title: Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 15. septembra 2005. # Írsko proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Žaloba o neplatnosť - Európsky sociálny fond - Zníženie finančnej pomoci Spoločenstva - Zjavne nesprávne posúdenie - Proporcionalita - Právna istota - Legitímna dôvera. # Vec C-199/03.

text:
      Vec C‑199/03
      Írsko
      proti
      Komisii Európskych spoločenstiev
      „Žaloba o neplatnosť – Európsky sociálny fond – Zníženie finančnej pomoci Spoločenstva – Zjavne nesprávne posúdenie – Proporcionalita – Právna istota – Legitímna dôvera“
      Návrhy prednesené 24. februára 2005 – generálny advokát A. Tizzano
      Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 15. septembra 2005
      Abstrakt rozsudku
      1.     Hospodárska a sociálna súdržnosť – Štrukturálne intervencie – Financovania Spoločenstva pridelené na vnútroštátne činnosti
            – Zásady – Rozhodnutie pozastaviť, znížiť alebo zrušiť pridelenú pomoc z dôvodu nezrovnalostí – Nezrovnalosti, ktoré nemajú
            presný finančný dosah – Prípustnosť
      (Nariadenie Rady č. 4253/88, článok 24 ods. 2)
      2.     Konanie – Návrh na začatie konania – Formálne náležitosti – Určenie predmetu konania – Zhrnutie dôvodov, na ktorých je návrh
            založený
      [Rokovací poriadok Súdneho dvora, článok 38 ods. 1 písm. c)]
      3.     Hospodárska a sociálna súdržnosť – Štrukturálne intervencie – Financovania Spoločenstva pridelené na vnútroštátne činnosti
            – Rozhodnutie Komisie o znížení pomoci z dôvodu nezrovnalostí – Nezrovnalosti tolerované počas predchádzajúceho rozpočtového
            roka z dôvodu spravodlivosti – Porušenie zásad právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery – Neexistencia
      1.     V zmysle článku 24 ods. 2 nariadenia č. 4253/88 na vykonanie nariadenia (EHS) č. 2052/88, pokiaľ ide o koordináciu činností
         rozličných štrukturálnych fondov navzájom na jednej strane a ich činností a s operáciami Európskej investičnej banky a ďalšími
         existujúcimi finančnými nástrojmi na strane druhej, zmeneného a doplneného nariadením č. 2082/93, ak preskúmanie určitej činnosti
         alebo opatrenia, na ktoré bola pridelená finančná pomoc Spoločenstva, potvrdí existenciu nezrovnalosti, Komisia je oprávnená
         znížiť, pozastaviť alebo zrušiť takúto pomoc.

      V tomto ohľade aj nezrovnalosti, ktoré nemajú presný finančný dosah, môžu odôvodniť uplatnenie finančných úprav Komisiou za
         okolností, keď sa môžu vážne dotknúť finančných záujmov Únie a dodržiavania práva Spoločenstva.

      (pozri body 27, 31)
      2.     Z článku 38 ods. 1 písm. c) Rokovacieho poriadku Súdneho dvora a z príslušnej judikatúry vyplýva, že každý návrh na začatie
         konania musí označiť predmet konania a zhrnutie dôvodov a že toto označenie musí byť dostatočne jasné a presné, aby umožnilo
         žalovanému pripraviť si svoju obhajobu a Súdnemu dvoru vykonávať preskúmanie. Podstatné skutkové a právne okolnosti, na ktorých
         je žaloba založená, musia teda vyplynúť koherentným a zrozumiteľným spôsobom už z textu samotného návrhu.

      (pozri bod 50)
      3.     V rámci rozhodnutia Komisie o znížení finančnej pomoci Spoločenstva skutočnosť, že Komisia nevykonala opravu uvedených výdavkov
         vzťahujúcu sa na predchádzajúci rozpočtový rok, ale tolerovala nezrovnalosti z dôvodu spravodlivosti, nezakladá pre dotknutý
         členský štát žiadne právo vyžadovať rovnaký prístup k nezrovnalostiam vzniknutým za nasledujúci rozpočtový rok na základe
         zásady právnej istoty alebo zásady legitímnej dôvery.

      Z tohto ohľadu zásada právnej istoty, ktorá vyžaduje, aby právne pravidlá boli jasné a presné, a smeruje k zabezpečeniu predvídateľnosti
         situácií a právnych vzťahov v pôsobnosti práva Spoločenstva, nie je viac porušovaná týmto rozhodnutím, keďže právna úprava
         uplatniteľná v čase skutkových okolností prípadu stanovovala Komisii možnosť znížiť finančnú pomoc za zistené nezrovnalosti.

      (pozri body 68, 69)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (druhá komora)
      z 15. septembra 2005 (*)

      „Žaloba o neplatnosť – Európsky sociálny fond – Zníženie finančnej pomoci Spoločenstva – Zjavne nesprávne posúdenie – Proporcionalita – Právna istota – Legitímna dôvera“
      Vo veci C‑199/03,
      ktorej predmetom je žaloba o neplatnosť podľa článku 230 ES, podaná 13. mája 2003,
      Írsko, v zastúpení: D. O’Hagan, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci P. Gallagher, SC, a P. McGarry, BL, s adresou na doručovanie
         v Luxemburgu,

      žalobca,
      proti
      Komisii Európskych spoločenstiev, v zastúpení: L. Flynn, splnomocnený zástupca, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      žalovanej,
      SÚDNY DVOR (druhá komora),
      v zložení: predseda druhej komory C. W. A. Timmermans, sudcovia R. Silva de Lapuerta (spravodajkyňa), R. Schintgen, G. Arestis
         a J. Klučka,

      generálny advokát: A. Tizzano,
      tajomník: L. Hewlett, hlavná referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 13. januára 2005,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 24. februára 2005,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1       Svojou žalobou sa Írsko domáha zrušenia rozhodnutia Komisie K(2003) 99 z 27. februára 2003 týkajúceho sa zníženia finančnej
         pomoci Európskeho sociálneho fondu udelenej rozhodnutiami Komisie K(94) 1972 z 29. júla 1994, K(94) 2613 z 15. novembra 1994
         a K(94) 3226 z 29. novembra 1994 (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“).

       Právny rámec
       Nariadenie (EHS) č. 2052/88
      2       Znenie článku 4 ods. 1 nariadenia Rady (EHS) č. 2052/88 z 24. júna 1988 o úlohách štrukturálnych fondov, ich účinnosti a koordinácii
         ich činností navzájom, ako aj s činnosťami Európskej investičnej banky a ďalšími existujúcimi finančnými nástrojmi (Ú. v. ES
         L 185, s. 9), zmeneného a doplneného nariadením Rady (EHS) č. 2081/93 z 20. júla 1993 (Ú. v. ES L 193, s. 5, ďalej len „nariadenie
         č. 2052/88“) je takéto:

      „Činnosť Spoločenstva má dopĺňať príslušné vnútroštátne činnosti alebo k nim prispievať. Vykonáva sa za úzkej spolupráce medzi
         Komisiou, daným členským štátom, príslušnými orgánmi a inštitúciami – vrátane ekonomických a sociálnych partnerov v rámci
         podmienok stanovených inštitucionálnymi pravidlami a existujúcou praxou vlastnou každému členskému štátu – určenými členským
         štátom na vnútroštátnej, regionálnej, miestnej alebo inej úrovni, pričom všetky strany sú považované za partnerov sledujúcich
         spoločný cieľ. Táto spolupráca sa ďalej označuje ako ‚partnerstvo‘. Partnerstvo sa týka prípravy, financovania, posúdenia
         ex ante, sledovania a hodnotenia ex post daných činností.

      Partnerstvo sa bude uskutočňovať pri plnom zachovávaní inštitucionálnych, právnych a finančných právomocí každého z partnerov.“
         [neoficiálny preklad]

      3       Článok 13 ods. 3 tohto nariadenia ustanovuje, že opatrenia uskutočnené v regiónoch môžu byť financované na základe cieľa č. 1,
         výška pomoci Spoločenstva priznaná zo štrukturálnych fondov je maximálne 75 % celkových nákladov a vo všeobecnosti minimálne
         50 % verejných výdavkov.

       Nariadenie (EHS) č. 4253/88
      4       Podľa článku 9 ods. 1 nariadenia Rady (EHS) č. 4253/88 z 19. decembra 1988, obsahujúceho opatrenia na realizáciu nariadenia
         č. 2052/88, pokiaľ ide o koordináciu činností jednotlivých štrukturálnych fondov navzájom, ako aj s činnosťami Európskej investičnej
         banky a s ostatnými existujúcimi finančnými nástrojmi (Ú. v. ES L 374, s. 1), zmeneného a doplneného nariadením Rady (EHS)
         č. 2082/93 z 20. júla 1993 (Ú. v. ES L 193, s. 20, ďalej len „nariadenie 4253/88“), dotácie zo štrukturálnych fondov nemôžu
         nahrádzať verejné štrukturálne, resp. im podobné, výdavky členského štátu na územiach patriacich pod niektorý z cieľov.

      5       Podľa článku 17 ods. 2 nariadenia sa finančný príspevok z fondov vypočíta buď vzhľadom na celkové oprávnené náklady, alebo
         vzhľadom na oprávnené verejné, resp. im podobné, výdavky (vnútroštátne, regionálne alebo miestne a Spoločenstva) týkajúce
         sa každého opatrenia (operačný program, režim pomoci, globálny grant, projekt, technická pomoc alebo štúdia).

      6       Článok 23 tohto nariadenia s názvom „Finančná kontrola“ stanovuje:
      „1.      Aby sa zaručila úspešnosť činností vykonávaných verejnými alebo súkromnými subjektami, prijmú členské štáty pri ich vykonávaní
         nevyhnutné opatrenia, ktorých cieľom bude:

      –       pravidelne overovať, či sú činnosti financované Spoločenstvom riadne vykonávané,
      –       predchádzať a postihovať nezrovnalosti,
      –       získať náhradu za čiastky minuté v nadväznosti na zneužitie alebo nedbanlivosť. Ak členský štát a/alebo sprostredkovateľ a/alebo
         subjekt nepredloží dôkaz, že nie je zodpovedný za zneužitie alebo nedbanlivosť, je členský štát subsidiárne zodpovedný za
         úhradu neoprávnene vyplatených čiastok. …

      Členské štáty informujú Komisiu o opatreniach prijatých na tento účel a najmä poskytujú Komisii popis systémov kontroly a riadenia
         ustanovených s cieľom zaistiť efektívne vykonanie príslušných činností. Pravidelne Komisiu informujú o priebehu správnych
         a súdnych konaní.

      Členské štáty dajú Komisii k dispozícii všetky relevantné vnútroštátne správy týkajúce sa kontroly opatrení ustanovených v príslušných
         programoch alebo iných činnostiach.

      Komisia od nadobudnutia účinnosti tohto nariadenia prijme podľa postupov uvedených v kapitole VIII podrobné pravidlá pre implementáciu
         tohto odseku a bude o nich informovať Európsky parlament.

      2.      Bez toho, aby boli dotknuté kontroly vykonávané členskými štátmi v súlade s vnútroštátnymi zákonmi, predpismi a administratívnymi
         ustanoveniami a bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia článku 206 Zmluvy a akákoľvek kontrola vykonávaná v zmysle článku
         209 písm. c) Zmluvy, úradníci alebo zamestnanci Komisie môžu vykonávať kontrolu činností financovaných štrukturálnymi fondmi
         a systémov riadenia a kontroly na mieste, a to najmä prostredníctvom sondáže.

      Pred vykonaním kontroly na mieste oznámi Komisia dotknutému členskému štátu svoj zámer s cieľom získať potrebnú pomoc. Prípadné
         kontroly na mieste vykonané Komisiou bez predchádzajúceho upozornenia sa spravujú dohodami uzavretými v súlade s ustanoveniami
         finančného nariadenia v rámci partnerstva. Úradníci alebo zamestnanci členského štátu sa môžu kontrol zúčastniť.

      Komisia môže členský štát požiadať o vykonanie kontroly na mieste s cieľom overiť oprávnenosť žiadosti o platbu. Úradníci
         alebo pracovníci Komisie sa môžu na takýchto kontrolách zúčastniť a sú povinní to urobiť, ak o to členský štát požiada.

      Komisia dbá na to, aby sa kontroly, ktoré vykonáva, uskutočňovali koordinovane tak, aby sa zabránilo opakovaným kontrolám
         v tej istej veci počas toho istého obdobia. Dotknutý členský štát a Komisia si bezodkladne poskytujú všetky dôležité informácie
         o výsledkoch vykonaných kontrol.

      3.      Počas trojročného obdobia nasledujúceho po poslednej platbe vykonanej v súvislosti s činnosťou ponechajú zodpovedné orgány
         a inštitúcie Komisii k dispozícii všetky dokumenty týkajúce sa výdavkov a kontrol súvisiacich s danou činnosťou.“ [neoficiálny preklad]

      7       Článok 24 nariadenia č. 4253/88 s názvom „Zníženie, pozastavenie a zrušenie pomoci“ stanovuje:
      „1.      Ak existuje podozrenie, že vykonanie činnosti alebo opatrenia neodôvodňuje pridelenú finančnú pomoc čiastočne alebo v celom
         rozsahu, Komisia preskúma prípad v rámci partnerstva a najmä vyzve členský štát alebo orgány ním poverené na vykonanie činnosti,
         aby predložili svoje pripomienky v stanovenej lehote.

      2.      Po takomto preskúmaní je Komisia oprávnená znížiť alebo pozastaviť finančnú pomoc na danú činnosť alebo opatrenie, ak preskúmanie
         potvrdí existenciu nezrovnalosti alebo podstatnej zmeny ovplyvňujúcej povahu alebo podmienky vykonania činnosti alebo opatrenia,
         na ktorú nebol vyžiadaný súhlas Komisie.

      3.      Každá neoprávnene prijatá čiastka bude vrátená Komisii…“ [neoficiálny preklad]

       Skutkový stav predchádzajúci sporu
      8       Rozhodnutím 94/626/ES z 13. júla 1994 o zavedení komunitárneho rámca podpory pre štrukturálnu pomoc Spoločenstva v regiónoch
         Írska, na ktoré sa vzťahuje cieľ 1, teda na celé územie (Ú. v. ES L 250, s. 12), potvrdila Komisia tento rámec na obdobie
         od 1. januára 1994 do 31. decembra 1999.

      9       Na základe uvedeného rozhodnutia prijala Komisia potom rozhodnutia K(94) 1972 z 29. júla 1994, K(94) 2613 z 15. novembra 1994
         a K(94) 3226 z 29. novembra 1994, ktorými pridelila finančnú pomoc vo výške 1 897 206 226 eur z Európskeho sociálneho fondu
         (ďalej len „ESF“) operačným programom týkajúcim sa turizmu, priemyselného rozvoja a rozvoja ľudských zdrojov (ďalej len „operačné
         programy“).

      10     Riadiacim orgánom povereným vykonať tieto operačné programy bol Department of Enterprise, Trade and Employment (ďalej len
         „DETE“).

      11     V období od 6. do 10. novembra a od 4. do 6. decembra 2000 prišli do Dublinu pracovníci Komisie, aby vykonali v súlade s článkom
         23 ods. 2 nariadenia č. 4253/88 kontroly na mieste a šetrenia činností spolufinancovaných ESF v rokoch 1994 až 1998. Tieto
         činnosti boli vykonané National Training and Development Institute (ďalej len „NTDI“) a Central Remedial Clinic na zodpovednosť
         National Rehabilitation Board. Pracovníci Komisie tiež kontrolovali revízny záznam dodaný DETE s cieľom overiť, či sumy uhradené
         Komisiou zodpovedajú sumám uvedeným jednotlivými konečnými príjemcami zúčastnenými na operačných programoch.

      12     V nadväznosti na tieto kontroly vypracovala Komisia správu o audite, ktorú poskytla írskym orgánom listom z 13. februára 2001,
         pričom ich vyzvala predložiť ich pripomienky. Podľa uvedenej správy mali žiadosti o spolufinancovanie podané v rámci operačných
         programov tieto nezrovnalosti:

      –       namiesto deklarovania všetkých vnútroštátnych fondov určených na financovanie projektov deklarovala NTDI iba vnútroštátne
         zdroje financovania vo výške 25 % celkových nákladov, teda minimálnu percentuálnu sumu, ktorá musí byť financovaná z vnútroštátnych
         zdrojov pre možnosť získania spolufinancovania z ESF na základe cieľa 1,

      –       po uplatnení mechanizmu konverzie stanoveného článkom 5 ods. 2 nariadenia Komisie (EHS) č. 1866/90 z 2 júla 1990 o opatreniach
         na použitie ECU na účely riadenia štrukturálnych fondov [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 170, s. 36) zmenila DETE sumy získané po konverzii prevodom k spolufinancovaným výdavkom časti verejných výdavkov,
         ktoré neboli spolufinancované,

      –       vyššie uvedené nezrovnalosti mali za následok neprimerané spolufinancovanie Spoločenstvom a premietli sa v pozmenení revízneho
         záznamu operácií spolufinancovaných ESF.

      13     Listom z 20. decembra 2001 DETE informovala Komisiu o výsledku svojich šetrení týkajúcich sa uvedených nezrovnalosti a reagovala
         na závery správy o audite.

      14     Keďže podľa Komisie sa šetreniami nezistila žiadna nová skutková okolnosť, listom z 28. februára 2002 začala konanie uvedené
         v článku 24 nariadenia č. 4253/88 a vyzvala írske orgány, aby predložili svoje pripomienky.

      15     V odpovedi z 18. júna 2002 doplnenej listom z 25. júla 2002 írske orgány priznali, že žiadosti o spolufinancovanie podané
         NTDI neboli vypracované v súlade so zaužívanými postupmi ESF. V tejto súvislosti uvádzajú, že po šetrení predložil NTDI opravenú
         žiadosť o spolufinancovanie na roky 1997 a 1998, ale na druhej strane oprava žiadostí o spolufinancovanie na roky 1994 až
         1996 nemohla byť vykonaná s rovnakou presnosťou najmä z dôvodu straty údajov v súvislosti so zmenou informatického systému
         NTDI.

      16     Uvedené orgány tiež priznávajú, že zmeny žiadostí o spolufinancovanie vykonané DETE neboli primerané. Spresňujú však, že tieto
         zmeny nemali za následok neoprávnené alebo excesívne financovanie Spoločenstvom, pretože boli vykonané iba v rámci prípadov,
         v ktorých boli oprávnené výdavky dostatočne vysoké a v ktorých boli žiadosti o spolufinancovanie v dôsledku nesprávneho uplatnenia
         mechanizmu konverzie podhodnotené.

      17     Nakoniec, preukážuc existenciu dostatočných oprávnených výdavkov, vykonanie opravy a revízie žiadostí o spolufinancovanie
         napravilo neúmyselné nezrovnalosti revízneho záznamu.

      18     Po preskúmaní pripomienok írskych orgánov znížila Komisia napadnutým rozhodnutím celkovú výšku finančnej pomoci Spoločenstva
         pôvodne pridelenú operačným programom o 15 614 261 eur.

       O žalobe
      19     Írsko uvádza na podporu svojej žaloby štyri žalobné dôvody založené na zjavne nesprávnom posúdení, porušení právnych predpisov
         týkajúcich sa uplatnenia Zmluvy, porušení zásady proporcionality a porušení zásad právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery.

       O prvom žalobnom dôvode založenom na zjavne nesprávnom posúdení
      20     Svojím prvým žalobným dôvodom Írsko tvrdí, že odmietnutím prihliadnuť na opravy vykonané v žiadostiach o spolufinancovanie,
         ktorých cieľom bolo preukázať, že zistené nezrovnalosti neviedli k neoprávnenému alebo nadmernému financovaniu Spoločenstvom,
         a znížením finančnej pomoci z ESF sa Komisia dopustila zjavne nesprávneho posúdenia skutkových a právnych okolností. Vzhľadom
         na to, že nezrovnalosti vytknuté Komisiou boli v skutočnosti pochybenia v konaní čisto technickej povahy a bez dosahu na rozpočet
         Spoločenstva, odmietnutie Komisiou prihliadnuť na opravené žiadosti o spolufinancovanie je neodôvodnené. Ani okolnosť, že
         finančné tabuľky boli uzavreté s končenou platnosťou 31. decembra 1999, neodôvodňuje takéto odmietnutie.

      21     Komisia na úvod zdôrazňuje, že Írsko nespochybňuje, že žiadosti o spolufinancovanie obsahujú nezrovnalosti.
      22     Ďalej tvrdí, že opravy vykonané v žiadostiach o spolufinancovanie boli neprípustné, pretože neboli urobené prostredníctvom
         riadneho postupu pre opravy a boli podané po dátume konečného uzavretia finančných tabuliek.

      23     Komisia sa okrem iného domnieva, že vykonané opravy žiadostí o spolufinancovanie na roky 1994 až 1996 neuspokojovali požiadavku
         stanovenú v článku 23 ods. 3 nariadenia č. 4253/88 vzhľadom na to, že sa zakladali iba na všeobecných tvrdeniach a neboli
         k nim priložené príslušné potvrdenia.

      24     Komisia nakoniec tvrdí, že nezrovnalosti, ktoré viedli k prijatiu napadnutého rozhodnutia, nespočívajú v oprávnenosti výdavkov,
         ale v ich zdroji financovania a že okrem iného mali dosah na finančné tabuľky a programovanie fondov.

      25     V zmysle článku 274 ES Komisia plní rozpočet na vlastnú zodpovednosť a v medziach určených prostriedkov, a to podľa zásad
         riadneho finančného hospodárenia, a členské štáty spolupracujú s Komisiou tak, aby zabezpečili využívanie rozpočtových prostriedkov
         v súlade so zásadami riadneho finančného hospodárenia.

      26     V tejto súvislosti už Súdny dvor rozhodol, že financovanie výdavkov uskutočnených vnútroštátnymi orgánmi z Európskeho poľnohospodárskeho
         usmerňovacieho a garančného fondu sa spravuje pravidlom, podľa ktorého jedine výdavky uskutočnené v súlade s pravidlami Spoločenstva
         môžu byť hradené z rozpočtu Spoločenstva (rozsudok zo 6. októbra 1993, Taliansko/Komisia, C‑55/91, Zb. s. I‑4813, bod 67).
         Táto zásada sa tiež uplatňuje na pridelenie finančnej pomoci z ESF.

      27     V zmysle článku 24 ods. 2 nariadenia č. 4253/88, ak preskúmanie určitej činnosti alebo opatrenia, na ktoré bola pridelená
         finančná pomoc Spoločenstva, potvrdí existenciu nezrovnalosti, Komisia je oprávnená znížiť, pozastaviť alebo zrušiť takúto
         pomoc.

      28     V prejednávanej veci je nesporné, že Írsko v pripomienkach, ktoré predložilo v rámci konania o preskúmaní ustanoveného článkom
         24 ods. 1 nariadenia č. 4253/88 a počas konania pred Súdnym dvorom, nespochybnilo existenciu nezrovnalostí zistených Komisiou
         a ani nepredložilo údaje spôsobilé spochybniť ich pravdivosť.

      29     Okrem iného, úvahy Írska, podľa ktorých sú tieto nezrovnalosti „technického“ charakteru a nemajú dosah na rozpočet Spoločenstva,
         nemôžu byť prijaté.

      30     Článok 24 nariadenia č. 4253/88 totiž nestanovuje žiaden rozdiel kvantitatívneho alebo kvalitatívneho charakteru v súvislosti
         s nezrovnalosťami, ktoré môžu viesť k zníženiu pomoci.

      31     Ako zdôraznil generálny advokát v bode 36 svojich návrhov, aj nezrovnalosti, ktoré nemajú presný finančný dosah, sa môžu vážne
         dotknúť finančných záujmov Únie a dodržiavania práva Spoločenstva, a teda odôvodniť uplatnenie finančných úprav Komisiou.

      32     Z uvedeného vyplýva, že Komisia bola oprávnená znížiť finančnú pomoc Spoločenstva pôvodne udelenú operačným programom.
      33     Pokiaľ ide o dátum konečného uzatvorenia finančných tabuliek, z komunitárneho rámca podpory pre štrukturálnu pomoc Spoločenstva
         v regiónoch Írska, na ktoré sa vzťahuje cieľ 1 na obdobie od 1. januára 1994 do 31. decembra 1999, ako aj z rozhodnutí K(94)
         1972, K94) 2613 a K(94) 3226 vyplýva, že po 31. decembri 1999 nie je prípustná žiadna zmena finančných tabuliek ani žiaden
         finančný záväzok.

      34     V dôsledku toho, keďže opravené žiadosti o spolufinancovanie predložené Írskom po tomto dátume implikovali nové programovanie
         záväzkov ESF pre príslušné obdobie, bola Komisia oprávnená vyhlásiť tieto žiadosti za neprípustné.

      35     Z uvedeného vyplýva, že prvý žalobný dôvod vznesený Írskom nie je dôvodný a musí byť zamietnutý.
       O druhom žalobnom dôvode založenom na porušení právnych predpisov týkajúcich sa uplatnenia Zmluvy
      36     Svojím druhým žalobným dôvodom Írsko tvrdí, že na jednej strane neprijatím podrobných pravidiel finančnej kontroly pred rokom
         1997 a na strane druhej retroaktívnym uplatnením nariadenia Komisie (ES) č. 2064/97 z 15. októbra 1997, ktorým sa ustanovujú
         podrobné pravidlá na vykonávanie nariadenia č. 4253/88, pokiaľ ide o finančnú kontrolu operácií spolufinancovaných štrukturálnymi
         fondmi zo strany členských štátov [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 290, s. 1), na situáciu, ktorá nastala v rámci finančnej pomoci ESF udelenej Írsku na roky 1994 až 1997, porušila
         Komisia článok 23 ods. 1 nariadenia č. 4253/88.

      37     Írsko sa ďalej domnieva, že Komisia porušila článok 24 nariadenia č. 4253/88. Komisia nevykonala primerané prešetrenie veci
         a okolnosti zistené počas tohto šetrenia nezakladajú závažné nezrovnalosti odôvodňujúce zníženie finančnej pomoci.

      38     Nakoniec, podľa tohto členského štátu Komisia tiež porušila zásadu partnerstva ustanovenú v článku 4 ods. 1 nariadenia č. 2052/88.
      39     Komisia tvrdí, že neskoršie prijatie podrobných pravidiel finančnej kontroly nemá súvislosť s napadnutým rozhodnutím a že
         Írsko mohlo v každom prípade podať žalobu na nečinnosť na základe článku 232 ES alebo žalobu o neplatnosť na základe článku
         230 ES v lehote dvoch mesiacov po jeho prijatí.

      40     Tvrdí, že nariadenie č. 2064/97 iba formalizuje predchádzajúce postupy v oblasti auditu a finančnej kontroly a že aj pred
         rokom 1997 bolo každé zrušenie revízneho záznamu v rozpore s ustanoveniami nariadení č. 2052/88 a č. 4253/88.

      41     Pokiaľ ide o porušenie článku 24 nariadenia č. 4253/88, Írsko sa podľa Komisie obmedzuje na opakovanie námietok už uvedených
         v rámci prvého žalobného dôvodu. V každom prípade Komisia popiera porušenie uvedeného ustanovenia. Na jednej strane šetrenie,
         ktoré uskutočnila, a dialóg, ktorý viedla s Írskom, boli primerané. Na druhej strane sa Komisia domnieva, že zistené nezrovnalosti
         boli osobitne závažné, a odôvodňujú teda jej rozhodnutie znížiť finančnú pomoc Spoločenstva udelenú operačným programom.

      42     Nakoniec, Komisia zastáva názor, že tvrdenie založené na porušení článku 4 ods. 1 nariadenia č. 2052/88 nie je prípustné,
         pretože Írsko iba uvádza toto ustanovenie bez toho, aby spresnilo, v čom bolo porušené.

      43     Tvrdenie Írska týkajúce sa porušenia článku 23 ods. 1 nariadenia č. 4253/88 Komisiou nemôže byť prijaté.
      44     V tejto súvislosti treba na jednej strane skonštatovať, že podanie žaloby na základe článku 230 ES, ktorej predmetom je zrušenie
         rozhodnutia o znížení finančnej pomoci Spoločenstva, netvorí vhodný prostriedok na spochybnenie neskorého prijatia podrobných
         pravidiel finančnej kontroly uvedenej v článku 23 ods. 1 nariadenia č. 4253/88. Írsko mohlo na tieto účely napadnúť nečinnosť
         Komisie žalobou na nečinnosť na základe článku 232 ES pred prijatím nariadenia č. 2064/97 alebo tiež spochybniť platnosť tohto
         nariadenia podaním žaloby o neplatnosť na základe článku 230 ES v lehote dvoch mesiacov od jeho prijatia.

      45     Na druhej strane, pokiaľ ide o údajné retroaktívne uplatnenie nariadenia č. 2064/97, stačí zdôrazniť, že napadnuté rozhodnutie
         sa neodvoláva na žiadne ustanovenie tohto nariadenia, ale že je založené na ustanoveniach platných v čase skutkových okolností
         prípadu, konkrétne článku 4 ods. 1 a článku 13 ods. 3 nariadenia č. 2052/88 a článku 9 ods. 1 a článku 17 ods. 2 nariadenia
         č. 4253/88.

      46     Navyše, ako zdôraznil generálny advokát v bode 45 svojich návrhov, už pred prijatím nariadenia č. 2064/97 vyžadovali príslušné
         platné ustanovenia od členských štátov, ktorým bola pridelená finančná pomoc Spoločenstva na základe štrukturálnych fondov,
         aby zabezpečili všetky záruky umožňujúce overiť, že účelne vynaložené výdavky v rámci spolufinancovaných projektov presne
         zodpovedajú žiadostiam o finančnú pomoc Spoločenstva, ktoré s nimi súvisia. Už samotné ustanovenia dostačujú na sankcionovanie
         nezrovnalostí, ktorých sa dopustili írske orgány. Predovšetkým článok 23 nariadenia č. 4253/88, na základe ktorého bolo prijaté
         nariadenie č. 2064/97, ukladá členským štátom prijať nevyhnutné opatrenia na pravidelné overovanie, že činnosti financované
         Spoločenstvom boli riadne vykonané, predchádzať a postihovať nezrovnalosti, ako aj získať náhradu za sumy stratené v dôsledku
         zneužitia alebo nedbanlivosti.

      47     Tvrdenie Írska založené na porušení článku 24 nariadenia č. 4253/88 Komisiou nemôže byť preto prijaté.
      48     Zo spisu jasne vyplýva, že konanie stanovené týmto ustanovením bolo dodržané. Po tom, ako pracovníci v novembri a decembri
         2000 vykonali kontroly na mieste, Komisia vo svojej správe o audite predloženej írskym orgánom 13. februára 2001 skonštatovala
         viacero nezrovnalostí zistených uvedenými kontrolami. Na základe týchto zistení listom z 28. februára 2002 oznámila príslušným
         orgánom svoj zámer znížiť finančnú pomoc z ESF, odvolávajúc sa na chybné žiadosti o spolufinancovanie, a požiadala ich o predloženie
         pripomienok v lehote dvoch mesiacov v súlade s článkom 24 ods. 1 nariadenia č. 4253/88.

      49     Ďalej, pokiaľ ide o tvrdenie, že zistenia Komisie nezakladajú dostatočne závažné nezrovnalosti odôvodňujúce zníženie finančnej
         pomoci z ESF, uvedené tvrdenie je iba zopakovaním prvého žalobného dôvodu skúmaného v rámci tejto žaloby.

      50     Nakoniec, pokiaľ ide o Írskom namietané porušenie zásady partnerstva, je potrebné pripomenúť, že z článku 38 ods. 1 písm. c)
         Rokovacieho poriadku Súdneho dvora a z príslušnej judikatúry vyplýva, že každý návrh na začatie konania musí označiť predmet
         konania a zhrnutie dôvodov a že toto označenie musí byť dostatočne jasné a presné, aby umožnilo žalovanému pripraviť si svoju
         obhajobu a Súdnemu dvoru vykonávať preskúmanie. Podstatné skutkové a právne okolnosti, na ktorých je žaloba založená, musia
         teda vyplynúť koherentným a zrozumiteľným spôsobom už z textu samotného návrhu (rozsudky z 9. januára 2003, Taliansko/Komisia,
         C‑178/00, Zb. s. I‑303, bod 6, a zo 14. októbra 2004, Komisia/Španielsko, C‑55/03, neuverejnený v Zbierke, bod 23).

      51     To ale nie je prípad tvrdenia Írska týkajúceho sa porušenia zásady partnerstva Komisiou. Vo svojom návrhu tento členský štát
         iba namieta porušenie uvedenej zásady bez toho, aby uviedol skutkové a právne okolnosti, na ktorých svoje tvrdenie zakladá.

      52     V rozsahu, v akom sa druhý žalobný dôvod týka porušenia zásady partnerstva, je tento žalobný dôvod neprípustný, a teda musí
         byť zamietnutý.

      53     Z vyššie uvedeného vyplýva, že druhý žalobný dôvod vznesený Írskom je čiastočne neprípustný a čiastočne nedôvodný.
       O treťom žalobnom dôvode založenom na porušení zásady proporcionality
      54     Svojím tretím žalobným dôvodom Írsko tvrdí, že rozhodnutie o znížení pomoci z ESF je neprimerané. Komisia totiž bola oprávnená
         uplatniť na dosiahnutie stanoveného cieľa iné riešenia. Predovšetkým mohla zobrať do úvahy vysvetlenia a opravy predložené
         írskymi orgánmi.

      55     Subsidiárne Írsko považuje požadovanú spornú sumu za neprimeranú.
      56     Komisia tvrdí, že vzhľadom na nezrovnalosti v predmetnej veci a v súlade so zásadou riadneho finančného hospodárenia, ktorá
         pre ňu vyplýva z článku 274 ES, nemala inú možnosť ako znížiť finančnú pomoc Spoločenstva prinajmenšom o sumu zodpovedajúcu
         týmto nezrovnalostiam. Za uvedených podmienok teda napadnuté rozhodnutie neporušuje zásadu proporcionality.

      57     Treba pripomenúť, že pre oblasť štrukturálnych fondov je právnym základom všetkých žiadostí Komisie o vrátenie pomoci článok
         24 ods. 2 nariadenia č. 4253/88 (rozsudok z 24. januára 2002, Conserve Italia/Komisia, C‑500/99 P, Zb. s. I‑867, bod 88).

      58     Konkrétne, ak z preskúmania prípadu vyplynie, že v dôsledku existencie nezrovnalosti je finančná pomoc čiastočne neoprávnená,
         uvedené ustanovenie umožňuje Komisii znížiť pomoc.

      59     V prejednávanej veci je nesporné, že napadnutým rozhodnutím Komisia znížila finančnú pomoc z ESF o sumu zodpovedajúcu zisteným
         nezrovnalostiam, a to jedine s cieľom zamedziť, aby boli protiprávne alebo neoprávnené výdavky spolufinancované Spoločenstvom.

      60     Z uvedeného vyplýva, že takto vykonané zníženie je v súlade so zásadou proporcionality.
      61     Z tohto dôvodu musí byť tretí žalobný dôvod vznesený Írskom vyhlásený za nedôvodný.
       O štvrtom žalobnom dôvode založenom na porušení zásad legitímnej dôvery a právnej istoty
      62     Svojím štvrtým žalobným dôvodom Írsko tvrdí, že výzvou na vykonanie overenia a opravy žiadostí o spolufinancovanie počas výmeny
         korešpondencie nasledujúcej po kontrole na mieste pracovníkmi Komisie vzbudila Komisia legitímnu dôveru, že zoberie do úvahy
         tieto opravené žiadosti o spolufinancovanie. Takáto legitímna dôvera bola okrem iného posilnená skutočnosťou, že v predchádzajúcej
         praxi Komisia povolila opravy týchto žiadostí, ak boli zistené neoprávnené výdavky.

      63     Írsko sa navyše domnieva, že tým, že Komisia sklamala uvedené očakávanie a založila napadnuté rozhodnutie na pravidlách, ktoré
         v čase skutkových okolností prípadu neboli ustanovené v právnej úprave alebo boli nepresné, porušila zásadu právnej istoty.

      64     Komisia tvrdí, že vzhľadom na zistené nezrovnalosti írske orgány nemohli založiť legitímnu dôveru na skutočnosti, že žiadané
         spolufinancovanie im bude udelené. Na jednej strane legitímna dôvera, ktorú môže mať príjemca pomoci v jej uhradenie, totiž
         zaniká okamihom, keď sa dopustí nezrovnalosti. Na strane druhej žiadna okolnosť neumožňuje vyvodiť záver, že írske orgány
         dostali ubezpečenie, že žiadosti o spolufinancovanie neobsahujú nezrovnalosti alebo že tieto nezrovnalosti nepovedú k zníženiu
         finančnej pomoci z ESF.

      65     Komisia sa domnieva, že zásada právnej istoty bolo dodržaná, pretože napadnutým rozhodnutím iba uplatnila legislatívu platnú
         v čase skutkových okolností prípadu, podľa ktorej môže byť požadované vrátenie neoprávnene uhradených súm z ESF, ak sa preukáže
         existencia nezrovnalosti.

      66     V prejednávanej veci zo spisu nevyplýva, že by Komisia poskytla Írsku konkrétne ubezpečenia, ktoré by mohli viesť tento členský
         štát k dôvodným očakávaniam, že by mala prihliadnuť na opravené žiadosti o spolufinancovanie a nepristúpiť na zníženie finančnej
         pomoci týkajúcej sa zistených nezrovnalosti.

      67     Nemôže byť preto vyvodený záver, že prijatím napadnutého rozhodnutia Komisia porušila zásadu legitímnej dôvery.
      68     Podľa ustálenej judikatúry, ak Komisia nevykonala opravu vzťahujúcu sa na predchádzajúci rozpočtový rok, ale tolerovala nezrovnalosti
         z dôvodu spravodlivosti, dotknutý členský štát nenadobúda na základe zásady právnej istoty alebo zásady legitímnej dôvery
         žiadne právo vyžadovať rovnaký prístup k nezrovnalostiam vzniknutým za nasledujúci rozpočtový rok (pozri rozsudky zo 6. októbra
         1993, Taliansko/Komisia, už citovaný, bod 67; Nemecko/Komisia, už citovaný, bod 12, a zo 6. decembra 2001, Grécko/Komisia,
         C‑373/99, Zb. s. I‑9619, bod 56).

      69     Tiež nemôže byť prijatý záver, že zásada právnej istoty, ktorá vyžaduje, aby právne pravidlá boli jasné a presné, a smeruje
         k zabezpečeniu predvídateľnosti situácií a právnych vzťahov v pôsobnosti práva Spoločenstva (rozsudok z 15. februára 1996,
         Duff a i., C‑63/93, Zb. s. I‑569, bod 20), bola napadnutým rozhodnutím porušená, keďže právna úprava uplatniteľná v čase skutkových
         okolností prípadu stanovovala Komisii možnosť znížiť finančnú pomoc za zistené nezrovnalosti.

      70     V dôsledku toho štvrtý žalobný dôvod vznesený Írskom nie je dôvodný.
      71     Vzhľadom na vyššie uvedené je potrebné žalobu ako celok zamietnuť.
       O trovách
      72     Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
         ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia navrhla zaviazať Írsko na náhradu trov konania a Írsko nemalo úspech vo
         svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol a vyhlásil:
      1.      Žaloba sa zamieta.
      2.      Írsko je povinné nahradiť trovy konania.
      Podpisy
      * Jazyk konania: angličtina.


title: Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) zo 16. júla 2015.#Diageo Brands BV proti Simiramida-04 EOOD.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Hoge Raad der Nederlanden.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Súdna spolupráca v občianskych veciach – Nariadenie (ES) č. 44/2001 – Uznávanie a výkon rozsudkov – Dôvody zamietnutia – Porušenie verejného poriadku členského štátu, v ktorom sa žiada o uznanie – Rozhodnutie súdu iného členského štátu, ktoré je v rozpore s právom Únie v oblasti ochranných známok – Smernica 2004/48/ES – Dodržiavanie práv duševného vlastníctva – Trovy konania.#Vec C-681/13.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (prvá komora)
      zo 16. júla 2015 (
            *1
         )
      „Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Súdna spolupráca v občianskych veciach — Nariadenie (ES) č. 44/2001 — Uznávanie a výkon rozsudkov — Dôvody zamietnutia — Porušenie verejného poriadku členského štátu, v ktorom sa žiada o uznanie — Rozhodnutie súdu iného členského štátu, ktoré je v rozpore s právom Únie v oblasti ochranných známok — Smernica 2004/48/ES — Dodržiavanie práv duševného vlastníctva — Trovy konania“
      Vo veci C‑681/13,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Hoge Raad der Nederlanden (Holandsko) z 20. decembra 2013 a doručený Súdnemu dvoru 23. decembra 2013, ktorý súvisí s konaním:

         Diageo Brands BV

      proti

         Simiramida‑04 EOOD,

      SÚDNY DVOR (prvá komora),
      v zložení: predseda prvej komory A. Tizzano, sudcovia S. Rodin, E. Levits, M. Berger (spravodajkyňa) a F. Biltgen,
      generálny advokát: M. Szpunar,
      tajomník: M. Ferreira, hlavná referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 9. decembra 2014,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               Diageo Brands BV, v zastúpení: F. Vermeulen, C. Gielen a A. Verschuur, advocaten,

               —

               Simiramida‑04 EOOD, v zastúpení: S. Todorova Željazkova, advokat, M. Gerritsen a A. Gieske, advocaten,

               —

               nemecká vláda, v zastúpení: T. Henze a J. Kemper, splnomocnení zástupcovia,

               —

               lotyšská vláda, v zastúpení: I. Kalniņš a I. Ņesterova, splnomocnení zástupcovia,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: A.‑M. Rouchaud‑Joët a G. Wils, splnomocnení zástupcovia,

         po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 3. marca 2015,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 34 bodu 1 nariadenia Rady (ES) č. 44/2001 z 22. decembra 2000 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (Ú. v. ES L 12, 2001, s. 1; Mim. vyd. 19/004, s. 42) a článku 14 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/48/ES z 29. apríla 2004 o vymožiteľnosti práv duševného vlastníctva (Ú. v. EÚ L 157, s. 45; Mim. vyd. 17/002, s. 32).

               2

               Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťami Diageo Brands BV (ďalej len „Diageo Brands“) a Simiramida‑04 EOOD (ďalej len „Simiramida“) vo veci návrhu na náhradu škody podaného touto poslednou uvedenou spoločnosťou, pokiaľ ide o škodu, ktorú jej spôsobilo zhabanie veci vykonané na návrh spoločnosti Diageo Brands v súvislosti s tovarmi, ktoré jej boli adresované.

         Právny rámec

         Nariadenie č. 44/2001

               3

               Podľa odôvodnenia 16 nariadenia č. 44/2001 „vzájomná dôvera vo výkon súdnictva v [Európskej únii] odôvodňuje automatické uznávanie rozsudkov vydaných v členskom štáte bez ďalšieho konania, s výnimkou sporných prípadov“.

               4

               Kapitola III nariadenia č. 44/2001, nazvaná „Uznávanie a výkon“, sa delí na tri oddiely. Samotný oddiel 1 nazvaný „Uznávanie“ obsahuje najmä články 33, 34 a 36 tohto nariadenia.

               5

               Článok 33 ods. 1 nariadenia č. 44/2001 znie:
               „Rozsudok vydaný v členskom štáte sa uznáva v ostatných členských štátoch bez osobitného konania.“

               6

               Podľa článku 34 tohto nariadenia:
               „Rozsudok sa neuzná:

                        1.

                        ak je uznanie v zjavnom rozpore s verejným poriadkom členského štátu, v ktorom sa o uznanie žiada,

                  …“

               7

               Článok 36 uvedeného nariadenia stanovuje:
               „Za žiadnych okolností sa nesmie cudzí rozsudok skúmať z hľadiska rozhodnutia vo veci samej.“

         Smernica 89/104/EHS

               8

               Prvá smernica Rady 89/104/EHS z 21. decembra 1988 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok (Ú. v. ES L 40, 1989, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 92), zmenená a doplnená Dohodou o Európskom hospodárskom priestore z 2. mája 1992 (Ú. v. ES L 1, 1994, s. 3, ďalej len „smernica 89/104“), bola zrušená smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2008/95/ES z 22. októbra 2008 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok (kodifikované znenie) (Ú. v. EÚ L 299, s. 25). Napriek tomu vzhľadom na dátum uskutočnenia skutkových okolností ostáva smernica 89/104 pre spor vo veci samej uplatniteľná.

               9

               Článok 5 tejto smernice stanovoval:
               „1.   Zapísaná ochranná známka dáva svojmu majiteľovi výlučné práva. Majiteľ bude mať právo zabrániť všetkým tretím stranám, ktoré nemajú jeho súhlas, aby v obchodnom styku používali:

                        a)

                        akékoľvek označenie, ktoré je zhodné s ochrannou známkou pre tovary alebo služby, ktoré sú zhodné s tými, pre ktoré je ochranná známka zapísaná;

                  …
               3.   V rámci odsekov 1 a 2 možno okrem iného zakázať toto:

                        a)

                        umiestňovať označenie na tovary alebo na ich obal,

                        b)

                        ponúkať tovary alebo ich uvádzať na trh, alebo na tieto účely skladovať pod týmto označením, alebo ponúkať alebo poskytovať takto označené služby,

                        c)

                        dovážať alebo vyvážať takto označený tovar,

                  …“

               10

               Článok 7 smernice 89/104 s názvom „Vyčerpanie práv z ochrannej známky“ vo svojom odseku 1 stanovoval:
               „Ochranná známka neoprávňuje majiteľa, aby zakázal jej používanie na tovary, ktoré boli pod touto ochrannou známkou uvedené majiteľom alebo s jeho súhlasom na trh [na území zmluvnej strany Európskeho hospodárskeho priestoru].“

         Smernica 2004/48

               11

               Odôvodnenie 10 smernice 2004/48 uvádza, že cieľom tejto smernice je priblížiť právne poriadky „tak, aby zabezpečovali vysokú, rovnocennú a jednotnú úroveň ochrany na vnútornom trhu“.

               12

               Odôvodnenie 22 tej istej smernice spresňuje, že pokiaľ ide o opatrenia, ktoré musia stanoviť členské štáty, „je tiež nevyhnuté stanoviť predbežné opatrenia na okamžité ukončenie porušovania práv bez čakania na rozhodnutie vo veci samej… a stanoviť potrebné záruky na pokrytie nákladov a ujmy spôsobených odporcovi neoprávneným návrhom“.

               13

               Podľa jej článku 1 sa smernica 2004/48 týka „opatrení, postupov a prostriedkov právnej nápravy potrebných na zabezpečenie vymožiteľnosti práv duševného vlastníctva“, pričom sa spresňuje, že podľa tohto istého ustanovenia pojem „práva duševného vlastníctva“ zahŕňa tiež „práva priemyselného vlastníctva“.

               14

               Článok 2 ods. 1 tejto smernice uvádza, že opatrenia, postupy a prostriedky právnej nápravy ňou ustanovené sa uplatňujú „na každé porušenie práv duševného vlastníctva stanovených [stanovené – neoficiálny preklad] právom Spoločenstva a/alebo vnútroštátnym právom príslušného členského štátu“.

               15

               V súlade s článkom 3 ods. 2 tejto smernice opatrenia, postupy a prostriedky právnej nápravy potrebné na zabezpečenie vymožiteľnosti práv duševného vlastníctva, ktoré musia členské štáty prijať, musia byť „účinné, primerané a odradzujúce a musia sa uplatňovať takým spôsobom, aby sa predišlo vytváraniu prekážok zákonného obchodu a musia stanovovať záruky proti ich zneužívaniu“.

               16

               V tomto ohľade článok 7 ods. 1 smernice 2004/48 ukladá členským štátom povinnosť zabezpečiť, aby príslušné súdne orgány mohli za istých podmienok „nariadiť neodkladné a účinné predbežné opatrenia na zabezpečenie príslušného dôkazu v súvislosti s údajným porušením“. To isté ustanovenie spresňuje, že tieto opatrenia môžu zahrňovať „fyzické zabavenie tovaru neoprávnene uvedeného na trh“. Podľa článku 9 ods. 1 písm. b) tejto smernice členské štáty zabezpečia, aby súdne orgány na návrh navrhovateľa mohli „nariadiť zaistenie alebo vydanie tovaru podozrivého z porušovania práva duševného vlastníctva“. Článok 7 ods. 4 a článok 9 ods. 7 uvedenej smernice stanovujú, že „ak sa následne zistí, že nedošlo k porušeniu alebo k hrozbe porušenia práva duševného vlastníctva“, súdne orgány majú právomoc „na návrh odporcu nariadiť navrhovateľovi, aby poskytol odporcovi primeranú náhradu za akúkoľvek ujmu spôsobenú týmito opatreniami“.

               17

               Pokiaľ ide o trovy konania, článok 14 tej istej smernice stanovuje:
               „Členské štáty zabezpečia, aby dostatočné a primerané trovy konania a iné výdavky, ktoré vynaložila úspešná strana, vo všeobecnosti znášala neúspešná strana, pokiaľ to umožňuje spravodlivosť.“

         Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky

               18

               Spoločnosť Diageo Brands, ktorá má sídlo v Amsterdame (Holandsko), je majiteľkou ochrannej známky „Johnny Walker“. V Bulharsku uvádza na trh whisky tejto značky prostredníctvom výlučného lokálneho dovozcu.

               19

               Spoločnosť Simiramida, so sídlom vo Varne (Bulharsko), obchoduje s alkoholickými nápojmi.

               20

               Dňa 31. decembra 2007 prišiel do prístavu vo Varne kontajner z Gruzínska s 12096 fľašami whisky značky „Johnny Walker“, adresovaný spoločnosti Simiramida.

               21

               Diageo Brands, domnievajúc sa, že dovoz tohto nákladu fliaš do Bulharska bez jej súhlasu predstavuje porušenie práv z ochrannej známky, ktorej je majiteľkou, požiadala Sofijski gradski săd (Mestský súd v Sofii, Bulharsko) o povolenie zhabať predmetný náklad whisky a toto povolenie získala uznesením z 12. marca 2008.

               22

               Na základe odvolania spoločnosti Simiramida Sofijski apelativen săd (Odvolací súd v Sofii) zrušil 9. mája 2008 toto uznesenie.

               23

               Vărchoven kasacionen săd (Najvyšší kasačný súd) rozhodnutiami z 30. decembra 2008 a 24. marca 2009 z formálnych dôvodov zamietol kasačný opravný prostriedok, ktorý podala Diageo Brands.

               24

               Zhabanie nákladu fliaš whisky, ktoré iniciovala Diageo Brands, bolo zrušené 9. apríla 2009.

               25

               V konaní vo veci samej, začatom na návrh spoločnosti Diageo Brands proti spoločnosti Simiramida z dôvodu porušenia práv z ochrannej známky, ktorej je majiteľkou, Sofijski gradski săd rozhodnutím z 11. januára 2010 zamietol návrhy spoločnosti Diageo Brands. Tento súd rozhodol, že z výkladového rozhodnutia Vărchoven kasacionen săd z 15. júna 2009 vyplýva, že dovoz výrobkov do Bulharska, ktoré boli so súhlasom majiteľa ochrannej známky uvedené do obehu mimo Európskeho hospodárskeho priestoru (EHP), nepredstavuje porušenie práv z ochrannej známky. Sofijski gradski săd uviedol, že v zmysle bulharského procesného práva bol viazaný týmto výkladovým rozhodnutím.

               26

               Diageo Brands proti rozhodnutiu Sofijski gradski săd z 11. januára 2010 nepodala žiaden opravný prostriedok a toto rozhodnutie nadobudlo právoplatnosť.

               27

               V spore vo veci samej Simiramida pred holandskými súdmi navrhuje, aby sa spoločnosti Diageo Brands uložila povinnosť zaplatiť jej sumu vo výške presahujúcej 10 miliónov eur z dôvodu náhrady škody, ktorá jej údajne vznikla v dôsledku zhabania vykonaného na žiadosť tejto spoločnosti. Simiramida svoj návrh zakladá na rozhodnutí, ktoré prijal Sofijski gradski săd 11. januára 2010, v ktorom uvedený súd rozhodol o nezákonnosti tohto zhabania. Diageo Brands na obranu uvádza, že toto rozhodnutie nemôže byť v Holandsku uznané z dôvodu, že je v zjavnom rozpore s holandským verejným poriadkom v zmysle článku 34 bodu 1 nariadenia č. 44/2001. Sofijski gradski săd údajne zjavne nesprávne uplatnil právo Európskej únie, keď vychádzal z výkladového rozhodnutia Vărchoven kasacionen săd z 15. júna 2009, ktoré je nesprávne a pri ktorého prijatí bola porušená povinnosť, ktorú mal tento súd, a to povinnosť položiť prejudiciálnu otázku podľa článku 267 ZFEÚ.

               28

               Rechtbank Amsterdam (Prvostupňový súd v Amsterdame) rozhodnutím z 2. marca 2011 prijal argumentáciu spoločnosti Diageo Brands a zamietol návrh spoločnosti Simiramida.

               29

               Na základe odvolania spoločnosti Simiramida Gerechtshof te Amsterdam (Odvolací súd v Amsterdame) rozhodnutím z 5. júna 2012 zmenil rozhodnutie Rechtbank Amsterdam a rozhodol, že rozhodnutie, ktoré prijal Sofijski gradski săd 11. januára 2010, má byť v Holandsku uznané, ale bez toho, aby rozhodol o návrhu na náhradu škody.

               30

               Za týchto podmienok Hoge Raad der Nederlanden (Najvyšší súd), na ktorý Diageo Brands podala dovolanie proti rozhodnutiu Gerechtshof te Amsterdam, rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

                        „1.

                        Má sa článok 34 bod 1 nariadenia č. 44/2001 vykladať v tom zmysle, že tento dôvod neuznania zahŕňa aj prípad, v ktorom rozhodnutie súdu členského štátu, v ktorom bolo vydané, je v zjavnom rozpore s právom Únie, a tento súd si bol toho vedomý?

                        2 a)

                        Má sa článok 34 bod 1 nariadenia č. 44/2001 vykladať v tom zmysle, že úspešnému dovolávaniu sa tohto dôvodu neuznania bráni okolnosť, že účastník konania, ktorý sa dovoláva dôvodu neuznania uvedeného v článku 34 bode 1 nariadenia č. 44/2001, opomenul v členskom štáte vydania rozhodnutia podať v ňom dostupné opravné prostriedky?

                        2 b)

                        V prípade kladnej odpovede na druhú otázku písm. a), mení na tom niečo skutočnosť, že podanie opravných prostriedkov je v členskom štáte vydania rozhodnutia bezúčelné, pretože treba vychádzať z toho, že by to neviedlo k prijatiu iného rozhodnutia?

                        3.

                        Má sa článok 14 smernice 2004/48 vykladať v tom zmysle, že toto ustanovenie zahŕňa aj trovy konania účastníkov konania, ktoré im vzniknú v právnom spore v členskom štáte z dôvodu návrhu na náhradu škody, keď sa návrh a obrana týkajú údajnej zodpovednosti žalovaného účastníka konania za zhabanie a vyjadrenia, ktoré uvedený účastník konania urobil na účely vymožiteľnosti svojich práv z ochrannej známky v inom členskom štáte, pričom v tejto súvislosti vzniká otázka týkajúca sa uznania rozhodnutia súdu posledného uvedeného členského štátu v prvom uvedenom členskom štáte?“

         O žiadosti o opätovné začatie ústnej časti konania

               31

               Po tom, čo ústna časť konania skončila 3. marca 2015 po prednesení návrhov generálneho advokáta, Diageo Brands listom zo 6. marca 2015 doručeným do kancelárie Súdneho dvora 20. marca 2015 požiadala o opätovné začatie tejto ústnej časti konania.

               32

               Na podporu tejto žiadosti Diageo Brands v prvom rade uviedla, že v bode 27 a nasl. svojich návrhov generálny advokát spochybnil presnosť predpokladov, na ktorých Hoge Raad der Nederlanden založil svoje vnútroštátne rozhodnutie, a to na jednej strane, že z výkladového rozhodnutia Vărchoven kasacionen săd z 15. júna 2009, potvrdeného druhým rozhodnutím z 26. apríla 2012, ako aj z rozhodnutia Sofijski gradski săd vyplýva zjavné a vedomé porušenie základnej zásady práva Únie a na druhej strane, že výkon opravného prostriedku na Vărchoven kasacionen săd bol pre Diageo Brands bezúčelný. Podľa tejto spoločnosti za predpokladu, že Súdny dvor dospeje k záveru, že presnosť týchto predpokladov môže byť ešte predmetom diskusie medzi účastníkmi konania, musí táto diskusia spĺňať požiadavky základnej zásady kontradiktórnosti upravenej v článku 6 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd podpísaného v Ríme 4. novembra 1950, ako aj v článku 47 Charty základných práv Európskej únie.

               33

               Diageo Brands v druhom rade tvrdí, že nemala príležitosť predložiť pripomienky k niektorým dokumentom predloženým Európskou komisiou v priebehu pojednávania.

               34

               V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa článku 83 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora môže tento kedykoľvek po vypočutí generálneho advokáta rozhodnúť o opätovnom začatí ústnej časti konania, najmä ak usúdi, že nemá dostatok informácií, alebo ak účastník konania uviedol po skončení tejto časti konania novú skutočnosť, ktorá môže mať rozhodujúci vplyv na rozhodnutie Súdneho dvora, alebo ak sa má vo veci rozhodnúť na základe tvrdenia, o ktorom sa nemali možnosť vyjadriť účastníci konania alebo subjekty oprávnené podľa článku 23 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie (pozri rozsudok Komisia/Parker Hannifin Manufacturing a Parker‑Hannifin, C‑434/13 P, EU:C:2014:2456, bod 27 a citovanú judikatúru).

               35

               V prejednávanej veci sa Súdny dvor po vypočutí generálneho advokáta domnieva, že má dostatok informácií na to, aby rozhodol, a že vec nie je potrebné rozhodnúť na základe tvrdení, ku ktorým sa účastníci konania nevyjadrili. Predpoklady odôvodnenia vnútroštátneho súdu, na ktoré odkazuje Diageo Brands, boli totiž vznesené na pojednávaní a boli predmetom kontradiktórneho pojednávania.

               36

               Pokiaľ ide o dokumenty predložené Komisiou na pojednávaní, treba konštatovať, že neboli zaregistrované a nie sú súčasťou spisu.

               37

               Okrem toho treba pripomenúť, že na základe článku 252 druhého odseku ZFEÚ generálny advokát má za úlohu nestranne a nezávisle predkladať na verejných zasadnutiach odôvodnené návrhy v prípadoch, ktoré si v súlade so Štatútom Súdneho dvora vyžadujú jeho účasť. Súdny dvor však nie je viazaný ani návrhmi, ktoré predniesol generálny advokát, ani odôvodnením, na základe ktorého k týmto návrhom generálny advokát dospel (pozri rozsudok Komisia/Parker Hannifin Manufacturing a Parker‑Hannifin, C‑434/13 P, EU:C:2014:2456, bod 29 a citovanú judikatúru).

               38

               V dôsledku toho treba návrh na opätovné začatie ústnej časti konania zamietnuť.

         O prejudiciálnych otázkach

         O prvej a druhej otázke

               39

               Vnútroštátny súd sa týmito otázkami, ktoré treba preskúmať spoločne, v podstate pýta, či skutočnosť, že rozhodnutie súdu členského štátu je zjavne v rozpore s právom Únie a bolo vydané v rozpore so zárukami procesnej povahy, predstavuje dôvod odmietnutia uznania podľa článku 34 bodu 1 nariadenia č. 44/2001. Vnútroštátny súd sa tiež snaží zistiť, či v tomto kontexte súd členského štátu, v ktorom sa žiada o uznanie, musí zohľadniť skutočnosť, že osoba, ktorá namieta proti tomuto uznaniu, nepodala opravné prostriedky stanovené v právnej úprave štátu vydania rozhodnutia.

         Úvodné pripomienky

               40

               Na úvod treba pripomenúť, že zásada vzájomnej dôvery medzi členskými štátmi, ktorá má v práve Únie zásadný význam, ukladá, najmä v súvislosti s priestorom slobody, bezpečnosti a práva, každému z týchto štátov, aby vychádzal z toho, že okrem výnimočných okolností všetky členské štáty dodržujú právo Únie a konkrétne základné práva týmto právom uznané (pozri v tomto zmysle stanovisko 2/13, EU:C:2014:2454, bod 191 a citovanú judikatúru). Ako vyplýva z odôvodnenia 16 nariadenia č. 44/2001, režim uznávania a výkonu upravený v tomto nariadení sa zakladá práve na vzájomnej dôvere vo výkon súdnictva v Únii. Takáto dôvera najmä vyžaduje, aby súdne rozhodnutia vydané v členskom štáte boli automaticky uznané v inom členskom štáte (pozri rozsudok flyLAL‑Lithuanian Airlines, C‑302/13, EU:C:2014:2319, bod 45).

               41

               V tomto systéme článok 34 nariadenia č. 44/2001, ktorý uvádza dôvody, ktoré možno uviesť proti uznaniu rozhodnutia, má byť vykladaný striktne, keďže predstavuje prekážku dosiahnutia jedného zo základných cieľov uvedeného nariadenia. Pokiaľ ide konkrétne o odvolanie na ustanovenie o verejnom poriadku podľa článku 34 bodu 1 tohto nariadenia, treba ho použiť len vo výnimočných prípadoch (pozri rozsudok Apostolides, C‑420/07, EU:C:2009:271, bod 55 a citovanú judikatúru).

               42

               V súlade s ustálenou judikatúrou Súdneho dvora hoci môžu členské štáty v zásade voľne, v súlade so svojimi vnútroštátnymi koncepciami stanoviť požiadavky týkajúce sa ich verejného poriadku v zmysle výhrady uvedenej v článku 34 bode 1 nariadenia č. 44/2001, hranice tohto pojmu vyplývajú z výkladu tohto nariadenia. Preto Súdnemu dvoru neprináleží definovať obsah verejného poriadku členského štátu, prináleží mu však kontrolovať hranice, v rámci ktorých súd členského štátu môže použiť tento pojem a neuznať rozhodnutie pochádzajúce z iného členského štátu (pozri rozsudok flyLAL‑Lithuanian Airlines, C‑302/13, EU:C:2014:2319, bod 47 a citovanú judikatúru).

               43

               V tomto ohľade treba uviesť, že tým, že článok 36 nariadenia č. 44/2001 zakazuje prehodnotenie merita rozhodnutia prijatého v inom členskom štáte, zakazuje, aby súd štátu, v ktorom sa žiada o uznanie, zamietol uznanie tohto rozhodnutia len z dôvodu odlišnosti právnej normy uplatnenej súdom štátu pôvodu a normy, ktorú by použil súd štátu, v ktorom sa žiada o uznanie, keby mal riešiť spor. Takisto nemôže súd štátu, v ktorom sa žiada o uznanie, kontrolovať presnosť hodnotení z hľadiska práva alebo skutkového stavu, ktoré urobil súd štátu pôvodu (pozri rozsudok flyLAL‑Lithuanian Airlines, C‑302/13, EU:C:2014:2319, bod 48 a citovanú judikatúru).

               44

               Odkaz na ustanovenie o verejnom poriadku uvedené v článku 34 bode 1 nariadenia č. 44/2001 je prípustný len v prípade, že uznanie rozhodnutia vydaného iným členským štátom by neprijateľným spôsobom narúšalo právny poriadok štátu, v ktorom sa žiada o uznanie, keďže by ohrozovalo niektorú jeho základnú zásadu. S cieľom dodržať zákaz prehodnotiť meritum rozhodnutia vydaného v inom členskom štáte musí byť toto ohrozenie zjavným porušením právneho predpisu, ktorý je v štáte, v ktorom sa žiada o uznanie, považovaný za podstatný pre právny poriadok, alebo práva, ktoré je v tomto právnom poriadku považované za zásadné (pozri rozsudok flyLAL‑Lithuanian Airlines, C‑302/13, EU:C:2014:2319, bod 49 a citovanú judikatúru).

               45

               Vo svetle týchto úvah treba preskúmať, či skutočnosti uvedené vnútroštátnym súdom sú spôsobilé preukázať, že uznanie rozhodnutia Sofijski gradski săd z 11. januára 2010 predstavuje zjavné porušenie holandského verejného poriadku v zmysle článku 34 bodu 1 nariadenia č. 44/2001.

               46

               Tieto skutočnosti sa týkajú porušenia hmotnoprávneho pravidla v tomto rozhodnutí, ako aj porušenia záruk procesnej povahy v rámci konania vedúceho k vydaniu uvedeného rozhodnutia.

         O porušení hmotnoprávneho pravidla uvedeného v článku 5 smernice 89/104

               47

               Vo veci samej vnútroštátny súd vychádza z predpokladu, že Sofijski gradski săd tým, že vo svojom rozhodnutí z 11. januára 2010 rozhodol, že dovoz výrobkov do Bulharska, ktoré boli so súhlasom majiteľa dotknutej ochrannej známky uvedené do obehu mimo EHP, nepredstavuje porušenie práv z ochrannej známky, zjavne nesprávne uplatnil článok 5 ods. 3 smernice 89/104.

               48

               V tejto súvislosti treba najskôr uviesť, že okolnosť, že zjavná chyba, ktorej sa dopustil súd štátu pôvodu, sa týka, ako vo veci samej, pravidla práva Únie, a nie pravidla vnútroštátneho práva, nemení podmienky použitia doložky o verejnom poriadku v zmysle článku 34 bodu 1 nariadenia č. 44/2001. Úlohou vnútroštátneho súdu je totiž zabezpečiť s rovnakou účinnosťou ochranu práv stanovených vnútroštátnym právnym poriadkom a práv priznaných právnym poriadkom Únie (pozri v tomto zmysle rozsudok Renault, C‑38/98, EU:C:2000:225, bod 32).

               49

               Ďalej treba pripomenúť, že súd štátu, v ktorom sa žiada o uznanie, nemôže bez toho, aby sa tým spochybnil účel nariadenia č. 44/2001, odmietnuť uznať rozhodnutie pochádzajúce z iného členského štátu len z dôvodu, že sa domnieva, že v tomto rozhodnutí bolo nesprávne uplatnené vnútroštátne právo alebo právo Únie. Naopak treba uviesť, že v takých prípadoch systém prostriedkov nápravy zavedený v každom členskom štáte, doplnený mechanizmom prejudiciálneho konania stanoveným v článku 267 ZFEÚ, poskytuje osobám podliehajúcim súdnej právomoci dostatočnú záruku (pozri v tomto zmysle rozsudok Apostolides, C‑420/07, EU:C:2009:271, bod 60 a citovanú judikatúru).

               50

               Ustanovenie o verejnom poriadku sa tak uplatní, len pokiaľ uvedené nesprávne právne posúdenie znamená, že uznanie dotknutého rozhodnutia v štáte, v ktorom sa žiada o uznanie, spôsobí zjavné porušenie právneho pravidla, ktoré má v právnom poriadku Únie, a teda tohto členského štátu, zásadný význam.

               51

               Ako uviedol generálny advokát v bode 52 svojich návrhov, ustanovenie hmotného práva dotknuté vo veci samej, a to článok 5 ods. 3 smernice 89/104, sa radí do smernice minimálnej harmonizácie, ktorá má za cieľ čiastočne priblížiť rôznorodé legislatívy členských štátov v oblasti ochranných známok. Hoci je pravda, že dodržanie práv priznaných článkom 5 tejto smernice majiteľovi ochrannej známky, ako aj správne uplatnenie pravidiel týkajúcich sa vyčerpania týchto práv, upravené v článku 7 uvedenej smernice, majú priamy vplyv na fungovanie vnútorného trhu, nemožno z toho vyvodiť, že chyba pri vykonávaní týchto ustanovení by neprijateľným spôsobom narúšala právny poriadok Únie v tom zmysle, že by ohrozovala jeho základnú zásadu.

               52

               Naopak sa treba domnievať, že samotná okolnosť, že rozhodnutie, ktoré Sofijski gradski săd vydal 11. januára 2010, obsahuje podľa súdu štátu, v ktorom sa žiada o uznanie, nesprávne posúdenie, pokiaľ ide o uplatnenie na okolnosti veci samej ustanovení upravujúcich práva majiteľa ochrannej známky, ako sú upravené v smernici 89/104, nemôže odôvodniť, že toto rozhodnutie nebude uznané v štáte, v ktorom sa žiada o uznanie, keďže toto nesprávne posúdenie nepredstavuje porušenie právneho pravidla, ktoré má v právnom poriadku Únie, a teda v poriadku štátu, v ktorom sa žiada o uznanie, zásadný význam.

         O porušení záruk procesnej povahy

               53

               V predmetnej veci vnútroštátny súd zdôrazňuje, že nesprávne posúdenie, ktorého sa podľa neho dopustil Sofijski gradski săd, má svoj pôvod vo výkladovom rozhodnutí, ktoré 15. júna 2009 vydal Vărchoven kasacionen săd, v ktorom tento posledný uvedený súd poskytol zjavne nesprávny výklad článku 5 ods. 3 smernice 89/104, ale záväzný pre nižšie súdy. Vnútroštátny súd dopĺňa, že Vărchoven kasacionen săd veľmi pravdepodobne nemohol nevedieť o zjavne nesprávnej povahe tohto výkladu, pretože viacerí členovia tohto súdu prostredníctvom odlišného stanoviska vyjadrili svoj nesúhlas vo vzťahu k tomuto výkladu.

               54

               V tejto súvislosti treba uviesť, že samotná skutočnosť, že v súlade s procesnými pravidlami platnými v Bulharsku viacerí členovia Vărchoven kasacionen săd podali v dotknutom výkladovom rozhodnutí stanovisko opačné od stanoviska väčšiny, nemožno považovať za dôkaz o vedomej vôli tejto väčšiny porušiť právo Únie, ale musí byť vnímaná ako odraz diskusie, ku ktorej mohlo legitímne viesť preskúmanie zložitej právnej otázky.

               55

               Okrem toho treba uviesť, že Komisia v písomných pripomienkach, ktoré predložila Súdnemu dvoru, uviedla, že preskúmala v rámci konania o nesplnení povinnosti, ktoré začala proti Bulharskej republike, súlad výkladových rozhodnutí, ktoré vydal Vărchoven kasacionen săd 15. júna 2009 a 26. apríla 2012, s právom Únie. Komisia doplnila, že na základe tohto preskúmania dospela k záveru, že tieto dve rozhodnutia sú v súlade s právom Únie a skončila toto konanie o nesplnenie povinnosti.

               56

               Tieto rozdiely v posúdení, ku ktorým sa Súdny dvor nemôže vyjadrovať v kontexte tejto veci, prinajmenšom preukazujú, že Vărchoven kasacionen săd nemožno vytýkať, že zjavne porušil ustanovenie práva Únie a toto porušenie vnútil nižším súdom.

               57

               Ako uvádza vnútroštátny súd, Diageo Brands ďalej tvrdí, že bulharské súdy porušili zásadu spolupráce medzi vnútroštátnymi súdmi a Súdnym dvorom, a to zásadu, ktorá je podľa nej vyjadrená povinnosťou uplatniť mechanizmus prejudiciálneho konania a ktorá je osobitným výrazom zásady lojálnej spolupráce medzi členskými štátmi podľa článku 4 ods. 3 ZEÚ.

               58

               V tejto súvislosti treba najskôr uviesť, že Sofijski gradski săd, ktorý vydal rozhodnutie, ktorého uznanie sa žiada, je súdom prvého stupňa, ktorého rozhodnutia môžu byť predmetom súdneho preskúmania podľa vnútroštátneho práva. Preto v súlade s článkom 267 druhým odsekom ZFEÚ tento súd má možnosť, ale nie povinnosť, obrátiť sa na Súdny dvor s prejudiciálnou otázkou.

               59

               Ďalej treba pripomenúť, že systém vytvorený článkom 267 ZFEÚ zakladá s cieľom zabezpečiť jednotu výkladu práva Únie v členských štátoch priamu spoluprácu medzi Súdnym dvorom a vnútroštátnymi súdmi, a to prostredníctvom konania bez akejkoľvek možnosti iniciatívy strán. Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa tak zakladá na dialógu medzi súdmi a jeho začiatok závisí výlučne od toho, ako vnútroštátny súd posúdi relevantnosť a potrebu takéhoto návrhu (rozsudok Kelly, C‑104/10, EU:C:2011:506, body 62 a 63, ako aj citovaná judikatúra).

               60

               Z toho vyplýva, že aj za predpokladu, že otázka výkladu článku 5 ods. 3 smernice 89/104 bola vznesená pred Sofijski gradski săd, nebol tento povinný obrátiť sa na Súdny dvor s otázkou v tejto veci.

               61

               V tomto kontexte treba uviesť, že podľa informácií poskytnutých Súdnemu dvoru rozhodnutie Sofijski gradski săd z 11. januára 2010 mohlo byť napadnuté odvolaním, ktoré mohlo byť prípadne nasledované dovolaním na Vărchoven kasacionen săd.

               62

               Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že Diageo Brands nepodala proti uvedenému rozhodnutiu opravné prostriedky, ktoré jej priznávalo vnútroštátne právo. Diageo Brands odôvodňuje svoje nepodanie opravného prostriedku skutočnosťou, že toto uplatnenie by nemalo význam, pretože nemohlo viesť k inému rozhodnutiu zo strany vyšších súdov, ktoré tvrdenie vnútroštátneho súdu považujú za možné.

               63

               V tomto ohľade treba uviesť, že ako sa pripomenulo v bode 40 tohto rozsudku, režim uznávania a výkonu upravený nariadením č. 44/2001 je založený na vzájomnej dôvere vo výkon súdnictva v Únii. Práve táto dôvera, ktorú členské štáty vzájomne priznávajú svojim súdnym orgánom, umožňuje dospieť k záveru, že v prípade nesprávneho uplatnenia vnútroštátneho práva alebo práva Únie systém prostriedkov nápravy zavedený v každom členskom štáte, doplnený mechanizmom prejudiciálneho konania stanoveným v článku 267 ZFEÚ, poskytuje osobám podliehajúcim súdnej právomoci dostatočnú záruku (pozri bod 49 vyššie).

               64

               Z toho vyplýva, že nariadenie č. 44/2001 sa má vykladať v tom zmysle, že spočíva na základnej myšlienke, že osoby podliehajúce súdnej právomoci sú v zásade povinné využiť všetky opravné prostriedky priznané právom členského štátu pôvodu. Ako uviedol generálny advokát v bode 64 svojich návrhov, s výnimkou osobitných okolností, ktoré by sťažovali alebo znemožnili uplatnenie opravných prostriedkov v členskom štáte pôvodu, osoby podliehajúce súdnej právomoci musia v tomto členskom štáte použiť všetky dostupné prostriedky nápravy na zabránenie porušenia verejného poriadku. Je to o to dôležitejšie v prípade, keď údajné porušenie verejného poriadku vyplýva, ako vo veci samej, z údajného porušenia práva Únie.

               65

               Pokiaľ ide o okolnosti vznesené spoločnosťou Diageo Brands vo veci samej na odôvodnenie svojho nevyužitia opravných prostriedkov, ktoré mala k dispozícii, treba v prvom rade uviesť, že zo spisu vyplýva, že nemožno vylúčiť, že vo svojom rozhodnutí z 11. januára 2010 Sofijski gradski săd nesprávne uplatnil výkladové rozhodnutie, ktoré 15. júna 2009 prijal Vărchoven kasacionen săd. Ak by Diageo Brands podala odvolanie proti tomuto rozhodnutiu, takáto chyba, za predpokladu, že k nej došlo, mohla byť napravená odvolacím súdom. V každom prípade by mal tento súd možnosť v prípade pochybností, pokiaľ ide o dôvodnosť právneho posúdenia Vărchoven kasacionen săd, obrátiť sa na Súdny dvor s otázkou na výklad práva Únie dotknutého týmto posúdením (pozri v tomto zmysle rozsudok Elčinov, C‑173/09, EU:C:2010:581, bod 27).

               66

               V druhom rade ak by sa následne podalo dovolanie na Vărchoven kasacionen săd, tento súd ako vnútroštátny súd, ktorého rozhodnutia už nemožno napadnúť opravným prostriedkom podľa vnútroštátneho práva v zmysle článku 267 tretieho odseku ZFEÚ, by bol v zásade povinný obrátiť sa na Súdny dvor hneď, ako by sa objavila pochybnosť, pokiaľ ide o výklad smernice 89/104 (pozri v tomto zmysle rozsudok Köbler, C‑224/01, EU:C:2003:513, bod 35). Neodôvodnené opomenutie zo strany tohto súdu splniť si túto povinnosť by malo za následok vznik zodpovednosti Bulharskej republiky v súlade s pravidlami definovanými v tomto ohľade judikatúrou Súdneho dvora (rozsudok Köbler, C‑224/01, EU:C:2003:513, body 50 a 59).

               67

               Za týchto podmienok sa nezdá, že bulharské súdne orgány zjavne porušili zásadu spolupráce medzi vnútroštátnymi súdmi a Súdnym dvorom ani že Diageo Brands bola zbavená ochrany zabezpečenej systémom opravných prostriedkov zavedeným v tomto členskom štáte, doplneným mechanizmom prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ.

               68

               S ohľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na prvú a druhú otázku odpovedať tak, že článok 34 bod 1 nariadenia č. 44/2001 sa má vykladať v tom zmysle, že skutočnosť, že rozhodnutie vydané v členskom štáte je v rozpore s právom Únie, neodôvodňuje, aby toto rozhodnutie nebolo uznané v inom členskom štáte z dôvodu, že porušuje verejný poriadok tohto posledného uvedeného štátu, pretože uvedené nesprávne právne posúdenie nepredstavuje zjavné porušenie právnej normy považovanej za podstatnú v právnom poriadku Únie, a teda v právnom poriadku členského štátu, v ktorom sa žiada o uznanie, alebo práva uznaného ako základné v týchto právnych poriadkoch. O takú situáciu nejde v prípade nesprávneho posúdenia, ktoré ma vplyv na uplatnenie ustanovenia, akým je článok 5 ods. 3 smernice 89/104.
               Ak súd skúma prípadnú existenciu zjavného porušenia verejného poriadku štátu, v ktorom sa žiada o uznanie, súd tohto štátu musí zohľadniť skutočnosť, že s výnimkou osobitných okolností, ktoré by sťažovali alebo znemožnili uplatnenie opravných prostriedkov v členskom štáte pôvodu, osoby podliehajúce súdnej právomoci musia v tomto členskom štáte použiť všetky dostupné prostriedky nápravy s cieľom včas predísť takémuto porušeniu.

         O tretej otázke

               69

               Touto otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či článok 14 smernice 2004/48, podľa ktorého účastník konania, ktorý nemal úspech vo veci, musí vo všeobecnosti znášať trovy konania účastníka, ktorý mal vo veci úspech, sa má vykladať v tom zmysle, že je uplatniteľný na trovy konania účastníkov konania, ktoré im vzniknú v rámci žaloby o náhradu škody podanej v členskom štáte na účely náhrady škody spôsobenej zhabaním vykonaným v inom členskom štáte, ktorého predmetom je predísť porušeniu práva duševného vlastníctva, ak v rámci tejto žaloby o náhradu škody vzniká otázka uznania rozhodnutia vydaného v tomto druhom členskom štáte, ktoré konštatuje nedôvodnosť tohto zhabania.

               70

               Na účely odpovede na túto otázku treba určiť, či konanie vo veci samej patrí do pôsobnosti smernice 2004/48.

               71

               Ako uvádza jej odôvodnenie 10, cieľom smernice 2004/48 je priblížiť právne poriadky členských štátov, pokiaľ ide o prostriedky na účely dodržiavania práv duševného vlastníctva, tak, aby zabezpečovali vysokú, rovnocennú a jednotnú úroveň ochrany duševného vlastníctva na vnútornom trhu.

               72

               Na tento účel a v súlade s jej článkom 1 sa smernica 2004/48 týka všetkých opatrení, postupov a prostriedkov právnej nápravy potrebných na zabezpečenie vymožiteľnosti práv duševného vlastníctva. Článok 2 ods. 1 tejto smernice spresňuje, že tieto opatrenia, postupy a prostriedky právnej nápravy sa uplatňujú na každé porušenie týchto práv stanovené právom Únie a/alebo vnútroštátnym právom príslušného členského štátu.

               73

               Súdny dvor rozhodol, že ustanovenia smernice 2004/48 nemajú za cieľ upraviť všetky aspekty spojené s právami duševného vlastníctva, ale len tie z nich, ktoré sa na jednej strane týkajú dodržiavania týchto práv a na druhej strane ich porušenia, pričom stanovujú existenciu účinných právnych prostriedkov určených na predchádzanie, ukončenie alebo nápravu akéhokoľvek porušenia existujúceho práva duševného vlastníctva (pozri rozsudok ACI Adam BV a i., C‑435/12, EU:C:2014:254, bod 61 a citovanú judikatúru).

               74

               Z opatrení, postupov a prostriedkov právnej nápravy upravených smernicou 2004/48 vyplýva, že právne prostriedky určené na zabezpečenie ochrany práv duševného vlastníctva sú doplnené žalobami o náhradu škody, ktoré sú s nimi úzko spojené. Zatiaľ čo tak článok 7 ods. 1 a článok 9 ods. 1 tejto smernice upravujú predbežné a preventívne opatrenia určené osobitne na predchádzanie bezprostredného porušenia práva duševného vlastníctva, ktoré zahŕňajú najmä zaistenie tovaru podozrivého z porušovania takýchto práv, článok 7 ods. 4 a článok 9 ods. 7 tejto smernice naopak upravujú opatrenia, ktoré umožňujú žalovanému domáhať sa odškodnenia v prípade, ak sa následne zistí, že nedošlo k porušeniu alebo k hrozbe porušenia práva duševného vlastníctva. Ako vyplýva z odôvodnenia 22 tej istej smernice, tieto opatrenia na odškodnenie predstavujú záruky, ktoré zákonodarca považoval za nevyhnutné ako protihodnotu rýchlych a účinných predbežných opatrení, ktoré upravil.

               75

               V predmetnej veci konanie dotknuté vo veci samej, ktorého predmetom je náhrada škody spôsobenej zhabaním najskôr nariadeným súdnymi orgánmi členského štátu na účely predídenia bezprostrednému porušeniu práv duševného vlastníctva, neskôr zrušeným tými istými orgánmi z dôvodu, že existencia porušenia sa nepreukázala, predstavuje dôsledok žaloby podanej majiteľom práva duševného vlastníctva s cieľom dosiahnuť vyhlásenie opatrenia s okamžitým účinkom, ktoré mu umožnilo bez toho, aby musel čakať na rozhodnutie vo veci samej, predísť prípadnému porušeniu jeho práva. Takáto žaloba o náhradu škody zodpovedá zárukám upraveným smernicou 2004/48 v prospech žalovaného ako protihodnote prijatia predbežného opatrenia, ktoré zasiahlo jeho záujmy.

               76

               Z toho vyplýva, že konanie, akým je konanie dotknuté vo veci samej, treba považovať za konanie, ktoré patrí do pôsobnosti smernice 2004/48.

               77

               Pokiaľ ide o článok 14 smernice 2004/48, Súdny dvor už rozhodol, že toto ustanovenie má za cieľ posilniť úroveň ochrany duševného vlastníctva, aby sa zabránilo tomu, že poškodená strana bude odradená od začatia súdneho konania na účely ochrany svojich práv (pozri rozsudok Realchemie Nederland, C‑406/09, EU:C:2011:668, bod 48).

               78

               Vzhľadom na tento cieľ, ako aj na širokú a všeobecnú formuláciu článku 14 smernice 2004/48, ktorá odkazuje na „úspešnú stranu“ a na „neúspešnú stranu“, bez spresnenia a vymedzenia, pokiaľ ide o povahu konania, na ktoré sa pravidlo, ktoré stanovuje, musí uplatniť, sa treba domnievať, že toto ustanovenie sa uplatní na trovy konania vzniknuté v rámci každého konania, ktoré patrí do pôsobnosti tejto smernice.

               79

               V tejto súvislosti okolnosť, že v spore vo veci samej posúdenie dôvodnosti alebo nedôvodnosti zhabania vyvoláva otázku uznania alebo odmietnutia uznania rozhodnutia vydaného v inom členskom štáte, nie je relevantná. Táto otázka má totiž vedľajšiu povahu a nemení predmet sporu.

               80

               Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy treba odpovedať na tretiu otázku tak, že článok 14 smernice 2004/48 sa má vykladať v tom zmysle, že sa uplatňuje na trovy konania vzniknuté účastníkom konania v rámci žaloby o náhradu škody podanej v členskom štáte na účely náhrady škody spôsobenej zhabaním vykonaným v inom členskom štáte, ktorého predmetom bolo predísť porušeniu práva duševného vlastníctva, ak v rámci tejto žaloby o náhradu škody vzniká otázka uznania rozhodnutia vydaného v tomto druhom členskom štáte, ktoré konštatuje nedôvodnosť tohto zhabania.

         O trovách

               81

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol takto:

                           1.

                           Článok 34 bod 1 nariadenia Rady (ES) č. 44/2001 z 22. decembra 2000 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach sa má vykladať v tom zmysle, že skutočnosť, že rozhodnutie vydané v členskom štáte je v rozpore s právom Únie, neodôvodňuje, aby toto rozhodnutie nebolo uznané v inom členskom štáte z dôvodu, že porušuje verejný poriadok tohto posledného uvedeného štátu, pretože uvedené nesprávne právne posúdenie nepredstavuje zjavné porušenie právnej normy považovanej za podstatnú v právnom poriadku Únie, a teda v právnom poriadku členského štátu, v ktorom sa žiada o uznanie, alebo práva uznaného ako základné v týchto právnych poriadkoch. O takú situáciu nejde v prípade nesprávneho posúdenia, ktoré má vplyv na uplatnenie ustanovenia, akým je článok 5 ods. 3 smernice Rady 89/104/EHS z 21. decembra 1988 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok, zmenenej a doplnenej Dohodou o Európskom hospodárskom priestore z 2. mája 1992.

                           Ak súd skúma prípadnú existenciu zjavného porušenia verejného poriadku štátu, v ktorom sa žiada o uznanie, súd tohto štátu musí zohľadniť skutočnosť, že s výnimkou osobitných okolností, ktoré by sťažovali alebo znemožnili uplatnenie opravných prostriedkov v členskom štáte pôvodu, osoby podliehajúce súdnej právomoci musia v tomto členskom štáte použiť všetky dostupné prostriedky nápravy s cieľom včas predísť takémuto porušeniu.

                           2.

                           Článok 14 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/48/ES z 29. apríla 2004 o vymožiteľnosti práv duševného vlastníctva sa má vykladať v tom zmysle, že sa uplatňuje na trovy konania vzniknuté účastníkom konania v rámci žaloby o náhradu škody podanej v členskom štáte na účely náhrady škody spôsobenej zhabaním vykonaným v inom členskom štáte, ktorého predmetom bolo predísť porušeniu práva duševného vlastníctva, ak v rámci tejto žaloby o náhradu škody vzniká otázka uznania rozhodnutia vydaného v tomto druhom členskom štáte, ktoré konštatuje nedôvodnosť tohto zhabania.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: holandčina.