title: Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 8. novembra 2007. # Španielské kráľovstvo proti Rade Európskej únie. # Rybolov - Nariadenie (ES) č. 27/2005 - Rozdelenie kvót na rybolov medzi členské štáty - Akt o pristúpení Španielskeho kráľovstva - Skončenie prechodného obdobia - Požiadavka relatívnej stability - Zásada zákazu diskriminácie - Nové príležitosti na rybolov - Prípustnosť. # Vec C-141/05.

text:
      Vec C‑141/05
      Španielske kráľovstvo
      proti
      Rade Európskej únie
      „Rybolov – Nariadenie (ES) č. 27/2005 – Rozdelenie kvót na rybolov medzi členské štáty – Akt o pristúpení Španielskeho kráľovstva – Skončenie prechodného obdobia – Požiadavka relatívnej stability – Zásada zákazu diskriminácie – Nové príležitosti na rybolov – Prípustnosť“
      Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 8. novembra 2007
      Abstrakt rozsudku
      1.     Konanie – Vedľajšie účastníctvo – Námietka neprípustnosti nevznesená žalovaným
      (Štatút Súdneho dvora, článok 40 štvrtý odsek; Rokovací poriadok Súdneho dvora, článok 93 ods. 4)
      2.     Právo Spoločenstva – Zásady – Rovnosť zaobchádzania – Diskriminácia na základe štátnej príslušnosti
      (Akt o pristúpení z roku 1985; nariadenie Rady č. 27/2005)
      3.     Pristúpenie nových členských štátov k Spoločenstvu – Španielsko – Rybolov
      (Akt o pristúpení z roku 1985, články 156 až 164; nariadenie Rady č. 27/2005)
      4.     Rybolov – Zachovanie morských zdrojov – Režim kvót na rybolov
      (Nariadenie Rady č. 2371/2002, článok 20)
      1.     Podľa článku 40 štvrtého odseku Štatútu Súdneho dvora návrh na vstúpenie do konania ako vedľajší účastník môže obsahovať iba
         návrhy podporujúce jedného z účastníkov konania. Okrem toho podľa článku 93 ods. 4 rokovacieho poriadku vedľajší účastník
         konania musí prijať spor v stave, v akom sa nachádza v dobe jeho vstúpenia do konania. Nie je preto oprávnený podať námietku
         neprípustnosti, ktorá nie je uvedená vo vyjadreniach žalovaného.

      (pozri body 27, 28)
      2.     Rada tým, že nezabezpečila v nariadení č. 27/2005, ktorým sa na rok 2005 stanovujú príležitosti na rybolov a príslušné podmienky
         pre určité násadové ryby a skupiny násadových rýb, uplatniteľné vo vodách Spoločenstva a pre plavidlá Spoločenstva vo vodách,
         v ktorých sa vyžaduje obmedzovanie úlovkov, Španielskemu kráľovstvu rovnaké zaobchádzanie ako členským štátom, ktoré sa zúčastnili
         pôvodného rozdelenia kvót na rybolov pred pristúpením tohto členského štátu k Spoločenstvu alebo neskoršieho rozdelenia počas
         prechodného obdobia, nekonala voči Španielskemu kráľovstvu diskriminačne.

      Je totiž potrebné rozlišovať medzi pojmami prístup do vôd a prístup k zdrojom. Ak Španielske kráľovstvo po skončení prechodného
         obdobia môže mať opätovne prístup do vôd Severného a Baltického mora, neznamená to, že španielske lode môžu získať prístup
         k zdrojom týchto dvoch morí v rovnakom rozsahu ako lode členských štátov, ktoré sa zúčastnili pôvodného alebo neskoršieho
         rozdelenia kvót.

      (pozri body 47, 51)
      3.     Tým, že podľa nariadenia č. 27/2005, ktorým sa na rok 2005 stanovujú príležitosti na rybolov a príslušné podmienky pre určité
         násadové ryby a skupiny násadových rýb, uplatniteľné vo vodách Spoločenstva a pre plavidlá Spoločenstva vo vodách, v ktorých
         sa vyžaduje obmedzovanie úlovkov, neboli Španielskemu kráľovstvu pridelené určité kvóty na rybolov v Severnom a Baltickom
         mori, Rada neporušila akt o pristúpení Španielskeho kráľovstva a Portugalskej republiky. Články 156 až 164 uvedeného aktu
         o pristúpení upravujú režim, ktorý sa uplatní na oblasť rybolovu iba počas prechodného obdobia. Tieto články preto v zásade
         nemôžu slúžiť ako právny základ požiadaviek vzťahujúcich sa na obdobie začínajúce po uplynutí prechodného obdobia. Po skončení
         prechodného obdobia sa teda uplatňuje acquis communautaire, ktorý obsahuje kľúč na rozdelenie stanovený právnou úpravou platnou v čase pristúpenia Španielskeho kráľovstva.

      (pozri body 59, 61, 63)
      4.     Požiadavku relatívnej stability rozdelení príležitostí na rybolov medzi členské štáty, ktorú vyžaduje článok 20 ods. 1 nariadenia
         č. 2371/2002 o ochrane a trvalo udržateľnom využívaní zdrojov rybného hospodárstva v rámci spoločnej politiky v oblasti rybolovu,
         je potrebné chápať v tom zmysle, že sa pre každý členský štát stanoví pevná percentuálna sadzba, pričom pôvodne stanovený
         kľúč na rozdelenie zostane v platnosti tak dlho, pokiaľ sa neprijme nariadenie, ktoré ho zmení. Keďže uplatnenie zásady relatívnej
         stability na existujúce príležitosti na rybolov spôsobuje zachovanie kľúča na rozdelenie už stanoveného medzi členskými štátmi,
         stanovenie prvotného kľúča na rozdelenie medzi členskými štátmi zahŕňalo priznanie nových príležitostí na rybolov a tiež rozdelenie,
         ktoré vzalo do úvahy záujem každého z nich. Pojem záujem môže obsahovať potrebu rešpektovania relatívnej stability rybolovných
         činností, avšak nie je obmedzený len na túto potrebu. Keď sa členským štátom stanovuje prvotný kľúč na rozdelenie, najmä po
         tom, ako tieto štáty vykonávali v určitej oblasti svoje právo rybolovu určitých druhov, pre ktoré bola Spoločenstvu pridelená
         celková kvóta, Rada rozhodne podľa ustanovení článku 20 ods. 2 nariadenia č. 2371/2002, berúc do úvahy záujmy každého členského
         štátu. Keďže v takom prípade nie je možné použiť žiadny kľúč, neuplatnia sa ani ustanovenia článku 20 ods. 1 tohto nariadenia.

      (pozri body 85 – 88)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (tretia komora)
      z 8. novembra 2007 (*)

      „Rybolov – Nariadenie (ES) č. 27/2005 – Rozdelenie kvót na rybolov medzi členské štáty – Akt o pristúpení Španielskeho kráľovstva – Skončenie prechodného obdobia – Požiadavka relatívnej stability – Zásada zákazu diskriminácie – Nové príležitosti na rybolov – Prípustnosť“
      Vo veci C‑141/05,
      ktorej predmetom je žaloba o neplatnosť podľa článku 230 ES, podaná 29. marca 2005,
      Španielske kráľovstvo, v zastúpení: E. Braquehais Conesa a A. Sampol Pucurull, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      žalobca,
      proti
      Rade Európskej únie, v zastúpení: F. Florindo Gijón a A. de Gregorio Merino, splnomocnení zástupcovia,

      žalovanej,
      ktorú v konaní podporuje:
      Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: F. Jimeno Fernández a T. van Rijn, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      vedľajší účastník konania,
      SÚDNY DVOR (tretia komora),
      v zložení: predseda tretej komory A. Rosas, sudcovia J. N. Cunha Rodrigues, U. Lõhmus, A. Ó Caoimh a P. Lindh (spravodajkyňa),
      generálny advokát: Y. Bot,
      tajomník: J. Swedenborg, referent,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 6. júna 2007,
      so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1       Svojou žalobou sa Španielske kráľovstvo domáha zrušenia nariadenia Rady (ES) č. 27/2005 z 22. decembra 2004, ktorým sa na
         rok 2005 stanovujú príležitosti na rybolov a príslušné podmienky pre určité násadové ryby a skupiny násadových rýb, uplatniteľné
         vo vodách Spoločenstva a pre plavidlá Spoločenstva vo vodách, v ktorých sa vyžaduje obmedzovanie úlovkov (Ú. v. EÚ L 12, 2005,
         s. 1), v rozsahu, v akom mu toto nariadenie neprideľuje určité kvóty vo vodách Spoločenstva v Severnom a Baltickom mori.

       Právny rámec
       Akt o podmienkach pristúpenia Španielskeho kráľovstva a Portugalskej republiky a o úpravách zmlúv
      2       Články 156 až 166 aktu o podmienkach pristúpenia Španielskeho kráľovstva a Portugalskej republiky a o úpravách zmlúv (Ú. v. ES
         L 302, 1985, s. 23, ďalej len „akt o pristúpení“) upravujú predovšetkým prístup španielskych plavidiel do vôd Spoločenstva,
         ako aj k ich zdrojom. Z uvedeného článku 166 vyplýva, že tento režim zostane v platnosti počas obdobia, ktoré skončí 31. decembra
         2002 (ďalej len „prechodné obdobie“).

       Nariadenia (EHS) č. 170/83 a č. 172/83
      3       Nariadením Rady (EHS) č. 170/83 z 25. januára 1983, ktorým sa zavádza systém Spoločenstva pre zachovanie a riadenie zdrojov
         rybolovu [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 24, s. 1), stanovil zákonodarca pravidlá rozdeľovania celkového množstva úlovkov medzi členské štáty. Cieľom
         Rady Európskej únie bolo predovšetkým prispieť k relatívnej stabilite rybolovných činností. Piate až siedme odôvodnenie tohto
         nariadenia vymedzuje pojem relatívnej stability v tom zmysle, že jeho cieľom je rešpektovať pri zohľadnení súčasnej biologickej
         situácie druhov rýb osobitné potreby regiónov, ktorých miestne obyvateľstvo je vo veľkej miere závislé na rybolove a súvisiacich
         priemyselných odvetviach.

      4       Nariadením Rady (EHS) č. 172/83 z 25. januára 1983, ktorým sa pre určité druhy rýb alebo skupiny druhov rýb žijúcich v rybolovných
         oblastiach Spoločenstva stanovujú na rok 1982 celkové prípustné množstvá úlovkov, časť pripadajúca Spoločenstvu, rozdelenie
         tejto časti medzi členské štáty, ako aj podmienky rybolovu vo vzťahu k celkovým prípustným množstvám [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 24, s. 30), bolo po prvýkrát pristúpené k rozdeleniu dostupných zdrojov vo vodách Spoločenstva (ďalej len „pôvodné
         rozdelenie“).

      5       Zo štvrtého odôvodnenia nariadenia Rady č. 172/83 vyplýva, že Rada s cieľom umožniť spravodlivé rozdelenie dostupných zdrojov
         predovšetkým zohľadnila tradičné rybolovné činnosti, osobitné potreby regiónov, v ktorých miestne obyvateľstvo je vo veľkej
         miere závislé na rybolove a súvisiacich priemyselných odvetviach, ako aj stratu príležitostí na rybolov vo vodách tretích
         štátov.

      6       Referenčné obdobie zohľadnené pre toto rozdelenie je obdobie rokov od 1973 do 1978 (ďalej len „pôvodné referenčné obdobie“).
       Nariadenie (EHS) č. 3760/92
      7       Nariadenie Rady (EHS) č. 3760/92 z 20. decembra 1992, ktorým sa zavádza systém Spoločenstva pre rybolov a akvakultúru [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 389, s. 1) zrušilo nariadenie č. 170/83. Obsahuje definíciu pojmu relatívnej stability, ktorú v podstate preberá
         z nariadenia č. 170/83, a pravidlá rozdeľovania úlovkov, uvedené najmä v jeho článku 8 ods. 4.

      8       Toto ustanovenie stanovuje v písmene iii):
      „ak Spoločenstvo vytvorí pre rybolovnú oblasť alebo skupinu rybolovných oblastí nové príležitosti na rybolov, ktoré pôvodne
         neboli predmetom spoločnej politiky v oblasti rybolovu, [Rada] stanoví postupy týkajúce sa ich rozdelenia, zohľadňujúc záujmy
         všetkých členských štátov“.

       Nariadenie (ES) č. 2371/2002
      9       Nariadenie č. 3760/92 bolo zrušené a nahradené nariadením Rady (ES) č. 2371/2002 z 20. decembra 2002 o ochrane a trvalo udržateľnom
         využívaní zdrojov rybného hospodárstva v rámci spoločnej politiky v oblasti rybolovu (Ú. v. ES L 358, s. 59; Mim. vyd. 04/005,
         s. 460). Článok 17 ods. 1 nariadenia č. 2371/2002 stanovuje, že rybárske lode Spoločenstva majú s výnimkou opatrení prijatých
         na účely zabezpečenia ochrany a udržateľnosti druhov rovnaký prístup do vôd a k zdrojom rýb vo všetkých vodách Spoločenstva
         vymedzených v tomto článku.

      10     Článok 20 ods. 1 tohto nariadenia s názvom „Prideľovanie príležitostí na rybolov“ stanovuje, že Rada rozhodne o limitoch pre
         úlovky a/alebo výlov, o rozdelení príležitostí na rybolov medzi členské štáty, ako aj o podmienkach súvisiacich s týmito limitmi.
         Príležitosti na rybolov sa rozdelia medzi členské štáty takým spôsobom, aby sa pre každý členský štát zabezpečila relatívna
         stabilita rybárskych činností pre každý druh rýb alebo pre každú oblasť rybolovu.

      11     Zásada relatívnej stability je definovaná v odôvodneniach č. 16 až 18 tohto nariadenia, ktoré odkazujú najmä na dočasnú biologickú
         situáciu zásob a na potreby regiónov, ktorých miestne obyvateľstvo je vo veľkej miere závislé na rybolove a s tým súvisiacich
         činnostiach.

      12     Článok 20 ods. 2 nariadenia č. 2371/2002 stanovuje, že keď Spoločenstvo stanoví nové príležitosti na rybolov, Rada rozhodne
         o rozdelení týchto príležitostí, berúc do úvahy záujmy každého členského štátu.

       Nariadenie č. 27/2005
      13     Dňa 22. decembra 2004 prijala Rada nariadenie č. 27/2005, ktoré je predmetom tejto žaloby, opierajúc sa najmä o ustanovenia
         článku 20 nariadenia č. 2371/2002.

       Okolnosti predchádzajúce sporu a konanie
      14     Španielske kráľovstvo, ktoré sa po skončení prechodného obdobia považovalo za oprávnené podieľať sa na rozdelení druhov podliehajúcich
         limitom pre výlovy v Severnom mori a Baltickom mori, predložilo Rade žiadosť s cieľom získať kvóty na rybolov v týchto dvoch
         moriach.

      15     Tento členský štát uviedol, že sa kvóty rozdelené po jeho pristúpení k Spoločenstvu pre oblasť, do ktorej španielske loďstvo
         počas tohto obdobia nemalo prístup, musia upraviť, berúc do úvahy jednak prísne právnu nespôsobilosť tohto členského štátu
         zúčastniť sa na rozdelení a jednak výlovy, ktoré toto loďstvo uskutočnilo v Severnom mori v pôvodnom referenčnom období.

      16     Rada žiadosť Španielskeho kráľovstva zamietla.
      17     Po tomto zamietnutí podalo Španielske kráľovstvo dve žaloby na Súdny dvor týkajúce sa rozdelení v roku 2003 (veci, v ktorých
         bol vyhlásený rozsudok z 30. marca 2006, Španielsko/Rada, C‑87/03 a C‑100/03, Zb. s. I‑2915), dve žaloby týkajúce sa rozdelení
         v roku 2004 (veci, v ktorých bolo vydané uznesenie predsedu Súdneho dvora z 20. júna 2006, Španielsko/Rada, C‑133/04, neuverejnené
         v Zbierke, vydané po späťvzatí žaloby Španielskym kráľovstvom, a rozsudok z 19. apríla 2007, Španielsko/Rada, C‑134/04, neuverejnený
         v Zbierke), ako aj túto žalobu týkajúcu sa rozdelenia v roku 2005.

      18     Španielske kráľovstvo sa domnieva, že tým, že mu nariadením č. 27/2005 neboli priznané určité kvóty na rybolov v Severnom
         a Baltickom mori, je španielskemu loďstvu napriek skončeniu prechodného obdobia prakticky znemožnené loviť väčšinu druhov,
         ktorých lov v týchto dvoch moriach podlieha kvótam. Španielske kráľovstvo na podporu svojej žaloby uvádza tri dôvody. Prvý
         je založený na porušení zásady zákazu diskriminácie, druhý na porušení aktu o pristúpení a tretí na porušení článku 20 ods. 2
         nariadenia č. 2371/2002.

      19     V rámci svojho tretieho dôvodu Španielske kráľovstvo v bode 27 žaloby uviedlo, že sa týka nasledujúcich druhov, a to konkrétne
         piesočnicovitých (v zónach IIa, IV), čertovitých (v zónach IIa, IV), limandy a platesy veľkej (v zónach IIa, IV), kalkany
         rodu Lepidorhombus (v zónach IIa, IV), platesy drsnej (v zónach IIa, IV), homára štíhleho (v zónach IIa, IV), tresky belasej (v zónach IIa,
         IV), krevety (v zónach IIa, IIIa, IV), kalkana obyčajného a kalkana veľkého (v zónach IIa, IV), raje (v zónach IIa, IV), ostroňa
         bieloškvrného (v zónach IIa, IV) a stavridy (v zónach IIa, IV).

      20     Uznesením predsedu Súdneho dvora z 21. júna 2005 bolo Komisii Európskych spoločenstiev umožnené vstúpiť v rámci prejednávanej
         žaloby do konania ako vedľajší účastník na podporu návrhov Rady.

      21     Rozhodnutím predsedu Súdneho dvora z 10. mája 2005 bolo konanie v tejto veci prerušené do vyhlásenia už citovaného rozsudku
         z 30. marca 2006, Španielsko/Rada, ktorým Súdny dvor rozhodol o prvých dvoch žalobách.

      22     V dôsledku tohto rozsudku bola položená otázka Španielskemu kráľovstvu, či na tejto žalobe ďalej trvá. Listom z 27. apríla
         2006 Španielske kráľovstvo na túto otázku odpovedalo kladne.

      23     V tomto liste daný členský štát tvrdil, vychádzajúc z uvedeného rozsudku, že nové príležitosti na rybolov predstavujú druhy,
         ktoré boli po prvýkrát podľa jeho názoru rozdelené vo forme kvót nariadením č. 27/2005, a to konkrétne:

      –       mieň lemovaný, zóna IV (nórske vody)
      –       čertovité, zóna IIa (vody Spoločenstva) a zóna IV (vody Spoločenstva)
      –       treska belasá, zóna IV (nórske vody)
      –       molva modrá, zóna IV (nórske vody)
      –       homár štíhly, zóna IV (nórske vody).
      24     Podľa Španielskeho kráľovstva Rada porušila svoje povinnosti vyplývajúce z článku 20 ods. 2 nariadenia č. 2371/2002 tým, že
         mu nepridelila žiadnu kvótu na tieto druhy.

       O prípustnosti žaloby
      25     Vo svojom vyjadrení vedľajšieho účastníka konania sa Komisia odvoláva na neprípustnosť žaloby Španielskeho kráľovstva z dôvodu,
         že listom z 27. apríla 2006 zmenilo predmet tejto žaloby tým, že sa zameralo len na tretí uvedený dôvod a že uviedlo druhy,
         ktoré boli po prvýkrát rozdelené nariadením č. 27/2005 prijatým v decembri 2004, ktoré neboli spomenuté v pôvodnej žalobe.
         Aj keby pôvodná žaloba nebola vzatá späť, v každom prípade by sa v dôsledku vyhlásenia už citovaného rozsudku z 30. marca
         2006, Španielsko/Rada, stala bezpredmetnou.

      26     Treba však uviesť, že Rada ako žalovaná, na ktorej podporu návrhov bol Komisii povolený vstup do konania ako vedľajšiemu účastníkovi,
         nevzniesla žiadnu námietku neprípustnosti voči žalobe Španielskeho kráľovstva.

      27     Podľa článku 40 štvrtého odseku Štatútu Súdneho dvora návrh na vstúpenie do konania ako vedľajší účastník môže obsahovať iba
         návrhy podporujúce jedného z účastníkov konania. Okrem toho podľa článku 93 ods. 4 rokovacieho poriadku vedľajší účastník
         konania musí prijať spor v stave, v akom sa nachádza v dobe jeho vstúpenia do konania.

      28     Z uvedeného vyplýva, že Komisia ako vedľajší účastník konania nebola oprávnená podať námietku neprípustnosti (pozri rozsudok
         z 30. januára 2002, Taliansko/Komisia, C‑107/99, Zb. s. I‑1091, bod 29).

      29     V každom prípade je však potrebné ex offo podľa článku 92 ods. 2 rokovacieho poriadku preskúmať, či Španielske kráľovstvo nezmenilo predmet sporu počas konania spôsobom,
         ktorý by bol v rozpore s ustanoveniami článku 38 rokovacieho poriadku, a či sa žaloba nestala bezpredmetnou v dôsledku vyhlásenia
         už citovaného rozsudku z 30. marca 2006, Španielsko/Rada.

      30      V rámci prvej otázky treba uviesť, že listom z 27. apríla 2006 Španielske kráľovstvo odpovedalo kladne na otázku Súdneho
         dvora, či vzhľadom na vyhlásenie tohto rozsudku trvá na svojej žalobe. Neskôr to aj počas pojednávania potvrdilo pred Súdnym
         dvorom.

      31     Pravdou je, že v tomto liste Španielske kráľovstvo spomenulo význam, ktorý v dôsledku vyhlásenia daného rozsudku treba prikladať
         preskúmaniu otázky, či niektoré druhy rýb nepredstavujú nové príležitosti na rybolov v zmysle článku 20 ods. 2 nariadenia
         č. 2371/2002, ktorý je predmetom tretieho dôvodu uvedeného v žalobe. Bude teda prípadne potrebné v rámci preskúmania tohto
         žalobného dôvodu zistiť, či uvedenie týchto druhov patrí do rozsahu pôvodnej žaloby alebo či predstavuje jeho rozšírenie,
         ktoré je neprípustné.

      32     O otázke, či sa táto žaloba stala bezpredmetnou po vyhlásení už citovaného rozsudku z 30. marca 2006, Španielsko/Rada, treba
         uviesť, že nariadenie, ktorého čiastočné zrušenie Španielske kráľovstvo žiadalo v konaní, v ktorom bol vyhlásený uvedený rozsudok,
         je odlišné od nariadenia, ktoré je napadnuté v tejto veci. V danom rozsudku totiž išlo o nariadenie Rady (ES) č. 2341/2002
         z 20. decembra 2002, ktorým sa na rok 2003 stanovujú rybolovné možnosti a súvisiace podmienky pre určité populácie rýb a skupiny
         populácií rýb uplatniteľné vo vodách Spoločenstva a pre plavidlá Spoločenstva vo vodách, v ktorých sa vyžaduje obmedzovanie
         úlovkov [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 356, s. 12), zatiaľ čo touto žalobou je napadnuté nariadenie č. 27/2005 stanovujúce rybolovné možnosti na rok
         2005. Tieto dve veci majú teda odlišné predmety.

      33     V dôsledku toho je teda potrebné považovať tento spor za prípustný.
       O veci samej
       O žalobnom dôvode založenom na porušení zásady zákazu diskriminácie
       Argumentácia účastníkov konania
      34     Španielske kráľovstvo uvádza, že španielske lode musia mať od skončenia prechodného obdobia rovnaký prístup nielen do vôd
         Spoločenstva, ktorý nebol spochybnený, ale tiež k ich zdrojom, čo by znamenalo pridelenie kvót na rybolov v Severnom a Baltickom
         mori. Nariadenie č. 27/2005 však nepridelilo prakticky žiadne kvóty Španielskemu kráľovstvu v týchto dvoch moriach. Toto nariadenie
         porušuje podmienky rovnosti zaobchádzania a vedie k diskriminácii španielskych rybárov.

      35     Neexistuje žiaden objektívny dôvod, ktorý by takúto diskrimináciu odôvodňoval. Musí sa dodržať všeobecné pravidlo, podľa ktorého
         sa na nové členské štáty od okamihu ich pristúpenia k Spoločenstvu uplatňuje právo Spoločenstva v celom rozsahu. Výnimky z uvedeného
         pravidla zakotvené v akte o pristúpení boli prechodné a mali sa vykladať reštriktívne.

      36     Podľa tohto členského štátu sú pojmy prístup do vôd a k zdrojom vnútorne spojené. Nariadenie č. 27/2005 nezavádza žiadne rozlíšenie
         medzi nimi, a teda je na Rade, aby prijala opatrenia potrebné na účely zmeny kľúča na rozdelenie.

      37     Nemožnosť prístupu k zdrojom prakticky zbavuje svojho zmyslu právo prístupu do vôd. Druhy podliehajúce kvótam sú jediné, ktoré
         majú hospodársku hodnotu. Navyše povinnosť, v prípade neexistencie kvót, vrátiť do mora úlovky patriace k týmto druhom, aj
         keď sú už mŕtve, spôsobuje biologické škody. Napokon Španielske kráľovstvo tým, že by nedisponovalo prakticky žiadnymi kvótami
         v týchto dvoch moriach, nemohlo by ani vykonať výmeny príležitostí na rybolov podľa článku 20 ods. 5 nariadenia č. 2371/2002.

      38     Španielske kráľovstvo tvrdí, že jeho situácia je odlišná od situácie členských štátov, ktoré tiež nezískali kvóty podľa nariadenia
         č. 27/2005. Plavidlá týchto štátov nemajú totiž nevyhnutne záujem loviť v dotknutých vodách, naproti záujmom Španielskeho
         kráľovstva ako členského štátu, ktorého obyvateľstvo je závislé na rybolove, najmä v Galícii a baskických provinciách. Španielske
         kráľovstvo tvrdí, že keby neexistovali prechodné ustanovenia, zúčastnilo by sa prvého rozdeľovania kvót po jeho pristúpení
         k Spoločenstvu v roku 1986, a teda by mu boli pridelené aj kvóty v roku 2003.

      39     Podľa Rady nevedie nariadenie č. 27/2005 k diskriminácii Španielskeho kráľovstva. Španielske kráľovstvo sa totiž posudzuje
         rovnako ako členské štáty, ktorým neboli pridelené kvóty z dôvodu, že nevykonávali rybolovné činnosti, o ktorých mohla Rada
         rozhodnúť, že rešpektujú stabilitu, a tieto štáty predstavujú asi polovicu členských štátov. Rada zdôrazňuje, že španielska
         vláda nerozlišuje medzi pojmom prístup do vôd Spoločenstva a pojmom prístup k zdrojom týchto vôd.

       Posúdenie Súdnym dvorom
      40     Dodržanie zásady zákazu diskriminácie vyžaduje, aby sa porovnateľné situácie neposudzovali rozdielne a rozdielne situácie
         neposudzovali rovnako, ak takéto posudzovanie nie je objektívne odôvodnené (pozri najmä rozsudky zo 17. októbra 1995, Fishermen’s
         Organisations a i., C‑44/94, Zb. s. I‑3115, bod 46; z 30. marca 2006, Španielsko/Rada, už citovaný, bod 48, a z 19. apríla
         2007, Španielsko/Rada, už citovaný, bod 28).

      41     Nastoľuje sa preto otázka, či je situácia Španielskeho kráľovstva porovnateľná so situáciou členských štátov, ktoré podľa
         nariadenia č. 27/2005 kvóty na rybolov vo vodách Severného a Baltického mora získali.

      42     Ako to Súdny dvor v bode 50 už citovaného rozsudku z 30. marca 2006, Španielsko/Rada, pripomenul, už sa zaoberal otázkou možnej
         diskriminácie členských štátov, ktoré po svojom pristúpení k Spoločenstvu nezískali určité kvóty na rybolov.

      43     Z bodu 41 rozsudku z 13. októbra 1992, Portugalsko a Španielsko/Rada (C‑63/90 a C‑67/90, Zb. s. I‑5073), vyplýva, že Portugalská
         republika uviedla, že portugalské loďstvo vykonávalo v rokoch 1973 až 1977, t. j. v časti pôvodného referenčného obdobia,
         rybolovné činnosti v grónskych vodách. Zdôraznila, že množstvá, ktoré ulovilo portugalské loďstvo, boli porovnateľné s množstvami
         ulovenými nemeckým loďstvom a zjavne prevyšovali množstvá ulovené loďstvom Spojeného kráľovstva.

      44     Súdny dvor napriek tomu nepovažoval situáciu Portugalskej republiky za porovnateľnú so situáciou ostatných členských štátov,
         ktoré mali z rozdelenia kvót prospech. Rozhodol, že z dôvodu, že akt o pristúpení nezmenil existujúcu situáciu v oblasti rozdeľovania
         externých zdrojov, sa naďalej uplatňuje acquis communautaire a že nové členské štáty sa s cieľom vyhnúť sa uplatneniu dotknutých ustanovení nemôžu odvolávať na okolnosti pred svojím
         pristúpením, predovšetkým na svoje rybolovné činnosti počas referenčného obdobia. Od okamihu pristúpenia sa nachádzajú v rovnakej
         situácii ako členské štáty vylúčené z rozdeľovania podľa zásady relatívnej stability rybolovnej činnosti konkretizovanej,
         pokiaľ ide o dohody uzavreté pred pristúpením, rozdelením uskutočneným roku 1983 (pozri rozsudky Portugalsko a Španielsko/Rada,
         už citovaný, body 43 a 44; z 30. marca 2006, Španielsko/Rada, už citovaný, bod 52, ako aj z 19. apríla 2007, Španielsko/Rada,
         už citovaný, bod 32).

      45     Túto úvahu je možné preniesť na prejednávanú vec. Vyplýva z nej, že Španielske kráľovstvo sa nenachádza v situácii porovnateľnej
         so situáciou členských štátov, ktoré mali prospech z pôvodného rozdelenia kvót, a že sa preto nemôže odvolávať na rybolovné
         činnosti, ktoré v rokoch 1973 až 1976 počas pôvodného referenčného obdobia v Severnom mori vykonávali španielske lode. Jeho
         situácia je naproti tomu porovnateľná so situáciou členských štátov, ktorých lode nezískali žiadne takéto kvóty bez ohľadu
         na to, či počas tohto obdobia vykonávali alebo nevykonávali rybolovnú činnosť vo vodách Severného a/alebo Baltického mora
         (pozri rozsudky z 30. marca 2006, Španielsko/Rada, už citovaný, bod 53, a z 19. apríla 2007, Španielsko/Rada, už citovaný,
         bod 33).

      46     Skončenie prechodného obdobia na tejto situácii nič nemení.
      47     Rada totiž správne uviedla, že sa musí rozlišovať medzi pojmami prístup do vôd a prístup k zdrojom. Ak Španielske kráľovstvo
         po skončení prechodného obdobia môže mať opätovne prístup do vôd Severného a Baltického mora, neznamená to, že španielske
         lode môžu získať prístup k zdrojom týchto dvoch morí v rovnakom rozsahu ako lode členských štátov, ktoré sa zúčastnili pôvodného
         alebo neskoršieho rozdelenia kvót (pozri rozsudky z 30. marca 2006, Španielsko/Rada, už citovaný, bod 55, a z 19. apríla 2007,
         Španielsko/Rada, už citovaný, bod 35).

      48     Rada mohla predpokladať, že nepridelenie kvót vzhľadom na skutočnosť, že španielske lode viac ako dvadsať rokov nelovili vo
         vodách Severného a Baltického mora, nie je porušením zásady relatívnej stability rybolovných činností dotknutých populácií.
         Z toho vyplýva, že Rada sa mohla tiež domnievať, že Španielske kráľovstvo sa nenachádzalo v situácii porovnateľnej so situáciou
         členských štátov, ktorých lode prednedávnom počas referenčného obdobia v týchto vodách lovili (pozri rozsudky z 30. marca
         2006, Španielsko/Rada, už citovaný, bod 56, a z 19. apríla 2007, Španielsko/Rada, už citovaný, bod 36).

      49     Treba dodať, že situácia nemožnosti zúčastnenia sa na nových rozdeleniach kvót na rybolov, v ktorej sa Španielske kráľovstvo
         nachádzalo počas prechodného obdobia z dôvodu čisto prechodného právneho zákazu prístupu do vôd Severného a Baltického mora,
         na tomto konštatovaní nič nemení. Nevyplýva z toho, že Rada mala zmeniť kľúč na rozdelenie na konci tohto prechodného obdobia,
         aby tak vzala do úvahy záujmy Španielskeho kráľovstva. V rozpore s tým, čo tento členský štát uviedol počas písomnej časti
         konania a na pojednávaní, nie je totiž nijako preukázané, že by získal určité kvóty vzťahujúce sa na druhy, ktoré boli predmetom
         nového rozdelenia počas prechodného obdobia, aj keby neexistoval zákaz prístupu do týchto dvoch dotknutých morí počas tohto
         obdobia.

      50     Navyše ostatné tvrdenia uvedené Španielskym kráľovstvom a pripomenuté v bode 37 tohto rozsudku nemôžu zmeniť konštatovanie
         uvedené v jeho bode 47. Okolnosť, že druhy podliehajúce kvótam majú vyššiu hodnotu ako iné druhy, nemôže mať za dôsledok,
         že členskému štátu sa majú prideliť určité kvóty. Údajné riziko ekologickej povahy sa nepreukázalo. Nemožnosť vykonať určité
         výmeny kvót vyplýva z toho, že kvóty neboli pridelené. Článok 20 ods. 5 nariadenia č. 2371/2002 totiž upravuje len možnosť
         výmeny kvót, ktoré členské štáty majú. Neotvára teda právo na získanie týchto kvót.

      51     Z toho vyplýva, že Rada tým, že nezabezpečila v nariadení č. 27/2005 Španielskemu kráľovstvu rovnaké zaobchádzanie ako členským
         štátom, ktoré sa zúčastnili pôvodného rozdelenia kvót na rybolov pred pristúpením tohto členského štátu k Spoločenstvu alebo
         neskoršieho rozdelenia počas prechodného obdobia, nekonala voči Španielskemu kráľovstvu diskriminačne.

      52     Vzhľadom na uvedené úvahy je žalobný dôvod založený na porušení zásady zákazu diskriminácie potrebné zamietnuť.
       O žalobnom dôvode založenom na porušení aktu o pristúpení
       Argumentácia účastníkov konania
      53     Španielska vláda sa domnieva, že tým, že Španielskemu kráľovstvu neboli pridelené časti kvót na rybolov, ktoré po pristúpení
         tohto členského štátu k Spoločenstvu boli predmetom rozdelenia, čo sa týka oblasti vôd Spoločenstva Severného a Baltického
         mora, nariadenie č. 27/2005 predlžuje prechodné obdobie nad rámec obdobia stanoveného v akte o pristúpení, a porušuje preto
         jeho ustanovenia.

      54     Španielske kráľovstvo zastáva názor, že rozšírenie výnimiek zakotvených v akte o pristúpení nad rámec prechodného obdobia
         stanoveného v tomto akte by bolo v rozpore s ich výnimočnou, prechodnou a obmedzenou povahou.

      55     Tento členský štát dodáva, že hoci sa Súdny dvor už zaoberal porušením aktu o pristúpení v už citovanom rozsudku z 30. marca
         2006, Španielsko/Rada, táto vec je odlišná v tom, že na rozdiel od nariadenia preskúmaného v uvedenom rozsudku sa nariadenie
         č. 27/2005 vzťahuje najmä na kvóty udelené po prvýkrát v roku 2005, ktoré predstavujú nové príležitosti na rybolov.

      56     Rada tvrdí, že ustanovenia aktu o pristúpení sa po uplynutí prechodného obdobia prestali uplatňovať, a preto už ďalej nemôžu
         predstavovať kritérium na posúdenie legality opatrení prijatých Radou.

      57     Okrem toho akt o pristúpení nevyžadoval ani nestanovoval revíziu systému rozdelenia kvót.
      58     Rada dodáva, že články 156 až 164 aktu o pristúpení, ktoré sú prechodnými ustanoveniami, neupravujú spôsob, ktorým Rada musí
         postupovať pri rozdelení nových príležitostí na rybolov v roku 2005, teda viacero rokov po tom, ako sa tieto prechodné ustanovenia
         prestali uplatňovať.

       Posúdenie Súdnym dvorom
      59     Je potrebné pripomenúť, ako to tvrdí Rada, že články 156 až 164 aktu o pristúpení upravujú režim, ktorý sa uplatní na oblasť
         rybolovu iba počas prechodného obdobia. Tieto články preto v zásade nemôžu slúžiť ako právny základ požiadaviek vzťahujúcich
         sa na obdobie začínajúce po uplynutí prechodného obdobia (pozri rozsudky z 30. marca 2006, Španielsko/Rada, už citovaný, bod
         64, a z 19. apríla 2007, Španielsko/Rada, už citovaný, bod 44).

      60     Navyše z aktu o pristúpení nevyplýva, že by Rada bola povinná v budúcnosti meniť kľúč na rozdelenie príležitostí na rybolov,
         ktorý bol stanovený po pristúpení Španielskeho kráľovstva počas prechodného obdobia.

      61     Ak by aj režim uplatniteľný počas prechodného obdobia bol vo svojej podstate dočasný, nevyplýva z toho, že skončením prechodného
         obdobia automaticky odpadnú všetky obmedzenia, ktoré sú predpokladané, pokiaľ vyplývajú rovnako z acquis communautaire platného pre členský štát. Ako bolo konštatované v bode 29 už citovaného rozsudku z 30. marca 2006, Španielsko/Rada, acquis communautaire obsahuje kľúč na rozdelenie stanovený právnou úpravou platnou v čase pristúpenia Španielskeho kráľovstva. Tento kľúč na rozdelenie
         zostáva v zásade naďalej v platnosti, pokiaľ ho nezmenil právny akt Rady.

      62     Čo sa týka rozdelenia kvót vykonaného počas prechodného obdobia, tie nepodliehajú aktu o pristúpení, ale nariadeniam, ktorými
         boli dotknuté kvóty stanovené, a zásade relatívnej stability (pozri rozsudky z 30. marca 2006, Španielsko/Rada, už citovaný,
         bod 66, a z 19. apríla 2007, Španielsko/Rada, už citovaný, bod 47). Pokiaľ ide o rozdelenie kvót vykonané po prvýkrát nariadením
         č. 27/2005, tie tiež nepodliehajú ustanoveniam aktu o pristúpení.

      63     Z uvedeného vyplýva, že tým, že podľa nariadenia č. 27/2005 neboli Španielskemu kráľovstvu pridelené určité kvóty na rybolov
         v Severnom a Baltickom mori, Rada neporušila akt o pristúpení.

      64     Z toho dôvodu je žalobný dôvod založený na porušení aktu o pristúpení potrebné zamietnuť.
       O žalobnom dôvode založenom na porušení článku 20 ods. 2 nariadenia č. 2371/2002
       Argumentácia účastníkov konania
      65     Španielske kráľovstvo sa domnieva, že päť druhov rýb, spomenutých v liste z 27. apríla 2006 a uvedených v bode 23 tohto rozsudku,
         predstavuje nové príležitosti na rybolov. Tým, že mu Rada nepridelila žiadnu kvótu na tieto druhy, nevzala do úvahy záujmy
         tohto členského štátu a v dôsledku toho porušila ustanovenia článku 20 ods. 2 nariadenia č. 2371/2002.

      66     Rada uznáva, že druhy, ktoré boli predmetom prvého rozdeľovania podľa nariadenia č. 27/2005, predstavujú nové príležitosti
         na rybolov. Z piatich druhov uvádzaných španielskymi orgánmi však len nasledujúce druhy, ktoré boli rozdelené v daných oblastiach
         po prvýkrát v roku 2005, predstavovali v tom čase nové príležitosti na rybolov:

      –       mieň lemovaný, zóna IV (nórske vody)
      –       čertovité, zóna IV (nórske vody)
      –       molva modrá, zóna IV (nórske vody)
      –       homár štíhly, zóna IV (nórske vody).
      67     Naopak, čertovité, zóna IIa (vody Spoločenstva) a zóna IV (vody Spoločenstva), spomenuté v bode 23 tohto rozsudku boli predmetom
         prvého rozdeľovania v roku 1998. Treska belasá, zóna IV (nórske vody), spomenutá v tomto bode 23 bola tiež predmetom rozdelenia
         pred rokom 2002. Španielske kráľovstvo teda nesprávne uvádza, že tieto druhy predstavujú nové príležitosti na rybolov.

      68     Pokiaľ ide o štyri nové príležitosti na rybolov určené Radou, tá uvádza, že zohľadnila záujem všetkých členských štátov, medzi
         nimi aj Španielskeho kráľovstva, ale že z tohto zohľadnenia nových príležitostí nevyplýva, že by všetkým členským štátom museli
         byť pridelené kvóty. Rada stanovila referenčné obdobie vzťahujúce sa na roky 1999 až 2003. Keďže španielske plavidlá nelovili
         uvedené druhy v danej oblasti počas tohto obdobia, aj keď mali možnosť, nebola tomuto členskému štátu pridelená žiadna kvóta.
         Rada uvádza, že neprekročila hranice voľnej úvahy, ktorú má k dispozícii, a teda neporušila článok 20 ods. 2 nariadenia č. 2371/2002.

      69     Vo svojej replike Španielske kráľovstvo uznáva, že sa dopustilo omylu, pokiaľ ide o určenie druhov, ktoré predstavujú nové
         príležitosti na rybolov, a pripúšťa, že len štyri Radou uvedené druhy zodpovedajú v daných oblastiach uvedenému pojmu. Tvrdí
         však ďalej, že Rada porušila v prípade týchto štyroch druhov uvedený článok 20 ods. 2.

      70     Komisia sa naopak domnieva, že vzhľadom na to, že tieto štyri Radou spomenuté druhy patria do kategórie „iných druhov“, pre
         ktorú bola Spoločenstvu pridelená celková kvóta podľa nariadení platných pred rokom 2005, nepredstavujú nové príležitosti
         na rybolov. Tento pojem sa teda vzťahuje len na druhy, ktoré sú Spoločenstvu dostupné z dôvodu prístupu do nových vôd alebo
         k novým druhom.

      71     Komisia dodáva, že ak by Súdny dvor nesúhlasil s jej výkladom pojmu „nové príležitosti na rybolov“ a rozhodol, že tento pojem
         sa vzťahuje na štyri Radou spomenuté druhy, je v každom prípade potrebné sa aj tak domnievať, že Rada neprekročila hranice
         svojej voľnej úvahy, a teda neporušila článok 20 ods. 2 nariadenia č. 2371/2002.

       Posúdenie Súdnym dvorom
      –       Úvodné poznámky
      72     Španielske kráľovstvo, Rada a Komisia sa zhodujú v tom, že len štyri Radou spomenuté druhy a uvedené v bode 66 tohto rozsudku
         boli predmetom prvého rozdeľovania podľa nariadenia č. 27/2005 a sú pokryté tretím dôvodom tejto žaloby.

      73     Vzniká však problém, pokiaľ ide o prípustnosť tohto žalobného dôvodu.
      74     Ako bolo uvedené v bode 31 tohto rozsudku, je dôležité totiž preskúmať, či uvedením týchto štyroch druhov nezmenilo Španielske
         kráľovstvo predmet sporu počas konania v rozpore s ustanoveniami článku 38 rokovacieho poriadku.

      75     Treba uviesť, že medzi štyrmi posudzovanými druhmi sú čertovité uvedené v bode 27 žaloby Španielskeho kráľovstva pre zónu
         IV bez toho, aby bolo spresnené, či ide o vody Spoločenstva, nórske vody, alebo obe tieto oblasti. V liste z 27. apríla 2006
         španielska vláda spomína čertovité pre zónu IV (vody Spoločenstva), to však vo svojej replike zmenila a tvrdila, že mala na
         mysli nórske vody.

      76     Vzhľadom na všeobecné spomenutie zóny IV v žalobe sa treba domnievať, že sa týkala všetkých vôd tejto zóny, z čoho vyplýva,
         že tretí žalobný dôvod v rozsahu, v akom sa týka čertovitých v zóne IV (nórske vody), je prípustný.

      77     Naopak, čo sa týka troch ďalších druhov, mieň lemovaný ani molva modrá nie sú uvedené v bode 27 žaloby a homár štíhly nie
         je uvedený pre zónu IV. V dôsledku toho sa treba domnievať, že žaloba teda nepokrýva ani mieňa lemovaného ani molvu modrú
         a pokrýva homára štíhleho len pre zónu III. Odkaz v liste z 27. apríla 2006, ako aj v replike na tieto tri druhy pre zónu
         IV (nórske vody) predstavuje rozšírenie predmetu sporu, ktoré musí byť zamietnuté ako neprípustné. Okolnosť, že tieto druhy
         sa nachádzajú v prílohe I nariadenia č. 27/2005, ktoré je predmetom tohto sporu, nie je dostačujúca, keďže Španielske kráľovstvo
         navrhuje zrušenie nariadenia len v rozsahu, v akom neprideľuje určité kvóty španielskemu loďstvu a ako spresnilo v uvedenom bode
         27, iba pre druhy, ktoré pokrýva tretí žalobný dôvod.

      –       O žalobnom dôvode
      78     Španielske kráľovstvo tvrdí, že rozdelenie čertovitých v zóne IV (nórske vody) na základe nariadenia č. 27/2005 predstavuje
         novú príležitosť na rybolov a že Rada nevzala do úvahy jeho záujmy, keď mu pre tento druh nepridelila žiadnu kvótu, a teda
         porušila ustanovenia článku 20 ods. 2 nariadenia č. 2371/2002.

      79     Treba zistiť, či rozdelenie čertovitých v zóne IV (nórske vody) predstavuje novú príležitosť na rybolov v zmysle uvedeného
         článku 20 ods. 2, a ak áno, aj to, či Rada vzala do úvahy záujmy Španielskeho kráľovstva.

      80     V prvom rade je nesporné, že rozdelenie vykonané nariadením č. 27/2005 predstavuje prvé rozdelenie kvót pre tento druh medzi
         členské štáty.

      81     Podľa Komisie však čertovité v zóne IV (nórske vody) nepredstavujú novú príležitosť na rybolov, ale už existujúcu príležitosť,
         pretože nejde o druh, ktorý by bol po prvýkrát predmetom rybolovu na základe politiky Spoločenstva podľa článku 8 ods. 4 bodu iii)
         nariadenia č. 3760/92. Článok 20 ods. 2 nariadenia č. 2371/2002 nahradil tento článok 8 ods. 4 bodu iii), a treba ho teda
         vykladať v jeho svetle. Z uvedeného vyplýva, že tento druh musí byť rozdelený podľa zásady relatívnej stability upravenej
         v článku 20 ods. 1 nariadenia č. 2371/2002 a nie zohľadnením záujmu členských štátov podľa článku 20 ods. 2.

      82     Treba však uviesť, že nariadenie č. 2371/2002 obsahuje rozdiely oproti nariadeniu č. 3760/92.
      83     Nariadenie č. 2371/2002 spresňuje pojem „príležitosť na rybolov“, ktorý uvádza v článku 3 písm. q) ako kvantifikovaný právny
         nárok loviť. Čo sa týka článku 20 ods. 2 tohto nariadenia, jeho znenie je odlišné od znenia daného článku 8 ods. 4 bodu iii)
         a uvádza len, že keď Spoločenstvo stanoví nové príležitosti na rybolov, Rada rozhodne o rozdelení týchto príležitostí, berúc
         do úvahy záujmy každého členského štátu.

      84     Pojem „nové príležitosti na rybolov“ je teda potrebné vykladať vzhľadom na štruktúru a cieľ článku 20 ods. 1 a 2 nariadenia
         č. 2371/2002, chápané vo svetle judikatúry (pozri rozsudky zo 16. júna 1987, Romkes, 46/86, Zb. s. 2671; z 13. októbra 1992,
         Španielsko/Rada, C‑70/90, Zb. s. I‑5159; Španielsko/Rada, C‑71/90, Zb. s. I‑5175; Španielsko/Rada, C‑73/90, Zb. s. I‑5191,
         a z 30. marca 2006, Španielsko/Rada, už citovaný).

      85     Z preskúmania týchto dvoch odsekov uvedeného článku 20 teda vyplýva, že prvý sa vzťahuje na existujúce príležitosti na rybolov,
         zatiaľ čo druhý sa venuje novým príležitostiam na rybolov. Existujúce príležitosti na rybolov sú rozdelené medzi členské štáty
         uplatnením zásady relatívnej stability.

      86     Súdny dvor rozhodol, že požiadavku relatívnej stability je potrebné chápať v tom zmysle, že sa pre každý členský štát stanoví
         pevná percentuálna sadzba a že pôvodne stanovený kľúč na rozdelenie zostane v platnosti tak dlho, pokiaľ sa neprijme nariadenie,
         ktoré ho zmení (pozri najmä rozsudky Romkes, už citovaný, bod 17, a z 30. marca 2006, Španielsko/Rada, už citovaný, bod 27).

      87     Keďže uplatnenie zásady relatívnej stability na existujúce príležitosti na rybolov spôsobuje zachovanie kľúča na rozdelenie
         už stanoveného medzi členskými štátmi, je potrebné sa domnievať, že stanovenie prvotného kľúča na rozdelenie medzi členskými
         štátmi zahŕňalo priznanie nových príležitostí na rybolov a tiež rozdelenie, ktoré vzalo do úvahy záujem každého z nich. Pojem
         záujem môže obsahovať potrebu rešpektovania relatívnej stability rybolovných činností, avšak nie je obmedzený len na túto
         potrebu.

      88     V rozpore so stanoviskom vyjadreným Komisiou, keď sa členským štátom stanovuje prvotný kľúč na rozdelenie, najmä po tom, ako
         tieto štáty vykonávali v určitej oblasti svoje právo rybolovu určitých druhov, pre ktoré bola Spoločenstvu pridelená celková
         kvóta, Rada rozhodne podľa ustanovení článku 20 ods. 2 nariadenia č. 2371/2002, berúc do úvahy záujmy každého členského štátu.
         Keďže v takom prípade nie je možné použiť žiadny kľúč, neuplatnia sa ani ustanovenia článku 20 ods. 1 tohto nariadenia.

      89     Treba dodať, že výklad uvedený Komisiou by viedol k paradoxnej situácii, keď by sa mohlo stať, že právo prístupu členských
         štátov do nových vôd a k novým druhom by nikdy nebolo kvalifikované ako nové príležitosti na rybolov a v dôsledku toho by
         nikdy nedovolilo zohľadnenie záujmu týchto štátov v zmysle článku 20 ods. 2 nariadenia č. 2371/2002. K tomuto by došlo vždy
         vtedy, keď by nové právo prístupu, tak ako v tejto veci, malo najskôr podobu celkovej kvóty v prospech Spoločenstva a až po
         tom by bolo pridelené jednotlivým členským štátom. Z nariadenia č. 2371/2002 však nevyplýva, že by zákonodarca chcel takto
         obmedziť zohľadnenie záujmu členských štátov.

      90     So zreteľom na predchádzajúce úvahy je potrebné sa domnievať, že prvé pridelenie čertovitých v zóne IV (nórske vody) členským
         štátom založené na stanovení prvotného kľúča na rozdelenie pre tento druh v dotknutých vodách predstavuje nové príležitosti
         na rybolov.

      91     Treba preto zistiť, či Rada správne vzala do úvahy záujmy Španielskeho kráľovstva.
      92     Čo sa týka nariadenia v oblasti rybolovu, v rámci spoločnej poľnohospodárskej politiky z ustálenej judikatúry vyplýva, že
         zákonodarca Spoločenstva disponuje v tejto oblasti širokou mierou voľnej úvahy, ktorá zodpovedá politickej zodpovednosti,
         ktorú mu udeľujú články 34 ES až 37 ES (pozri najmä rozsudok z 23. marca 2006, Unitymark a North Sea Fishermen’s Organisation,
         C‑535/03, Zb. s. I‑2689, bod 55).

      93     Treba však overiť, či zákonodarca Spoločenstva neprekročil hranice svojej voľnej úvahy.
      94     Španielske kráľovstvo tvrdí, že počas Radou určeného referenčného obdobia, teda od roku 1999 do roku 2003, mu ustanovenia
         článkov 156 až 164 aktu o pristúpení zakazovali vstup do uvedených vôd. Rozhodnutím o pridelení kvót len členským štátom,
         ktorých loďstvo lovilo počas tohto obdobia dotknuté druhy, najmä čertovité, a tým, že mu nebola pridelená žiadna kvóta, hoci
         neprítomnosť španielskych plavidiel v dotknutej oblasti bola spôsobená čisto právnym zákazom, Rada nezohľadnila jeho záujmy.

      95     Treba však konštatovať, že tak ako to tvrdí Rada vo svojom vyjadrení k žalobe a v duplike, články 156 až 164 aktu o pristúpení
         sa vzťahujú len na prístup do vôd Spoločenstva a nie do nórskych vôd, v dôsledku čoho argument Španielskeho kráľovstva nie
         je relevantný.

      96     Počas pojednávania sa Španielske kráľovstvo snažilo predložiť ďalšie argumenty, aby preukázalo, že pre španielske lode bolo
         nemožné loviť v nórskych vodách. Najskôr uviedlo, že nie je vždy jednoduché v danej zóne identifikovať vody, v ktorých plavidlá
         vykonávajú svoju činnosť, a ďalej tvrdilo, že mu v nórskych vodách nebola pridelená žiadna kvóta.

      97     Tieto argumenty nie sú v každom prípade určujúce, keďže čertovité, ktoré nepodliehali žiadnej špecifickej kvóte pre členské
         štáty, mohli byť voľne lovené rôznymi loďstvami členských štátov pod podmienkou celkovej kvóty stanovenej pre Spoločenstvo
         pre rôzne druhy, medzi ktorými boli aj čertovité.

      98     Treba uviesť, že to, že Španielskemu kráľovstvu alebo inému členskému štátu nebola pridelená žiadna kvóta na čertovité, neznamená,
         že Rada nevzala do úvahy záujmy týchto členských štátov.

      99     Čo sa týka voľby referenčného obdobia, Súdny dvor už rozhodol, že Rada disponuje určitou flexibilitou (pozri v tomto zmysle
         rozsudok z 25. októbra 2001, Taliansko/Rada, C‑120/99, Zb. s. I‑7997, bod 42). Obdobie piatich rokov 1999 až 2003 skončilo
         nedávno a bolo dostatočne dlhé, takže sa nezdá byť napadnuteľné.

      100   Pridelením kvót na čertovité len členským štátom, ktorých plavidlá lovili tento druh počas tohto obdobia, a nepridelením žiadnej
         kvóty Španielskemu kráľovstvu z dôvodu, že španielske plavidlá nevykonávali tento rybolov, hoci mali právo vstupu do dotknutej
         zóny, Rada neprekročila hranice svojej voľnej úvahy.

      101   V dôsledku toho je potrebné zamietnuť tento tretí žalobný dôvod.
      102   Keďže žiaden z uvedených žalobných dôvodov nebol prijatý, je potrebné žalobu Španielskeho kráľovstva zamietnuť.
       O trovách
      103   Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
         ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Rada navrhla zaviazať Španielske kráľovstvo na náhradu trov konania a Španielske
         kráľovstvo nemalo úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania. V súlade s odsekom 4 prvým
         pododsekom toho istého článku Komisia znáša svoje vlastné trovy konania.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol a vyhlásil:
      1.      Žaloba sa zamieta.
      2.      Španielske kráľovstvo je povinné nahradiť trovy konania.
      3.      Komisia Európskych spoločenstiev znáša svoje vlastné trovy konania.
      Podpisy
      * Jazyk konania: španielčina.


title: Rozsudok Súdu pre verejnú službu (druhá komora) zo 4. júna 2009.#Jörg Mölling proti Európskemu policajnému úradu (Europol).#Vec F-11/08.

text:
ROZSUDOK SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU (druhá komora)
      zo 4. júna 2009
      Vec F‑11/08
      Jörg Mölling
      proti
      Európskemu policajnému úradu (Europol)
      „Verejná služba – Zamestnanci Europolu – Prijímanie do zamestnania – Výberové konanie – Podmienky prijatia do zamestnania – Vyslaný národný expert – Článok 6 služobného poriadku zamestnancov Europolu – Článok 2 bod 4 rozhodnutia riaditeľa Europolu z 8. decembra 2006“
      Predmet: Žaloba podaná podľa článku 40 ods. 3 Dohovoru o zriadení Európskeho policajného úradu (Dohovor o Europole) stanoveného na
         základe článku K.3 Zmluvy o Európskej únii a článku 93 ods. 1 služobného poriadku zamestnancov Europolu, ktorou J. Mölling
         navrhuje zrušiť rozhodnutie Europolu z 10. októbra 2007, zamietajúce jeho účasť na výberovom konaní organizovanom s cieľom
         obsadiť pracovné miesto hlavného referenta („first officer“) na protidrogovom oddelení Europolu

      Rozhodnutie: Rozhodnutie Europolu z 10. októbra 2007, zamietajúce účasť žalobcu na výberovom konaní organizovanom s cieľom obsadiť miesto
         hlavného referenta („first officer“) na protidrogovom oddelení Europolu, sa zrušuje. Europol je povinný nahradiť všetky trovy
         konania.

      Abstrakt
      1.      Úradníci – Zamestnanci Europolu – Prijímanie do zamestnania – Rozhodnutie riaditeľa Europolu týkajúce sa služobného poriadku
            – Výraz „akékoľvek pracovné miesto na Europole“
      (Služobný poriadok zamestnancov Europolu, príloha 1)
      2.      Právo Spoločenstva – Výklad – Metódy – Doslovný a logický výklad
      1.      Z doslovného výkladu článku 2 bodu 4 rozhodnutia riaditeľa Europolu z 8. decembra 2006 týkajúceho sa vykonávania článku 6
         služobného poriadku zamestnancov Europolu vyplýva, že výraz „žiadne zamestnanie v Europole“ ktorý je v tomto bode uvedený,
         treba vykladať podobne ako definíciu uvedenú v článku 1 bode 1 toho istého rozhodnutia, ako akékoľvek zamestnanie uvedené
         v zozname v prílohy 1 služobného poriadku, pričom ani doslovný výklad anglickej verzie daného článku 2 bodu 4 neumožňuje pripísať
         výrazu „Europol post“ uvedeného v článku 2 bode 4 rozhodnutia z 8. decembra 2006 iný obsah ako výrazu „Europol Post“ definovanému
         v článku 1 bode 1 tohto rozhodnutia.

      Keďže miesto vyslaného experta v Europole sa nenachádza v zozname prílohy 1 služobného poriadku zamestnancov Europolu, osoba
         pôsobiaca na takom pracovnom mieste „nevykonávala žiadne zamestnanie v Europole“ v zmysle článku 2 bodu 4 uvedeného rozhodnutia.

      (pozri body 57 – 59)
      2.      Ak z travaux préparatoires jasne nevyplýva zámer autorov ustanovenia, treba sa opierať o rozsah textu, ako bol vytvorený, a dať mu zmysel, ktorý vyplýva
         z jeho doslovného a logického výkladu. Výklad vyplývajúci zo samotného znenia textu teda nemôže byť nahradený výkladom, ktorý
         sa opiera sa o faktické úvahy odvodené z určitého konkrétneho prípadu.

      (pozri bod 69)
      Odkaz:
      Súdny dvor: 1. júna 1961, Simon/Súdny dvor, 15/60, Zb. s. 223, 244
      Súd pre verejnú službu: 14. decembra 2006, André/Komisia, F‑10/06, Zb. VS s. I‑A‑1‑183, II‑A‑1‑755, bod 44
ROZSUDOK SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU EURÓPSKEJ ÚNIE (druhá komora)

      zo 4. júna 2009 (*)

      „Verejná služba – Zamestnanci Europolu – Prijímanie do zamestnania – Výberové konanie – Podmienky prijatia do zamestnania – Vyslaný národný expert – Článok 6 služobného poriadku uplatniteľného na zamestnancov Europolu – Článok 2 bod 4 rozhodnutia riaditeľa Europolu z 8. decembra 2006“
      Vo veci F‑11/08,
      ktorej predmetom je žaloba podaná v zmysle článku 40 ods. 3 Dohovoru o zriadení Európskeho policajného úradu (Dohovor o Europole)
         vypracovaného na základe článku K.3 Zmluvy o Európskej únii a článku 93 ods. 1 služobného poriadku uplatniteľného na zamestnancov
         Europolu,

      Jörg Mölling, vyslaný národný expert pri Európskom policajnom úrade, bydliskom v Haagu (Holandsko), pôvodne v zastúpení: P. de Casparis,
         advokát, neskôr P. de Casparis, N. D. Dane a W. J. Dammingh, advokáti,

      žalobca,
      proti
      Európskemu policajnému úradu (Europol), v zastúpení: D. Neumann a D. El Khoury, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci B. Wägenbaur a R. Van der Hout, advokáti,

      žalovanému,
      SÚD PRE VEREJNÚ SLUŽBU (druhá komora),
      v zložení: predseda komory S. Van Raepenbusch, sudcovia I. Boruta a H. Kanninen (spravodajca),
      tajomník: R. Schiano, referent,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 9. septembra 2008,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Žalobou podanou elektronicky do kancelárie Súdu pre verejnú službu 22. januára 2008 (podanie originálu sa uskutočnilo 25. januára
         2008) navrhuje pán Mölling zrušenie rozhodnutia Europolu z 10. októbra 2007, ktorým bola zamietnutá jeho účasť na výberovom
         konaní organizovanom s cieľom obsadiť miesto prvého úradníka („first officer“) na protidrogovom oddelení.

       Právny rámec
      2        Článok 1 ods. 1 služobného poriadku uplatniteľného na zamestnancov Europolu, v znení uplatniteľnom v konaní vo veci samej
         (ďalej aj len „služobný poriadok“), stanovuje:

      „… Služobný poriadok bude platiť pre všetkých zamestnancov, zamestnávaných Europolom na základe zmluvy. Títo zamestnanci budú:
      –      zamestnanci Europolu, zložení zo zamestnancov, prijatých výlučne z kompetentných orgánov, uvedených v článku 2 ods. 4 Dohovoru
         [o zriadení Európskeho policajného úradu vypracovaného na základe článku K.3 Zmluvy o Európskej únii], a zamestnanci, ktorí
         môžu byť prijatí z týchto alebo z iných orgánov;

      –      miestni zamestnanci, ak sú výslovne uvedení v … služobnom poriadku.“
      3        Článok 2 ods. 1 služobného poriadku stanovuje:

      „Na účely … služobného poriadku ,zamestnanci Europolu‘ sú zamestnanci, prijatí na určité pracovné miesto, ktoré je zahrnuté
         na zozname pracovných miest v prílohe 1, s výnimkou pracovných miest, vyznačených ako miestni zamestnanci.

      Pre každé z týchto pracovných miest bude ustanovené, ktoré môže byť obsadené len zamestnancami, prijatými z kompetentných
         orgánov uvedených v článku 2 ods. 4 Dohovoru [o zriadení Európskeho policajného úradu vypracovaného na základe článku K.3
         Zmluvy o Európskej únii], a ktoré pracovné miesta môžu byť obsadené aj inými zamestnancami.

      Zamestnancom prijatým na pracovné miesto, ktoré môže byť obsadené len zamestnancami, prijatými z kompetentných orgánov, môže
         byť ponúknutá dočasná zmluva len pre toto pracovné miesto, v súlade s článkom 6.“

      4        Príloha 1 služobného poriadku vymenováva zamestnania v Europole v odseku 1, ktorý stanovuje, že „v súlade s odsekom 3 nasledujúce
         pracovné miesta budú pracovnými miestami Europolu: …“. Posledný pododsek odseku 1 prílohy 1 stanovuje, že „tento zoznam pracovných
         miest v Europole môže byť zmenený jednomyseľným rozhodnutím správnej rady“.

      5        Podľa článku 6 služobného poriadku:

      „Všetci zamestnanci Europolu bez ohľadu na to, či boli prijatí na miesto, ktoré možno obsadiť len zamestnancami z príslušných
         orgánov uvedených v článku 2 ods. 4 Dohovoru [o zriadení Európskeho policajného úradu vypracovaného na základe článku K.3
         Zmluvy o Európskej únii], alebo či boli prijatí na miesto, ktoré tomu obmedzeniu nepodlieha, sa najskôr prijmú na dobu určitú
         od jedného do piatich rokov.

      Ich zmluvy možno predĺžiť. Celková dĺžka zmlúv na dobu určitú vrátane akýchkoľvek období predĺženia nesmie byť viac ako deväť
         rokov.

      Na dobu neurčitú, po vykonávaní služobného pomeru na základe dvoch zmlúv na dobu určitú, možno prijať len zamestnancov prijatých
         na miesto, ktoré sa neobmedzuje na zamestnancov prijatých z príslušných orgánov uvedených v článku 2 ods. 4 Dohovoru [o zriadení
         Európskeho policajného úradu vypracovaného na základe článku K.3 Zmluvy o Európskej únii], a to po tom, čo na vysoko uspokojivej
         úrovni odslúžili minimálne služobné obdobie šiestich rokov.

      …“
      6        Článok 2 ods. 4 Dohovoru z 26. júla 1995 o zriadení Európskeho policajného úradu vypracovaného na základe článku K.3 Zmluvy
         o Európskej únii [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES C 316, s. 2, ďalej „Dohovor o Europole“) definuje príslušné orgány, na ktoré odkazuje najmä článok 6 služobného
         poriadku takto:

      „Na účely tohto dohovoru ,príslušné orgány‘ sú všetky štátne orgány v členských štátoch, ktoré sú podľa vnútroštátnych právnych
         predpisov zodpovedné za prevenciu a boj proti trestnej činnosti.“ [neoficiálny preklad].

      7        Tretia kapitola druhej hlavy služobného poriadku nazvaná „Podmienky zamestnávania“ obsahuje článok 24, ktorý znie:

      1.      Zamestnávanie pracovníkov Europolu bude zamerané na zabezpečenie pre inštitúciu služieb najschopnejších, najefektívnejších
         a najbezúhonnejších osôb. Pri výbere zamestnancov Europolu, okrem osobných predpokladov a odbornej kvalifikácie sa budú brať
         do úvahy potreba zabezpečiť vhodné zastúpenie občanov všetkých členských štátov a úradných jazykov Európskej únie. Europol
         je zaviazaný k politike rovnakých príležitostí.

      2.      Pracovník Europolu môže by zamestnaný iba v súlade s článkom 2 ods. 1 a pod podmienkou, že:
      a)      je občanom jedného z členských štátov Európskej únie a má všetky práva ako občan;
      b)      splnil všetky povinnosti, ktoré mu uložili zákony, pokiaľ ide o základnú vojenskú službu;
      c)      predloží dostatočné odporúčania, pokiaľ ide o jeho vhodnosť pre plnenie jeho povinností;
      d)      je fyzicky schopný plniť svoje povinnosti, a
      e)      predloží dôkaz o perfektnej znalosti jedného z úradných jazykov Európskej únie a o uspokojivej znalosti ďalšieho jazyka v rozsahu
         potrebnom pre plnenie svojich povinností.

      …
      4.      Výberové postupy, ktoré budú použité pri zamestnávaní pracovníkov Europolu, budú zodpovedať postupom určeným v prílohe 2…
         služobného poriadku.“

      8        Podľa prílohy 2 článku 5 ods. 1 služobného poriadku „na základe kvalifikácie, praxe, požadovaného profilu a každého predbežného
         výberu ustanoveného v článku 24 služobného poriadku Výberová komisia vykoná počiatočný výber z prijatých žiadostí“.

      9        Odôvodnenie č. 6 rozhodnutia riaditeľa Europolu z 8. decembra 2006 týkajúceho sa všeobecnej politiky vykonávania článku 6
         služobného poriadku (ďalej len „rozhodnutie z 8. decembra 2006“) znie takto:

      „Dôvod, pre ktorý je maximálna doba služby stanovená pre všetkých zamestnancov Europolu prijatých na pracovné miesta [ktoré
         môžu byť obsadené len zamestnancami prijatými z príslušných vnútroštátnych orgánov, uvedených v článku 2 ods. 4 Dohovoru o Europole]
         na základe dvoch zmlúv na dobu určitú, je skutočnosť, že členské štáty si želajú rotáciu týchto zamestnancov Europolu, ktorí
         by sa mali opätovne začleniť do zamestnania v rámci ich príslušných vnútroštátnych orgánov (zásada rotácie)…“ [„The reason
         for prescribing a maximum period of service for all Europol staff on bold posts under two fixed-term contracts is that the
         Member States want a rotation of such staff members who should subsequently be re-integrated into the service of their competent
         national authority (the rotation principle)…“]

      10      Odôvodnenie č. 15 rozhodnutia z 8. decembra 2006 uvádza, že „na základe logického výkladu článku 6 a prílohy 2 služobného
         poriadku sa Europol môže domnievať, že bývalý zamestnanec Europolu sa môže po období neprítomnosti prihlásiť ako kandidát
         na nové pracovné miesto, čo zaručuje, že so všetkými kandidátmi na zvláštne miesto, či už internými alebo externými, sa bude
         zaobchádzať rovnakým spôsobom a že žiadny kandidát nemôže prípadne ovplyvniť prijímacie konanie“ („Based on a reasonable interpretation
         of Article 6 and Appendix 2 of the Staff Regulations, Europol is not prevented from considering a previous staff member as
         eligible to apply for a new post following a period of absence which ensures that all candidates for a particular post, internal
         or external, are in an equal position and that no candidate may have influenced a forthcoming recruitment campaign“).

      11      Článok 1 rozhodnutia z 8. decembra 2006 definuje niektoré pojmy citované v tomto rozhodnutí takto:

      „[bod 1] ‚Pracovné miesto v Europole‘: akékoľvek pracovné miesto, ktoré je zahrnuté alebo môže byť zahrnuté na zozname pracovných
         miest v Europole uvedených v prílohe 1 služobného poriadku, s výnimkou riaditeľa, zástupcov riaditeľa a miestnych zamestnancov,
         ako je stanovené v článkoch 98 až 100 služobného poriadku [,Europol Post’‘: Any post that is included or is intended to be
         included in the list of Europol posts set out in Appendix 1 of the Staff Regulations, with the exception of the Director,
         the Deputy Directors and local staff as provided for by Articles 98-100 of the Staff Regulations];

      …
      [bod 6] ,Príslušné [vnútroštátne] orgány‘: podľa článku 2 ods. 4 Dohovoru o Europole, všetky štátne orgány v členských štátoch,
         ktoré sú podľa vnútroštátnych právnych predpisov zodpovedné za prevenciu a boj proti trestnej činnosti [,Competent Authority‘:
         In accordance with Article 2(4) of the Europol Convention, all public bodies existing in the Member States which are responsible
         under national law for preventing and combating criminal offences];

      [bod 7] ,Pracovné miesto uvedené tučným písmom‘: akékoľvek pracovné miesto, ktoré môže byť obsadené len zamestnancami prijatými
         z príslušných orgánov, [,Bold Post‘: Any Europol post which can be filled only by staff engaged from a Competent Authority];

      [bod 8] ,Pracovné miesto neuvedené tučným písmom‘ akékoľvek pracovné miesto, ktoré môže byť obsadené zamestnancami, ktorí
         nemusia byť prijatí z príslušných orgánov [,Non-bold Post‘: Any Europol post which can be filled by staff that do not need
         to be engaged from a Competent Authority].“

      12      Článok 2 bod 3 rozhodnutia z 8. decembra 2006 stanovuje, že „bez toho, aby bol dotknutý článok 2 bod 4, môžu zamestnanci Europolu
         uzavrieť iba jednu prvú pracovnú zmluvu s Europolom“ („Without prejudice to Article 2.4 below, only one First Contract shall
         be entered into with any individual“).

      13      Podľa článku 2 bodu 4 rozhodnutia z 8. decembra 2006 „po uplynutí obdobia 18 mesiacov, počas ktorého bývalý zamestnanec nevykonával
         žiadne zamestnanie v Europole, a po novom výberovom konaní, sa bude každá nová pracovná zmluva považovať za prvú zmluvu“ („After
         a period of 18 months during which a former member of staff has been detached from any Europol post, and following a new selection
         procedure, any new Employment Contract shall be deemed to be a First Contract“).

      14      Článok 40 ods. 3 Dohovoru o Europole stanovuje, že „ustanovenia o opravných prostriedkoch uvedené v predpisoch týkajúcich
         sa podmienok zamestnávania dočasných a pomocných zamestnancov Európskych spoločenstiev sa primerane vzťahujú na zamestnancov
         Europolu“. Rovnako ustanovenia článkov 92 a 93 služobného poriadku zodpovedajú ustanoveniam obsiahnutým v článkoch 90 a 91
         Služobného poriadku úradníkov Európskych spoločenstiev, ktoré sa podľa článku 117 podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov
         Európskych spoločenstiev analogicky uplatnia na dočasných a pomocných zamestnancov Európskych spoločenstiev.

       Skutkové okolnosti
      15      Žalobca, ktorý je zamestnancom nemeckej polície, nastúpil 1. septembra 1999 do služby v Europole ako prvý úradník („first
         officer“) na protidrogovom oddelení. Jeho pracovná zmluva, uzatvorená v zmysle článku 6 prvej zarážky služobného poriadku
         uplatniteľného na zamestnancov Europolu v znení pred prijatím rozhodnutia Rady zo 4. decembra 2006, ktorým sa mení a dopĺňa
         služobný poriadok Europol-u (Ú. v. EÚ C 311, s. 1), skončila 31. augusta 2005.

      16      K tomuto dňu žalobca opätovne nastúpil do služieb nemeckej polície, v ktorých už pracoval pred 1. septembrom 1999 a ktoré
         ho od 1. septembra 2005 vyslali do Europolu ako dočasne vyslaného experta („seconded expert“). Toto vyslanie, ktoré sa pôvodne
         malo skončiť 28. februára 2007, bolo dodatkom k zmluve o vyslaní žalobcu predĺžené do 28. februára 2008. Podľa žalobcu mu
         od začiatku doby pridelenia bolo zo strany Europolu oznámené, že po uplynutí tohto vyslania sa môže „do Europolu vrátiť ako
         zamestnanec“.

      17      Europol vyhlásil 13. júla 2007 oznámenie o voľnom pracovnom mieste prvého úradníka („first officer“) na protidrogovom oddelení
         (ďalej len „sporné miesto“). Podľa bodu 3.1 oznámenia o voľnom pracovnom mieste nazvanom „Všeobecné podmienky (článok 24 služobného
         poriadku)“, zamestnanec na spornom mieste musí najmä „byť zamestnancom jedného z príslušných vnútroštátnych orgánov členských
         štátov Európskej únie a mať všetky práva ako občan (zamestnania uvedené tučným písmom)“.

      18      Žiadateľ podal svoju žiadosť o sporné miesto.

      19      Výberová komisia uvedená v prílohe 2 služobného poriadku vykonala počiatočný výber zo záujemcov, pričom žalobcu zaradila na
         prvé miesto.

      20      Vedúci protidrogového oddelenia Europolu 10. októbra 2007 ústne informoval žalobcu o tom, že jeho žiadosť nebola prípustná
         z dôvodu, že nespĺňala podmienky článku 2 bodu 4 rozhodnutia z 8. decembra 2006. Podľa vedúceho protidrogového oddelenia po
         skončení zmluvy uzatvorenej s Europolom na obdobie od 1. septembra 1999 do 31. augusta 2005 žalobca nesplnil podmienku, podľa
         ktorej nemal vykonávať žiadne zamestnanie v Europole počas obdobia najmenej 18 mesiacov, ako vyžaduje toto ustanovenie.

      21      Žalobca 11. októbra 2007 podal sťažnosť proti rozhodnutiu Europolu z 10. októbra 2007, pričom namietal výklad článku 2 bodu
         4 rozhodnutia z 8. decembra 2006 uskutočnený Europolom.

      22      Europol rozhodnutím z 23. októbra 2007 sťažnosť zamietol.

       Konanie a návrhy účastníkov konania
      23      V rámci opatrení týkajúcich sa vedenia konania Súd pre verejnú službu vyzval účastníkov konania podľa článku 55 ods. 2 písm. d)
         rokovacieho poriadku na predloženie určitých dokumentov.

      24      V odpovedi na výzvu na predloženie dokumentov žalobca predložil najmä kópiu pracovnej zmluvy uzatvorenej s Europolom na obdobie
         od 1. septembra 1999 do 31. augusta 2005. Europol predložil kópiu oznámenia o voľnom pracovnom mieste týkajúceho sa sporného
         miesta, dokumenty týkajúce sa dvoch iných kandidátov vo výberovom konaní na toto miesto, ktorí boli žalobcom uvedení v rámci
         žalobného dôvodu založeného na porušení „zásady rovnosti“, ako aj opisnú tabuľku pracovného miesta vyslaného experta prideleného
         do protidrogového oddelenia („Job description for the Seconded Expert to the Drugs Unit“) vypracovanú žalobcom a schválenéú
         vedúcim protidrogového oddelenia Europolu.

      25      Žalobca navrhuje, aby Súd pre verejnú službu:

      –        zrušil rozhodnutie Europolu z 10. októbra 2007, ktorým mu bola odmietnutá možnosť zúčastniť sa výberového konania na sporné
         miesto,

      –        zrušil rozhodnutie, ktorým bola zamietnutá sťažnosť z 23. októbra 2007,
      –        zaviazal Europol na náhradu trov konania, vrátane nákladov na advokáta.
      26      Europol navrhuje, aby Súd pre verejnú službu:

      –        – zamietol žalobu,
      –        – zaviazal žalobcu na náhradu trov konania.
       O predmete žaloby
      27      Žalobca okrem zrušenia rozhodnutia Europolu z 10. októbra 2007, ktorým mu bola odmietnutá možnosť zúčastniť sa výberového
         konania na sporné miesto, požaduje zrušenie rozhodnutia z 23. októbra 2007 zamietajúceho jeho sťažnosť. V tejto súvislosti
         treba pripomenúť, že návrhy na zrušenie, ktoré formálne smerujú proti rozhodnutiu o zamietnutí sťažnosti, majú v prípade,
         že toto rozhodnutie nemá samostatný obsah, za následok to, že Súdu pre verejnú službu je predložený akt, proti ktorému bola
         podaná sťažnosť (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora zo 17. januára 1989, Vainker/Parlament, 293/87, Zb. s. 23, bod
         8; rozsudok Súdu prvého stupňa zo 6. apríla 2006, Camós Grau/Komisia, T‑309/03, Zb. s. II‑1173, bod 43; rozsudok Súdu pre
         verejnú službu zo 4. septembra 2008, Duta/Súdny dvor, F‑103/07, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, bod 23, ktorý je predmetom
         opravného prostriedku prejednávaného Súdom prvého stupňa, vec T‑475/08 P).

      28      Žalobca smeroval svoju sťažnosť proti rozhodnutiu Europolu z 10. októbra 2007, ktorým mu nebolo umožnené zúčastniť sa výberového
         konania na sporné miesto. V dôsledku toho je potrebné sa domnievať, že žaloba žalobcu smeruje proti tomuto rozhodnutiu.

       Právny stav
      29      Na podporu svojej žaloby uvádza žalobca dva žalobné dôvody, ktoré sú založené jednak na nesprávnom uplatnení článku 2 bodu
         4 rozhodnutia z 8. decembra 2006 a na porušení zásady právnej istoty a jednak na porušení zásady rovnosti zaobchádzania.

      30      Najprv je potrebné preskúmať žalobný dôvod založený na nesprávnom uplatnení článku 2 bodu 4 rozhodnutia z 8. decembra 2006
         a na porušení zásady právnej istoty.

       Tvrdenia účastníkov konania
      31      Žalobca najprv pripomína obsah článku 2 bodu 4 rozhodnutia z 8. decembra 2006, podľa ktorého po uplynutí obdobia 18 mesiacov,
         počas ktorých bývalý zamestnanec Europolu nezastával v Europole žiadne pracovné miesto („any Europol post“), a po novom výberovom
         konaní sa každá pracovná zmluva považuje za prvú zmluvu.

      32      Žalobca ďalej tvrdí, že po uplynutí jeho zmluvy s Europolom, ktorá skončila 31. augusta 2005, pracoval v orgánoch Europolu
         ako „vyslaný expert“. Toto pracovné miesto nebolo uvedené v prílohe 1 služobného poriadku, takže nemal byť vylúčený z výberového
         konania na sporné miesto z dôvodu, že nespĺňa podmienky stanovené v článku 2 bode 4 rozhodnutia z 8. decembra 2006.

      33      Žalobca dodáva, že rozdiel zavedený Europolom medzi výrazmi „Europol post“ a „Europol Post“, ktoré sa raz píšu s malým písmenom
         a raz s veľkým písmenom v slove „post“, nemá žiadnu oporu v rozhodnutí z 8. decembra 2006. Za predpokladu, že existuje pojmový
         rozdiel, musí byť ozrejmený v tomto rozhodnutí. Služobný poriadok, ako aj rozhodnutie z 8. decembra 2006 používali indiferentne
         obidva výrazy.

      34      Nakoniec žalobca uvádza, že v Europole pracoval šesť rokov, zatiaľ čo lehota, po ktorej by sa mala uskutočniť „rotácia“ zamestnancov
         Europolu bola medzičasom určená na deväť rokov.

      35      Europol po prvé pripomína ratio legis článku 2 bodu 4 rozhodnutia z 8. decembra 2006. Podľa Europolu článok 6 služobného poriadku upravuje zmluvy so zamestnancami,
         ktorí zastávajú pracovné miesta uvedené tučným písmom („bold posts“), teda miesta vyhradené pre zamestnancov prichádzajúcich
         z vnútroštátnych policajných a colných orgánov, ktorí sa po skončení ich zmluvy s Europolom opätovne začleňujú do ich príslušných
         orgánov. Podľa článku 6 služobného poriadku sú tieto zmluvy časovo obmedzené, čo podľa Europolu vysvetľuje, prečo článok 2
         bod 4 rozhodnutia z 8. decembra 2006 stanovuje, že osoba, ktorá bola zamestnancom Europolu, môže znovu uzavrieť zmluvu s Europolom
         až po uplynutí „obdobia neprítomnosti“ v trvaní 18 mesiacov.

      36      Po druhé Europol tvrdí, že žalobný dôvod vznesený žalobcom nie je dôvodný, a to tak vzhľadom na znenie článku 2 bodu 4 rozhodnutia
         z 8. decembra 2006, ako aj vzhľadom na jeho účel.

      37      Článok 2 bod 4 rozhodnutia z 8. decembra 2006 stanovuje najskôr dve podmienky, ktoré musia byť kumulatívne splnené. Žalobca
         splnil prvú podmienku, a to tú, že bol zamestnancom Europolu. Naopak, žalobca nesplnil podmienku „nevykonávať žiadne zamestnanie
         v Europole“ počas 18 mesiacov. V tejto súvislosti Europol tvrdí, že aby mohol žalobca splniť podmienku, že „nevykonával žiadne
         zamestnanie v Europole“ v zmysle článku 2 bodu 4 rozhodnutia z 8. decembra 2006, nesmelo existovať medzi Europolom a jeho
         bývalým zamestnancom žiadne faktické alebo právne spojenie.

      38      Ďalej Europol tvrdí, že podľa odôvodnenia č. 6 rozhodnutia z 8. decembra 2006 sa členské štáty Dohovoru o Europole dohodli,
         že zamestnanci Europolu, ktorí zastávajú zamestnania uvedené tučným písmom, budú pracovať v Europole iba po obmedzenú dobu,
         aby bola možná ich „rotácia“, a teda ich opätovné začlenenie do ich pôvodných vnútroštátnych orgánov. Podľa Europolu výraz
         „nevykonával žiadne zamestnanie v Europole“, použitý v článku 2 bode 4 rozhodnutia z 8. decembra 2006, musí byť vykladaný
         týmto spôsobom.

      39      Okrem toho, podľa odôvodnenia č. 15 rozhodnutia z 8. decembra 2006 bývalý zamestnanec Europolu sa môže uchádzať o nové miesto
         až po „období neprítomnosti“, čo umožňuje zaručiť rovnosť medzi všetkými kandidátmi.

      40      V prejednávanom prípade bol žalobca nasledujúci deň po ukončení jeho šesťročnej zmluvy s Europolom vyslaný svojím členským
         štátom do Europolu ako „vyslaný expert“. V tomto postavení pokračoval v práci pre Europol a pod jeho dohľadom.

      41      Nakoniec Europol tvrdí, že žalobca má preukázať, že splnil všetky podmienky podľa článku 2 bodu 4 rozhodnutia z 8. decembra
         2006. Žalobca sa v podstate obmedzil na popretie rozdielu medzi výrazmi „Europol post“ a „Europol Post“, napísanými raz s malým
         písmenom „p“ a raz s veľkým písmenom „p“ v slove „post“.

       Posúdenie Súdom pre verejnú službu
      42      Článok 2 ods. 1 prvý pododsek služobného poriadku najprv stanovuje, že „na účely… služobného poriadku ‚zamestnancami Europolu‘
         sú zamestnanci, prijatí na určité pracovné miesto, ktoré je zahrnuté na zozname pracovných miest v prílohe 1, s výnimkou pracovných
         miest, vyznačených ako miestni zamestnanci“.

      43      Článok 2 ods. 1 druhý pododsek služobného poriadku ďalej stanovuje rozdiel medzi „[pracovnými miestami], ktoré môžu byť obsadené
         len zamestnancami, prijatými z kompetentných orgánov uvedených v článku 2 ods. 4 Dohovoru o Europole, a pracovnými miestami,
         ktoré môžu byť obsadené aj inými zamestnancami“.

      44      Nakoniec z článku 2 ods. 1 tretieho pododseku služobného poriadku vyplýva, že zamestnancom prijatým na pracovné miesto, ktoré
         môže byť obsadené len zamestnancami, prijatými z kompetentných orgánov, uvedených v článku 2 ods. 4 Dohovoru o Europole, môže
         byť ponúknutá dočasná zmluva len pre toto pracovné miesto. Toto ustanovenie odkazuje na článok 6 služobného poriadku, ktorý
         stanovuje maximálnu dobu zamestnania so zmluvou na dobu určitú. Táto deväťročná doba bola pred zmenou článku 6 služobného
         poriadku rozhodnutím Rady zo 4. decembra 2006, ktorým sa mení a dopĺňa služobný poriadok Europol‑u, šesťročná.

      45      V prejednávanom prípade sa na pracovné miesto obsadené žalobcom od 1. septembra 1999 do 31. augusta 2005 vzťahovalo dočasné
         obmedzenie stanovené v článku 2 ods. 1 služobného poriadku, čo viedlo žalobcu k tomu, že 31. augusta 2005 opustil svoje zamestnanie.

      46      Je však potrebné konštatovať, že pravidlo stanovujúce maximálnu dobu trvania pracovnej zmluvy pre osoby uvedené v článku 2
         ods. 1 služobného poriadku nezbavuje Europol možnosti uzavrieť novú pracovnú zmluvu s týmito osobami po tom, čo nevykonávajú
         žiadne zamestnanie v Europole po dobu 18 mesiacov. Článok 2 bod 4 rozhodnutia z 8. decembra 2006 totiž stanovuje, že „po uplynutí
         obdobia 18 mesiacov, počas ktorého bývalý zamestnanec nevykonával žiadne zamestnanie v Europole a po novom výberovom konaní,
         sa bude každá nová pracovná zmluva považovať za prvú zmluvu“.

      47      V prejednávanom prípade je spornou otázkou to, či zamestnanie vykonávané žalobcom od 1. septembra 2005, ktorého trvanie pôvodne
         stanovené na obdobie 18 mesiacov, potom predĺžené do 28. februára 2008, bolo zamestnaním, ktoré podľa článku 2 bodu 4 rozhodnutia
         z 8. decembra 2006 robí žalobcu nezvoliteľným na sporné miesto.

      48      Europol netvrdí, že žalobca, ako expert vyslaný do Europolu medzi 1. septembrom 2005 a 28. februárom 2008 zastával zamestnanie
         uvedené v prílohe 1 služobného poriadku. Europol však tvrdí, že článok 2 bod 4 rozhodnutia z 8. decembra 2006 tým, že uvádza
         „akékoľvek zamestnanie v Europole“ („any Europol post“), neobmedzuje zamestnania v Europole iba na tie, ktoré sú uvedené v prílohe
         1 služobného poriadku. Na podporu tohto tvrdenia Europol v rozhodnutí o zamietnutí sťažnosti podanej žalobcom poznamenal,
         že znenie článku 2 bodu 4 rozhodnutia z 8. decembra 2006 neodkazovalo na definíciu výrazu „Europol Post“ uvedenú v článku
         1 bode 1 tohto rozhodnutia. Podľa Europolu okolnosť, že slovo „post“ použité v článku 2 bode 4 rozhodnutia z 8. decembra 2006
         sa nepíše s veľkým „p“ ako v článku 1 bode 1 tohto rozhodnutia, znamená, že výraz „Europol post“ sa týka každého zamestnania
         v rámci Europolu a nie iba zamestnaní uvedených v článku 1 bode 1 rozhodnutia z 8. decembra 2006.

      49      Žalobca vo svojej žalobe odmieta toto tvrdenie Europolu, ktorý vo svojom vyjadrení k žalobe na túto námietku žalobcu nereagoval.
         No v odpovedi na otázku sudcu spravodajcu položenú na pojednávaní Europol spresnil, že nakoniec trvá na svojom tvrdení o dôsledkoch,
         ktoré je potrebné vyvodiť z použitia slova „post“ s malým písmenom „p“ v článku 2 bode 4 rozhodnutia z 8. decembra 2006.

      50      Europol okrem toho tvrdí, že znenie článku 2 bodu 4 rozhodnutia z 8. decembra 2006 potvrdzuje jeho výklad ustanovení tohto
         článku, keďže toto ustanovenie odkazuje na akékoľvek pracovné miesto v Europole („detached from any Europol post“), čo by
         preukazovalo, že uvedený článok 2 bod 4 vyžaduje nielen neexistenciu akéhokoľvek právneho spojenia, ale tiež neexistenciu
         faktického spojenia medzi Europolom a jeho bývalým zamestnancom.

      51      Nakoniec Europol tvrdí, že jeho doslovný výklad ustanovení článku 2 bodu 4 rozhodnutia z 8. decembra 2006 je podporený analýzou
         účelu týchto ustanovení.

      52      Najprv treba preskúmať, či doslovný výklad článku 2 bodu 4 rozhodnutia z 8. decembra 2006 potvrdzuje dôvodnosť stanoviska
         Europolu.

      53      Čo sa týka jednak otázky, či sa vo výraze „Europol post“ má pripisovať slovu „post“ rozdielny význam podľa toho, či sa píše
         s veľkým písmenom „P“ alebo s malým písmenom „p“, je dôležité v prvom rade poznamenať, že v článku 1 rozhodnutia z 8. decembra
         2006 začínajú všetky pojmy, ktoré sú v ňom definované, s veľkým písmenom.

      54      V druhom rade, zo znenia rozhodnutia z 8. decembra 2006 vyplýva, že vo všetkých jeho ustanoveniach (článok 1 bod 7, článok
         1 bod 8, článok 5 bod 5, článok 5 bod 5.1, článok 5 bod 5.2) a nielen v článku 2 bode 4 je výraz „Europol post“ písaný s malým
         písmenom „p“ v slove „post“, zatiaľ čo tento pojem zjavne nemá vo všetkých týchto ustanoveniach obsah odlišný od obsahu definovaného
         v článku 1 bode 1 rozhodnutia z 8. decembra 2006 bez toho, aby definícia výrazu „Europol Post“, ako je uvedená v tomto článku,
         stratila svoj obsah. Rozhodnutie z 8. decembra 2006 nezaviedlo systematický rozdiel medzi výrazmi „Europol Post“ a „Europol
         post“, podľa toho, či sa slovo „post“ píše s veľkým písmenom „P“ alebo s malým písmenom „p“.

      55      V treťom rade treba poznamenať, že príloha 1 služobného poriadku vo svojej anglickej verzii používa slovo „post“ s malým písmenom
         „p“ tak v názve, ako aj vo svojom texte.

      56      V poslednom rade, ak autor rozhodnutia z 8. decembra 2006 zamýšľal zaviesť rozdiel medzi výrazmi „Europol post“ a „Europol
         Post“ malo sa to v súlade s riadnou legislatívnou praxou jasne objaviť v rozhodnutí, čo sa nestalo.

      57      Pokiaľ ide ďalej o tvrdenie, podľa ktorého použitie slova „any“ vo výraze „any Europol post“, použitom v článku 2 bode 4 rozhodnutia
         z 8. decembra 2006, preukazuje, že tento výraz sa týka akéhokoľvek pracovného vzťahu a nie iba zamestnaní uvedených v prílohe
         1 služobného poriadku, treba pripustiť, že toto tvrdenie nie je presvedčivé. Tento výraz by mohol byť totiž chápaný tiež tak,
         že sa týka akéhokoľvek zamestnania v zmysle definície výrazu „Europol Post“ uvedeného v článku 1 bode 1 rozhodnutia z 8. decembra
         2006. V tejto súvislosti treba konštatovať, že výraz „Europol Post“ je definovaný v článku 1 bode 1 rozhodnutia z 8. decembra
         2006 ako „any post“ zo zoznamu v prílohe 1 služobného poriadku. Navyše ustanovenia článku 1 bodov 7 a 8 rozhodnutia z 8. decembra
         2006 používajú výraz „Any Europol post“, zatiaľ čo je nepochybné, že tieto ustanovenia sa týkajú výlučne zamestnaní definovaných
         v článku 1 bode 1 tohto rozhodnutia.

      58      Zo všetkých týchto úvah vyplýva, že doslovný výklad článku 2 bodu 4 rozhodnutia z 8. decembra 2006 neumožňuje pripisovať výrazu
         „Europol post“ iný obsah ako výrazu „Europol Post“ definovanému v článku 1 bode 1 tohto rozhodnutia, a teda potvrdiť tvrdenie
         Europolu, podľa ktorého sa výraz „any Europol post“ týka aj iných zamestnaní ako tých, ktoré sú uvedené v prílohe 1 služobného
         poriadku.

      59      V danom prípade je potrebné hájiť názor, že žalobca tým, že zastával v období od 1. septembra 2005 do 28. februára 2008 miesto
         vyslaného experta v Europole, ktorý nie je na zozname v prílohe 1 služobného poriadku, „nevykonával žiadne zamestnanie v Europole“
         v zmysle článku 2 bodu 4 rozhodnutia z 8. decembra 2006.

      60      Je teda nesporné, že medzi žalobcom a Europolom nebola v období od 1. septembra 2005 do 28. februára 2008 uzavretá žiadna
         zmluva. Pridelenie žalobcu ako experta do Europolu vyplýva z dohody uzavretej medzi Europolom a „Polizeipräsident in Berlin“,
         ktorá určuje štatút, úlohy, práva a povinnosti žalobcu. Okrem toho je potrebné poznamenať, že ani služobný poriadok, ani texty
         rozhodnutí prijatých Europolom a oznámených Súdu pre verejnú službu nepredpokladajú ustanovenia týkajúce sa vyslaných expertov.
         Z týchto úvah vyplýva, že žalobca, ako vyslaný expert, bol úradníkom nemeckej polície, ktorá ho poskytla Europolu v rámci
         podmienok stanovených v dohode.

      61      Zostáva ešte preskúmať, či skutkové okolnosti, ktoré uviedol Europol, nespochybňujú tento záver.

      62      V tomto ohľade treba uviesť, že jedným z cieľov stanovenia maximálnej doby zamestnania, stanovenej v článku 6 služobného poriadku,
         je podľa odôvodnenia č. 6 rozhodnutia z 8. decembra 2006 zabezpečiť „rotáciu“ zamestnancov, aby osoby, ktoré po maximálnu
         dobu zamestnania pracovali v Europole, boli povinné opätovne sa začleniť do služieb ich vnútroštátnych orgánov.

      63      V prejednávanom prípade Europol predložil na Súde pre verejnú službu dokument „Job Description for the Seconded Expert to
         the Drugs Unit“ z 19. júla 2006, vytvorený žalobcom a schválený vedúcim protidrogového oddelenia Europolu, z ktorého vyplýva,
         že žalobca sa mal aktívne zúčastňovať pravidelných prác v tomto oddelení, že mal taktiež pri niektorých príležitostiach zastupovať
         Europol a že bol povinný nahradiť vedúceho protidrogového oddelenia v prípade jeho neprítomnosti. Treba uviesť, že v tomto
         dokumente sa uvádza, že „ako vyslaný expert a v rámci svojich povinností dohliada a koordinuje operačné činnosti rôznych sekcií
         protidrogového oddelenia, schvaľuje a povoľuje distribúciu operatívnych dokumentov, správ a ďalších dokumentov externým partnerom,
         poskytuje rozhovory médiám a radí vedúcemu protidrogového oddelenia v politických otázkach. Medzi vedúcim protidrogového oddelenia
         a vyslaným expertom sa uskutočňujú každodenné schôdze“ („in his capacity as Seconded Expert and his special tasking, he supervises
         and co-ordinates the operational activities in the various Sections of the Drugs Unit, approves and authorises the distribution,
         to external partners, of operational documents, reports and other products, gives interviews to the media and advises the
         Head of the Drugs Unit on policy matters[; d]aily meetings between the Head of the Drugs Unit and the Seconded Expert take
         place“).

      64      Okrem toho Europol na pojednávaní tvrdil, že žalobca vykonával ako vyslaný expert presne tie isté úlohy ako prvý úradník („first
         officer“) na protidrogovom oddelení. Nedošlo k žiadnej zmene úloh a žalobca bol zástupcom vedúceho („deputy head“) tohto oddelenia.
         Europol rovnako poznamenal, že žalobca po tom, čo mu 31. augusta 2005 skončila zmluva, nepracoval v Berlíne.

      65      Europol na pojednávaní vysvetlil, že po tom, čo 31. augusta 2005 skončila žalobcova zmluva, praktické úvahy ho viedli k tomu,
         že ho nechal u seba pracovať pod odlišným štatútom.

      66      Žalobca nespochybňuje, že dokument „Job Description for the Seconded Expert to the Drugs Unit“ správne odráža úlohy, ktoré
         mu boli zverené. No zástupca žalobcu na pojednávaní oznámil, že nemal „pocit, že ide o činnosti alebo rovnaké práce [ako sú
         tie, ktoré žalobca vykonával ako prvý úradník (,first officer‘)]; ak by to tak bolo, [žalobca by] nepovažoval za nevyhnutné
         vypracovať nový opis úloh“. Okrem toho žalobca tvrdí, že ako vyslaný expert nemal právo vykonávať funkciu zástupcu vedúceho
         („deputy head“) protidrogového oddelenia, keďže tieto funkcie môžu byť vykonávané len zamestnancom Europolu.

      67      Z preskúmania právnej a skutkovej situácie žalobcu v rámci úloh vyslaného experta vyplýva, aj keď sa žalobca 1. septembra
         2005 formálne znovu stal členom nemeckej polície, v skutočnosti ďalej vykonával z veľkej časti rovnaké úlohy ako predtým,
         ale pod iným právnym štatútom. Žalobca okrem toho neuviedol, v čom sa jeho práca od 1. septembra 2005 podstatne zmenila.

      68      Treba však uviesť, že sám Europol na jednej strane vyžadoval, aby žalobca 31. augusta 2005 opustil svoje zamestnanie tak,
         aby bol dodržaný limit dĺžky trvania zmluvy a jej predĺžení, ktorý ukladá článok 6 služobného poriadku. Na druhej strane Europol
         akceptoval, aby žalobca pokračoval vo svojich službách ako vyslaný expert, čo v skutočnosti umožnilo v rámci Europolu zachovanie
         kontinuity úloh žalobcu, ktorý sa mohol oslobodiť od povinnosti skutočne sa opätovne začleniť do zamestnania v rámci svojho
         vnútroštátneho orgánu.

      69      Za týchto podmienok sa Europol nemohol platne oprieť o skutkové okolnosti uvedené v bodoch 63 až 65 tohto rozsudku na účely
         obrany výkladu ustanovení článku 2 bodu 4 rozhodnutia z 8. decembra 2006, ktorý by bol v rozpore s ich jasným a jednoznačným
         znením. Z ustálenej judikatúry totiž vyplýva, že v prípade, že prípravné práce jasne nevyjadrujú zámer autorov ustanovenia,
         treba sa opierať o rozsah textu, ako bol vytvorený, a dať mu zmysel, ktorý vyplýva z jeho doslovného a logického výkladu (pozri
         v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 1. júna 1961, Simon/Súdny dvor, 15/60, Zb. s. 223, 244; rozsudok Súdu pre verejnú
         službu z 1. decembra 2006, André/Komisia, F‑10/06, Zb. VS s. I‑A‑1‑183, II‑A‑1‑755, bod 44). Výklad vyplývajúci zo znenia
         textu teda nemôže nahrádzať výklad opierajúci sa o faktické úvahy odvodené z určitého konkrétneho prípadu.

      70      Z predchádzajúceho vyplýva, že žalobný dôvod založený na nesprávnom uplatnení článku 2 bodu 4 rozhodnutia z 8. decembra 2006
         musí byť prijatý. V dôsledku toho musí byť rozhodnutie Europolu z 1. októbra 2007 zrušené bez toho, aby bolo potreba preskúmať
         ďalšie žalobné dôvody, ktoré uviedol žalobca.

       O trovách
      71      Na základe článku 87 ods. 1 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
         ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.

      72      Keďže Europol nemal úspech vo svojich dôvodoch a žalobca navrhol zaviazať žalovaného na náhradu trov konania, je opodstatnené
         zaviazať Europol na náhradu všetkých trov konania.

      Z týchto dôvodov
      SÚD PRE VEREJNÚ SLUŽBU (druhá komora)
      rozhodol a vyhlásil:
      1.      Rozhodnutie Európskeho policajného úradu (Europol) z 10. októbra 2007, zamietajúce účasť pána Möllinga na výberovom konaní
            organizovaným s cieľom obsadiť miesto prvého úradníka („first officer“) na protidrogovom oddelení Europolu, sa zrušuje.
      2.      Europol je povinný nahradiť všetky trovy konania.

               Van Raepenbusch

               Boruta

               Kanninen

         Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 4. júna 2009.

               Tajomník

                     Predseda komory

               W. Hakenberg

                     H. Kanninen

         Znenie tohto rozhodnutia, ako aj znenia v ňom citovaných rozhodnutí súdnych orgánov Európskej únie sú k dispozícii na internetovej
            stránke www.curia.europa.eu

      * Jazyk konania: holandčina.