title: Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 13. novembra 2014.#Ute Reindl proti Bezirkshauptmannschaft Innsbruck.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Unabhängiger Verwaltungssenat in Tirol.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Aproximácia právnych predpisov v oblasti politiky hygieny – Nariadenie (ES) č. 2073/2005 – Príloha I – Mikrobiologické kritériá uplatniteľné na potraviny – Salmonela v čerstvom hydinovom mäse – Nedodržanie mikrobiologických kritérií konštatované v štádiu distribúcie – Vnútroštátna právna úprava ukladajúca sankcie prevádzkovateľovi potravinárskeho podniku, ktorý vykonáva činnosti len v štádiu maloobchodného predaja – Súlad s právom Únie – Účinný, odrádzajúci a primeraný charakter sankcií.#Vec C‑443/13.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (štvrtá komora)
      z 13. novembra 2014 (
            *1
         )
      „Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Aproximácia právnych predpisov v oblasti politiky hygieny — Nariadenie (ES) č. 2073/2005 — Príloha I — Mikrobiologické kritériá uplatniteľné na potraviny — Salmonela v čerstvom hydinovom mäse — Nedodržanie mikrobiologických kritérií konštatované v štádiu distribúcie — Vnútroštátna právna úprava ukladajúca sankcie prevádzkovateľovi potravinárskeho podniku, ktorý vykonáva činnosti len v štádiu maloobchodného predaja — Súlad s právom Únie — Účinný, odrádzajúci a primeraný charakter sankcií“
      Vo veci C‑443/13,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Unabhängiger Verwaltungssenat in Tirol (Rakúsko) z 1. augusta 2013 a doručený Súdnemu dvoru 7. augusta 2013, ktorý súvisí s konaním:

         Ute Reindl, zástupkyňa trestne zodpovedná za MPREIS Warenvertriebs GmbH,
      proti

         Bezirkshauptmannschaft Innsbruck,

      SÚDNY DVOR (štvrtá komora),
      v zložení: predseda štvrtej komory L. Bay Larsen (spravodajca), sudcovia J. Malenovský, M. Safjan, A. Prechal a K. Jürimäe,
      generálny advokát: M. Szpunar,
      tajomník: M. Aleksejev, referent,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 19. júna 2014,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               U. Reindl, v zastúpení: M. Waldmüller a M. Baldauf, Rechtsanwälte,

               —

               česká vláda, v zastúpení: M. Smolek a J. Vitáková, splnomocnení zástupcovia,

               —

               francúzska vláda, v zastúpení: D. Colas a C. Candat, splnomocnení zástupcovia,

               —

               poľská vláda, v zastúpení: B. Majczyna, splnomocnený zástupca,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: D. Bianchi a G. von Rintelen, splnomocnení zástupcovia,

         so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu nariadenia Komisie (ES) č. 2073/2005 z 15. novembra 2005 o mikrobiologických kritériách pre potraviny (Ú. v. EÚ L 388, s. 1), zmeneného a doplneného nariadením Komisie (EÚ) č. 1086/2011 z 27. októbra 2011 (Ú. v. EÚ L 281, s. 7, ďalej len „nariadenie č. 2073/2005“), v spojení s prílohou I kapitolou 1 riadkom 1.28 uvedeného nariadenia.

               2

               Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi pani Reindlovou a Bezirkshauptmannschaft Innsbruck (Okresný správny orgán v Innsbrucku) vo veci pokuty, ktorá bola uložená pani Reindlovej z dôvodu nedodržania maximálnych hodnôt baktérie Salmonella Thyphimurium stanovených v prílohe I kapitole 1 riadku 1.28 nariadenia č. 2073/2005.

         Právny rámec

         Právo Únie

      Nariadenie (ES) č. 178/2002

               3

               Článok 1 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 z 28. januára 2002, ktorým sa ustanovujú všeobecné zásady a požiadavky potravinového práva, zriaďuje Európsky úrad pre bezpečnosť potravín a stanovujú postupy v záležitostiach bezpečnosti potravín (Ú. v. ES L 31, s. 1; Mim. vyd. 15/006, s. 463), s názvom „Cieľ a rozsah“ vo svojom odseku 1 uvádza:
               „Toto nariadenie poskytuje základ na zabezpečenie vysokej úrovne ochrany zdravia ľudí a záujmov spotrebiteľov vo vzťahu k potravinám, pričom berie do úvahy najmä rozmanitosť v zásobovaní potravinami vrátane tradičných výrobkov a zároveň zabezpečuje účinné fungovanie vnútorného trhu. Stanovuje spoločné zásady a zodpovednosti, prostriedky na zabezpečenie silnej vedeckej základne, účinných organizačných programov a postupov na podporu rozhodovania v záležitostiach bezpečnosti potravín a krmív.
               …“

               4

               Článok 3 uvedeného nariadenia s názvom „Iné definície“ upravuje:
               „Na účely tohto nariadenia:
               …

                        3.

                        ‚prevádzkovateľ potravinárskeho podniku‘ znamená fyzické alebo právnické osoby zodpovedné za zabezpečenie toho, aby sa v potravinárskom podniku pod ich kontrolou plnili požiadavky potravinového práva;

                  …

                        8.

                        ‚umiestnenie na trhu‘ znamená skladovanie, uchovávanie potravín alebo krmív na účely predaja, vrátane ponúkania na predaj alebo akúkoľvek inú formu prevodu, či už bezplatnú alebo nie a predaj, distribúciu a iné formy prevodu samy o sebe;

                  …“

               5

               Článok 14 nariadenia č. 178/2002 s názvom „Požiadavky na bezpečnosť potravín“ stanovuje:
               „1.   Potraviny sa nesmú umiestňovať na trhu, ak nie sú bezpečné.
               2.   Za nebezpečné sa budú považovať potraviny, ak sú:

                        a)

                        zdraviu škodlivé;

                        b)

                        nevhodné na ľudskú spotrebu.

                  …
               5.   Pri určovaní toho, či je nejaká potravina nevhodná pre ľudskú spotrebu, sa musí brať ohľad na to, či je potravina neprijateľná pre ľudskú spotrebu podľa jej určeného použitia, a to z dôvodov kontaminácie vonkajším vplyvom alebo iným hnilobným procesom, pokazením alebo rozkladom.
               …“

               6

               Článok 17 tohto nariadenia nazvaný „Zodpovednosti“ upravuje:
               „1.   Prevádzkovatelia potravinárskych a krmivárskych podnikov vo všetkých stupňoch výroby, spracúvania a distribúcie v podnikoch, ktoré riadia, zabezpečia, aby potraviny alebo krmivá spĺňali požiadavky potravinového práva, ktoré sa týkajú ich činností a budú overovať, či sa také požiadavky plnia.
               2.   …
               Členské štáty tiež ustanovia pravidlá o opatreniach a pokutách uplatniteľných na porušenia potravinového práva a práva týkajúceho sa krmív. Opatrenia a pokuty musia byť účinné, primerané a odrádzajúce.“

         Nariadenie č. 2160/2003

               7

               Článok 1 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 2160/2003 zo 17. novembra 2003 o kontrole salmonely a ostatných špecifikovaných zoonotických pôvodcov pochádzajúcich z potravín (Ú. v. EÚ L 325, s. 1; Mim. vyd. 03/041, s. 328), zmeneného a doplneného nariadením č. 1086/2011 (ďalej len „nariadenie č. 2160/2003“), s názvom „Predmet a rozsah“ uvádza:
               „1.   Účelom tohto nariadenia je zabezpečiť, aby sa prijali správne a účinné opatrenia s cieľom zistiť a kontrolovať salmonelu a ostatných pôvodcov zoonóz v príslušných štádiách výroby, spracovania a distribúcie, a to najmä na úrovni prvovýroby vrátane krmív, aby sa znížila ich prevalencia a riziko, ktoré predstavujú pre verejné zdravie.
               2.   Toto nariadenie pokrýva:

                        a)

                        prijatie cieľov na zníženie prevalencie špecifikovaných zoonóz v populácií zvierat:

                                 i)

                                 na úrovni prvovýroby,

                                 ii)

                                 kde je to vhodné pre danú zoonózu alebo pôvodcu zoonóz, v ostatných štádiách potravinového reťazca vrátane potravín a krmív,

                  …“

               8

               V súlade s článkom 5 nariadenia č. 2160/2003 národné programy kontrol zrealizujú požiadavky a minimálne pravidlá odberu vzoriek určených v prílohe II tohto nariadenia. Uvedená príloha s názvom „Kontrola zoonóz a pôvodcov zoonóz vymenovaných v prílohe I“ obsahuje časť E týkajúcu sa špecifických požiadaviek týkajúcich sa čerstvého mäsa, ktorá vo svojom bode 1 stanovuje:
               „Od 1. decembra 2011 musí čerstvé hydinové mäso z populácií zvierat uvedených v prílohe I spĺňať príslušné mikrobiologické kritérium stanovené v riadku 1.28 kapitoly 1 prílohy I k nariadeniu Komisie (ES) č. 2073/2005.“

               9

               V prílohe I nariadenia č. 2160/2003 sú uvedené viaceré druhy hydiny, medzi nimi aj morky.

         Nariadenie č. 2073/2005

               10

               Odôvodnenia 1 až 3 tohto nariadenia znejú takto:

                        „(1)

                        Vysoká úroveň ochrany verejného zdravia je jedným z hlavných cieľov potravinového práva, tak ako sa stanovuje v nariadení [č. 178/2002]. Mikrobiologické ohrozenia v potravinách sú hlavným zdrojom ochorení z potravín u ľudí.

                        (2)

                        Potraviny by nemali obsahovať mikroorganizmy ani ich toxíny či metabolity v množstvách, ktoré predstavujú neprijateľné riziko pre ľudské zdravie.

                        (3)

                        V nariadení (ES) č. 178/2002 sa ustanovujú všeobecné požiadavky pre bezpečnosť potravín, podľa ktorých sa potravina nesmie uviesť na trh, ak nie je bezpečná. Prevádzkovatelia potravinárskych podnikov sú povinní stiahnuť nebezpečné potraviny z trhu. S cieľom prispieť k ochrane verejného zdravia a predísť odlišným výkladom je vhodné ustanoviť harmonizované kritériá bezpečnosti pre prijateľnosť potravín, najmä pokiaľ ide o prítomnosť určitých patogénnych mikroorganizmov.“

               11

               Článok 1 tohto nariadenia nazvaný „Predmet úpravy a rozsah pôsobnosti“ stanovuje:
               „V tomto nariadení sa stanovujú mikrobiologické kritériá pre niektoré mikroorganizmy a vykonávacie predpisy, ktoré musia dodržiavať prevádzkovatelia potravinárskych podnikov pri vykonávaní všeobecných a špecifických hygienických opatrení podľa článku 4 nariadenia (ES) č. 852/2004…“

               12

               Článok 2 uvedeného nariadenia s názvom „Vymedzenie pojmov“ uvádza:

                        „a)

                        ‚mikroorganizmy‘ sú baktérie, vírusy, kvasinky, plesne, riasy, cudzopasné prvoky, mikroskopické cudzopasné červy a ich toxíny a metabolity;

                        b)

                        ‚mikrobiologické kritérium‘ je kritérium vymedzujúce prijateľnosť produktu, dávky potravín alebo procesu na základe neprítomnosti, prítomnosti alebo počtu mikroorganizmov a/alebo na základe množstva ich toxínov/metabolitov v jednotke (jednotkách) hmotnosti, objemu, plochy alebo dávky;

                        c)

                        ‚kritérium bezpečnosti potravín‘ je kritérium vymedzujúce prijateľnosť produktu alebo dávky potravín, ktoré sa vzťahuje na produkty uvádzané na trh;

                        d)

                        ‚kritérium hygieny procesu‘ je kritérium preukazujúce prijateľné fungovanie výrobného procesu. Toto kritérium sa nevzťahuje na produkty uvádzané na trh. Stanovuje sa ním indikatívna hodnota kontaminácie, pri prekročení ktorej sa vyžadujú nápravné opatrenia, aby sa zachovala hygiena procesu v súlade s potravinovým právom;

                  …

                        f)

                        ‚uchovateľnosť‘ je obdobie zodpovedajúce lehote predchádzajúcej ‚spotrebujete do‘ (dátum spotreby) alebo dátumu minimálnej trvanlivosti, ako sú vymedzené podľa článkov 9 alebo 10 smernice [Európskeho parlamentu a Rady] 2000/13/ES [z 20. marca 2000 o aproximácii právnych predpisov členských štátov, týkajúcich sa označovania, prezentácie a reklamy potravín (Ú. v. ES L 109, s. 29; Mim. vyd. 15/005, s. 75)];

                  …“

               13

               Článok 3 nariadenia č. 2073/2005 s názvom „Všeobecné požiadavky“ stanovuje:
               „1.   Prevádzkovatelia potravinárskych podnikov musia zabezpečiť, aby potraviny spĺňali príslušné mikrobiologické kritériá ustanovené v prílohe I. Na tieto účely musia prevádzkovatelia potravinárskych podnikov v rámci svojich postupov založených na zásadách HACCP [‚hazard analysis and critical control point‘] spolu so zavedením správnej hygienickej praxe prijímať na všetkých stupňoch produkcie, spracovania a distribúcie potravín vrátane maloobchodu opatrenia na zabezpečenie toho, aby sa:

                        a)

                        vykonávalo dodávanie, zaobchádzanie so surovinami a potravinami a spracovanie surovín a potravín, ktoré je pod ich kontrolou, takým spôsobom, aby boli splnené kritériá hygieny procesu;

                        b)

                        mohli pri odôvodnene predvídateľných podmienkach distribúcie, skladovania a použitia dodržiavať kritériá bezpečnosti potravín uplatniteľné počas celej uchovateľnosti produktov.

                  2.   Podľa potreby prevádzkovatelia potravinárskych podnikov zodpovední za výrobu produktu vykonávajú štúdie podľa prílohy II s cieľom prešetriť dodržiavanie príslušných kritérií počas celej uchovateľnosti produktu…
               …“

               14

               Príloha I nariadenia č. 2073/2005 obsahuje kapitolu I s názvom „Kritériá bezpečnosti potravín“, ktoré vo svojom riadku 1.28 upravuje:

                           „1.28
                           Čerstvé hydinové mäso (20)

                           Salmonella typhimurium (21)
                           Salmonella enteritidis

                           5

                           0

                           neprítomnosť v 25 g

                           EN/ISO 6579 (na zisťovanie prítomnosti) White‑Kaufmann‑Le Minorova schéma (na sérotypizáciu)

                           produkty uvedené na trh počas ich doby skladova‑teľnosti

                           (20) Toto kritérium sa uplatňuje na čerstvé mäso z plemenných kŕdľov Gallus gallus, nosníc, brojlerov a plemenných a výkrmových kŕdľov moriek.
                           (21) Pokiaľ ide o monofázový kmeň Salmonella typhimurium, zahŕňa sa iba 1,4,[5],12:i:‑.“

         Rakúske právo

               15

               § 5 ods. 1 a 5 spolkového zákona o bezpečnostných požiadavkách a ďalších požiadavkách na potraviny, predmety dennej spotreby a kozmetické prostriedky na ochranu spotrebiteľov (Bundesgesetz über Sicherheitsanforderungen und weitere Anforderungen an Lebensmittel, Gebrauchsgegenstände und kosmetische Mittel zum Schutz der Verbraucherinnen und Verbraucher) (BGBI. I, 13/2006 v znení BGBI. I, 80/2013, ďalej len „LMSVG“) stanovuje:
               „1.   Je zakázané uvádzať do obehu potraviny

                        (1)

                        ktoré podľa článku 14 nariadenia (ES) č. 178/2002 nie sú bezpečné, to znamená, sú zdraviu škodlivé alebo nie sú vhodné na ľudskú spotrebu,

                  …
               5.   Potraviny sú

                        (1)

                        zdraviu škodlivé, keď sú spôsobilé na to, aby ohrozili zdravie alebo aby ho poškodili;

                        (2)

                        nevhodné na ľudskú spotrebu, keď nie je zaručené použitie v súlade s účelom;

                  …“

               16

               § 90 ods. 1 LMSVG uvádza:
               „Každý, kto uvedie do obehu potraviny
               1.   ktoré sú nevhodné na ľudskú spotrebu…
               dopustí sa… správneho priestupku a okresný správny orgán [Bezirksverwaltungsbehörde] ho potrestá peňažným trestom až do výšky 20000 eur, v prípade opakovanie až do výšky 40000 eur a v prípade nemožnosti splnenia náhradným trestom odňatia slobody v dĺžke až šesť týždňov.
               …“

         Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky

               17

               Pani Reindl je vedúca pobočky spoločnosti MPREIS Warenvertriebs GmbH (ďalej len „MPREIS“) podnikajúcej v rámci maloobchodu s potravinami. Na základe tejto skutočnosti je trestnoprávne zodpovedná za to, že sa v uvedenej pobočke budú dodržiavať všetky pravidlá uplatniteľné v potravinárskom odvetví.

               18

               Dňa 29. marca 2012 odobral orgán kontroly bezpečnosti potravín v rámci podnikovej kontroly uskutočnenej v uvedenej prevádzke vzorku z vákuovo zabalených čerstvých morčacích pŕs, ktoré vyrobila a zabalila tretia spoločnosť. Pokiaľ ide o túto vzorku, MPREIS vystupuje len ako prevádzkovateľ v rámci distribúcie.

               19

               Rakúska agentúra pre bezpečnosť potravín v Innsbrucku vykonala okrem iného aj mikrobiologickú analýzu uvedenej vzorky. V rámci svojho posudku dospela táto agentúru k záveru, že vzorka bola kontaminovaná baktériou Salmonella typhimurium, a preto nebola ani „vhodná na ľudskú spotrebu“ v zmysle § 5 ods. 5 bodu 2 LMSVG a nebola ani bezpečná v zmysle článku 14 ods. 2 písm. b) nariadenia č. 178/2002. Kritérium bezpečnosti potravín, ktoré uvádza táto agentúra vo svojom posudku, je kritérium uvedené v prílohe I kapitole 1 riadku 1.28 nariadenia č. 2073/2005.

               20

               Na základe tejto analýzy Bezirkshauptmannschaft Innsbruck začal trestné konanie voči pani Reindlovej z dôvodu nedodržania § 5 ods. 5 bodu 2 LMSVG. Ako zásadný znak skutkovej podstaty prípadného pochybenia na strane žalovanej sa uplatnilo nerešpektovanie prahovej hodnoty pre baktériu Salmonella typhimurium, ktoré vyplýva z prílohy 1 kapitoly 1 riadku 1.28 nariadenia (ES) č. 2073/2005. Bezirkshauptmannschaft Innsbruck preukázal jej pochybenie ako vedúcej, keď nedodržala maximálne hodnoty baktérie Salmonella Typhimurium, ktoré vyplývajú z prílohy I kapitoly 1 riadku 1.28 nariadenia č. 2073/2005, a uložil jej pokutu v súlade s § 90 ods. 1 bodom 1 LMSVG.

               21

               Unabhängiger Verwaltungssenat in Tirol (Nezávislý správny senát v Tirolsku), ktorý rozhoduje o odvolaní proti rozhodnutiu Bezirkshauptmannschaft Innsbruck podanom pani Reindlovou, si pokiaľ ide o režim nariadenia č. 2073/2005 kladie otázky o rozsahu zodpovednosti prevádzkovateľov potravinárskych podnikov, ktorí vykonávajú činnosti len v štádiu distribúcie.

               22

               Za týchto podmienok Unabhängiger Verwaltungssenat in Tirol rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky:

                        „1.

                        Má sa článok 1 nariadenia… č. 2073/2005… chápať v tom zmysle, že čerstvé hydinové mäso musí mikrobiologické kritérium, ktoré je uvedené v [prílohe I kapitole 1 riadku 1.28 nariadenia č. 2073/2005] spĺňať na všetkých stupňoch distribúcie?

                        2.

                        Vzťahuje sa na všetkých prevádzkovateľov potravinárskych podnikov, ktorí pôsobia v rámci distribúcie potravín, v plnom rozsahu režim nariadenia (ES) č. 2073/2005?

                        3.

                        Majú mikrobiologické kritérium, ktoré je uvedené v [prílohe I kapitole 1 riadku 1.28 nariadenia č. 2073/2005], rešpektovať vo všetkých fázach distribúcie aj prevádzkovatelia potravinárskych podnikov, ktorí nie sú zapojení do výroby (pôsobia výlučne vo fáze distribúcie)?“

         O prejudiciálnych otázkach

         O prvej otázke

               23

               Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má príloha II časť E bod 1 nariadenia č. 2160/2003 vykladať v tom zmysle, že čerstvé hydinové mäso pochádzajúce z populácie zvierat vymenovaných v prílohe I tohto nariadenia musí spĺňať mikrobiologické kritérium uvedené v prílohe I kapitole I riadku 1.28 nariadenia č. 2073/2005 na všetkých stupňoch distribúcie, vrátane maloobchodného predaja.

               24

               Je potrebné pripomenúť, že podľa prílohy II časti E bodu 1 nariadenia č. 2160/2003 musí čerstvé hydinové mäso pochádzajúce z populácie zvierat vymenovaných v prílohe I tohto nariadenia spĺňať od 1. decembra 2011 platné mikrobiologické kritérium definované v prílohe I kapitole I riadku 1.28 nariadenia č. 2073/2005.

               25

               V tejto súvislosti je potrebné uviesť, že príloha I kapitola 1 riadok 1.28 nariadenia č. 2073/2005 vyslovene upravuje, že toto kritérium sa uplatňuje na „produkty uvedené na trh počas ich doby skladovateľnosti“.

               26

               Pojmy „uvedenie na trh“ a „doba skladovateľnosti“ sú definované jednotlivo v nariadeniach č. 178/2002 a č. 2073/2005. Článok 3 bod 8 nariadenia č. 178/2002 tak definuje pojem „uvedenie na trh“ ako skladovanie, uchovávanie potravín alebo krmív na účely predaja, vrátane ponúkania na predaj alebo akúkoľvek inú formu prevodu, či už bezplatnú alebo nie, a predaj, distribúciu alebo iné formy prevodu samy osebe. Článok 2 písm. f) nariadenia č. 2073/2005 definuje pojem „doba skladovateľnosti“ ako obdobie zodpovedajúce lehote predchádzajúcej „spotrebujete do“ (dátum spotreby) alebo dátumu minimálnej trvanlivosti, ako sú vymedzené podľa článkov 9 a 10 smernice 2000/13.

               27

               Zo znenia týchto definícií vyplýva, že pojem „produkty uvedené na trh počas ich doby skladovateľnosti“ sa týka potravín, ako predmetný produkt z čerstvého hydinového mäsa, ktoré sú držané na účel predaja, ponúkania na predaj a akejkoľvek inej formy prevodu počas obdobia zodpovedajúceho lehote predchádzajúcej dátumu spotreby alebo dátumu minimálnej trvanlivosti.

               28

               Navyše, ak by sa nevyžadovalo, aby čerstvé hydinové mäso, akým je mäso vo veci samej, dodržiavalo mikrobiologické kritérium definované v prílohe I kapitole 1 riadku 1.28 nariadenia č. 2073/2005 na všetkých stupňoch distribúcie, vrátane maloobchodného predaja, nebolo by možné dosiahnuť jeden zo základných cieľov potravinárskeho práva, t. j. vysokú úroveň ochrany verejného zdravia, na ktorý sa odvoláva odôvodnenie 1 nariadenia č. 2073/2005, keďže potraviny obsahujúce mikroorganizmy v množstvách, ktoré predstavujú neprijateľné riziko pre ľudské zdravie, by boli uvedené na trhu.

               29

               V dôsledku toho tak z pojmov prílohy I kapitoly 1 riadku 1.28 nariadenia č. 2073/2005, ako aj z cieľa sledovaného potravinárskym právom vyplýva, že mikrobiologické kritérium sa uplatňuje na produkty z čerstvého hydinového mäsa, akým je aj produkt vo veci samej, na všetkých stupňoch distribúcie.

               30

               Preto je potrebné na prvú otázku odpovedať, že príloha II časť E bod 1 nariadenia č. 2160/2003 sa má vykladať v tom zmysle, že čerstvé hydinové mäso pochádzajúce z populácie zvierat vymenovaných v prílohe I tohto nariadenia musí spĺňať mikrobiologické kritérium uvedené v prílohe I kapitole I riadku 1.28 nariadenia č. 2073/2005 na všetkých stupňoch distribúcie, vrátane maloobchodného predaja.

         O druhej a tretej otázke

               31

               Svojou druhou a treťou otázkou, ktoré je potrebné skúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má právo Únie, najmä nariadenia č. 178/2002 a č. 2073/2005 vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, akou je tá vo veci samej, ktorá trestá prevádzkovateľa potravinárskeho podniku, ktorý vykonáva činnosti výlučne v štádiu distribúcie, pri uvedení na trh potraviny, ktorá nespĺňa mikrobiologické kritérium uvedené v prílohe I kapitole 1 riadku 1.28 nariadenia č. 2073/2005.

               32

               Je potrebné uviesť, že článok 3 ods. 1 nariadenia č. 2073/2005 spresňuje, že prevádzkovatelia potravinárskych podnikov zabezpečia, aby potraviny spĺňali mikrobiologické kritériá ustanovené v prílohe I tohto nariadenia vo všetkých štádiách distribúcie, vrátane maloobchodného predaja.

               33

               Hoci však nariadenie č. 2073/2005 stanovuje mikrobiologické kritériá, ktoré musia dodržiavať potraviny vo všetkých štádiách potravinového reťazca, neobsahuje ustanovenia týkajúce sa zodpovednosti prevádzkovateľov potravinárskych podnikov.

               34

               V tejto súvislosti je potrebné sa odvolať na nariadenie č. 178/2002. Článok 17 ods. 1 tohto nariadenia upravuje, že prevádzkovatelia potravinárskych podnikov vo všetkých stupňoch výroby, spracúvania a distribúcie v podnikoch, ktoré riadia, zabezpečia, aby potraviny spĺňali požiadavky právnej úpravy týkajúcej sa potravín, ktoré sa uplatnia na ich činnosti.

               35

               Pokiaľ ide o článok 17 ods. 2 nariadenia č. 178/2002, tento upravuje, že členské štáty ustanovia pravidlá uplatniteľné na porušenia právnej úpravy týkajúcej sa potravín a že pokuty musia byť účinné, primerané a odrádzajúce.

               36

               Z toho vyplýva, že právo Únie, najmä nariadenia č. 178/2002 a č. 2073/2005, sa má vykladať v tom zmysle, že v zásade nebráni vnútroštátnej právnej úprave, akou je tá vo veci samej, ktorá trestá prevádzkovateľa potravinárskeho podniku, ktorý vykonáva činnosti výlučne v štádiu distribúcie, pri uvedení na trh potraviny, ktorá nespĺňa mikrobiologické kritérium uvedené v prílohe I kapitole 1 riadku 1.28 nariadenia č. 2073/2005.

               37

               Členské štáty sú však pri stanovení noriem týkajúcich sa sankcií v prípade nedodržania uvedených mikrobiologických pravidiel povinné rešpektovať podmienky a limity zavedené právom Únie, akým je aj limit upravený v danom prípade v článku 17 ods. 2 nariadenia č. 178/2002, ktorý požaduje, aby sankcie boli účinné, primerané a odrádzajúce.

               38

               Podľa ustálenej judikatúry, zachovávajúc si právo výberu sankcií, členské štáty musia zabezpečiť to, aby porušenia práva Únie boli potrestané za hmotnoprávnych a procesných podmienok, obdobných tým podmienkam, ktoré sú uplatniteľné na porušenia vnútroštátneho práva podobného charakteru a závažnosti a ktoré dávajú sankcii účinný, primeraný a odrádzajúci charakter (pozri v tomto zmysle rozsudky Lidl Italia, C‑315/05, EU:C:2006:736, bod 58, ako aj Berlusconi a i., C‑387/02, C‑391/02 a C‑403/02, EU:C:2005:270, bod 65 a citovanú judikatúru).

               39

               V tomto prípade donucovacie opatrenia, ktoré umožňuje dotknutá vnútroštátna právna úprava vo veci samej, nemôžu ísť nad rámec toho, čo je primerané a potrebné na uskutočnenie legitímnych cieľov sledovaných touto právnou úpravou, pričom ak existuje možnosť rozhodnúť sa medzi viacerými primeranými opatreniami, je potrebné sa prikloniť k najmenej obmedzujúcemu a spôsobené nevýhody nesmú byť neprimerané sledovaným cieľom (pozri rozsudok Urbán, C‑210/10, EU:C:2012:64, bod 24 a citovanú judikatúru).

               40

               Na účely posúdenia, či je sankcia v súlade so zásadou proporcionality, vnútroštátny súd musí zohľadniť najmä povahu a závažnosť porušenia, ktorému sa táto sankcia snaží zabrániť, ako aj spôsoby určenia výšky tejto sankcie (pozri rozsudok Equoland, C‑272/13, EU:C:2014:2091, bod 35).

               41

               Právna úprava, akou je právna úprava vo veci samej, ktorá upravuje pokutu v prípade umiestnenia na trhu potravín nevhodných pre ľudskú spotrebu, však môže prispievať k dosiahnutiu základného cieľa potravinárskeho práva, t. j. vysokej úrovne ochrany verejného zdravia, ktorý je pripomenutý v bode 28 tohto rozsudku.

               42

               Ak by sa predpokladalo, že systém sankcií vo veci samej je systémom objektívnej zodpovednosti, je potrebné pripomenúť, že podľa judikatúry Súdneho dvora nie je takýto systém ako taký vzhľadom na sledovaný cieľ neprimeraný, pokiaľ tento systém môže podnietiť dotknuté osoby k dodržiavaniu ustanovení určitého nariadenia a pokiaľ sledované ciele predstavujú všeobecný záujem, na základe ktorého možno odôvodniť zavedenie tohto systému (pozri rozsudok Urbán, EU:C:2012:64, bod 48 a citovanú judikatúru).

               43

               Vzhľadom na tieto skutočnosti prináleží vnútroštátnemu súdu posúdiť, či predmetné sankcie vo veci samej spĺňajú zásadu primeranosti uvedenú v článku 17 ods. 2 nariadenia č. 178/2002.

               44

               Vzhľadom na vyššie uvedené je potrebné na druhú a tretiu otázku odpovedať, že právo Únie, najmä nariadenia č. 178/2002 a č. 2073/2005, sa má vykladať v tom zmysle, že v zásade nebráni vnútroštátnej právnej úprave, akou je tá vo veci samej, ktorá trestá prevádzkovateľa potravinárskeho podniku, ktorý vykonáva činnosti výlučne v štádiu distribúcie, pri uvedení na trh potraviny, ktorá nespĺňa mikrobiologické kritérium uvedené v prílohe I kapitole 1 riadku 1.28 nariadenia č. 2073/2005. Vnútroštátnemu súdu prináleží posúdiť, či predmetné sankcie vo veci samej spĺňajú zásadu proporcionality uvedenú v článku 17 ods. 2 nariadenia č. 178/2002.

         O trovách

               45

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:

                           1.

                           Príloha II časť E bod 1 nariadenia (ES) č. 2160/2003 Európskeho parlamentu a Rady zo 17. novembra 2003 o kontrole salmonely a ostatných špecifikovaných zoonotických pôvodcov pochádzajúcich z potravín, zmeneného a doplneného nariadením Komisie (EÚ) č. 1086/2011 z 27. októbra 2011, sa má vykladať v tom zmysle, že čerstvé hydinové mäso pochádzajúce z populácie zvierat vymenovaných v prílohe I tohto nariadenia musí spĺňať mikrobiologické kritérium uvedené v prílohe I kapitole I riadku 1.28 nariadenia Komisie (ES) č. 2073/2005 z 15. novembra 2005 o mikrobiologických kritériách pre potraviny, zmeneného a doplneného nariadením č. 1086/2011, na všetkých stupňoch distribúcie, vrátane maloobchodného predaja.

                           2.

                           Právo Únie, najmä nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 z 28. januára 2002, ktorým sa ustanovujú všeobecné zásady a požiadavky potravinového práva, zriaďuje Európsky úrad pre bezpečnosť potravín a stanovujú postupy v záležitostiach bezpečnosti potravín, a nariadenie č. 2073/2005, zmenené a doplnené nariadením č. 1086/2011, sa má vykladať v tom zmysle, že v zásade nebráni vnútroštátnej právnej úprave, akou je tá vo veci samej, ktorá trestá prevádzkovateľa potravinárskeho podniku, ktorý vykonáva činnosti výlučne v štádiu distribúcie, pri uvedení na trh potraviny, ktorá nespĺňa mikrobiologické kritérium uvedené v prílohe I kapitole 1 riadku 1.28 nariadenia č. 2073/2005. Vnútroštátnemu súdu prináleží posúdiť, či predmetné sankcie vo veci samej spĺňajú zásadu proporcionality uvedenú v článku 17 ods. 2 nariadenia č. 178/2002.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: nemčina.


title: Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 26. apríla 2007. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Fínskej republike. # Nesplnenie povinnosti členským štátom - Verejné obstarávanie na dodanie vybavenia pre stravovacie zariadenie - Článok 28 ES - Množstevné obmedzenia dovozu - Opatrenia s rovnakým účinkom - Zásada zákazu diskriminácie - Povinnosť transparentnosti. # Vec C-195/04.

text:
      Vec C‑195/04
      Komisia Európskych spoločenstiev
      proti
      Fínskej republike
      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Verejné obstarávanie na dodanie vybavenia pre stravovacie zariadenie – Článok 28 ES – Množstevné obmedzenia dovozu – Opatrenia s rovnakým účinkom – Zásada zákazu diskriminácie – Povinnosť transparentnosti“
      Návrhy prednesené 18. januára 2007 – generálna advokátka E. Sharpston
      Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 26. apríla 2007
      Abstrakt rozsudku
      1.     Žaloba o nesplnenie povinnosti – Predmet konania – Určenie počas konania pred podaním žaloby
      (Článok 226 ES)
      2.     Konanie – Návrh na začatie konania – Formálne náležitosti
      [Rokovací poriadok Súdneho dvora, článok 38 ods. 1 písm. c)]
      1.     Predmet žaloby podanej podľa článku 226 ES je síce vymedzený konaním pred podaním žaloby uvedeným v tomto ustanovení, Komisia
         preto musí svoje odôvodnené stanovisko a žalobu založiť na rovnakých výhradách, táto požiadavka však nemôže za každých okolností
         spočívať na úplnej zhode ich znení, pokiaľ predmet sporu nebol rozšírený alebo zmenený, ale bol naopak jednoducho zúžený.
         Komisia teda môže upresniť svoje pôvodné výhrady uvádzané vo svojom návrhu, avšak za podmienky, že tým nedôjde k zmene predmetu
         sporu.

      (pozri bod 18)
      2.     Z článku 38 ods. 1 písm. c) Rokovacieho poriadku Súdneho dvora a z príslušnej judikatúry vyplýva, že každý návrh na začatie
         konania musí označiť predmet konania a obsahovať zhrnutie dôvodov a že toto označenie musí byť dostatočne jasné a presné,
         aby umožnilo žalovanému pripraviť si svoju obhajobu a Súdnemu dvoru vykonávať preskúmanie. Podstatné skutkové a právne okolnosti,
         na ktorých je žaloba založená, musia teda vyplynúť koherentným a zrozumiteľným spôsobom už z textu samotného návrhu a že návrhy
         Komisie musia byť formulované jednoznačne, aby Súdny dvor nerozhodol nad rámec návrhov alebo neopomenul rozhodnúť o niektorom
         žalobnom dôvode.

      (pozri bod 22)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (druhá komora)
      z 26. apríla 2007 (*)

      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Verejné obstarávanie na dodanie vybavenia pre stravovacie zariadenie – Článok 28 ES – Množstevné obmedzenia dovozu – Opatrenia s rovnakým účinkom – Zásada zákazu diskriminácie – Povinnosť transparentnosti“
      Vo veci C‑195/04,
      ktorej predmetom je žaloba o nesplnenie povinnosti podľa článku 226 ES, podaná 29. apríla 2004,
      Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: M. Huttunen a K. Wiedner, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      žalobkyňa,
      proti
      Fínskej republike, v zastúpení: T. Pynnä a E. Bygglin, splnomocnené zástupkyne, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      žalovanej,
      ktorú v konaní podporujú:
      Dánske kráľovstvo, v zastúpení: J. Molde, splnomocnený zástupca, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      Spolková republika Nemecko, v zastúpení: A. Tiemann a M. Lumma, splnomocnení zástupcovia,

      Holandské kráľovstvo, v zastúpení: H. G. Sevenster a C. M. Wissels, ako aj P. van Ginneken, splnomocnení zástupcovia,

      vedľajší účastníci konania,
      SÚDNY DVOR (druhá komora),
      v zložení: predseda druhej komory C. W. A. Timmermans, sudcovia R. Schintgen, P. Kūris, R. Silva de Lapuerta (spravodajkyňa)
         a G. Arestis,

      generálna advokátka: E. Sharpston,
      tajomník: B. Fülöp, referent,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 8. júna 2006,
      po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 18. januára 2007,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1       Komisia Európskych spoločenstiev sa svojím návrhom domáha, aby Súdny dvor určil, že Fínska republika si tým, že umožnila Senaatti-kiinteistöt
         (pôvodne Valtion kiinteistölaitos), orgánu správy nehnuteľností fínskej štátnej správy, v rámci zmluvy týkajúcej sa vybavenia
         stravovacieho zariadenia porušiť základné pravidlá Zmluvy o ES a najmä zásadu zákazu diskriminácie, ktorá implikuje povinnosť
         transparentnosti, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 28 ES.

       Skutkové okolnosti sporu a konanie pred podaním žaloby
      2       V marci 1998 Senaatti-kiinteistöt v rámci užšej súťaže verejného obstarávania uverejnil v Úradnom vestníku Európskych Spoločenstiev a v Suomen säädöskokoelma (Úradný vestník Fínskej republiky) výzvu na predloženie ponúk týkajúcich sa prác na obnove a prestavbe budov regionálnej správy v Turku (ďalej len „pôvodná
         výzva na predloženie ponúk“).

      3       Uvedená zákazka je tvorená položkami, ktorých individuálna hodnota sa pohybuje medzi 1 000 000 až 22 000 000 FIM. Ponuky sa
         mohli týkať jednej položky, viacerých položiek alebo celej zákazky. Jedna z uvedených položiek sa týkala dodania a inštalácie
         kuchynského vybavenia stravovacieho zariadenia uvedenej správy.

      4       Účastníci konania sa nezhodujú v otázke, či bola v uvedenom štádiu konania o verejnom obstarávaní obstarávateľovi predložená
         ponuka týkajúca sa uvedenej položky. Podľa Fínskej republiky predložila jedinú ponuku spoločnosť Kopal Markkinointi Oy, hoci
         podľa Komisie to tak nebolo.

      5       Na začiatku roku 2000 sa verejný obstarávateľ obrátil priamo na štyri podniky, ktoré vyzval na predloženie ponúk týkajúcich
         sa dodania a inštalácie vybavenia pre stravovacie zariadenie.

      6       Listom zo 14. februára 2000 verejný obstarávateľ informoval vyššie uvedených adresátov o tom, že sa z dôvodu príliš vysokých
         cien doručených ponúk rozhodol všetky ponuky odmietnuť. Fínska republika a Komisia sa nezhodujú v tom, či bol uvedený list
         zaslaný všetkým podnikom, ktoré predložili ponuky súvisiace s dodaním a inštaláciou vybavenia pre stravovacie zariadenie v rámci
         pôvodnej výzvy.

      7       V tom istom liste zadávateľ tiež uviedol, že poveril spoločnosť Amica Ravintolat Oy, nájomcu stravovacieho zariadenia regionálnej
         správy v Turku, aby na účet uvedeného verejného obstarávateľa a v maximálnej výške 1 050 000 FIM uskutočnila nákup vybavenia
         tohto zariadenia, a vyzval adresátov uvedeného listu, aby predložili svoje ponuky priamo uvedenej spoločnosti.

      8       Amica Ravintolat Oy nakoniec nakúpila predmetné vybavenie od spoločnosti Hackman-Metos Oy.
      9       Na základe sťažnosti týkajúcej sa regulárnosti postupu Senaatti-kiinteistöt zaslala Komisia 17. júla 2002 Fínskej republike
         výzvu listom, v ktorom ju vyzvala, aby jej predložila svoje vyjadrenia v lehote dvoch mesiacov od prijatia tohto listu.

      10     Fínske orgány na túto výzvu odpovedali listom z 3. septembra 2002.
      11     Keďže Fínska republika nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 28 ES, Komisia jej zaslala 19. decembra 2002 odôvodnené
         stanovisko, v ktorom ju vyzvala na prijatie opatrení potrebných na to, aby tomuto stanovisku vyhovela v lehote dvoch mesiacov
         od jeho doručenia.

      12     V liste z 12. februára 2003 fínske orgány spochybnili nesplnenie povinnosti, ktoré vytýka Komisia, a uviedli, že v prejednávanej
         veci sa dodržal ako článok 28 ES, tak zásada zákazu diskriminácie a z nej vyplývajúca povinnosť transparentnosti.

      13     Keďže Komisia sa domnievala, že vysvetlenia podané fínskymi orgánmi nie sú dostatočné, rozhodla sa podať túto žalobu.
      14     Uznesením zo 14. októbra 2004 predseda Súdneho dvora povolil vstup Dánskemu kráľovstvu, Spolkovej republike Nemecko a Holandskému
         kráľovstvu do konania ako vedľajším účastníkom konania, ktorí podporujú návrhy Fínskej republiky.

       O prípustnosti žaloby
      15     Fínska republika tvrdí, že žaloba Komisie je neprípustná.
      16     Podľa uvedeného členského štátu totiž odôvodnené stanovisko neuvádza tie isté dôvody, ktoré sa uvádzajú v žalobe. V danom
         stanovisku Komisia uviedla, že verejný obstarávateľ mal vykonať dozor nad dostatočnou transparentnosťou a že vytýkané nesplnenie
         povinnosti bolo dôsledkom toho, že nájomca reštaurácie regionálnej správy v Turku ako splnomocnená osoba uvedeného obstarávateľa
         uzavrel zmluvu o dodaní vybavenia pre stravovacie zariadenie, zatiaľ čo vo svojej žalobe Komisia tvrdila, že verejný obstarávateľ
         bol povinný zorganizovať verejné obstarávanie, a že nesplnenie povinnosti vyplýva z toho, že pôvodná výzva nebola úspešná
         a, následne, predmetná zákazka nebola predmetom uverejnenej výzvy na predkladanie ponúk.

      17     Komisia tým rozšírila predmet sporu definovaný v rámci konania pred podaním žaloby.
      18     Predmet žaloby podanej podľa článku 226 ES je síce vymedzený konaním pred podaním žaloby uvedeným v tomto ustanovení, a teda
         Komisia musí svoje odôvodnené stanovisko a žalobu založiť na rovnakých výhradách, táto požiadavka však nemôže za každých okolností
         spočívať na úplnej zhode ich znení, pokiaľ predmet sporu nebol rozšírený alebo zmenený, ale bol naopak jednoducho zúžený (rozsudky
         z 12. júna 2003, Komisia/Fínsko, C‑229/00, Zb. s. I‑5727, body 44 a 46; zo 14. júla 2005, Komisia/Nemecko, C‑433/03, Zb. s. I‑6985,
         bod 28, a z 30. januára 2007, Komisia/Dánsko, C‑150/04, Zb. s. I‑1163, bod 67). Je potrebné pripomenúť, že Komisia môže upresniť
         svoje pôvodné výhrady uvádzané vo svojom návrhu, avšak za podmienky, že tým nedôjde k zmene predmetu sporu (rozsudky z 11. septembra
         2001, Komisia/Írsko, C‑67/99, Zb. s. I‑5757, bod 23; z 12. októbra 2004, Komisia/Grécko, C‑328/02, neuverejnený v Zbierke,
         bod 32, a z 26. apríla 2005, Komisia/Írsko, C‑494/01, Zb. s. I‑3331, bod 38).

      19     Pritom je potrebné konštatovať, že v prejednávanej veci Komisia nerozšírila, nezmenila ani neobmedzila predmet sporu definovaný
         v odôvodnenom stanovisku z 19. decembra 2002.

      20     Zo znenia návrhov odôvodneného stanoviska a zo žaloby Komisie, ktorej formulácia je takmer totožná, nevyplýva len, že sú založené
         na tých istých dôvodoch, ale zdá sa tiež, že uplatnením v žalobe, že verejný obstarávateľ bol povinný zorganizovať uverejnenie
         výzvy. Komisia iba upresnila dôvod pôvodne uvedený v odôvodnenom stanovisku, teda že zákazka týkajúca sa dodania vybavenia
         pre stravovacie zariadenie určené pre regionálnu správu v Turku mala byť predmetom dostatočného zverejnenia.

      21     Na úvod treba pripomenúť, že Súdny dvor môže aj bez návrhu preskúmať, či sú splnené podmienky na podanie žaloby o nesplnenie
         povinnosti stanovené v článku 226 ES (rozsudky z 31. marca 1992, Komisia/Taliansko, C‑362/90, Zb. s. I‑2353, bod 8; z 15. januára
         2002, Komisia/Taliansko, C‑439/99, Zb. s. I‑305, bod 8, a zo 4. mája 2006, Komisia/Spojené kráľovstvo, C‑98/04, Zb. s. I‑4003,
         bod 16).

      22     Zároveň je potrebné pripomenúť, že z článku 38 ods. 1 písm. c) Rokovacieho poriadku Súdneho dvora a z príslušnej judikatúry
         vyplýva, že každý návrh na začatie konania musí označiť predmet konania a obsahovať zhrnutie dôvodov a že toto označenie musí
         byť dostatočne jasné a presné, aby umožnilo žalovanému pripraviť si svoju obhajobu a Súdnemu dvoru vykonávať preskúmanie.
         Podstatné skutkové a právne okolnosti, na ktorých je žaloba založená, musia teda vyplynúť koherentným a zrozumiteľným spôsobom
         už z textu samotného návrhu (rozsudky z 9. januára 2003, Taliansko/Komisia, C‑178/00, Zb. s. I‑303, bod 6, a zo 14. októbra
         2004, Komisia/Španielsko, C‑55/03, neuverejnený v Zbierke, bod 23, a z 15. septembra 2005, Írsko/Komisia, C‑199/03, Zb. s. I‑8027,
         bod 50) a že návrhy Komisie musia byť formulované jednoznačne, aby Súdny dvor nerozhodol nad rámec návrhov alebo neopomenul
         rozhodnúť o niektorom žalobnom dôvode (rozsudky z 20. novembra 2003, Komisia/Francúzsko, C‑296/01, Zb. s. I‑13909, bod 121,
         a z 15. júna 2006, Komisia/Francúzsko, C‑255/04, Zb. s. I‑5251, bod 24).

      23     V prejednávanej veci však žaloba Komisie uvedené požiadavky nespĺňa.
      24     Svojou žalobou sa Komisia domáha, aby sa určilo, že Fínska republika si nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku
         28 ES, z toho dôvodu, že Senaatti-kiinteistöt v súvislosti so zmluvou týkajúcou sa vybavenia stravovacieho zariadenia porušila
         základné pravidlá Zmluvy a najmä zásadu zákazu diskriminácie, ktorá implikuje povinnosť transparentnosti.

      25     Ako uviedla generálna advokátka v bode 45 svojich návrhov, žalobné návrhy, tak ako sú formulované, nie sú jasné a neumožňujú
         jasne a presne určiť, čo Komisia vytýka Fínskej republike, pretože uvádzajú súčasne článok 28 ES, základné ustanovenia Zmluvy,
         zásadu zákazu diskriminácie, ako aj povinnosť transparentnosti.

      26     Navyše aj za predpokladu, že cieľom žaloby Komisie bolo určiť porušenie článku 28 ES, ani žalobné návrhy, ani ich znenie neuvádzajú
         jasne a presne, aké opatrenia predstavuje v prejednávanej veci kvantitatívne obmedzenie dovozu alebo opatrenie s rovnocenným
         účinkom v zmysle uvedeného článku.

      27     Komisia sa obmedzuje na spochybnenie postoja verejného obstarávateľa „v rámci zmluvy týkajúcej sa vybavenia stravovacieho
         zariadenia“.

      28     Okrem toho Komisia v žiadnej z častí konania nepredložila súvislý a presný výklad skutkových okolností, na ktorých sa zakladajú
         žalobné dôvody, ktorých sa dovoláva na podporu svojej žaloby.

      29     Vo svojej žalobe neposkytuje žiadne upresnenie vo veci pôvodnej výzvy, ale obmedzuje sa výlučne na poznámku, že „nebola úspešná
         pri nadobudnutí vybavenia pre stravovacie zariadenie“.

      30     V tejto súvislosti ani znenie žaloby, ani odpovede Komisie na otázky, ktoré položil Súdny dvor v ústnej časti konania, neumožňujú
         s istotou určiť, či ponuka týkajúca sa dodania a inštalovania vybavenia pre stravovacie zariadenie bola predložená verejnému
         obstarávateľovi v rámci tejto výzvy.

      31     Rovnako vo svojej odpovedi Komisia bez toho, aby to však preukázala, na jednej strane potvrdzuje, že aspoň jeden z podnikov,
         ktoré predložili takúto ponuku, nebol medzi štyrmi kontaktovanými podnikmi, ktoré boli oslovené verejným obstarávateľom v roku
         2000, a že na druhej strane položka týkajúca sa dodania a inštalácie vybavenia pre stravovacie zariadenie, ktorá je súčasťou
         zákazky vyhlásenej v rámci pôvodnej výzvy, nemala rovnaký predmet ako zákazka, na ktorej základe došlo ku kontaktom v priebehu
         toho istého roka.

      32     Za týchto okolností Súdny dvor nemá k dispozícii dostatok údajov, ktoré by mu umožnili presne posúdiť rozsah porušenia práva
         Spoločenstva, ktoré sa vytýka Fínskej republike, a overiť existenciu nesplnenia povinností, ktoré uvádza Komisia (pozri v tomto
         zmysle rozsudok Komisia/Spojené kráľovstvo, už citovaný, bod 18).

      33     V dôsledku toho treba žalobu zamietnuť ako neprípustnú.
       O trovách
      34     Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
         ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Fínska republika navrhla zaviazať Komisiu na náhradu trov konania a žaloba Komisie
         bola vyhlásená za neprípustnú, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol a vyhlásil:
      1.      Žaloba sa zamieta ako neprípustná.
      2.      Komisia Európskych Spoločenstiev je povinná nahradiť trovy konania.
      Podpisy
      * Jazyk konania: fínčina.


title: Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 9. októbra 2014.#Traum EOOD proti Direktor na Direkcija „Obžalvane i danăčno osiguritelna praktika“ Varna pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencija za prichodite.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Administrativen săd Varna.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Dane – DPH – Smernica 2006/112/ES – Článok 138 ods. 1 – Oslobodenia od dane pri transakciách v rámci Spoločenstva – Nadobúdateľ, ktorý nie je identifikovaný pre DPH – Povinnosť predávajúceho preukázať pravosť podpisu nadobúdateľa alebo jeho zástupcu – Zásady proporcionality, právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery – Priamy účinok.#Vec C‑492/13.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (piata komora)
      z 9. októbra 2014 (
            *1
         )
      „Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Dane — DPH — Smernica 2006/112/ES — Článok 138 ods. 1 — Oslobodenia od dane pri transakciách v rámci Spoločenstva — Nadobúdateľ, ktorý nie je identifikovaný pre DPH — Povinnosť predávajúceho preukázať pravosť podpisu nadobúdateľa alebo jeho zástupcu — Zásady proporcionality, právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery — Priamy účinok“
      Vo veci C‑492/13,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Administrativen săd Varna (Bulharsko) z 2. septembra 2013 a doručený Súdnemu dvoru 13. septembra 2013, ktorý súvisí s konaním:

         Traum EOOD

      proti

         Direktor na Direkcija „Obžalvane i danăčno osiguritelna praktika“ Varna pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencija za prichodite,

      SÚDNY DVOR (piata komora),
      v zložení: predseda piatej komory T. von Danwitz (spravodajca), sudcovia C. Vajda, A. Rosas, E. Juhász a D. Šváby,
      generálny advokát: N. Wahl,
      tajomník: A. Calot Escobar,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               Direktor na Direkcija „Obžalvane i danăčno osiguritelna praktika“ Varna pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencija za prichodite, v zastúpení: D. Željazkov, splnomocnený zástupca,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: S. Petrova a L. Lozano Palacios, splnomocnené zástupkyne,

         so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 138 ods. 1 a článku 139 ods. 1 druhého pododseku smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty (Ú. v. EÚ L 347, s. 1), zmenenej a doplnenej smernicou Rady 2010/88/EÚ zo 7. decembra 2010 (Ú. v. EÚ L 326, s. 1, ďalej len „smernica o DPH“).

               2

               Tento návrh bol podaný v rámci sporu, ktorého účastníkmi sú spoločnosť Traum EOOD (ďalej len „Traum“) a Direktor Direkcija „Obžalvane i danăčno osiguritelna praktika“ Varna pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencija za prichodite (riaditeľ na riaditeľstve „Opravné prostriedky a prax v oblasti daní a sociálneho zabezpečenia“ pre mesto Varna pri Centrálnej správe Národnej agentúry pre príjmy, ďalej len „Direktor“) a ktorého predmetom je opravný daňový výmer zamietajúci priznanie oslobodenia od dane z pridanej hodnoty („ďalej len DPH“) v prospech spoločnosti Traum v súvislosti s plnením, ktoré Traum označila ako „dodanie tovaru v rámci Spoločenstva“.

         Právny rámec

         Právo Únie

               3

               Článok 131 smernice o DPH stanovuje:
               „Oslobodenia od dane ustanovené v kapitolách 2 až 9 [hlavy IX smernice o DPH] sa uplatňujú bez toho, aby boli dotknuté ostatné ustanovenia Spoločenstva a v súlade s podmienkami, ktoré členské štáty stanovia na účely zabezpečenia správneho a jednoznačného uplatňovania tohto oslobodenia od dane a na účely predchádzania akýmkoľvek možným daňovým únikom, vyhýbaniu sa dani alebo zneužitiu dane.“

               4

               Článok 138 ods. 1 tejto smernice, obsiahnutý v kapitole 4 nazvanej „Oslobodenie od dane pri transakciách v rámci Spoločenstva“ hlavy IX tejto smernice, stanovuje:
               „Členské štáty oslobodia od dane dodanie tovaru odoslaného alebo prepraveného do miesta určenia mimo ich územia, ale v rámci Spoločenstva predávajúcim, nadobúdateľom alebo na ich účet, uskutočnené pre inú zdaniteľnú osobu alebo nezdaniteľnú právnickú osobu konajúcu ako takú v inom členskom štáte, než je členský štát, v ktorom sa odoslanie alebo preprava tovaru začala.“

               5

               Podľa článku 139 ods. 1 uvedenej smernice:
               „Oslobodenie od dane ustanovené v článku 138 ods. 1 sa neuplatňuje na dodanie tovaru uskutočnené zdaniteľnými osobami, na ktoré sa vzťahuje oslobodenie od dane pre malé podniky ustanovené v článkoch 282 až 292.
               Oslobodenie od dane sa neuplatňuje ani na dodanie tovaru zdaniteľným osobám alebo nezdaniteľným právnickým osobám, ktorých nadobudnutia tovaru v rámci Spoločenstva nepodliehajú DPH podľa článku 3 ods. 1.“

         Bulharské právo

               6

               Článok 7 ods. 1 zákona o dani z pridanej hodnoty (Zakon za danăk vărchu dobavenata stojnost, DV č. 63 zo 4. augusta 2006) v znení uplatniteľnom na vec samu (ďalej len „ZDDS“) znie takto:
               „Dodaním tovaru v rámci Spoločenstva je dodanie tovaru, ktorý dodávateľ ako osoba indentifikovaná pre DPH podľa tohto zákona, alebo na jeho účet alebo na účet nadobúdateľa prepraví z tuzemska do iného členského štátu, pokiaľ je nadobúdateľ zdaniteľná osoba alebo nezdaniteľná právnická osoba, ktorá je identifikovaná pre DPH v inom členskom štáte.“

               7

               Článok 45 vykonávacieho nariadenia k ZDDS stanovuje:
               „Na účely preukázania dodania tovaru v rámci Spoločenstva musí mať dodávateľ k dispozícii tieto dokumenty:
               1.   dokument o dodaní:

                        a)

                        faktúra o dodaní, na ktorej je uvedené, pokiaľ je nadobúdateľ identifikovaný pre DPH v inom členskom štáte, jeho identifikačné číslo pre DPH, pridelené členským štátom, pod ktorým mu bol tovar dodaný;

                        b)

                        protokol podľa článku 117 ods. 2 [ZDDS], pokiaľ ide o dodanie v rámci Spoločenstva v zmysle článku 7 ods. 4 [ZDDS];

                  …
               2.   dokumenty preukazujúce zaslanie alebo prepravu tovaru z tuzemska do iného členského štátu:

                        a)

                        prepravný doklad alebo písomné potvrdenie nadobúdateľa alebo ním poverenej osoby, ktoré potvrdzuje, že tovar bol prijatý na území iného členského štátu, pokiaľ sa preprava uskutočňuje na účet dodávateľa alebo nadobúdateľa, ale treťou osobou…

                  …“

         Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky

               8

               Počas septembra a októbra 2009 Traum vykonávala všeobecné stavebné činnosti na budovách a umeleckých dielach. Vo svojom vyhlásení na účely DPH za obdobie od 1. septembra do 31. októbra 2009 vyhlásila, že vykonala dodania držiakov na nože a polovýrobkov v rámci Spoločenstva pre spoločnosť Evangelos gaitadzis usadenú v Grécku, oslobodené od DPH, pričom predložila dokumenty upravené v článku 45 vykonávacieho nariadenia k ZDDS, konkrétne dve faktúry obsahujúce grécke identifikačné číslo pre DPH patriace spoločnosti Evangelos gaitadzis, dva protokoly o dodaní, medzinárodné nákladné listy a podpísaný doklad o prijatí tovaru.

               9

               Po kontrole v elektronickej databáze systému výmeny informácií v oblasti DPH (VIES) („VAT Information Exchange System“, ďalej len „databáza VIES“), bulharský daňový orgán 2. novembra 2009 vydal výmer o započítaní a vrátení dane týkajúci sa spoločnosti Traum. V tomto výmere uviedol, že z preverenia v databáze VIES vyplynulo, že Evangelos gaitadzis je identifikovaná pre DPH a má identifikačné číslo pre DPH platné od 15. novembra 2005.

               10

               Evangelos gaitadzis však ani nepodala vyhlásenie o nadobudnutí tovaru v rámci Spoločenstva, ani nezaplatila v Grécku DPH.

               11

               Pri neskoršej daňovej kontrole bulharský daňový orgán znova nahliadol do databázy VIES a pri tejto príležitosti skonštatoval, že Evangelos gaitadzis už od 15. januára 2006 nebola identifikovaná pre DPH. Preto 17. mája 2011 tento daňový orgán vydal opravný daňový výmer týkajúci sa spoločnosti Traum, ktorým transakcie predaja spoločnosti Evangelos gaitadzis zdanil daňou z pridanej hodnoty z dôvodu, že táto spoločnosť nebola identifikovaná pre DPH v inom členskom štáte, a teda nebola splnená podmienka oslobodenia od tejto dane upravená v článku 7 ods. 1, ktorá stanovuje, že nadobúdateľ musí byť zdaniteľná osoba.

               12

               Traum podala proti tomuto opravnému daňovému výmeru opravný prostriedok Direktorovi a pri tejto príležitosti predložila výmer o započítaní a vrátení dane vydaný bulharským daňovým orgánom, ktorý uvádzal, že Evangelos gaitadzis má identifikačné číslo pre DPH platné v čase transakcie.

               13

               Rozhodnutím z 5. augusta 2011 Direktor potvrdil tento opravný výmer, a to na základe nepredloženia dôkazu o preprave tovaru mimo bulharského územia a nepredloženia písomného potvrdenia o prijatí tovaru nadobúdateľom. Direktor tvrdil, že sporný doklad o prijatí tovaru a predložené protokoly o dodaní neobsahovali ani údaje o presnej adrese, na ktorej bol tovar prijatý, ani údaje o identite osoby, ktorá tovar prijala, jej funkcii a oprávnení na zastupovanie spoločnosti Evangelos gaitadzis, a preto tieto dokumenty nemajú dôkaznú hodnotu.

               14

               Traum na podporu svojej žaloby na Administrativen săd Varna (správny súd vo Varne) proti tomuto rozhodnutiu Direktora tvrdí, že bulharskému daňovému orgánu predložila všetky dokumenty, ktoré vyžaduje ZDDS a vykonávacie nariadenie k ZDDS, preukazujúce uskutočnenie dodania v rámci Spoločenstva. Okrem toho tvrdí, že predmetné transakcie uskutočnila v dobrej viere a pred ich uzatvorením preverila v databáze VIES identifikačné číslo pre DPH patriace spoločnosti Evangelos gaitadzis.

               15

               Vnútroštátny súd uvádza, že v oblasti uplatňovania článku 7 ods. 1 ZDDS, pokiaľ ide o dôkazné prostriedky o preprave tovaru v rámci Spoločenstva a jeho prijatí v inom členskom štáte, vydala bulharská judikatúra protichodné rozhodnutia týkajúce sa dôkaznej sily medzinárodných nákladných listov. V tejto súvislosti si kladie otázku, či sú požiadavky na dôkazné prostriedky, uplatňované na základe bulharského práva, v súlade s právom Únie.

               16

               Za týchto podmienok Administrativen săd Varna rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

                        „1.

                        Má sa vychádzať z predpokladu, že podmienka oslobodenia od dane stanovená v článku 138 ods. 1 smernice [o DPH] je splnená a že výnimka stanovená v článku 139 ods. 1 druhej vete [tejto smernice] sa neuplatní v takom prípade, akým je prípad vo veci samej, v ktorom sa konštatovalo, že skutočnosť, že nadobúdateľ tovaru nie je ‚osobou identifikovanou pre DPH‘, bola uvedená v [databáze VIES] po tom, ako sa uskutočnilo dodanie, [v ktorom oneskorený zápis o tom, že ‚osoba už nie je identifikovaná pre DPH‘, vyplýva z informácií získaných bulharským daňovým orgánom,] a v ktorom žalobkyňa tvrdí, že konala s náležitou starostlivosťou, keď si [v tejto databáze] vyžiadala informácie, ktoré však neboli zadokumentované?

                        2.

                        Sú v rozpore so zásadami daňovej neutrality, proporcionality a ochrany legitímnej dôvery vnútroštátna správna prax a judikatúra, ktoré predávajúcemu (odosielateľovi podľa zmluvy o preprave) ukladajú povinnosť preukázať pravosť podpisu nadobúdateľa a skutočnosť, či je tento podpis podpisom osoby, ktorá nadobúdajúcu spoločnosť zastupuje, jedného z jej zamestnancov so zodpovedajúcou funkciou alebo splnomocnenej osoby?

                        3.

                        Má v prípade, o aký ide v spore vo veci samej, článok 138 ods. 1 smernice [o DPH] priamy účinok a môže ho vnútroštátny súd priamo uplatniť?“

         O prejudiciálnych otázkach

         O prípustnosti

               17

               Direktor spochybňuje prípustnosť návrhu na začatie prejudiciálneho konania, pričom tvrdí, že vnútroštátny súd uviedol skutkové okolnosti veci samej chybne. Podľa Direktora vnútroštátny súd nesprávne usúdil, že sa preukázalo, že tovar bol prevezený do Grécka a odovzdaný spoločnosti Evangelos gaitadzis.

               18

               V tejto súvislosti treba jednak uviesť, že vnútroštátny súd sa obmedzil na to, že Súdnemu dvoru oznámil, aké dokumenty Traum predložila s cieľom preukázať uskutočnenie dodania tovaru v rámci Spoločenstva, pričom sám neurčil, že tovar bol skutočne prevezený do Grécka alebo odovzdaný nadobúdateľovi, a jednak uviesť, že otázky predložené Súdnemu dvoru sa naopak týkajú požiadaviek na dôkazy, ktorými môžu členské štáty podmieniť oslobodenie od DPH na základe dodania v rámci Spoločenstva.

               19

               Okrem toho je ustálenou judikatúrou, že v rámci konania upraveného v článku 267 ZFEÚ, ktorý vychádza zo zreteľného rozdelenia úloh medzi vnútroštátne súdy a Súdny dvor, je Súdny dvor oprávnený vyjadriť sa výlučne k výkladu alebo platnosti textu práva Únie na základe skutkového stavu, ktorý mu opísal vnútroštátny súd (pozri rozsudky WWF a i., C‑435/97, EU:C:1999:418, bod 31, ako aj Endress, C‑209/12, EU:C:2013:864, bod 19 a citovanú judikatúru). Pokiaľ ide najmä o údajné nedostatky a nesprávne posúdenia skutkových okolností obsiahnuté v rozhodnutí vnútroštátneho súdu, stačí pripomenúť, že neprináleží Súdnemu dvoru, ale vnútroštátnemu súdu, aby preukázal skutkové okolnosti, ktoré viedli k sporu, a vyvodil z nich dôsledky pre rozhodnutie, ktoré má vydať (rozsudok PreussenElektra, C‑379/98, EU:C:2001:160, bod 40).

               20

               Z toho vyplýva, že návrh na začatie prejudiciálneho konania je prípustný.

         O prvej a druhej otázke

               21

               Svojou prvou a druhou otázkou, ktoré je vhodné skúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa majú článok 138 ods. 1 a článok 139 ods. 1 druhý pododsek smernice o DPH vykladať v tom zmysle, že bránia tomu, aby za okolností, o aké ide vo veci samej, daňový orgán členského štátu zamietol priznanie práva na oslobodenie od DPH na základe dodania v rámci Spoločenstva z dôvodu, že nadobúdateľ nebol identifikovaný pre DPH v inom členskom štáte a dodávateľ nepreukázal ani pravosť podpisu uvedeného na dokumentoch predložených na podporu svojho vyhlásenia o údajne oslobodenom dodaní, ani oprávnenie osoby, ktorá podpísala tieto dokumenty v mene nadobúdateľa, na zastupovanie.

               22

               S cieľom odpovedať na tieto otázky je vhodné pripomenúť, že dodanie v rámci Spoločenstva, ktoré je následkom nadobudnutia v rámci Spoločenstva, je oslobodené od DPH, ak spĺňa podmienky stanovené v článku 138 ods. 1 smernice o DPH (rozsudok Mecsek‑Gabona C‑273/11, EU:C:2012:547, bod 29 a citovaná judikatúra).

               23

               Na základe tohto ustanovenia členské štáty oslobodia od dane dodanie tovaru odoslaného alebo prepraveného do miesta určenia mimo ich územia, ale v Európskej únii, predávajúcim, nadobúdateľom alebo na ich účet, uskutočnené pre inú zdaniteľnú osobu alebo nezdaniteľnú právnickú osobu konajúcu ako takú v inom členskom štáte, než je členský štát, v ktorom sa odoslanie alebo preprava tovaru začali.

               24

               Podľa ustálenej judikatúry platí, že k uplatneniu oslobodenia dodania tovaru v rámci Spoločenstva od DPH dôjde len vtedy, keď bolo právo nakladať s týmto tovarom ako vlastník prevedené na nadobúdateľa a keď dodávateľ preukáže, že uvedený tovar bol odoslaný alebo prepravený do iného členského štátu a že ten istý tovar v dôsledku tohto odoslania alebo tejto prepravy fyzicky opustil územie členského štátu dodania (pozri najmä rozsudok Teleos a i., C‑409/04, EU:C:2007:548, bod 42).

               25

               Okrem toho ako vyplýva z článku 139 ods. 1 druhého pododseku smernice o DPH, oslobodenie od tejto dane podlieha podmienke, že dodanie sa nevykoná pre zdaniteľnú osobu alebo nezdaniteľnú právnickú osobu, ktorých nadobudnutia tovaru v rámci Spoločenstva nepodliehajú DPH podľa článku 3 ods. 1 tejto smernice.

               26

               Otázky položené vnútroštátnym súdom sa týkajú práve dôkazných prostriedkov, ktoré možno vyžadovať od dodávateľa na preukázanie toho, že sú splnené podmienky oslobodenia od DPH pri dodaní tovaru v rámci Spoločenstva.

               27

               V tejto súvislosti z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že keďže smernica o DPH neobsahuje konkrétne ustanovenie v súvislosti s dôkazmi, ktoré sú zdaniteľné osoby povinné predložiť, aby im mohlo byť priznané oslobodenie od DPH, prináleží členským štátom, aby v súlade s článkom 131 tejto smernice stanovili podmienky, za akých oslobodia od dane dodania v rámci Spoločenstva s cieľom zabezpečiť správne a jednoduché uplatňovanie uvedených oslobodení a zabrániť akémukoľvek prípadnému podvodu, daňovému úniku alebo zneužitiu. Pri výkone svojich právomocí však členské štáty musia dodržiavať všeobecné právne zásady, ktoré sú súčasťou právneho poriadku Únie, medzi ktoré patria najmä zásady právnej istoty a proporcionality (rozsudok Mecsek‑Gabona, EU:C:2012:547, bod 36 a citovaná judikatúra).

               28

               Zásada právnej istoty, ktorej dôsledkom je zásada ochrany legitímnej dôvery, vyžaduje jednak, aby právne pravidlá boli jasné a presné, a jednak, aby ich uplatnenie bolo pre osoby podliehajúce súdnej právomoci predvídateľné (rozsudok Plantanol, C‑201/08, EU:C:2009:539, bod 46 a citovaná judikatúra).

               29

               Je dôležité pripomenúť, že túto zásadu treba dodržiavať mimoriadne dôsledne, ak ide o právnu úpravu, ktorá môže mať za následok finančné bremeno, aby sa tak umožnilo dotknutým osobám presne sa oboznámiť s povinnosťami, ktoré im táto právna úprava ukladá. Z toho vyplýva, že je potrebné, aby zdaniteľné osoby poznali svoje daňové povinnosti ešte pred uzavretím transakcie (pozri rozsudok Teleos a i., EU:C:2007:548, bod 48 a citovanú judikatúru).

               30

               V tomto kontexte Súdny dvor spresnil, že povinnosti, ktoré má zdaniteľná osoba v oblasti dokazovania, musia byť určené v závislosti od podmienok výslovne stanovených v tejto súvislosti vnútroštátnym právom a od obvyklej praxe zavedenej pre podobné transakcie (pozri rozsudok Mecsek‑Gabona, EU:C:2012:547, bod 38).

               31

               Preto by bolo v rozpore so zásadou právnej istoty, aby členský štát, ktorý upravil podmienky uplatnenia oslobodenia od DPH na základe dodania v rámci Spoločenstva tak, že okrem iného stanovil zoznam dokumentov, ktoré je potrebné predložiť príslušným orgánom, a ktorý najprv dokumenty predložené dodávateľom prijal ako dôkazy odôvodňujúce nárok na oslobodenie od dane, mohol neskôr nútiť tohto dodávateľa, aby zaplatil DPH vzťahujúcu sa na toto dodanie, ak sa ukáže, že najmä z dôvodu spáchania podvodu nadobúdateľom, o ktorom dodávateľ nevedel ani nemohol vedieť, dotknutý tovar v skutočnosti neopustil územie členského štátu dodania (pozri rozsudok Teleos a i., EU:C:2007:548, bod 50).

               32

               Podľa judikatúry Súdneho dvora totiž hoci v takejto situácii zjavne neexistuje žiadny hmatateľný dôkaz, ktorý by umožňoval dospieť k záveru, že dotknutý tovar bol prepravený mimo územia členského štátu dodania, skutočnosť, že sa zdaniteľnej osobe uloží povinnosť poskytnúť takýto dôkaz, nezaručuje správne a jednoduché uplatňovanie oslobodení od DPH. Práve naopak, táto povinnosť stavia zdaniteľnú osobu do situácie neistoty vo vzťahu k možnosti uplatniť si oslobodenie od dane na dodania tovaru v rámci Spoločenstva alebo vo vzťahu k potrebe zahrnúť DPH do predajnej ceny (pozri rozsudky Teleos a i., EU:C:2007:548, body 49 a 51, a Mecsek‑Gabona, EU:C:2012:547, bod 41).

               33

               V tejto veci z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že bulharský daňový orgán vydal výmer o započítaní a vrátení dane na základe dokumentov predložených spoločnosťou Traum v súlade s článkom 45 vykonávacieho nariadenia k ZDDS, pričom nevyžadoval dôkaz o pravosti podpisu nadobúdateľa uvedeného na týchto dokumentoch alebo predloženie oprávnenia osoby, ktorá podpísala tieto dokumenty, na zastupovanie. Uvedený orgán formuloval tieto požiadavky, ktoré podľa vnútroštátneho súdu predstavujú „dodatočné podmienky“, až v rámci neskoršej daňovej kontroly.

               34

               Zamietnutie priznania práva na oslobodenie od DPH na základe transakcií, o aké ide vo veci samej, z dôvodu, že dodávateľ pri neskoršej kontrole týchto transakcií nepredložil takéto dodatočné dôkazy, hoci dokumenty, ktoré Traum predložila na podporu svojho vyhlásenia, boli v súlade so zoznamom dokumentov, ktoré sa majú predložiť bulharskému daňovému orgánu, upraveným v článku 45 vykonávacieho nariadenia k ZDDS, a tento orgán ich najprv akceptoval ako dôkazy odôvodňujúce právo na oslobodenie, čo preveriť prináleží vnútroštátnemu súdu, by bolo v rozpore so zásadou právnej istoty.

               35

               Pokiaľ ide o zamietnutie oslobodenia od DPH na základe dodania dotknutého vo veci samej z dôvodu, že nadobúdateľ nebol v čase dodania identifikovaný pre DPH v inom členskom štáte Spoločenstva, je pravda, že pridelenie identifikačného čísla pre DPH preukazuje daňové postavenie zdaniteľnej osoby na účely uplatnenia tejto dane a uľahčuje daňovú kontrolu transakcií v rámci Spoločenstva (pozri v tomto zmysle rozsudok Mecsek‑Gabona, EU:C:2012:547, bod 60).

               36

               Keďže príslušný vnútroštátny orgán má povinnosť overiť postavenie zdaniteľnej osoby ešte predtým, než jej pridelí identifikačné číslo pre DPH, prípadná nezrovnalosť v registri zdaniteľných osôb nemôže mať za následok to, že subjekt, ktorý sa spoliehal na údaje uvedené v tomto registri, bude pozbavený oslobodenia od dane, na ktoré by mal právo. Súdny dvor tak rozhodol, že ak by bol dodávateľ osobou povinnou zaplatiť DPH len z toho dôvodu, že došlo k výmazu identifikačného čísla pre DPH patriaceho nadobúdateľovi z registra so spätnou účinnosťou, bolo by to v rozpore so zásadou proporcionality (pozri v tomto zmysle rozsudok Mecsek‑Gabona, EU:C:2012:547, body 63 a 64).

               37

               V rámci sporu vo veci samej Traum predložila bulharskému daňovému orgánu dve faktúry obsahujúce grécke identifikačné číslo pre DPH patriace spoločnosti Evangelos gaitadzis s cieľom preukázať existenciu svojho práva na oslobodenie od DPH v súlade s článkom 45 ods. 1 písm. a) vykonávacieho nariadenia k ZDDS. Tento údaj bol po preverení týmto orgánom v databáze VIES potvrdený vo výmere o započítaní a vrátení dane z 2. novembra 2009. Uvedený orgán teda najprv pripustil a súhlasil, že v súlade s podmienkou upravenou v článku 7 ods. 1 ZDDS bol nadobúdateľ zdaniteľnou osobou vo vzťahu k DPH v inom členskom štáte. Nesplnenie tejto podmienky konštatoval ten istý orgán až v rámci neskoršej kontroly. Za týchto podmienok by bolo zamietnutie oslobodenia od DPH na základe dodania v rámci Spoločenstva v rozpore so zásadami právnej istoty a proporcionality.

               38

               Pokiaľ ide o okolnosť uvedenú Direktorom v jeho písomných pripomienkach, že Traum mala inými prostriedkami preukázať, že Evangelos gaitadzis bola zdaniteľnou osobou konajúcou ako takou v inom členskom štáte, ktorej nadobudnutia v rámci Spoločenstva podliehali DPH, z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že táto požiadavka nie je upravená vnútroštátnou právnou úpravou dotknutou vo veci samej a navyše nebola formulovaná pred vydaním výmeru o započítaní a vrátení dane bulharským daňovým orgánom, čo preveriť prináleží vnútroštátnemu súdu.

               39

               Direktor vo svojich písomných pripomienkach ešte tvrdí, že Traum nekonala v dobrej viere a že nepreukázala požadovanú starostlivosť s cieľom uistiť sa o pravosti dokumentov predložených na podporu svojej žiadosti o oslobodenie od DPH. Opisuje tiež prípadný podvod, ktorého sa dopustila Evangelos gaitadzis vo vzťahu ku gréckemu daňovému orgánu. Direktor v tejto súvislosti najmä tvrdí, že vzhľadom na odpovede prepravcov pri daňovej kontrole, ktorej bolo podrobené dodanie sporné vo veci samej, sú pochybnosti o tom, že predložené prepravné dokumenty zodpovedali skutočným skutkovým okolnostiam.

               40

               Rozhodnutie vnútroštátneho súdu však neobsahuje údaje umožňujúce dospieť k záveru, že dodanie sporné vo veci samej bolo zapojené do daňového podvodu, alebo že Traum nekonala v dobrej viere v kontexte prípadného podvodu, ktorého sa mohol dopustiť nadobúdateľ.

               41

               V tejto súvislosti je vhodné pripomenúť, že v rámci konania začatého podľa článku 267 ZFEÚ Súdny dvor nemá právomoc preskúmať či posúdiť skutkové okolnosti týkajúce sa veci samej. Vnútroštátnemu súdu tak prislúcha vykonať celkové posúdenie všetkých podkladov a skutkových okolností tejto veci, aby určil, či Traum konala v dobrej viere a prijala všetky opatrenia, ktoré od nej možno rozumne požadovať na zabezpečenie toho, aby ju vykonaná transakcia neviedla k účasti na daňovom podvode (pozri analogicky rozsudok Mecsek‑Gabona, EU:C:2012:547, bod 53).

               42

               V prípade, že by tento súd dospel k záveru, že vzhľadom na objektívne podklady sa preukázalo, že Traum vedela alebo mala vedieť, že transakcia, ktorú uskutočnila, bola súčasťou podvodu, ktorého sa dopustil nadobúdateľ, a že neprijala všetky rozumné opatrenia, ktoré boli v jej moci, aby tomuto podvodu zabránila, priznanie práva na oslobodenie od DPH jej možno zamietnuť (pozri v tomto zmysle rozsudok Mecsek‑Gabona, EU:C:2012:547, bod 54).

               43

               Vzhľadom na predchádzajúce úvahy je vhodné na prvú a druhú otázku odpovedať, že článok 138 ods. 1 a článok 139 ods. 1 druhý pododsek smernice o DPH sa majú vykladať v tom zmysle, že bránia tomu, aby za okolností, o aké ide vo veci samej, daňový orgán členského štátu zamietol priznanie práva na oslobodenie od DPH na základe dodania v rámci Spoločenstva z dôvodu, že nadobúdateľ nebol identifikovaný pre DPH v inom členskom štáte a dodávateľ nepreukázal ani pravosť podpisu uvedeného na dokumentoch predložených na podporu svojho vyhlásenia o údajne oslobodenom dodaní, ani oprávnenie osoby, ktorá podpísala tieto dokumenty v mene nadobúdateľa, na zastupovanie, hoci dôkazy odôvodňujúce právo na oslobodenie predložené dodávateľom na podporu jeho vyhlásenia boli v súlade so zoznamom dokumentov, ktoré sa mali predložiť uvedenému orgánu, upraveným vo vnútroštátnom práve, a tento orgán ich najprv akceptoval ako odôvodňujúce dôkazy, čo preveriť prináleží vnútroštátnemu súdu.

         O tretej otázke

               44

               Svojou treťou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 138 ods. 1 smernice o DPH vykladať v tom zmysle, že má priamy účinok, a teda sa ho zdaniteľné osoby môžu dovolávať pred vnútroštátnymi súdmi voči štátu s cieľom dosiahnuť oslobodenie od DPH na základe dodania v rámci Spoločenstva.

               45

               Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora vo všetkých prípadoch, keď sa ustanovenia smernice javia z hľadiska ich obsahu ako bezpodmienečné a dostatočne presné, majú jednotlivci právo sa ich dovolávať pred vnútroštátnymi súdmi voči štátu bez ohľadu na postavenie, v akom tento štát koná (pozri v tomto zmysle rozsudky Portgás, C‑425/12, EU:C:2013:829, body 18 a 23, ako aj Association de médiation sociale, C‑176/12, EU:C:2014:2, bod 31 a citovanú judikatúru).

               46

               V tomto prípade článok 138 ods. 1 smernice o DPH upravuje povinnosť členských štátov oslobodiť od dane dodania tovaru spĺňajúce podmienky, ktoré sú v ňom vymenované.

               47

               Hoci článok 131 tejto smernice ponecháva členským štátom určitý priestor na voľnú úvahu pri prijímaní podmienok oslobodenia od DPH upravených v článku 138 tejto smernice s cieľom zabezpečiť správne a jednoduché uplatňovanie uvedených oslobodení, táto okolnosť nemá vplyv na presnú a bezpodmienečnú povahu povinnosti oslobodenia od dane stanovenej posledným uvedeným článkom (pozri analogicky rozsudok Association de médiation sociale, EU:C:2014:2, bod 33).

               48

               Z toho vyplýva, že článok 138 ods. 1 smernice o DPH sa má vykladať v tom zmysle, že má priamy účinok, a teda sa ho zdaniteľné osoby môžu dovolávať pred vnútroštátnymi súdmi voči štátu s cieľom dosiahnuť oslobodenie od DPH na základe dodania v rámci Spoločenstva.

         O trovách

               49

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (piata komora) rozhodol takto:

                           1.

                              Článok 138 ods. 1 a článok 139 ods. 1 druhý pododsek smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty, zmenenej a doplnenej smernicou Rady 2010/88/EÚ zo 7. decembra 2010, sa majú vykladať v tom zmysle, že bránia tomu, aby za okolností, o aké ide vo veci samej, daňový orgán členského štátu zamietol priznanie práva na oslobodenie od dane z pridanej hodnoty na základe dodania v rámci Spoločenstva z dôvodu, že nadobúdateľ nebol identifikovaný pre túto daň v inom členskom štáte a dodávateľ nepreukázal ani pravosť podpisu uvedeného na dokumentoch predložených na podporu svojho vyhlásenia o údajne oslobodenom dodaní, ani oprávnenie osoby, ktorá podpísala tieto dokumenty v mene nadobúdateľa, na zastupovanie, hoci dôkazy odôvodňujúce právo na oslobodenie predložené dodávateľom na podporu jeho vyhlásenia boli v súlade so zoznamom dokumentov, ktoré sa mali predložiť uvedenému orgánu, upraveným vo vnútroštátnom práve, a tento orgán ich najprv akceptoval ako odôvodňujúce dôkazy, čo preveriť prináleží vnútroštátnemu súdu.

                           2.

                              Článok 138 ods. 1 smernice 2006/112, zmenenej a doplnenej smernicou 2010/88, sa má vykladať v tom zmysle, že má priamy účinok, a teda sa ho zdaniteľné osoby môžu dovolávať pred vnútroštátnymi súdmi voči štátu s cieľom dosiahnuť oslobodenie od dane z pridanej hodnoty na základe dodania v rámci Spoločenstva.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: bulharčina.