title: Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 1. decembra 2015.#Európsky parlament a Európska komisia proti Rade Európskej únie.#Žaloba o neplatnosť – Nariadenie (EÚ) č. 1243/2012 – Voľba právneho základu – Článok 43 ods. 2 a 3 ZFEÚ – Politické rozhodnutie – Dlhodobý plán pre populácie tresky.#Spojené veci C-124/13 a C-125/13.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (veľká komora)
      z 1. decembra 2015 (
            *
         )
      „Žaloba o neplatnosť — Nariadenie (EÚ) č. 1243/2012 — Voľba právneho základu — Článok 43 ods. 2 a 3 ZFEÚ — Politické rozhodnutie — Dlhodobý plán pre populácie tresky“
      V spojených veciach C‑124/13 a C‑125/13,
      ktorých predmetom sú žaloby o neplatnosť podľa článku 263 ZFEÚ, podané 14. marca 2013,

         Európsky parlament, v zastúpení: I. Liukkonen, L. Knudsen a R. Kaškina, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu (C‑124/13),

         Európska komisia, v zastúpení: A. Bouquet, K. Banks a A. Szmytkowska, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu (C‑125/13),
      žalobcovia,
      proti

         Rade Európskej únie, v zastúpení: E. Sitbon, A. de Gregorio Merino a A. Westerhof Löfflerová, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,
      žalovanej,
      ktorú v konaní podporujú:

         Španielske kráľovstvo, v zastúpení: M. Sampol Pucurull a N. Díaz Abad, splnomocnení zástupcovia,

         Francúzska republika, v zastúpení: G. de Bergues, D. Colas, R. Coesme a C. Candat, splnomocnení zástupcovia,

         Poľská republika, v zastúpení: B. Majczyna, M. Nowacki a A. Miłkowska, splnomocnení zástupcovia,
      vedľajší účastníci konania,
      SÚDNY DVOR (veľká komora),
      v zložení: predseda K. Lenaerts, podpredseda A. Tizzano (spravodajca), predsedovia komôr R. Silva de Lapuerta, T. von Danwitz, J. L. da Cruz Vilaça, A. Arabadžiev a F. Biltgen, sudcovia J. Malenovský, E. Levits, J.‑C. Bonichot, C. G. Fernlund, C. Vajda a S. Rodin,
      generálny advokát: N. Wahl,
      tajomník: L. Hewlett, hlavná referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 24. februára 2015,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 21. mája 2015,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Vo svojich žalobách navrhujú Európsky parlament a Európska komisia zrušenie nariadenia Rady (EÚ) č. 1243/2012 z 19. decembra 2012, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (ES) č. 1342/2008, ktorým sa ustanovuje dlhodobý plán pre populácie tresky a na ne zameraný rybolov (Ú. v. EÚ L 352, s. 10, ďalej len „napadnuté nariadenie“).

         Právny rámec

         Nariadenie (ES) č. 2371/2002

               2

               Nariadenie Rady (ES) č. 2371/2002 z 20. decembra 2002 o ochrane a trvalo udržateľnom využívaní zdrojov rybného hospodárstva v rámci spoločnej politiky v oblasti rybolovu (Ú. v. ES L 358, s. 59; Mim. vyd. 04/005, s. 460, ďalej len „základné nariadenie“) bolo zrušené nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1380/2013 z 11. decembra 2013 o spoločnej rybárskej politike, ktorým sa menia nariadenia Rady (ES) č. 1954/2003 a (ES) č. 1224/2009 a zrušujú nariadenia Rady (ES) č. 2371/2002 a (ES) č. 639/2004 a rozhodnutie Rady 2004/585/ES (Ú. v. EÚ L 354, s. 22).

               3

               Odôvodnenia 6 a 7 základného nariadenia zneli:

                        „(6)

                        Cieľ trvalo udržateľného využívania sa efektívnejšie dosiahne pomocou viacročného prístupu k rybnému hospodárstvu, vrátane viacročných plánov hospodárenia so zásobami na úrovni alebo v rámci bezpečných biologických limitov. Pre zásoby mimo bezpečných biologických limitov je absolútnou prioritou prijatie viacročných plánov na obnovu. V súlade s vedeckými odporúčaniami sa môže pre tieto zásoby požadovať významné zníženie výlovu.

                        (7)

                        Tieto viacročné plány by mali stanoviť ciele pre trvalo udržateľné využívanie príslušných zásob a obsahovať pravidlá pre lov rýb ustanovujúce spôsob, ako sa majú vypočítavať ročné limity pre úlovky a výlov a ustanoviť ďalšie osobitné opatrenia pre hospodárenie so zásobami rýb, berúc do úvahy aj účinok na ostatné druhy.“

               4

               Článok 1 tohto nariadenia definoval pôsobnosť spoločnej politiky v oblasti rybolovu (SPR) takto:
               „1.   [SPR] sa vzťahuje na ochranu, hospodárenie s a využívanie živých vodných zdrojov, akvakultúry a spracovanie a uvádzanie výrobkov rybného hospodárstva a akvakultúry na trh, keď sú tieto činnosti vykonávané na území členských štátov alebo vo vodách spoločenstva alebo na rybárskych lodiach spoločenstva alebo štátnymi príslušníkmi členských štátov bez toho, aby to malo vplyv na priamu zodpovednosť štátu, v ktorom je loď zaregistrovaná.
               2.   [SPR] ustanovuje zosúladené opatrenia, ktoré sa týkajú:

                        a)

                        ochrany, hospodárenia s a využívania živých vodných zdrojov;

                  …“

               5

               Ciele [SPR] boli definované v článku 2 ods. 1 rovnakého nariadenia:
               „[SPR] zabezpečí také využívanie živých vodných zdrojov, ktoré umožnia trvalo udržateľné ekonomické, environmentálne a sociálne podmienky.
               Pri prijímaní opatrení určených na ochranu a zachovanie živých vodných zdrojov spoločenstvo na tento účel uplatní prístup obozretného konania, aby sa zabezpečilo ich trvalo udržateľné využívanie a minimalizoval vplyv rybárskych činností na morské ekosystémy. Zameria sa na postupné uplatňovanie ekologického prístupu k rybnému hospodárstvu. …“

               6

               Článok 4 základného nariadenia, ktorý určuje druhy opatrení zameraných na dosiahnutie cieľa udržateľnosti, stanovoval vo svojom odseku 2:
               „… Tie môžu zahŕňať najmä opatrenia pre každú zásobu rýb alebo skupinu zásob na obmedzenie úmrtnosti pri rybolove a vplyvu rybárskych činnosti na životné prostredie prostredníctvom:

                        a)

                        prijatia plánov na obnovu podľa článku 5;

                        b)

                        prijatia plánov hospodárenia podľa článku 6;

                  …“

         Nariadenie (ES) č. 1342/2008

               7

               Nariadenie Rady (ES) č. 1342/2008 z 18. decembra 2008, ktorým sa ustanovuje dlhodobý plán pre populácie tresky a na ne zameraný rybolov a ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 423/2004 (Ú. v. EÚ L 348, s. 20 a korigendum Ú. v. EÚ L 231, 2010, s. 6), prijala Rada Európskej únie na návrh Komisie a po porade s Parlamentom v zmysle článku 37 Zmluvy o ES.

               8

               Odôvodnenia 7 a 9 tohto nariadenia znejú:

                        „(7)

                        S cieľom zabezpečiť zníženie úhynu pri rybolove na cieľové hodnoty a prispieť k minimalizovaniu odhadzovania rýb sa musia rybolovné možnosti z hľadiska rybolovného úsilia takisto stanoviť na úrovne, ktoré sú v súlade s viacročnou stratégiou. …

                  …

                        (9)

                        Vytvorenie a prideľovanie obmedzenia úlovkov, stanovenie minimálnych a preventívnych úrovní populácií a úrovní miery úhynu rýb pri rybolove, ako aj maximálneho povoleného úsilia pre každú skupinu úsilia zo strany členských štátov a vyňatie niektorých skupín plavidiel z režimu úsilia ustanoveného v tomto nariadení sú všetko opatrenia primárnej dôležitosti v [SPR]. …“

               9

               Článok 5 uvedeného nariadenia opisuje cieľ plánu obnovy populácií tresky, ktorý spočíva „v trvalo udržateľnom využívaní [týchto] populácií… na základe maximálneho udržateľného výnosu“. Podľa tohto článku 5 ods. 2 a 3 musí byť uvedený cieľ dosiahnutý udržaním určitej miery úhynu tresky.

               10

               Rovnaké nariadenie stanovuje vo svojich článkoch 6 až 10 osobitné pravidlá týkajúce sa ročného určovania celkových povolených výlovov (TAC) a vo svojich článkoch 11 až 17 pravidlá týkajúce sa obmedzenia rybolovného úsilia.

               11

               Nariadenie č. 1342/2008, v znení platnom pred zmenou a doplnením vyplývajúcim z napadnutého nariadenia, vo svojom článku 9 upravovalo podrobné pravidlá určovania TAC na základe neúplných údajov v prípade, že pravidlá týkajúce sa určovania TAC stanovené v článkoch 7 a 8 nemohli byť uplatnené z dôvodu nedostatku dostatočne presných a reprezentatívnych informácií. Vo svojom článku 12 toto nariadenie tiež definovalo spôsob výpočtu maximálneho prípustného rybolovného úsilia.

         Napadnuté nariadenie

               12

               Odôvodnenia 3 až 5 napadnutého nariadenia znejú:

                        „(3)

                        Vedecké hodnotenie účinnosti plánu pre tresku, ktoré vykonal Vedecký, technický a hospodársky výbor pre rybné hospodárstvo (STECF), ukázalo viacero problémov v súvislosti s návrhom a fungovaním plánu pre tresku. STECF bez toho, aby spochybnil ciele plánu pre tresku, dospel k záveru, že je nepravdepodobné, že sa tieto ciele dosiahnu v časovom rámci, ktorý by bol v súlade so závermi Svetového samitu o trvalo udržateľnom rozvoji, ktorý sa konal v roku 2002 v Johannesburgu, pokiaľ sa neopravia chyby v návrhu plánu pre tresku, ktoré sa okrem iného týkajú uplatňovania jeho článkov 9 a 12.

                        (4)

                        … Hoci sa automatické každoročné znižovanie TAC o 25 % malo uplatňovať len za mimoriadnych okolností, od roku 2009 do roku 2012 sa to stalo pravidlom. Preto sa od nadobudnutia účinnosti plánu pre tresku TAC pre dotknuté oblasti výrazne znížil a ďalšie automatické zníženia by v dotknutých oblastiach viedli k skutočnému ukončeniu lovu tresky. Vo vedeckom hodnotení, ktoré vykonal STECF, sa navrhuje, že na účely dosiahnutia cieľov plánu pre tresku by bolo v niektorých prípadoch vhodnejšie, aby sa umožnila väčšia pružnosť, aby bolo možné zohľadniť vedecké odporúčanie na individuálnom základe. V rámci tejto pružnosti je preto vhodné, aby sa za určitých podmienok umožnilo pozastavenie každoročného znižovania TAC alebo stanovenie alternatívnej úrovne TAC bez toho, aby boli ohrozené ciele plánu pre tresku.

                        (5)

                        … sa povolené rybolovné úsilie od roku 2009 do roku 2012 znižovalo v oblastiach, na ktoré sa vzťahuje článok 9, o 25 % ročne a výrazne sa znížilo v oblastiach, na ktoré sa vzťahuje článok 8. … Pokračovanie v uplatňovaní automatického každoročného znižovania úsilia by neviedlo k dosiahnutiu cieľov plánu pre tresku, ale malo by významný hospodársky a sociálny vplyv na segmenty flotily, ktoré používajú rovnaký výstroj, ale ktoré lovia prevažne iné druhy, než je treska. Je preto vhodné umožniť uplatnenie pružnejšieho prístupu, ktorým by sa umožnilo pozastavenie automatického každoročného znižovania rybolovného úsilia bez toho, aby sa ohrozili ciele plánu pre tresku.“

               13

               Odôvodnenie 8 napadnutého nariadenia stanovuje dôvody, pre ktoré toto nariadenie, ktoré zmenilo a doplnilo články 9 a 12 nariadenia č. 1342/2008, bolo prijaté na základe článku 43 ods. 3 ZFEÚ, a nie na základe článku 43 ods. 2 ZFEÚ.

               14

               Uvedené odôvodnenie znie:
               „Zmenami a doplneniami článkov 9 a 12 sa ustanovujú podrobné osobitné pravidlá na účely stanovenia rybolovných možností vyjadrených pomocou TAC a obmedzení rybolovného úsilia. Upravujú sa nimi v súčasnosti uplatniteľné pravidlá na stanovenie rybolovných možností bez toho, aby sa zmenil cieľ plánu pre tresku. Preto ide o opatrenia týkajúce sa stanovovania a prideľovania TAC a obmedzení rybolovného úsilia a nie je možné ich považovať ani za ustanovenia stanovujúce spoločnú organizáciu rybárskych trhov, ani za iné ustanovenia potrebné na dosiahnutie cieľov [SPR].“

               15

               Článok 1 bod 1 tohto nariadenia, ktorý nahrádza článok 9 nariadenia č. 1342/2008, stanovuje osobitný postup stanovovania TAC, podľa ktorého:
               „1.   Ak dostupné informácie nepostačujú na stanovenie TAC v súlade s článkom 7, TAC pre populácie tresky v Kattegate, na západe Škótska a v Írskom mori sa stanoví na úrovni uvedenej vo vedeckom odporúčaní. Ak je však úroveň uvedená vo vedeckom odporúčaní vyššia o viac ako 20 % ako TAC v predchádzajúcom roku, TAC sa stanoví na úrovni o 20 % vyššej ako TAC v predchádzajúcom roku, alebo ak je úroveň uvedená vo vedeckom odporúčaní nižšia o viac ako 20 % ako TAC v predchádzajúcom roku, stanoví sa na úrovni o 20 % nižšej ako TAC v predchádzajúcom roku.
               2.   Odchylne od odseku 1 v prípade, že podľa vedeckého odporúčania by nemal byť povolený cielený rybolov a že:

                        a)

                        vedľajší úlovok by sa mal minimalizovať alebo znížiť na čo najnižšiu úroveň a/alebo

                        b)

                        výlov tresky by sa mal znížiť na čo najnižšiu úroveň;
                        môže Rada rozhodnúť, že v nasledujúcom roku alebo v nasledujúcich rokoch sa každoročná úprava TAC neuplatní, ak sa stanovený TAC týka len vedľajšieho úlovku.

                  3.   Ak dostupné informácie nepostačujú na stanovenie TAC v súlade s článkom 8, TAC pre populáciu tresky v Severnom mori, Skagerraku a vo východnej časti Lamanšského prielivu sa stanoví uplatnením odsekov 1 a 2 tohto článku mutatis mutandis, pokiaľ z konzultácií s Nórskom nevyplynie iná úroveň TAC.
               4.   Ak podľa vedeckého odporúčania nie je uplatňovanie pravidiel ustanovených v článku 8 ods. 1 až 4 z hľadiska plnenia cieľov plánu vhodné, Rada môže bez ohľadu na vyššie uvedené ustanovenia rozhodnúť o stanovení alternatívnej úrovne TAC.“

               16

               Článok 1 bod 2 písm. a) napadnutého nariadenia znie:
               „[Článok 12 ods. 4 nariadenia č. 1342/2008] sa nahrádza takto:
               ‚4.   Na agregované skupiny úsilia, v ktorých percentuálny podiel súhrnných úlovkov vypočítaný podľa odseku 3 písm. d) dosiahne 20 % alebo viac, sa uplatňujú každoročné úpravy. Maximálne povolené rybolovné úsilie príslušných skupín sa vypočíta takto:

                        a)

                        ak sa uplatňujú články 7 alebo 8, na východiskovú úroveň sa uplatní rovnaká percentuálna úprava ako tá, ktorá sa stanovuje v uvedených článkoch pre mieru úhynu pri rybolove;

                        b)

                        ak sa uplatňuje článok 9, uplatní sa rovnaká percentuálna úprava rybolovného úsilia, ako je úprava TAC v porovnaní s predchádzajúcim rokom.‘“

               17

               Článok 1 bod 2 písm. b) napadnutého nariadenia, ktorý do článku 12 nariadenia č. 1342/2008 pridáva odsek 6, znie:
               „Dopĺňa sa tento odsek:
               ‚6.   Odchylne od odseku 4, ak sa maximálne prípadne povolené rybolovné úsilie znížilo v štyroch po sebe nasledujúcich rokoch, Rada sa môže rozhodnúť, že v nasledujúcom roku alebo v nasledujúcich rokoch sa každoročná úprava maximálneho povoleného rybolovného úsilia neuplatní.‘“

         Okolnosti predchádzajúce sporu

               18

               Komisia predložila 12. septembra 2012 návrh nariadenia Parlamentu a Rady, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie č. 1342/2008 [COM(2012) 498 final] s cieľom zlepšiť a objasniť ustanovenia novelizovaného nariadenia.

               19

               Tento návrh nariadenia bol založený na článku 43 ods. 2 ZFEÚ a smeroval k vyriešeniu niektorých komplikácií súvisiacich s realizáciou plánu pre tresku stanoveného v nariadení č. 1342/2008. V uvedenom návrhu boli predložené tieto zmeny a doplnenia:

                        —

                        zmena článku 4 uvedeného nariadenia objasňujúca metódu, ktorú majú členské štáty používať pri výpočte obmedzení rybolovného úsilia,

                        —

                        zmena článku 9 toho istého nariadenia obsahujúca postup stanovovania TAC v prípadoch, keď pravidlá výpočtu stanovené všeobecne v článkoch 7 a 8 nemôžu byť uplatnené z dôvodu nedostatku informácií,

                        —

                        zmena článku 11 nariadenia č. 1342/2008 týkajúca sa zjednodušenia postupu vyňatia plavidiel z režimu rybolovného úsilia,

                        —

                        zmena článku 12 tohto nariadenia týkajúca sa obmedzení rybolovného úsilia odôvodnená rovnakým cieľom flexibilného a individuálneho prístupu, ako je cieľ, ktorý sleduje zmena navrhovaná v článku 9 tohto nariadenia,

                        —

                        zmena článku 12 rovnakého nariadenia, na základe ktorej sa vkladá nový odsek 6 umožňujúci Rade, aby neuplatnila ďalšie zníženia maximálneho prípustného rybolovného úsilia, keď bol znížený v štyroch po sebe nasledujúcich rokoch,

                        —

                        zmena článku 13 nariadenia č. 1342/2008, ktorej cieľom je odstrániť rozdiely vo výklade jednotlivých jazykových verzií, pokiaľ ide o jednu z podmienok umožňujúcich využiť dodatočné rybolovné úsilie,

                        —

                        zmena článku 14 tohto nariadenia, ktorej cieľom je rozšíriť povinnosti členských štátov, aby reagovali na zvýšenú mieru odhadzovania a zabezpečili účinnú kontrolu a monitorovanie podnecujúcich opatrení stanovených v článkoch 11 a 13 tohto nariadenia, a

                        —

                        zmena článku 32 rovnakého nariadenia, ktorou sa zavádza článok o postupe založenom na komitológii.

               20

               Rada prijala 19. decembra 2012 bez toho, aby použila všetky ustanovenia vyplývajúce z návrhu nariadenia COM(2012) 498 final, len zmeny a doplnenia týkajúce sa článkov 9 a 12 nariadenia č. 1342/2008, pričom ako právny základ zvolila článok 43 ods. 3 ZFEÚ.

               21

               Do zápisnice zo zasadania Rady pre poľnohospodárstvo a rybolov, v priebehu ktorej bolo napadnuté nariadenie prijaté, bolo zapísané vyhlásenie Komisie. Toto vyhlásenie znie takto:

               22

               Napadnuté nariadenie bolo uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie21. decembra 2012 a nadobudlo účinnosť 22. decembra 2012.

               23

               Podľa Parlamentu a Komisie bolo uvedené nariadenie prijaté na nesprávnom právnom základe a malo byť prijaté na základe článku 43 ods. 2 ZFEÚ, a preto Parlament podal prejednávanú žalobu vo veci C‑124/13 a Komisia vo veci C‑125/13.

         Návrhy účastníkov konania konanie pred Súdnym dvorom

               24

               Parlament a Komisia navrhujú, aby Súdny dvor zrušil napadnuté nariadenie a zaviazal Radu na náhradu trov konania. Komisia tiež navrhuje, aby sa zachovali právne účinky tohto nariadenia počas primeranej doby po vyhlásení tohto rozsudku, teda najviac počas jedného celého kalendárneho roka od 1. januára roka nasledujúceho po vyhlásení tohto rozsudku.

               25

               Rada navrhuje, aby Súdny dvor zamietol žalobu a zaviazal Parlament a Komisiu na náhradu trov konania. Subsidiárne, v prípade, že Súdny dvor zruší napadnuté nariadenie, Rada navrhuje zachovať podľa článku 264 ZFEÚ účinky tohto nariadenia.

               26

               Uznesením predsedu Súdneho dvora z 19. apríla 2013 boli veci C‑124/13 a C‑125/13 spojené na spoločné konanie na účely písomnej časti konania, ústnej časti konania a rozsudku.

               27

               Uznesením predsedu Súdneho dvora z 11. septembra 2013 bolo vyhovené návrhom Španielskeho kráľovstva, Francúzskej republiky a Poľskej republiky na vstup do konania ako vedľajších účastníkov konania na podporu návrhov Rady.

         O žalobe

               28

               Vo veci C‑124/13 Parlament uvádza jediný žalobný dôvod založený na nesprávnom právnom posúdení vzhľadom na voľbu článku 43 ods. 3 ZFEÚ ako právneho základu napadnutého nariadenia.

               29

               Tento žalobný dôvod sa rozdeľuje na dve časti. V prvej časti Parlament tvrdí, že každý viacročný plán, rovnako ako plán, o ktorý ide v tejto veci, ako nástroj na hospodárenie s populáciami rýb a na ich ochranu, tvorí celok, ktorý obsahuje iba ustanovenia na účely dosiahnutia cieľov SPR týkajúcich sa obnovy a ochrany, a preto musí byť v celom rozsahu prijatý na základe článku 43 ods. 2 ZFEÚ. V druhej časti Parlament uvádza, že návrh nariadenia COM(2012) 498 final mal byť v celom rozsahu prijatý na základe článku 43 ods. 2 ZFEÚ. Keďže Rada návrh rozdelila a nariadením prijala len niektoré zmeny navrhované Komisiou, zvolila procesný postup v rozpore s judikatúrou Súdneho dvora týkajúcou sa voľby právneho základu aktu Únie.

               30

               Vo veci C‑125/13 Komisia uvádza tri žalobné dôvody. Prvý žalobný dôvod je založený na nesprávnom právnom posúdení spočívajúcom vo voľbe článku 43 ods. 3 ZFEÚ ako právneho základu napadnutého nariadenia. Druhý žalobný dôvod je založený na nesprávnom právnom posúdení v súvislosti s postupom zvoleným Radou, v ktorom bol z prijímania tohto nariadenia neoprávnene vylúčený Parlament, ako aj Hospodársky a sociálny výbor. Tretí žalobný dôvod je založený na skreslení návrhu nariadenia Komisie, a to v rozpore s výlučným právom legislatívnej iniciatívy, ktoré tejto inštitúcii prináleží.

         Argumentácia účastníkov konania

               31

               V prvej časti jediného žalobného dôvodu Parlamentu a v prvom žalobnom dôvode Komisie tieto inštitúcie tvrdia, že Rada sa dopustila nesprávneho právneho posúdenia, keď prijala napadnuté nariadenie na základe odseku 3 článku 43 ZFEÚ, a nie na základe odseku 2 toho istého článku.

               32

               Podľa týchto inštitúcií predstavuje odsek 3 článku 43 ZFEÚ po nadobudnutí platnosti Lisabonskej zmluvy výnimku z uplatnenia riadneho legislatívneho postupu stanoveného v odseku 2 tohto článku, takže odsek 3 sa má vykladať reštriktívne, pokiaľ ide o jeho pôsobnosť. Na základe uvedeného odseku 3 sa preto môžu prijímať len opatrenia týkajúce sa výslovne „určovania a prideľovania rybolovných možností“. Naopak pokiaľ právny akt sleduje iný cieľ SPR než len jednoduché udelenie rybolovných možností, musí sa prijať na základe článku 43 ods. 2 ZFEÚ.

               33

               V tejto súvislosti žalobcovia tvrdia, že toto ustanovenie označuje riadny legislatívny postup ako zvyčajný rozhodovací postup na prijímanie ustanovení potrebných na dosiahnutie cieľov SPR, kým článok 43 ods. 3 ZFEÚ sa obmedzuje na to, že Rade priznáva osobitnú právomoc obmedzenú na prijímanie vykonávacích aktov sui generis, ktoré majú nelegislatívnu povahu a týkajú sa stanovovania TAC.

               34

               Žalobcovia sa preto domnievajú, že výraz „opatrenia týkajúce sa… určovania a prideľovania rybolovných možností“ uvedený v článku 43 ods. 3 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že Rada môže na základe tohto ustanovenia prijímať len nelegislatívne nariadenia alebo vykonávacie akty týkajúce sa určovania a prideľovania rybolovných možností, a nie opatrenia potrebné na dosiahnutie cieľov SPR. Ako totiž vyplýva z článku 3 písm. q) základného nariadenia, „‚príležitosť na rybolov‘ znamená kvantifikovaný právny nárok loviť, vyjadrený ako možný úlovok a/alebo výlov“.

               35

               To však nie je prípad napadnutého nariadenia. Najmä z odôvodnenia 7, ako aj z článkov 5 a 6 základného nariadenia a z článku 5 nariadenia č. 1342/2008 totiž vyplýva, že viacročné plány, teda plány obnovy a hospodárenia, sú nástrojmi na ochranu zásob rýb, čo rozhodujúcim spôsobom prispieva k hlavnému cieľu SPR, teda trvalo udržateľnému využívaniu týchto zásob.

               36

               Z toho vyplýva, že vzhľadom na to, že viacročné plány predstavujú nástroj umožňujúci uskutočnenie cieľov SPR, právne akty, ako je napadnuté nariadenie, ktoré tieto plány ustanovujú alebo menia, majú byť považované za „potrebné“ na dosiahnutie cieľov SPR v zmysle článku 43 ods. 2 ZFEÚ, a preto sa majú prijímať riadnym legislatívnym postupom zakotveným v tomto ustanovení.

               37

               Žalobcovia dodávajú, že uvedené nariadenie mení legislatívne ustanovenia prijaté na základe článku 37 ES, ktorý pred nadobudnutím platnosti Lisabonskej zmluvy predstavoval všeobecný právny základ na prijatie legislatívnych aktov v oblasti rybolovu. Keďže však toto ustanovenie bolo nahradené článkom 43 ods. 2 ZFEÚ, mal sa z dôvodu paralelnosti oboch postupov využiť riadny legislatívny postup stanovený v tomto ustanovení na účely prijatia všetkých legislatívnych aktov v tejto oblasti. V rovnakom zmysle, keďže článok 20 základného nariadenia bol prevzatý do článku 43 ods. 3 ZFEÚ, je potrebné na účely prijímania nelegislatívnych aktov použiť práve toto ustanovenie.

               38

               Rada, ktorú podporuje Španielske kráľovstvo, Francúzska republika a Poľská republika, odmieta tvrdenia žalobcov a tvrdí, že napadnuté nariadenie skutočne prestavuje opatrenie na určovanie a prideľovanie rybolovných možností, a preto je oprávnene založené na článku 43 ods. 3 ZFEÚ.

               39

               V tejto súvislosti Rada na úvod tvrdí, že výklad žalobcov v súvislosti s uplatnením článku 43 ods. 3 ZFEÚ nemá v Zmluve o FEÚ nijakú oporu. Odseky 2 a 3 článku 43 ZFEÚ, ktoré boli zavedené Lisabonskou zmluvou, totiž nahradili jediné ustanovenie, článok 37 ES, ktorý slúžil ako právny základ na prijatie celého súboru právnych aktov v oblasti poľnohospodárstva a rybolovu. Už len z tohto dôvodu žalobcovia nemôžu tvrdiť, že vždy, keď bol pred nadobudnutím platnosti Lisabonskej zmluvy uplatnený článok 37 ES, je potrebné v súčasnosti automaticky uplatniť článok 43 ods. 2 ZFEÚ.

               40

               Okrem toho Rada uvádza, že autori Zmluvy o FEÚ mali vzhľadom na použitie výrazu „opatrenia týkajúce sa“ určovania a prideľovania rybolovných možností v článku 43 ods. 3 ZFEÚ v úmysle zahrnúť do pôsobnosti tohto ustanovenia opatrenia, ktoré idú nad rámec samotného určovania a prideľovania rybolovných možností. Príliš reštriktívny výklad spočívajúci vo vylúčení niektorých opatrení jasne stanovených v článku 43 ods. 3 ZFEÚ z pôsobnosti tohto ustanovenia by pritom zasiahol do právomocí, ktoré Komisii uvedené ustanovenie priznáva, a nerešpektoval by základné pravidlá rovnováhy medzi inštitúciami, tak ako vyplývajú z článku 13 ods. 2 ZEÚ, podľa ktorého „každá inštitúcia koná v medziach právomocí, ktoré sú jej zverené zmluvami, a v súlade s postupmi, podmienkami a cieľmi v nich stanovenými…“.

               41

               Rada preto odmieta tvrdenia žalobcov, podľa ktorých ak môže byť opatrenie považované za potrebné na dosiahnutie cieľov SPR, musí byť nevyhnutne prijaté na základe článku 43 ods. 2 ZFEÚ. Odseky 2 a 3 článku 43 ZFEÚ totiž predstavujú samostatné právne základy stanovené primárnym právom, takže použitie odseku 3 nemôže podliehať nijakej podmienke, akou je predchádzajúce prijatie aktu na základe odseku 2.

               42

               Vzhľadom na uvedené Rada tvrdí, že uplatnenie zmien a doplnení článku 9 a článku 12 ods. 4 a 6 nariadenia č. 1342/2008, zavedených článkom 1 napadnutého nariadenia, priamo, záväzne a automaticky ovplyvňuje postup určovania a prideľovania rybolovných možností. Žalobcovia preto nemôžu oprávnene tvrdiť, že tieto zmeny mali vplyv na cieľ viacročného plánu pre tresku, ktorý je bez toho, aby bol predmetom zmien a doplnení, stále definovaný v článku 5 nariadenia č. 1342/2008. Naopak, ako jasne vyplýva z analýzy zámeru a obsahu napadnutého nariadenia, tieto zmeny a doplnenia smerovali k prispôsobeniu prostriedkov umožňujúcich splnenie tohto cieľa, teda pravidiel určovania TAC a pravidiel obmedzení rybolovného úsilia.

         Posúdenie Súdnym dvorom

               43

               V prvej časti jediného žalobného Parlamentu a v prvom žalobnom dôvode Komisie tieto inštitúcie tvrdia, že Rada zvolila nesprávny právny základ, keď sa rozhodla založiť napadnuté nariadenie na odseku 3 článku 43 ZFEÚ, a nie na odseku 2 článku 43 ZFEÚ.

               44

               V tejto súvislosti je na úvod potrebné pripomenúť, že ako vyplýva z článku 43 ods. 2 ZFEÚ, Parlament a Rada majú povinnosť prijímať podľa riadneho legislatívneho postupu „ustanovenia potrebné pre dosiahnutie cieľov spoločnej poľnohospodárskej politiky a spoločnej politiky v oblasti rybného hospodárstva“.

               45

               Okrem toho v zmysle článku 43 ods. 3 ZFEÚ Rada na návrh Komisie prijíma opatrenia týkajúce sa stanovovania cien, odvodov, pomoci a množstevných obmedzení a určovania a prideľovania rybolovných možností.

               46

               Je tiež potrebné pripomenúť, že Súdny dvor už rozhodol v súvislosti s pôsobnosťou odsekov 2 a 3 článku 43 ZFEÚ v rozsudku Parlament a Komisia/Rada (C‑103/12 a C‑165/12, EU:C:2014:2400).

               47

               Vo veciach, v ktorých bol vyhlásený tento rozsudok, bol Súdny dvor požiadaný, aby preskúmal, či Rada mohla na základe článku 43 ods. 3 ZFEÚ platne prijať rozhodnutie 2012/19/EÚ zo 16. decembra 2011 o schválení Vyhlásenia o udelení rybolovných možností vo vodách EÚ rybárskym plavidlám, ktoré sa plavia pod vlajkou Venezuelskej bolívarovskej republiky vo výhradnej hospodárskej zóne pri pobreží Francúzskej Guyany, v mene Európskej únie (Ú. v. EÚ L 6, 2012, s. 8).

               48

               Aj keď skutkový a právny rámec sa od prejednávanej veci líšil, Súdny dvor v bode 50 tohto rozsudku najmä konštatoval, že prijatie ustanovení na základe článku 43 ods. 2 ZFEÚ nevyhnutne predpokladá posúdenie otázky, či sú tieto ustanovenia „potrebné“ na dosiahnutie cieľov spoločných politík upravených Zmluvou o FEÚ, takže si uvedené prijatie vyžaduje politické rozhodnutie, ktoré je vyhradené normotvorcovi Únie. Naopak prijatie opatrení týkajúcich sa určovania a prideľovania rybolovných možností v súlade s článkom 43 ods. 3 ZFEÚ si takéto posúdenie nevyžaduje, keďže uvedené opatrenia sú predovšetkým technickej povahy a treba ich vnímať ako vykonanie ustanovení prijatých na základe článku 43 ods. 2 ZFEÚ.

               49

               Súdny dvor z toho v bodoch 78 až 81 rovnakého rozsudku vyvodil, že Rada sa prijatím rozhodnutia 2012/19 na základe článku 43 ods. 3 ZFEÚ dopustila pochybenia. Keďže uvedeným rozhodnutím bol plavidlám plaviacim sa pod venezuelskou vlajkou umožnený prístup do vôd Únie, a nie len rybolov, jeho prijatie predpokladalo politické rozhodnutie, ktoré si vyžaduje riadny legislatívny postup stanovený v článku 43 ods. 2 ZFEÚ.

               50

               Z rozsudku Parlament a Komisia/Rada (C‑103/12 a C‑165/12, EU:C:2014:2400) vyplýva, že opatrenia vyžadujúce politické rozhodnutie vyhradené pre normotvorcu Únie z dôvodu, že sú potrebné na dosiahnutie cieľov spoločnej poľnohospodárskej politiky a spoločnej politiky v oblasti rybného hospodárstva, musia byť založené na článku 43 ods. 2 ZFEÚ.

               51

               Vzhľadom na uvedené a na účel prejedávaných vecí je potrebné overiť, či sa pôsobnosť odseku 3 článku 43 ZFEÚ má obmedziť len na opatrenia, ktorých cieľom je určovanie a prideľovacie rybolovných možností.

               52

               Ako tvrdí Rada, v tejto súvislosti nie je vhodné posudzovať rozsah právomocí, ktoré pre túto inštitúciu vyplývajú z uvedeného odseku 3 na základe paralely s právomocami, ktoré jej patria v zmysle článku 291 ZFEÚ v súvislosti s vykonávacími opatreniami.

               53

               Ako totiž Súdny dvor viackrát konštatoval, právomoc prijímať takéto vykonávacie akty je vo všeobecnosti zverená Komisii a podľa článku 291 ods. 2 ZFEÚ môže byť výnimočne zverená Rade „v osobitných, náležite odôvodnených prípadoch“, ako aj za presne vymedzených predpokladov, ktoré sú výslovne uvedené v tomto ustanovení a týkajú sa len spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky (pozri v tomto zmysle rozsudky Parlament/Rada, C‑133/06, EU:C:2008:257, bod 47 a citovanú judikatúru, ako aj Komisia/Parlament a Rada, C‑88/14, EU:C:2015:499, bod 30).

               54

               Z toho vyplýva, že článok 43 ods. 3 ZFEÚ síce priznáva Rade právomoc prijímať najmä vykonávacie opatrenia v dotknutej oblasti, avšak tieto akty nemožno jednoducho považovať za rovnaké, aké sú akty stanovené v článku 291 ods. 2 ZFEÚ.

               55

               Rovnako nemožno prijať tvrdenie žalobcov, pokiaľ ide o využitie riadneho legislatívneho postupu stanoveného článkom 43 ods. 2 ZFEÚ na celú oblasť, ktorá bola pred nadobudnutím platnosti Lisabonskej zmluvy v pôsobnosti článku 37, na základe paralely medzi oboma uvedenými článkami.

               56

               Článok 37, ktorý pred nadobudnutím platnosti Lisabonskej zmluvy slúžil ako právny základ na prijímanie celého súboru aktov v oblasti poľnohospodárstva a rybolovu, umožňoval Rade rozhodujúcej na základe kvalifikovanej väčšiny, aby prijímala akty zabezpečujúce najmä implementáciu SPR, a to na základe návrhu Komisie a po porade s Parlamentom.

               57

               Ten istý článok je však v súčasnosti nahradený článkom 43 ods. 2 a 3 ZFEÚ. Paralela, ktorú Komisia vytvorila medzi článkom 37 ES a článkom 43 ods. 2 ZFEÚ, sa preto musí posúdiť pri zohľadnení väzby medzi uvedeným ustanovením a článkom 43 ods. 3 ZFEÚ.

               58

               V tejto súvislosti je potrebné poukázať na to, že odseky 2 a 3 článku 43 ZFEÚ sledujú odlišné ciele a obidva majú špecifickú pôsobnosť, takže ich možno používať samostatne ako základ na prijatie opatrení stanovených v rámci SPR, pričom ak Rada prijíma akty na základe článku 43 ods. 3 ZFEÚ, musí dodržiavať hranice svojej právomoci, ako aj podľa okolností právny rámec už stanovený na základe článku 43 ods. 2 ZFEÚ.

               59

               Z uvedeného vyplýva, že pôsobnosť odseku 3 článku 43 ZFEÚ sa môže vzťahovať na opatrenia, ktoré sa neobmedzujú na určovanie a prideľovanie rybolovných možností, ak tieto opatrenia nevyžadujú politické rozhodnutie vyhradené pre normotvorcu Únie z dôvodu, že sú potrebné na dosiahnutie cieľov spoločnej poľnohospodárskej politiky a spoločnej politiky v oblasti rybného hospodárstva.

               60

               Práve z hľadiska týchto úvah je teda potrebné overiť, či Rada mohla oprávnene zvoliť ako právny základ na prijatie napadnutého nariadenia článok 43 ods. 3 ZFEÚ.

               61

               V prejednávanej veci je cieľom napadnutého nariadenia, tak ako to vyplýva z návrhu nariadenia COM(2012) 498 final, zmena a doplnenie nariadenia č. 1342/2008 s cieľom zlepšiť a objasniť jeho ustanovenia.

               62

               Za týchto okolností je pred preskúmaním obsahu zmien a doplnení vyplývajúcich z napadnutého nariadenia potrebné pripomenúť právny rámec, do ktorého nariadenie č. 1342/2008 spadá.

               63

               Ako v bode 70 svojich návrhov uviedol generálny advokát, hlavným cieľom SPR je trvalo udržateľné využívanie živých vodných zdrojov, pri rovnomernom zohľadnení environmentálnych, hospodárskych a sociálnych aspektov.

               64

               Únia s týmto zámerom v zmysle článku 2 ods. 1 druhého pododseku základného nariadenia uplatňuje pri prijímaní osobitných opatrení určených na ochranu a zachovanie živých vodných zdrojov v rámci viacročných plánov prístup obozretného konania, aby sa zabezpečilo ich trvalo udržateľné využívanie a minimalizoval vplyv rybárskych činností na morské ekosystémy.

               65

               Najmä článok 5 tohto nariadenia stanovuje, že Rada prioritne prijme viacročné plány obnovy pre tie oblasti rybolovu, v ktorých sa využívajú zásoby nad rámec bezpečných biologických limitov, aby sa tieto zásoby mohli obnoviť a dosiahnuť úroveň v rámci uvedených limitov.

               66

               Okrem toho článok 6 rovnakého nariadenia Radu oprávňuje na prijatie viacročných plánov hospodárenia na udržanie zásob rýb v rámci bezpečných biologických limitov, ak sa tieto limity dosiahnu.

               67

               Nariadenie č. 1342/2008 spadá do tohto právneho rámca. Toto nariadenie, prijaté na základe článku 37 ES, stanovuje celý rad osobitných ochranných opatrení na podporu trvalo udržateľného hospodárenia s niektorými populáciami tresky.

               68

               Podľa článku 5 tohto nariadenia je cieľom plánu obnovy, ktorý toto nariadenie stanovuje, trvalo udržateľné využívanie populácií tresky na základe maximálneho udržateľného výnosu, pri zachovaní určitej miery úhynu dotknutých rýb.

               69

               Aby bolo možné tento cieľ dosiahnuť, stanovujú články 6 až 10 nariadenia č. 1342/2008 pravidlá týkajúce sa metódy ročného určovania TAC a články 11 až 17 tohto nariadenia obsahujú pravidlá týkajúce sa obmedzenia ročného rybolovného úsilia.

               70

               Konkrétne a na účely prejednávanej veci článok 9 tohto nariadenia stanovuje osobitný postup určovania TAC v prípade, že všeobecné pravidlá týkajúce sa určovania TAC stanovené v článkoch 7 a 8 nemôžu byť uplatnené z dôvodu nedostatku dostatočne presných a reprezentatívnych informácií. Okrem toho článok 12 rovnakého nariadenia stanovuje podrobné pravidlá na účely prideľovania rybolovného úsilia podľa jednotlivých členských štátov.

               71

               Ako vyplýva z odôvodnenia 3 napadnutého nariadenia, vedecké hodnotenie účinnosti plánu pre tresku, ktoré vykonal vedecký, technický a hospodársky výbor pre rybné hospodárstvo, ukázalo viacero problémov v súvislosti s návrhom a fungovaním tohto plánu. Tento výbor dospel k záveru, že je nepravdepodobné, že sa tieto ciele dosiahnu v časovom rámci, ktorý by bol v súlade so závermi Svetového samitu o trvalo udržateľnom rozvoji, ktorý sa konal v roku 2002 v Johannesburgu, pokiaľ sa neopravia chyby v návrhu uvedeného plánu, ktoré sa okrem iného týkajú uplatňovania článkov 9 a 12 nariadenia č. 1342/2008.

               72

               Pokiaľ ide konkrétne o uvedený článok 9, z odôvodnenia 4 napadnutého nariadenia vyplýva, že automatické znižovanie TAC o 25 % od roku 2009 do roku 2012 stanovené v tomto článku malo za následok výrazné zníženie TAC pre dotknuté oblasti od nadobudnutia účinnosti plánu pre tresku, pričom ďalšie automatické zníženia by v dotknutých oblastiach viedli k skutočnému ukončeniu lovu tresky.

               73

               Napadnuté nariadenie tak významne zmenilo osobitný postup ročného určovania TAC pre populácie tresky stanovený v článku 9 nariadenia č. 1342/2008, keď v určitých prípadoch, tak ako to vyplýva z odôvodnenia 4 napadnutého nariadenia, umožnilo väčšiu pružnosť pri stanovení a pridelení rybolovných možností, aby bolo možné zohľadniť vedecké odporúčanie na individuálnom základe. Tento mechanizmus nahrádza automatické zníženia TAC, ktoré boli pôvodne stanovené v nariadení č. 1342/2008 za predpokladu nedostatku dostatočne presných a reprezentatívnych informácií, ak sa nemohli uplatniť všeobecné pravidlá stanovovania TAC.

               74

               Pokiaľ ide o článok 12 nariadenia č. 1342/2008, odôvodnenie 5 napadnutého nariadenia tiež poukazuje na výrazné zníženie prípustného rybolovného úsilia medzi rokmi 2009 a 2012 v dotknutých oblastiach. Podľa tohto odôvodnenia by pokračovanie v uplatňovaní automatického každoročného znižovania úsilia neviedlo k dosiahnutiu cieľov plánu pre tresku, ale malo by významný hospodársky a sociálny vplyv na segmenty flotily, ktoré používajú hlavné výstroje na lov tresky, ale lovia prevažne iné druhy, než je treska.

               75

               Z toho vyplýva, že pravidlá týkajúce sa obmedzenia rybolovného úsilia boli predmetom významnej zmeny, z ktorej vyplýva najmä zavedenie postupu, ktorý je výnimkou vo vzťahu k postupu určenia rybolovného úsilia na základe neúplných údajov, stanovenému v článku 12 ods. 4 naradenia č. 1342/2008.

               76

               Okrem toho je nevyhnutné zdôrazniť, že článok 9 ods. 2 nariadenia č. 1342/2008, v znení článku 1 bodu 1 napadnutého nariadenia, ako aj článok 12 ods. 6 naradenia č. 1342/2008, tak ako ho zaviedol článok 1 bod 2 písm. b) napadnutého nariadenia, dáva Rade právomoc rozhodnúť o pozastavení každoročných úprav TAC alebo úprav obmedzení rybolovného úsilia v prípadoch stanovených v týchto ustanoveniach.

               77

               Je síce pravda, ako to v odôvodnení 8 napadnutého nariadenia uviedla Rada s cieľom odôvodniť svoje rozhodnutie zvoliť ako právny základ tohto nariadenia článok 43 ods. 3 ZFEÚ, že zmeny článkov 9 a 12 naradenia č. 1342/2008 vyplývajúce z článku 1 napadnutého nariadenia neovplyvňujú cieľ viacročného plánu obnovy populácie tresky, tak ako vyplýva z článku 5 nariadenia č. 1342/2008, táto okolnosť však sama osebe nepostačuje na prijatie záveru, že uvedené zmeny mohli byť oprávnene prijaté na základe tohto ustanovenia Zmluvy o FEÚ.

               78

               Ako bolo uvedené v bode 59 tohto rozsudku, na tento účel je potrebné overiť, či prijatie napadnutého nariadenia nevyžadovalo politické rozhodnutie vyhradené pre normotvorcu Únie z dôvodu potreby zmien a doplnení na dosiahnutie cieľov SPR, čo by znamenalo, že uvedené nariadenie malo byť prijaté na základe článku 43 ods. 2 ZFEÚ.

               79

               V prejednávanej veci sa zmeny článkov 9 a 12 nariadenia č. 1342/2008 zavedené napadnutým nariadením a opísané v bodoch 70 až 76 tohto rozsudku neobmedzujú len na to, aby tak ako tvrdí Rada, zabezpečili výhradné určovanie a účinné prideľovanie rybolovných možností za špecifických okolností a na ročnom základe, ale ich cieľom je aj prispôsobenie všeobecného mechanizmu určovania TAC a obmedzení rybolovného úsilia, aby vylúčili nedostatky vyplývajúce z uplatnenia skorších pravidiel automatického zníženia, ktoré by narušili dosiahnutie cieľov viacročného plánu obnovy populácií tresky.

               80

               Uvedené zmeny teda definujú právny rámec, v ktorom sú stanovené a pridelené rybolovné možnosti. Zakladajú sa teda na politickom rozhodnutí s dlhodobým dosahom na viacročný plán obnovy populácie tresky.

               81

               Z toho vyplýva, že dotknuté zmeny a doplnenia predstavujú ustanovenia, ktoré sú potrebné na dosiahnutie cieľov SPR. Prijatie týchto zmien a doplnení sa preto malo riadiť legislatívnym postupom stanoveným na základe článku 43 ods. 2 ZFEÚ.

               82

               Vzhľadom na všetky uvedené skutočnosti je potrebné vyhovieť prvej časti jediného žalobného dôvodu Parlamentu a prvému žalobnému dôvodu Komisie.

               83

               V dôsledku toho sa napadnuté nariadenie musí zrušiť bez toho, aby bolo nevyhnutné preskúmať ostatné žalobné dôvody uvádzané Parlamentom a Komisiou v ich žalobách.

         O návrhu na zachovanie časových účinkov napadnutého nariadenia

               84

               Rada a Komisia podporované Španielskym kráľovstvom a Francúzskou republikou navrhujú, aby Súdny dvor zachoval účinky napadnutého nariadenia v prípade, že ho zruší. V tejto súvislosti Komisia spresňuje, že účinky by mali byť zachované počas primeranej doby, teda najviac počas 12 mesiacov od 1. januára roka nasledujúceho po dátume vyhlásenia tohto rozsudku.

               85

               Podľa článku 264 druhého odseku ZFEÚ Súdny dvor Európskej únie môže uviesť, ak to považuje za potrebné, ktoré z účinkov aktu, ktorý vyhlásil za neplatný, sa považujú za konečné.

               86

               V tomto ohľade z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že vzhľadom na dôvody súvisiace s právnou istotou možno účinky takéhoto aktu zachovať najmä v prípade, keby okamžité účinky jeho zrušenia mali pre dotknuté osoby závažné negatívne následky a keď zákonnosť napadnutého aktu nie je napadnutá z dôvodov jeho cieľa alebo obsahu, ale z dôvodov nedostatku právomoci jeho autora alebo pre porušenie základných formálnych náležitostí. Medzi takéto dôvody patrí najmä nesprávne posúdenie pri výbere právneho základu napadnutého aktu (pozri rozsudok Parlament a Komisia/Rada, C‑103/12 a C‑165/12, EU:C:2014:2400, bod 90 a citovanú judikatúru).

               87

               V tomto prípade treba uviesť, že napadnuté nariadenie v súlade s jeho článkom 2 nadobudlo účinnosť v deň nasledujúci po jeho zverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie, ku ktorému došlo 21. decembra 2012.

               88

               Vzhľadom na to, že cieľom uvedeného nariadenia je zabezpečiť ochranu a trvalo udržateľné využívanie zdrojov rybného hospodárstva v rámci SPR, môže jeho zrušenie s okamžitým účinkom mať závažné negatívne následky na uskutočňovanie tejto politiky a pre dotknuté hospodárske subjekty.

               89

               Za týchto okolností existujú závažné dôvody právnej istoty, ktoré odôvodňujú, aby Súdny dvor vyhovel návrhu na zachovanie účinkov napadnutého nariadenia. Navyše treba uviesť, že ani Parlament, ani Komisia nenapadli zákonnosť tohto nariadenia z dôvodu jeho cieľa alebo obsahu, takže v tomto ohľade neexistuje prekážka, ktorá by bránila Súdnemu dvoru rozhodnúť o takomto zachovaní.

               90

               Až do nadobudnutia účinnosti nového nariadenia, ktoré bude založené na primeranom právnom základe, teda na článku 43 ods. 2 ZFEÚ, a bude prijaté v primeranej lehote, ktorá nemôže prekročiť 12 mesiacov od 1. januára roka nasledujúceho po dátume vyhlásenia tohto rozsudku, je preto potrebné zachovať účinky napadnutého nariadenia.

         O trovách

               91

               Podľa článku 138 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Parlament a Komisia navrhli zaviazať Radu na náhradu trov konania a Rada nemala úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania. Podľa článku 140 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku Španielske kráľovstvo, Francúzska republika a Poľská republika, ktorí vstúpili do týchto konaní ako vedľajší účastníci konania, znášajú svoje vlastné trovy konania.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (veľká komora) rozhodol a vyhlásil:

                           1.

                           Nariadenie Rady (EÚ) č. 1243/2012 z 19. decembra 2012, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (ES) č. 1342/2008, ktorým sa ustanovuje dlhodobý plán pre populácie tresky a na ne zameraný rybolov, sa zrušuje.

                           2.

                           Účinky nariadenia č. 1243/2012 sa zachovávajú až do nadobudnutia účinnosti nového nariadenia, ktoré bude založené na primeranom právnom základe, teda na článku 43 ods. 2 ZFEÚ, a bude prijaté v primeranej lehote, ktorá nemôže prekročiť 12 mesiacov od 1. januára roka nasledujúceho po dátume vyhlásenia tohto rozsudku.

                           3.

                           Rada Európskej únie je povinná nahradiť trovy konania.

                           4.

                           Španielske kráľovstvo, Francúzska republika a Poľská republika znášajú svoje vlastné trovy konania.

                     Podpisy

            (
            *
         )   Jazyk konania: angličtina.


title: Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 13. februára 2014.#Crono Service scarl a i. a Anitrav – Associazione Nazionale Imprese Trasporto Viaggiatori proti Roma Capitale a Regione Lazio.#Návrhy na začatie prejudiciálneho konania, ktoré podal Tribunale amministrativo regionale per il Lazio.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Články 49 ZFEÚ, 101 ZFEÚ a 102 ZFEÚ – Služby prenájmu motorových vozidiel s vodičom – Čisto vnútroštátna situácia – Právomoc Súdneho dvora – Podmienky prípustnosti.#Spojené veci C‑419/12 a C‑420/12.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (tretia komora)
      z 13. februára 2014 (
            *1
         )
      „Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Články 49 ZFEÚ, 101 ZFEÚ a 102 ZFEÚ — Služby prenájmu motorových vozidiel s vodičom — Čisto vnútroštátna situácia — Právomoc Súdneho dvora — Podmienky prípustnosti“
      V spojených veciach C‑419/12 a C‑420/12,
      ktorých predmetom sú návrhy na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podané rozhodnutiami Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Taliansko) z 20. júna 2012 a doručené Súdnemu dvoru 14. septembra 2012, ktoré súvisia s konaniami:

         Crono Service scarl a i. (C‑419/12),

         Anitrav – Associazione Nazionale Imprese Trasporto Viaggiatori (C‑420/12)
      proti

         Roma Capitale,

         Regione Lazio (C‑420/12),
      za účasti:

         UGL Taxi – Unione Generale del Lavoro Taxi a i.,

         Codacons – Coordinamento delle associazioni per la tutela dell’ambiente e dei diritti degli utenti e consumatori (C‑420/12),
      SÚDNY DVOR (tretia komora),
      v zložení: predseda tretej komory M. Ilešič, sudcovia C. G. Fernlund, A. Ó Caoimh (spravodajca), C. Toader a E. Jarašiūnas,
      generálna advokátka: J. Kokott,
      tajomník: A. Impellizzeri, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 19. júna 2013,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               Crono Service scarl a i., v zastúpení: P. Troianiello, avvocato,

               —

               Anitrav – Associazione Nazionale Imprese Trasporto Viaggiatori, v zastúpení: M. Piancatelli a V. Porro, avvocati,

               —

               Roma Capitale, v zastúpení: R. Rocchi a A. Rizzo, avvocati,

               —

               UGL Taxi – Unione Generale del Lavoro Taxi a i., v zastúpení: N. Moravia a M. Giustiniani, avvocati,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: F. Moro a J. Hottiaux, splnomocnené zástupkyne,

         po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 26. septembra 2013,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Návrhy na začatie prejudiciálneho konania sa týkajú výkladu článkov 3 ZEÚ, 3 ZFEÚ až 6 ZFEÚ, 49 ZFEÚ, 101 ZFEÚ a 102 ZFEÚ.

               2

               Tieto návrhy boli podané v rámci dvoch sporov jednak medzi Crono Service scarl a ďalšími stojedenástimi žalobcami na jednej strane a Roma Capitale na druhej strane a jednak medzi Anitrav – Associazione Nazionale Imprese Trasporto Viaggiatori na jednej strane a Roma Capitale a Regione Lazio na druhej strane vo veci právnej úpravy výkonu činnosti spočívajúcej v prenájme motorových vozidiel s vodičom („noleggio con conducente“, ďalej len „prenájom vozidla s vodičom“).

         Talianske právo

         Vnútroštátna právna úprava

               3

               Článok 1 rámcového zákona č. 21 z 15. januára 1992 o osobnej preprave prostredníctvom služieb nepravidelnej verejnej automobilovej dopravy (GURI č. 18 z 23. januára 1992), zmeneného a doplneného zákonným dekrétom č. 207 z 30. decembra 2008 (GURI č. 304 z 31. decembra 2008), ktorý bol zmenený na zákon po zmenách a doplneniach zákonom č. 14 z 27. februára 2009 (riadna príloha GURI č. 49 z 28. februára 2009, ďalej len „zákon č. 21/1992“), definuje „služby nepravidelnej verejnej dopravy“ ako „služby zabezpečujúce hromadnú alebo individuálnu prepravu osôb, ktorých účelom je posilniť a doplniť pravidelnú verejnú dopravu“.

               4

               Článok 3 zákona č. 21/1992 stanovuje:
               „1.   Služba prenájmu… s vodičom je určená osobitným užívateľom, ktorí v mieste technickej základne podajú príslušnú žiadosť o určitú službu na dohodnutú dobu a/alebo cestu.
               2.   Vozidlá musia byť parkované v technických základniach…
               3.   Sídlo dopravcu a technická základňa sa musia nachádzať výlučne na území obce, ktorá udelila oprávnenie.“

               5

               Článok 4 tohto zákona stanovuje, že „regióny po vymedzení kritérií, ktoré musia obce rešpektovať pri príprave svojej úpravy o poskytovaní služieb nepravidelnej verejnej dopravy, delegujú na miestne samosprávy správne úlohy na výkon…, aby získali celkový obraz o nepravidelnej verejnej doprave v rámci hospodárskeho a územného plánovania“, a že „územné samosprávne celky, na ktoré sa deleguje výkon správnych úloh…, upravia v súlade s regionálnou právnou úpravou poskytovanie služieb nepravidelnej verejnej dopravy prostredníctvom osobitných nariadení, ktoré sú zjednotené najmä na regionálnej úrovni, aby sa tak zabezpečila ich lepšia racionalizácia a efektívnosť“.

               6

               Článok 5 ods. 1 uvedeného zákona znie:
               „Obce pri stanovení úpravy v súvislosti s poskytovaním nepravidelnej verejnej dopravy vymedzujú:

                        a)

                        počet a typ vozidiel… určených na jednotlivé služby;

                  …

                        d)

                        kritériá a podmienky stanovené na účely udelenia koncesie na výkon taxislužby a oprávnenia na poskytovanie služby prenájmu… s vodičom.“

               7

               Článok 5a zákona č. 21/1992 nazvaný „Vstup na územie iných obcí“ umožňuje obciam regulovať vstup držiteľov oprávnení udelených inými obcami na ich územia alebo osobitne do oblastí s obmedzenou premávkou („Zone a traffico limitato“, ďalej len „ZTL“) „prostredníctvom vopred predloženého oznámenia a za predpokladu, že na vlastnú zodpovednosť vyhlásia, že dodržia podmienky na výkon činnosti podľa tohto zákona a predložia údaje týkajúce sa služieb, ktoré sa musia oznámiť a/alebo za ktoré sa platí poplatok“.

               8

               V zmysle článku 8 zákona č. 21/1992:
               „1.   Koncesia na výkon taxislužby a oprávnenie na poskytovanie služby prenájmu… s vodičom, udeľujú obecné správne orgány na základe verejnej súťaže osobám, ktoré sú vlastníkmi vozidla… alebo ho majú k dispozícii na základe lízingovej zmluvy; dané osoby môžu zabezpečiť riadenie tejto služby buď samé, alebo v rámci združenia.
               2.   Koncesia alebo oprávnenie sa vzťahuje na jedno vozidlo… Tej istej osobe možno… udeliť viacero oprávnení na poskytovanie služby prenájmu vozidla s vodičom…
               3.   Na získanie a ďalšie uplatňovanie oprávnenia na poskytovanie služby prenájmu vozidla s vodičom sa vyžaduje, aby jeho držiteľ mal na základe platného právneho titulu sídlo, technickú základňu… na území obce, ktorá udelila oprávnenie.“

               9

               Článok 11 ods. 4 zákona č. 21/1992 znie:
               „Objednávky dopravy v rámci služby prenájmu vozidla s vodičom sa uskutočňujú v príslušných technických základniach. Začatie a ukončenie každej jednotlivej služby prenájmu vozidla s vodičom sa musí uskutočniť v technickej základni nachádzajúcej sa v obci, ktorá udelila oprávnenie, s návratom do tejto technickej základne, zatiaľ čo vyzdvihnutie zákazníka a príchod do cieľového miesta môže byť uskutočnené aj na území iných obcí.“

         Právna úprava regiónu Lazio

               10

               Článok 5 regionálneho zákona (Lazio) č. 58 z 26. októbra 1993 o ustanoveniach týkajúcich sa výkonu nepravidelnej verejnej dopravy a o úlohe vodičov v rámci služieb nepravidelnej verejnej dopravy v zmysle článku 6 zákona č. 21/1992 (Bollettino ufficiale della Regione Lazio č. 31 z 10. novembra 1993), zmeneného a doplneného článkom 58 regionálneho zákona (Lazio) č. 27 z 28. decembra 2006 (riadna príloha č. 5 Bollettino ufficiale della Regione Lazio č. 36 z 30. decembra 2006, ďalej len „regionálny zákon č. 58/1993“), stanovuje:
               „Služba prenájmu vozidla s vodičom je určená špecifickým užívateľom, ktorí v sídle dopravcu podajú príslušnú žiadosť o určitú službu na dohodnutú dobu a/alebo cestu. Vyzdvihnutie zákazníka alebo začatie služby sa uskutočňuje na území obce, ktorá udelila oprávnenie. Služba sa poskytuje pre akékoľvek cieľové miesto. Vozidlá sú parkované v technických základniach.“

               11

               Článok 10 regionálneho zákona č. 58/1993 s názvom „Povinnosti držiteľov koncesie na výkon taxislužby a oprávnenia na poskytovanie služby prenájmu vozidla s vodičom“, vo svojom odseku 2 stanovuje:
               „S výhradou ustanovení…, vyzdvihnutie zákazníka a začatie služby sa uskutočňuje výlučne na území obce, ktorá udelila koncesiu alebo oprávnenie a sú vykonávané pre akékoľvek cieľové miesto, s predchádzajúcim súhlasom vodiča v prípadoch cieľového miesta nachádzajúceho sa mimo územia obce.“

               12

               Článok 13a uvedeného regionálneho zákona stanovil kritériá, ktoré treba na určitom území rešpektovať pri výpočte počtu koncesií na výkon taxislužby a oprávnení na poskytovanie služby prenájmu vozidla s vodičom. Podľa tohto ustanovenia:
               „1.   Provincia určí kritériá, ktoré musia obce rešpektovať pri vymedzovaní miestnych potrieb v súvislosti s taxislužbou a službou prenájmu vozidla… s vodičom, ako aj v súlade s pravidlami uvedenými v článku 14 pri stanovení počtu vozidiel… nevyhnutných na výkon týchto služieb.
               2.   Kritériá uvedené v predchádzajúcom odseku zohľadnia najmä: a) počet obyvateľov; b) rozsah územia; c) intenzitu cestovného ruchu; d) výskyt domov s ošetrovateľskými službami, pobytových zariadení a centier mobility; e) ponuku ďalších služieb verejnej dopravy; f) počet udelených koncesií a oprávnení.
               3.   Provincia plní úlohy uvedené v odseku 1 po tom, čo sa v rámci špecifickej skúšobnej fázy poradí s obcami a zástupcami dotknutých profesijných kategórií.
               …“

               13

               Článok 17 regionálneho zákona č. 58/1993 stanovuje podmienky požadované na zápis do provinčného registra vodičov. Odsek 1 písm. a) tohto článku stanovuje, že na zápis treba „byť talianskym štátnym príslušníkom alebo štátnym príslušníkom krajiny Európskeho hospodárskeho spoločenstva“.

         Obecná právna úprava mesta Rím

               14

               Rozhodnutím Rady mesta Rím č. 68 z 8. a 9. novembra 2011, ktorým sa mení a doplňuje nariadenie upravujúce nepravidelnú verejnú dopravu, mesto Rím prijalo nariadenie o regulácií nepravidelnej verejnej dopravy (ďalej len „Regolamento capitolino“).

               15

               Článok 8 ods. 3 tohto nariadenia stanovuje najmä, že v prípade služby prenájmu vozidla s vodičom „vyzdvihnutie zákazníka alebo začatie služby sa uskutočňuje na území obce, ktorá udelila oprávnenie, pričom služba sa poskytuje pre akékoľvek cieľové miesto, a to pri rešpektovaní povinností stanovených v článku 11 ods. 3 a 4 zákona č. [21/1992]“.

               16

               Článok 9 ods. 2 uvedeného nariadenia vyžaduje v prípade výkonu činnosti spočívajúcej v prenájme vozidla s vodičom, aby bola na území obce dostupná technická základňa, kde možno parkovať vozidlá používané na výkon tejto služby.

               17

               Článok 29 ods. 1 Regolamento capitolino stanovuje, že „parkovanie motorových vozidiel [používaných na výkon služby prenájmu vozidla s vodičom], na ktoré mesto Rím udelilo oprávnenie, sa uskutočňuje výlučne v technických základniach uvedených v oprávnení, v ktorých musia byť vozidlá k dispozícii pre užívateľov“. Článok 29 ods. 2 tohto nariadenia stanovuje, že držiteľom oprávnení na výkon činnosti spočívajúcej v prenájme vozidla s vodičom, ktoré udelili iné obce, „je povolený vstup na územie Roma Capitale a [do] ZTL“ na základe čestného vyhlásenia o „dodržaní“ a „splnení podmienok na výkon činnosti“ stanovených v zákone č. 21/1992.

               18

               V tomto ohľade sa rozhodnutie výkonného orgánu mesta Rím č. 403 zo 14. decembra 2011 týka vykonávacích pravidiel a postupov v súvislosti s udeľovaním oprávnení na vstup vozidiel používaných na výkon služby prenájmu vozidla s vodičom, na ktoré udelili oprávnenie iné obce, na územie Roma Capitale a do ZTL zriadených v jeho centre.

               19

               Na základe dvoch rozhodnutí uverejnených 12. a 22. marca 2012 na internetových stránkach mesta Rím a spoločnosti Agenzia Roma Servizi per la Mobilità srl, ktoré nadobudli účinnosť 2. apríla 2012, musia subjekty vykonávajúce činnosť spočívajúcu v prenájme vozidla s vodičom, ktoré majú oprávnenie vydané inou obcou, než je Roma Capitale, zaplatiť približne 90 eur ročne za oprávnenie vstúpiť do ZTL tohto mesta.

         Spory vo veci samej a prejudiciálna otázka

               20

               Spory vo veci samej sa týkajú dvoch konaní o vyhlásenie neplatnosti Regolamento capitolino, rozhodnutia výkonnej rady mesta Rím č. 403 zo 14. decembra 2011, ako aj rozhodnutí z 12. a 22. marca 2012 uvedených vyššie v bode 19 tohto rozsudku.

               21

               Žalobcovia vo veci samej uviedli mnoho dôvodov nezákonnosti tak z hľadiska talianskeho práva, ako aj práva Únie, ktoré vyplývajú zo zákona č. 21/1992, tak ako bol vykonaný v Roma Capitale článkom 8 ods. 3, článkom 9 ods. 2 a článkom 29 Regolamento capitolino.

               22

               Hoci žaloby vo veci samej zrejme smerujú proti celej právnej úprave uvedenej v bode 20 tohto rozsudku, zo spisu, ktorý má k dispozícii Súdny dvor, vyplýva, že na účely návrhov na začatie prejudiciálneho konania sú na Tribunale amministrativo regionale per il Lazio osobitne spochybnené ustanovenia článku 8 ods. 3, článku 9 ods. 2 a článku 29 ods. 1 a 2 Regolamento capitolino „v rozsahu, v akom odkazujú na uplatnenie článku 11 ods. 4 zákona [č. 21/1992]“.

               23

               Podľa vnútroštátneho súdu vnútroštátna právna úprava dotknutá vo veci samej je v časti, v ktorej stanovuje, že sídlo dopravcu a technická základňa sa musia nachádzať výlučne na území obce, ktorá udelila oprávnenie, že objednávky dopravy v rámci služby prenájmu vozidla s vodičom sa uskutočňujú v technickej základni a že začatie a ukončenie každej jednotlivej služby sa musí uskutočniť v technickej základni nachádzajúcej sa v obci, ktorá udelila oprávnenie, s návratom do tejto technickej základne, zatiaľ čo vyzdvihnutie zákazníka a príchod do cieľového miesta môžu byť uskutočnené aj na území iných obcí, zrejme v rozpore s článkom 49 ZFEÚ a so „zásadami Spoločenstva v oblasti hospodárskej súťaže“.

               24

               Za týchto okolností Tribunale amministrativo regionale per il Lazio rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku, ktorá je vo veciach C‑419/12 a C‑420/12 zhodná:
               „Bránia články 49 ZFEÚ, 3 ZEÚ, [3 ZFEÚ až 6 ZFEÚ,] 101 [ZFEÚ] a 102 ZFEÚ uplatneniu článku 3 ods. 3, článku 8 ods. 3 a článku 11 zákona č. [21/1992] v časti, v ktorej stanovujú, že ‚sídlo dopravcu a technická základňa sa musia nachádzať výlučne na území obce, ktorá udelila oprávnenie‘, že ‚na získanie a ďalšie uplatňovanie oprávnenia na poskytovanie služby prenájmu vozidla s vodičom sa vyžaduje, aby jeho držiteľ mal na základe platného právneho titulu sídlo, technickú základňu alebo prístavné mólo na území obce, ktorá udelila oprávnenie‘, a že ‚objednávky dopravy v rámci služby prenájmu vozidla s vodičom sa uskutočňujú v technickej základni. Začatie a ukončenie každej jednotlivej služby prenájmu vozidla s vodičom sa musí uskutočniť v technickej základni nachádzajúcej sa v obci, ktorá udelila oprávnenie, s návratom do tejto technickej základne, zatiaľ čo vyzdvihnutie zákazníka a príchod do cieľového miesta môžu byť uskutočnené aj na území iných obcí‘[?]“

               25

               Uznesením predsedu Súdneho dvora z 5. novembra 2012 boli veci C‑419/12 a C‑420/12 spojené na spoločné konanie tak na účely písomnej a ústnej časti konania, ako aj vyhlásenia rozsudku.

         O návrhoch na začatie prejudiciálneho konania

               26

               Svojou otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či rozličné ustanovenia práva Únie bránia niektorým podmienkam stanoveným vo vnútroštátnej, regionálnej a obecnej právnej úprave týkajúcej sa udelenia oprávnenia a výkonu činnosti spočívajúcej v prenájme motorového vozidla s vodičom v meste Rím.

               27

               Vzhľadom na znenie položenej otázky treba najskôr pripomenúť, že v rámci článku 267 ZFEÚ Súdny dvor nemá právomoc vyjadrovať sa ani k výkladu vnútroštátnych právnych a správnych predpisov, ani k súladu týchto predpisov s právom Únie (pozri najmä rozsudky z 18. novembra 1999, Teckal, C-107/98, Zb. s. I-8121, bod 33, ako aj z 23. marca 2006, Enirisorse, C-237/04, Zb. s. I-2843, bod 24 a citovanú judikatúru).

               28

               Z ustálenej judikatúry však vyplýva, že ak sú otázky nesprávne formulované alebo presahujú rámec právomoci, ktorý Súdnemu dvoru priznáva článok 267 ZFEÚ, Súdnemu dvoru prináleží vyvodiť zo všetkých informácií poskytnutých vnútroštátnym súdom, a najmä z odôvodnenia rozhodnutia vnútroštátneho súdu, tie prvky práva Únie, ktoré si vzhľadom na predmet sporu vyžadujú výklad (pozri najmä rozsudok z 11. marca 2010, Attanasio Group, C-384/08, Zb. s. I-2055, bod 18 a citovanú judikatúru). Vzhľadom na to Súdnemu dvoru v prípade potreby prináleží preformulovať otázky, ktoré sú mu položené (pozri najmä rozsudky Attanasio Group, už citovaný, bod 19; zo 14. októbra 2010, Fuß, C-243/09, Zb. s. I-9849, bod 39 a citovanú judikatúru, ako aj zo 4. októbra 2012, Biankov, C‑249/11, bod 57 a citovanú judikatúru).

               29

               Podľa tejto judikatúry možno pripustiť, že aj keď sa položená otázka podľa svojho znenia zrejme usiluje o priame uplatnenie práva Únie na spory vo veci samej, vnútroštátny súd sa na účely tohto sporu v skutočnosti snaží o výklad tohto práva.

               30

               Za týchto podmienok treba položenú otázku chápať tak, že sa v podstate týka toho, či sa článok 49 ZFEÚ alebo pravidlá Únie v oblasti hospodárskej súťaže majú vykladať v tom zmysle, že bránia právnym úpravám, ako sú právne úpravy dotknuté vo veci samej, ktoré s ohľadom na činnosť spočívajúcu v prenájme vozidla s vodičom ukladajú podrobné povinnosti vyjadrené v tejto otázke.

               31

               V tejto súvislosti, pokiaľ ide po prvé o pravidlá Únie v oblasti hospodárskej súťaže, z ustálenej judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že nevyhnutnosť dospieť k takému výkladu práva Únie, ktorý bude pre vnútroštátny súd užitočný, si vyžaduje, aby vnútroštátny súd vymedzil skutkový a právny rámec, do ktorého spadajú ním kladené otázky, resp. aby aspoň objasnil skutkové predpoklady, na ktorých sa uvedené otázky zakladajú. Tieto požiadavky sa uplatňujú o to viac v oblasti hospodárskej súťaže, pre ktorú sú charakteristické zložité skutkové a právne situácie (pozri najmä rozsudky Attanasio Group, už citovaný, bod 32 a citovanú judikatúru, ako aj z 10. mája 2012, Duomo Gpa a i., C‑357/10 až C‑359/10, bod 22).

               32

               V prejednávanej veci však rozhodnutia vnútroštátneho súdu neposkytujú Súdnemu dvoru skutkové a právne okolnosti, ktoré by mu umožnili určiť podmienky, za ktorých by sa na právne úpravy, ako sú úpravy dotknuté vo veci samej, mohli vzťahovať ustanovenia práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže. Konkrétne, tieto rozhodnutia neposkytujú žiadne vysvetlenie súvislosti, ktorú vnútroštátny súd pozoruje medzi týmito ustanoveniami a spormi vo veci samej alebo ich predmetom.

               33

               Za týchto podmienok trebapoloženú otázku v rozsahu, v akom sa týka výkladu pravidiel práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže, vyhlásiť za neprípustnú (pozri analogicky najmä rozsudky Duomo Gpa a i., už citovaný, bod 24; z dnešného dňa Airport Shuttle Express a i., C‑162/12 a C‑163/12, body 37 až 42).

               34

               Pokiaľ ide po druhé o článok 49 ZFEÚ, je nesporné, že všetky prvky sporov vo veci samej sú sústredené v jedinom členskom štáte. V tejto situácii treba overiť, či má Súdny dvor v prejednávaných veciach právomoc rozhodovať o tomto ustanovení (pozri analogicky najmä rozsudky z 31. januára 2008, Centro Europa 7, C-380/05, Zb. s. I-349, bod 64; z 22. decembra 2010, Omalet, C-245/09, Zb. s. I-13771, body 9 a 10, ako aj Duomo Gpa a i., už citovaný, bod 25).

               35

               Na právne úpravy, ako sú právne úpravy dotknuté vo veci samej, ktoré sa podľa svojho znenia uplatňujú bez rozdielu na subjekty usadené na území Talianskej republiky a na subjekty usadené v iných členských štátoch, sa totiž vo všeobecnosti môžu vzťahovať ustanovenia týkajúce sa základných slobôd zaručených Zmluvou o FEÚ len vtedy, ak sa uplatňujú na situácie, ktoré súvisia s obchodom medzi členskými štátmi (pozri v tomto zmysle najmä rozsudky zo 7. mája 1997, Pistre a i., C-321/94 až C-324/94, Zb. s. I-2343, bod 45; z 5. decembra 2000, Guimont, C-448/98, Zb. s. I-10663, bod 21, ako aj Duomo Gpa a i., už citovaný, bod 26 a citovanú judikatúru).

               36

               Pokiaľ ide konkrétnejšie o článok 49 ZFEÚ, z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že toto ustanovenie nemožno uplatniť na činnosti, ktoré nemajú nijakú spojitosť s niektorou zo situácií, ktoré predpokladá právo Únie a v prípade ktorých sa všetky relevantné skutočnosti obmedzujú iba na územie jedného členského štátu (pozri v tomto zmysle najmä rozsudky z 8. decembra 1987, Gauchard, 20/87, Zb. s. 4879, bod 12; z 20. apríla 1988, Bekaert, 204/87, Zb. s. 2029, bod 12; z 1. apríla 2008, Vláda Francúzskeho spoločenstva a valónska vláda, C-212/06, Zb. s. I-1683, bod 33, ako aj z 21. júna 2012, Susisalo a i., C‑84/11, bod 18 a citovanú judikatúru).

               37

               Vzhľadom na to, že v prejednávanej veci majú spory vo veci samej miestu povahu a skutkové okolnosti vo veci samej sú sústredené v jednom členskom štáte, nemožno predpokladať cezhraničné účinky právnych úprav dotknutých vo veci samej. Pritom nič vo vnútroštátnych rozhodnutiach nenaznačuje, že spory vo veci samej majú nejaký cezhraničný význam alebo väzbu s niektorou zo situácií, ktoré upravuje právo Únie. Konkrétne, vnútroštátny súd nevysvetlil, ako vnútroštátne úpravy dotknuté vo veci samej môžu subjektom, ktoré sú štátnymi príslušníkmi iného členského štátu ako Talianskej republiky, brániť vo výkone slobody usadiť stanovenej v článku 49 ZFEÚ.

               38

               Z judikatúry vyplývajúcej z už citovaného rozsudku Guimont síce vyplýva, že aj v čisto vnútroštátnej situácii môže byť odpoveď na otázky týkajúce sa základných slobôd práva Únie pre vnútroštátny súd užitočná najmä za predpokladu, že mu vnútroštátne právo ukladá, aby priznal štátnemu príslušníkovi rovnaké práva ako tie, ktoré štátny príslušník iného členského štátu požíva na základe práva Únie v rovnakej situácii (pozri najmä rozsudky z 1. júla 2010, Sbarigia, C-393/08, Zb. s. I-6337, bod 23, ako aj Susisalo a i., už citovaný, bod 20 a citovanú judikatúru).

               39

               V prejednávanej veci sa predpoklad, na ktorý sa poukazuje v judikatúre uvedenej v predchádzajúcom bode, týka v kontexte sporov vo veci samej práv, ktoré by štátnemu príslušníkovi iného členského štátu ako Talianskej republiky mohli vyplývať z práva Únie, ak by sa nachádzal v rovnakej situácii ako žalobcovia vo veci samej.

               40

               Svojimi žalobami podanými na vnútroštátny súd sa pritom žalobcovia vo veci samej zrejme snažia získať za odlišných podmienok, než sú tie, ktoré sa na nich v súčasnosti uplatňujú, či dokonca bez akýchkoľvek podmienok, vstup na územie Roma Capitale, a konkrétne do ZTL nachádzajúcich sa na jeho území, aby tam mohli vykonávať činnosť spočívajúcu v prenájme vozidla s vodičom. Z vnútroštátnych rozhodnutí však vyplýva, že takýto prístup sa neuplatňuje na účely trvalého a nepretržitého výkonu tejto činnosti z tohto územia a na základe príslušného oprávnenia, ale skôr na účely ad hoc výkonu tejto činnosti z iných území na základe oprávnení udelených inými obcami, avšak bez toho, aby museli dodržať všetky podmienky stanovené týmito oprávneniami.

               41

               Na rozdiel od situácií, o ktorých bolo rozhodnuté v už citovanom rozsudku Attanasio Group, v rozsudkoch z 1. júna 2010, Blanco Pérez a Chao Gómez (C-570/07 a C-571/07, Zb. s. I-4629), alebo z 26. septembra 2013, Ottica New Line Di Vincenzo (C‑539/11), situácia, ktorá viedla k podaniu týchto žalôb vo veci samej, sa neodzrkadľuje v slobode usadiť sa, ale na prvý pohľad v slobodnom poskytovaní služieb.

               42

               Na základe článku 58 ZFEÚ slobodné poskytovanie služieb v oblasti dopravy však neupravuje článok 56 ZFEÚ, ale tretia časť hlavy VI Zmluvy o FEÚ, ktorá sa týka spoločnej dopravnej politiky (pozri rozsudok z 22. decembra 2010, Yellow Cab Verkehrsbetrieb, C-338/09, Zb. s. I-13927, body 29 a 30). Navyše ako v podstate pripomína vnútroštátny súd, činnosti spočívajúce v prenájme vozidla s vodičom, ako sú činnosti dotknuté vo veci samej, nepatria do pôsobnosti ustanovení, ktoré boli na základe článku 91 ods. 1 ZFEÚ prijaté na účely liberalizácie dopravných služieb.

               43

               Z toho vyplýva, že vzhľadom na osobitné okolnosti sporov vo veci samej prípadný výklad článku 49 ZFEÚ nemá súvislosť s realitou alebo predmetom týchto sporov (pozri analogicky rozsudok Sbarigia, už citovaný, body 23, 24, 27 a 28). Ako však vyplýva z ustálenej judikatúry Súdneho dvora, tento súd nemá za takýchto okolností právomoc odpovedať na prejudiciálnu otázku (pozri v tomto zmysle najmä rozsudky z 15. decembra 1995, Bosman, C-415/93, Zb. s. I-4921, bod 61; z 1. októbra 2009, Woningstichting Sint Servatius, C-567/07, Zb. s. I-9021, bod 43; Omalet, už citovaný, bod 11, a zo 7. júna 2012, Vinkov, C‑27/11, bod 44).

               44

               Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy Súdny dvor nemá právomoc odpovedať na tieto návrhy na začatie prejudiciálneho konania, ktoré podal Tribunale amministrativo regionale per il Lazio, a to v rozsahu, v akom sa týkajú výkladu článku 49 ZFEÚ. V rozsahu, v akom sa uvedené návrhy týkajú výkladu iných ustanovení práva Únie, musia sa vyhlásiť za neprípustné.

         O trovách

               45

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:

                     Súdny dvor Európskej únie nemá právomoc odpovedať na návrhy na začatie prejudiciálneho konania, ktoré podal Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Taliansko) rozhodnutiami z 20. júna 2012 v spojených veciach C‑419/12 a C‑420/12, a to v rozsahu, v akom sa týkajú výkladu článku 49 ZFEÚ. V rozsahu, v akom sa uvedené návrhy týkajú výkladu iných ustanovení práva Únie, musia sa vyhlásiť za neprípustné.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: taliančina.


Rozsudok Všeobecného súdu (siedma komora) z 13. júla 2017.#LG Electronics, Inc. v. Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo.#Ochranná známka Európskej únie – Prihláška slovnej ochrannej známky Európskej únie QD – Absolútne dôvody zamietnutia – Opisný charakter – Nedostatok rozlišovacej spôsobilosti – Článok 7 ods. 1 písm. b) a c) nariadenia (ES) č. 207/2009.#Vec T-650/16.


title: Rozsudok Súdneho dvora - 30. jún 2016#Lidl#Prípad C-134/15

text:
      ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (druhá komora)
      z 30. júna 2016 (*)

      „Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Nariadenie (ES) č. 543/2008 – Poľnohospodárstvo – Spoločná organizácia trhov – Obchodné normy – Čerstvé spotrebiteľsky balené hydinové mäso – Povinnosť uvádzať celkovú cenu a cenu za jednotku hmotnosti na spotrebiteľskom obale alebo na pripevnenom štítku – Charta základných práv Európskej únie – Článok 16 – Sloboda podnikania – Proporcionalita – Článok 40 ods. 2 druhý pododsek ZFEÚ – Zákaz diskriminácie“
      Vo veci C‑134/15,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Sächsisches Oberverwaltungsgericht
         (Saský vrchný správny súd, Nemecko) z 24. februára 2015 a doručený Súdnemu dvoru 19. marca 2015, ktorý súvisí s konaním:

      Lidl GmbH & Co. KG
      proti
      Freistaat Sachsen,
      SÚDNY DVOR (druhá komora),
      v zložení: predseda druhej komory M. Ilešič, sudcovia C. Toader (spravodajkyňa), A. Rosas, A. Prechal a E. Jarašiūnas,
      generálny advokát: M. Bobek,
      tajomník: K. Malacek, referent,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 13. januára 2016,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        Lidl GmbH & Co. KG, v zastúpení: A. Pitzer a M. Grube, Rechtsanwälte,
      –        Freistaat Sachsen, v zastúpení: I. Gruhne, splnomocnená zástupkyňa,
      –        Európska komisia, v zastúpení: B. Schima a K. Skelly, splnomocnení zástupcovia,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 16. marca 2016,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka platnosti článku 5 ods. 4 písm. b) nariadenia Komisie (ES) č. 543/2008 zo
         16. júna 2008, ktorým sa zavádzajú podrobné pravidlá uplatňovania nariadenia Rady (ES) č. 1234/2007 o obchodných normách pre
         hydinové mäso (Ú. v. EÚ L 157, 2008, s. 46).

      2        Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi maloobchodným podnikom Lidl GmbH & Co. KG a Freistaat Sachsen (Spolková krajina
         Sasko, Nemecko) vo veci povinnosti stanovenej týmto ustanovením uvádzať pri maloobchodnom predaji čerstvého spotrebiteľsky
         baleného hydinového mäsa celkovú cenu a cenu za jednotku hmotnosti na spotrebiteľskom obale alebo na pripevnenom štítku (ďalej
         len „povinnosť označovania“).

       Právny rámec
       Právo Únie
      3        Článok 39 ZFEÚ definuje ciele spoločnej poľnohospodárskej politiky. Podľa článku 41 písm. b) ZFEÚ na dosiahnutie týchto cieľov
         možno najmä prijať spoločné opatrenia na podporu spotreby niektorých výrobkov.

      4        Článok 2 nariadenia Rady (EHS) č. 2777/75 z 29. októbra 1975 o spoločnej organizácii trhu s hydinovým mäsom (Ú. v. ES L 282,
         1975, s. 77; Mim. vyd. 03/002, s. 138), stanovoval, že bolo možné prijímať opatrenia Spoločenstva najmä na podporu predaja
         niektorých výrobkov alebo na zlepšenie ich kvality. Obchodné normy sa mohli vzťahovať najmä na ich balenie, ponúkanie a označovanie.

      5        Nariadenie Rady (EHS) č. 1906/90 z 26. júna 1990, o niektorých normách pre uvádzanie hydiny na trh (Ú. v. ES L 173, 1990,
         s. 1; Mim. vyd. 03/010, s. 92) zaviedlo osobitné pravidlá v oblasti označovania, vrátane povinnosti uvádzať na spotrebiteľskom
         obale alebo na pripevnenom štítku celkovú cenu a cenu za jednotku hmotnosti uplatniteľnej na maloobchodný predaj čerstvého
         spotrebiteľsky baleného hydinového mäsa.

      6        Druhé odôvodnenie tohto nariadenia znelo:

      „keďže uvedené normy môžu prispieť k zlepšeniu kvality hydinového mäsa a v dôsledku toho zjednodušiť predaj takého mäsa; keďže
         je preto v záujme výrobcov, obchodníkov a spotrebiteľov, aby sa normy pre uvádzanie na trh uplatňovali na hydinové mäso vhodné
         na ľudskú spotrebu“.

      7        Podľa článku 5 ods. 3 písm. b) tohto nariadenia:

      „V prípade spotrebiteľsky baleného hydinového mäsa sa na spotrebiteľskom obale alebo na pripevnenom štítku uvádza:
      …
      b)      v prípade čerstvého hydinového mäsa celková cena a cena za jednotku hmotnosti v etape maloobchodného predaja“.
      8        Nariadenie č. 2777/75 bolo zrušené nariadením Rady (ES) č. 1234/2007 z 22. októbra 2007 o vytvorení spoločnej organizácie
         poľnohospodárskych trhov a o osobitných ustanoveniach pre určité poľnohospodárske výrobky („jednotné nariadenie o spoločnej
         organizácii trhov“) (Ú. v. EÚ L 299, 2007, s. 1). Toto posledné uvedené nariadenie spoločne upravilo 21 spoločných organizácií
         trhov pre jednotlivé výrobky alebo skupiny výrobkov. Ako vyplýva z jeho odôvodnenia 7, „zjednodušenie“, ktoré zavádza, „by
         nemalo viesť k spochybneniu politických rozhodnutí, ktoré sa v priebehu rokov prijali v rámci [spoločnej poľnohospodárskej
         politiky]“. Odôvodnenie 10 tohto nariadenia zdôrazňuje cieľ stability trhov a zabezpečenia primeranej životnej úrovne pre
         poľnohospodárov prostredníctvom rôznych intervenčných nástrojov, s prihliadnutím na rôzne potreby v každom z týchto sektorov
         a vzájomnú závislosť medzi týmito sektormi.

      9        Pokiaľ ide o hydinové mäso, článok 121 písm. e) bod iv) nariadenia č. 1234/2007 oprávňuje Európsku komisiu prijať „pravidlá
         týkajúce sa ďalších označení, ktoré sa majú nachádzať na sprievodných obchodných dokumentoch, etikiet, obchodnej úpravy a propagácie
         hydinového mäsa určeného konečnému spotrebiteľovi a názov, pod ktorým sa výrobok predáva v zmysle článku 3 ods. 1 bodu 1 smernice
         2000/13/ES [Európskeho parlamentu a Rady z 20. marca 2000 o aproximácii právnych predpisov členských štátov, týkajúcich sa
         označovania, prezentácie a reklamy potravín (Ú. v. ES L 109, 2000, s. 29; Mim. vyd. 15/005, s. 75)]“.

      10      Podľa odôvodnení 1 až 3 nariadenia č. 543/2008 v rozsahu, v akom „niektoré ustanovenia a povinnosti ustanovené v nariadení…
         č. 1906/90 sa do nariadenia… č. 1234/2007 nezapracovali“, boli prijaté vhodné ustanovenia v rámci nariadenia č. 543/2008,
         „aby bola umožnená kontinuita a správne fungovanie spoločnej organizácie trhu a najmä obchodných noriem“.

      11      Odôvodnenie 10 nariadenia č. 543/2008 znie:

      „Aby mal spotrebiteľ k dispozícii dostatočné, jasné a objektívne informácie o výrobkoch ponúkaných na predaj a zároveň aby
         sa zabezpečil voľný pohyb týchto výrobkov v Spoločenstve, je potrebné zaistiť, aby obchodné normy pre hydinové mäso čo najviac
         zohľadňovali ustanovenia smernice Rady 76/211/EHS z 20. januára 1976 o aproximácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich
         sa plnenia určitých spotrebiteľsky balených výrobkov podľa hmotnosti alebo objemu [(Ú. v. ES L 46, 1976, s. 1; Mim. vyd. 13/003,
         s. 91)].“

      12      Článok 5 ods. 4 písm. b) tohto nariadenia je zhodný s článkom 5 ods. 3 písm. b) nariadenia č. 1906/90.

      13      Aj keď nariadenie č. 1234/2007 bolo zrušené nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1308/2013 zo 17. decembra 2013,
         ktorým sa vytvára spoločná organizácia trhov s poľnohospodárskymi výrobkami, a ktorým sa zrušujú nariadenia Rady (EHS) č. 922/72,
         (EHS) č. 234/79, (ES) č. 1037/2001 a (ES) č. 1234/2007 (Ú. v. EÚ L 347, 2013, s. 641), jeho ustanovenia týkajúce sa obchodných
         noriem pre výrobky v sektore vajec a hydinového mäsa sa naďalej uplatňujú až do začatia uplatňovania príslušných obchodných
         pravidiel, ktoré sa stanovia v súlade s delegovanými aktmi, v súlade s článkom 230 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 1308/2013.

       Nemecké právo
      14      Ustanovenie § 3 ods. 2 bodu 6 Verordnung über Vermarktungsnormen für Geflügelfleisch (nariadenie o obchodných normách pre
         hydinové mäso) z 22. marca 2013 (BGB1. 2013 I, s. 624), stanovuje:

      „Je zakázané… uskladňovať hydinové mäso na účely predaja, ponúkať ho, dodávať, predávať alebo iným spôsobom uvádzať do obehu
         bez toho, aby boli správne a úplne uvedené informácie vymenované v článku 5 ods. 4 [nariadenia č. 543/2008].“

      15      Podľa § 9 ods. 3 bodu 1 tohto nariadenia:

      „Protiprávneho konania v zmysle § 7 ods. 1 bodu 3 Handelsklassengesetz (zákon o obchodných kategóriách) sa dopúšťa ten, kto
         v rozpore s § 3 [tohto] nariadenia upravené jatočné telá hydiny, hydinové mäso alebo časti hydiny uskladňuje na účely predaja,
         ponúka na predaj, vystavuje, dodáva, predáva alebo iným spôsobom uvádza do obehu.“

       Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
      16      Lidl je maloobchodný podnik a na celom území Nemecka prevádzkuje diskontné predajne potravín. V regióne Lampertswalde prevádzkuje
         niekoľko obchodov, kde najmä ponúka na predaj čerstvé spotrebiteľsky balené hydinové mäso. Podľa rozhodnutia vnútroštátneho
         súdu cena tohto výrobku nie je uvedená priamo na jeho spotrebiteľskom obale alebo na pripevnenom štítku, ale je uvedená pomocou
         cenoviek upevnených na regáloch.

      17      Sächsische Landesanstalt für Landwirtschaft (Saský úrad pre poľnohospodárstvo, Nemecko), teraz Sächsisches Landesamt für Umwelt,
         Landwirtschaft und Geologie (Saský úrad pre životné prostredie, poľnohospodárstvo a geológiu, Nemecko), konštatoval túto prax
         v oblasti označovania cien pri príležitosti rôznych kontrol. Domnieval sa, že táto prax je v rozpore s ustanoveniami článku
         5 ods. 3 písm. b) nariadenia č. 1906/90, uplatniteľného ku dňu vykonania kontrol.

      18      Lidl podal 30. apríla 2007 na Verwaltungsgericht Dresden (Správny súd Drážďany, Nemecko) žalobu na určenie, že jeho prax označovania
         cien nie je v rozpore s ustanoveniami článku 5 ods. 4 písm. b) nariadenia č. 543/2008, ktorý má rovnaký obsah ako článok 5
         ods. 3 písm. b) nariadenia č. 1906/90. V podstate tvrdil, že tieto ustanovenia sú „neúčinné“, pretože neprimerane zasahujú
         do práva na slobodný výkon povolania v zmysle článku 15 ods. 1 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“)
         v spojení s článkom 6 ods. 1 ZEÚ.

      19      Rozsudkom z 10. novembra 2010 Verwaltungsgericht Dresden (Správny súd Drážďany) zamietol túto žalobu vo veci samej.

      20      Lidl podal odvolanie proti tomuto rozsudku na Sächsisches Oberverwaltungsgericht (Saský vrchný správny súd, Nemecko). Tento
         súd sa domnieva, že článok 5 ods. 4 písm. b) nariadenia č. 543/2008 je uplatniteľný na žalobcu vo veci samej a že výsledok
         tohto sporu, o ktorom rozhoduje, závisí od platnosti tohto ustanovenia. V tomto ohľade má pochybnosti, pokiaľ ide o jeho platnosť
         z hľadiska článku 15 ods. 1 a článku 16 Charty, ako aj článku 40 ods. 2 druhého pododseku ZFEÚ.

      21      Podľa názoru vnútroštátneho súdu povinnosť označovania nevedie k neprimeraným a neúnosným zásahom do slobody podnikateľskej
         činnosti a slobody podnikania žalobcu vo veci samej, pretože podstata týchto práv a slobôd je zachovaná. Uvádzanie čerstvého
         spotrebiteľsky baleného hydinového mäsa na trh totiž nie je zakázané článkom 5 ods. 4 písm. b) nariadenia č. 543/2008, ktorý
         skôr obsahuje ustanovenia o uvádzaní cien týchto výrobkov. Okrem toho táto povinnosť zodpovedá cieľu všeobecného záujmu ochrany
         spotrebiteľov.

      22      Vnútroštátny súd však pochybuje, že povinnosť označovania, ktorá vyplýva z tohto ustanovenia, je neprimeraná, keďže na jednej
         strane nie je stanovená pre iné výrobky v spotrebiteľských obaloch, akými sú hovädzie, bravčové, ovčie alebo kozie mäso, a na
         druhej strane spôsobuje dodatočné finančné a organizačné náklady obmedzujúce hospodársku súťaž.

      23      Vzhľadom na zákaz diskriminácie sa vnútroštátny súd pýta na dôvodnosť rozdielneho zaobchádzania medzi čerstvým hydinovým mäsom
         a ostatnými čerstvými druhmi mäsa určenými na ľudskú spotrebu z dôvodu neexistencie porovnateľnej povinnosti v oblasti ich
         označovania.

      24      Za týchto podmienok Sächsisches Oberverwaltungsgericht (Saský vrchný správny súd) rozhodol prerušiť konanie a predložiť Súdnemu
         dvoru tieto prejudiciálne otázky:

      „1.      Je článok 5 ods. 4 písm. b) [nariadenia č. 543/2008] zlučiteľný s článkom 6 ods. 1 prvým pododsekom ZEÚ v spojení s článkom
         15 ods. 1 a článkom 16 Charty?

      2.      Je článok 5 ods. 4 písm. b) nariadenia č. 543/2008 zlučiteľný s článkom 40 ods. 2 druhým pododsekom ZFEÚ?“
       O prejudiciálnych otázkach
       O prvej otázke
      25      Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či je článok 5 ods. 4 písm. b) nariadenia č. 543/2008, ktorý stanovuje
         povinnosť označovania, platný z hľadiska článku 15 ods. 1 a článku 16 Charty.

      26      Na úvod treba uviesť, že hoci sa vnútroštátny súd a účastníci konania vo veci samej domnievajú, že platnosť povinnosti označovania
         musí byť skúmaná z hľadiska článku 15 ods. 1 a článku 16 Charty, z ktorých prvý sa týka slobodnej voľby povolania a práva
         pracovať a druhý sa týka slobody podnikania, je nutné konštatovať, že povinnosť označovania neobmedzuje možnosť osôb „vykonávať
         slobodne zvolené… povolanie“ v zmysle článku 15 Charty. Naopak povinnosť označovania môže obmedzovať slobodu podnikania uznanú
         v článku 16 Charty.

      27      Právo slobodne podnikať predovšetkým zahŕňa právo každého podniku slobodne nakladať s disponibilnými ekonomickými, technickými
         a finančnými zdrojmi v medziach zodpovednosti, ktorú nesie za svoje vlastné konanie (rozsudok z 27. marca 2014, UPC Telekabel
         Wien, C‑314/12, EU:C:2014:192, bod 49).

      28      Súdny dvor tiež rozhodol, že ochrana priznaná článkom 16 Charty zahŕňa slobodu vykonávať hospodársku alebo obchodnú činnosť,
         zmluvnú slobodu a slobodnú hospodársku súťaž, čo vyplýva aj z vysvetliviek k tomuto článku, ktoré sa majú podľa článku 6 ods. 1
         tretieho pododseku ZEÚ a článku 52 ods. 7 Charty zohľadniť pri jej výklade (rozsudky z 22. januára 2013, Sky Österreich, C‑283/11,
         EU:C:2013:28, bod 42, a zo 17. októbra 2013, Schaible, C‑101/12, EU:C:2013:661, bod 25).

      29      Povinnosť označovania stanovená v článku 5 ods. 4 písm. b) nariadenia č. 543/2008 môže obmedziť výkon tejto slobody podnikania,
         pretože takáto povinnosť predstavuje pre svojho adresáta obmedzenie slobodného používania disponibilných zdrojov, pretože
         ho zaväzuje k tomu, aby prijal opatrenia, ktoré môžu byť značne nákladné a môžu mať významný vplyv na organizáciu jej činností
         (pozri v tomto zmysle rozsudok z 27. marca 2014, UPC Telekabel Wien, C‑314/12, EU:C:2014:192, bod 50).

      30      Podľa judikatúry Súdneho dvora však sloboda podnikania nepredstavuje absolútne privilégium, ale ju treba posudzovať s ohľadom
         na jej spoločenskú funkciu (pozri najmä rozsudky zo 6. septembra 2012, Deutsches Weintor, C‑544/10, EU:C:2012:526, bod 54,
         ako aj z 22. januára 2013, Sky Österreich, C‑283/11, EU:C:2013:28, bod 45 a citovanú judikatúru).

      31      V dôsledku toho výkon tejto slobody môže byť obmedzený pod podmienkou, že v súlade s článkom 52 ods. 1 Charty sú takéto obmedzenia
         stanovené zákonom a rešpektujú základný obsah tejto slobody a že pri dodržaní zásady proporcionality sú nevyhnutné a skutočne
         zodpovedajú cieľom všeobecného záujmu uznaným Európskou úniou alebo potrebe ochrany práv a slobôd druhého.

      32      Aj keď vnútroštátny súd uvádza, že povinnosť označovania ako obmedzenie výkonu práva zaručeného článkom 16 Charty je stanovená
         zákonom a zastáva názor, že uvedená povinnosť rešpektuje základný obsah tohto práva a skutočne zodpovedá cieľom všeobecného
         záujmu uznávaným Úniou, a to ochrana spotrebiteľa, má pochybnosti o primeranosti takéhoto opatrenia.

      33      V tomto ohľade z ustálenej judikatúry vyplýva, že zásada proporcionality vyžaduje, aby akty inštitúcií Únie neprekračovali
         hranice toho, čo je primerané a nevyhnutné na uskutočnenie legitímnych cieľov sledovaných predmetnou právnou úpravou, pričom
         ak sa ponúka výber medzi viacerými primeranými opatreniami, je potrebné prikloniť sa k najmenej obmedzujúcemu a spôsobené
         zásahy nesmú byť neprimerané vo vzťahu k sledovaným cieľom (pozri rozsudky z 12. júla 2001, Jippes a i., C‑189/01, EU:C:2001:420,
         bod 81, ako aj z 22. januára 2013, Sky Österreich, C‑283/11, EU:C:2013:28, bod 50).

      34      Okrem toho Súdny dvor už uviedol, že sloboda podnikania môže byť predmetom širokej škály zásahov verejnej moci, ktoré sú schopné
         vo verejnom záujme obmedziť výkon hospodárskej činnosti (rozsudok z 22. januára 2013, Sky Österreich, C‑283/11, EU:C:2013:28,
         bod 46).

      35      V predmetnej veci pokiaľ ide po prvé o ciele dotknutej právnej úpravy Únie, ako vyplýva z druhého odôvodnenia nariadenia č. 1906/90,
         obchodné normy v sektore hydinového mäsa môžu prispieť k zlepšeniu kvality tohto mäsa a zjednodušiť jeho predaj, v záujme
         výrobcov, obchodníkov a spotrebiteľov. Navyše štvrté odôvodnenie tohto nariadenia zdôrazňuje záujem na tom, aby sa spotrebiteľovi
         poskytli úplnejšie informácie najmä o označovaní, reklame, obsahu údajov týkajúcich sa použitého spôsobu chladenia a spôsobu
         chovu používaného na produkciu hydiny.

      36      Tieto ciele prevzalo nariadenie č. 543/2008, ktoré v odôvodnení 10 zdôrazňuje nutnosť poskytnúť spotrebiteľovi dostatočné,
         jasné a objektívne informácie o výrobkoch ponúkaných na predaj.

      37      Z vyššie uvedeného vyplýva, že hlavné ciele dotknutej právnej úpravy Únie sa týkajú jednak zlepšenia príjmov výrobcov a hospodárskych
         subjektov pôsobiacich v sektore hydinového mäsa, vrátane čerstvého hydinového mäsa, jednak ochrany spotrebiteľov, a predstavujú
         ciele všeobecného záujmu, ktoré uznáva primárne právo Únie.

      38      Pokiaľ ide po druhé o spôsobilosť povinnosti označovania zaručiť dosiahnutie sledovaných cieľov, normotvorca mohol dospieť
         k záveru, že táto povinnosť na jednej strane umožňuje zaručiť dôveryhodné informovanie spotrebiteľa vďaka údaju uvedenému
         na obale, a na druhej strane môže spotrebiteľa nabádať na kúpu hydinového mäsa, čo zlepšuje perspektívy predaja tohto výrobku,
         a v dôsledku toho príjmy výrobcov.

      39      Čo sa týka nevyhnutnosti takejto právnej úpravy, normotvorca Únie sa mohol legitímne domnievať, že právna úprava, ktorá stanovuje
         iba umiestnenie ceny na regáloch, neumožňuje dosiahnuť sledované ciele tak účinne ako článok 5 ods. 4 písm. b) nariadenia
         č. 543/2008, keďže iba uvedenie celkovej ceny a ceny za jednotku hmotnosti umožňuje v prípade výrobkov, ktorých jednotlivé
         balenia nemusia mať rovnakú hmotnosť, zaručiť dostatočné informovanie spotrebiteľa. Takáto povinnosť sa okrem toho nezdá neprimeraná
         vo vzťahu k sledovaným cieľom, keďže uvedenie celkovej ceny a ceny za jednotku hmotnosti, stanovené v článku 5 ods. 4 nariadenia
         č. 543/2008, je iba jedným z údajov, ktoré musia byť uvedené na základe tohto ustanovenia na spotrebiteľskom obale alebo na
         pripevnenom štítku.

      40      V dôsledku toho je zásah do slobody podnikania žalobcu vo veci samej v predmetnom prípade primeraný sledovaným cieľom.

      41      Z vyššie uvedených úvah vyplýva, že z preskúmania prvej otázky nevyplynula nijaká skutočnosť, ktorá by mohla ovplyvniť platnosť
         článku 5 ods. 4 písm. b) nariadenia č. 543/2008 z hľadiska slobody podnikania, ako je upravená v článku 16 Charty.

       O druhej otázke
      42      Druhou otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či je článok 5 ods. 4 písm. b) nariadenia č. 543/2008 platný z hľadiska zásady zákazu
         diskriminácie upravenej v článku 40 ods. 2 druhom pododseku ZFEÚ.

      43      Táto otázka je položená z dôvodu okolnosti, vysvetlenej vnútroštátnym súdom, že pre iné kategórie čerstvého mäsa určeného
         na ľudskú spotrebu, najmä pre hovädzie, bravčové, ovčie a kozie mäso, neexistuje podobná povinnosť v oblasti uvádzania cien.

      44      V tejto súvislosti treba pripomenúť, že zásada zákazu diskriminácie je súčasťou všeobecných zásad práva Únie a v oblasti poľnohospodárstva
         je vyjadrená v článku 40 ods. 2 druhom pododseku ZFEÚ (pozri rozsudok zo 14. marca 2013, Agrargenossenschaft Neuzelle, C‑545/11,
         EU:C:2013:169, bod 41 a citovanú judikatúru). Zo znenia uvedeného článku vyplýva, že toto ustanovenie zakazuje akúkoľvek diskrimináciu
         medzi výrobcami a spotrebiteľmi v rámci Únie.

      45      Z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že táto zásada sa neuplatňuje len na výrobcov a spotrebiteľov, ale platí aj pre ostatné
         kategórie hospodárskych subjektov, ktoré podliehajú spoločnej organizácii trhov, ako sú hospodárske subjekty, ktoré uvádzajú
         na trh čerstvé hydinové mäso alebo iné druhy čerstvého mäsa (pozri v tomto zmysle rozsudok z 5. októbra 1994, Nemecko/Rada,
         C‑280/93, EU:C:1994:367, bod 68).

      46      Zásada zákazu diskriminácie vyžaduje, aby sa porovnateľné situácie neposudzovali rozdielne a rozdielne situácie neposudzovali
         rovnako, ak takéto posudzovanie nie je objektívne odôvodnené (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 6. decembra 2005, ABNA a i.,
         C‑453/03, C‑11/04, C‑12/04 a C‑194/04, EU:C:2005:741, bod 63, ako aj zo 14. marca 2013, Agrargenossenschaft Neuzelle, C‑545/11,
         EU:C:2013:169, bod 42).

      47      Pokiaľ ide ďalej o rozsah preskúmania dodržiavania tejto zásady, treba pripomenúť, že normotvorca Únie má v oblasti poľnohospodárstva
         širokú mieru voľnej úvahy. V dôsledku toho sa súdne preskúmanie musí obmedziť na overenie, či dotknuté opatrenie nie je postihnuté
         zjavnou chybou, alebo zneužitím právomoci, alebo či dotknutý orgán zjavne neprekročil medze svojej voľnej úvahy (rozsudok
         zo 14. marca 2013, Agrargenossenschaft Neuzelle, C‑545/11, EU:C:2013:169, bod 43).

      48      V predmetnej veci patria výrobky, vo vzťahu ku ktorým vnútroštátny súd vyjadruje pochybnosti, pokiaľ ide o nediskriminačnú
         povahu dotknutej právnej úpravy, do rôznych poľnohospodárskych sektorov.

      49      V tejto súvislosti článok 40 ods. 2 prvý pododsek ZFEÚ upravuje využitie rôznych mechanizmov, ktoré možno použiť na účely
         dosiahnutia cieľov definovaných v článku 39 ZFEÚ. Okrem toho, ako vyplýva z nariadenia č. 1234/2007, každá spoločná organizácia
         trhu zahŕňa osobitnosti, ktoré sú jej vlastné. Z toho vyplýva, že porovnanie technických mechanizmov použitých pre právnu
         úpravu rôznych sektorov trhu nemôže predstavovať platný základ na preukázanie výhrady diskriminácie medzi odlišnými výrobkami,
         ktoré podliehajú rôznym pravidlám (pozri v tomto zmysle rozsudok z 28. októbra 1982, Lion a i., 292/81 a 293/81, EU:C:1982:375,
         bod 24).

      50      Z vyššie uvedených úvah vyplýva, že z preskúmania druhej otázky nevyplynula nijaká skutočnosť, ktorá by mohla ovplyvniť platnosť
         článku 5 ods. 4 písm. b) nariadenia č. 543/2008 z hľadiska zásady zákazu diskriminácie, ako je upravená v článku 40 ods. 2
         druhom pododseku ZFEÚ.

       O trovách
      51      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol takto:
      1.      Z preskúmania prvej prejudiciálnej otázky nevyplynula nijaká skutočnosť, ktorá by mohla ovplyvniť platnosť článku 5 ods. 4
            písm. b) nariadenia Komisie (ES) č. 543/2008 zo 16. júna 2008, ktorým sa zavádzajú podrobné pravidlá uplatňovania nariadenia
            Rady (ES) č. 1234/2007 o obchodných normách pre hydinové mäso z hľadiska slobody podnikania, ako je upravená v článku 16 Charty
            základných práv Európskej únie.
      2.      Z preskúmania druhej prejudiciálnej otázky nevyplynula nijaká skutočnosť, ktorá by mohla ovplyvniť platnosť článku 5 ods. 4
            písm. b) nariadenia č. 543/2008 z hľadiska zásady zákazu diskriminácie, ako je upravená v článku 40 ods. 2 druhom pododseku
            ZFEÚ.
      Podpisy
      * Jazyk konania: nemčina.