title: Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 13. júna 2013. # Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer) proti Société anonyme d'intérêt collectif agricole Unanimes (C-671/11 a C-672/11), Organisation de producteurs Les Cimes (C-673/11), Société Agroprovence (C-674/11), Regalp SA (C-675/11) a Coopérative des producteurs d’asperges de Montcalm (COPAM) (C-676/11). # Návrhy na začatie prejudiciálneho konania: Conseil d'État - Francúzsko. # Poľnohospodárstvo - Európsky poľnohospodársky usmerňovací a záručný fond - Pojem ‚kontrolované obdobie‘ - Možnosť predĺžiť kontrolované obdobie a umiestniť ho v čase - Cieľ účinnosti kontrol - Právna istota. # Spojené veci C-671/11 až C-676/11.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (štvrtá komora)
      z 13. júna 2013 (
            *1
         )
      „Poľnohospodárstvo — Európsky poľnohospodársky usmerňovací a záručný fond — Pojem ‚kontrolované obdobie‘ — Možnosť predĺžiť kontrolované obdobie a umiestniť ho v čase — Cieľ účinnosti kontrol — Právna istota“
      V spojených veciach C-671/11 až C-676/11,
      ktorých predmetom sú návrhy na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podané rozhodnutiami Conseil d’État (Francúzsko) z 28. novembra 2011 a doručené Súdnemu dvoru 29. decembra 2011, ktoré súvisia s konaniami:

         Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer), ktorý je právnym nástupcom Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture (Viniflhor),
      proti

         Société anonyme d’intérêt collectif agricole Unanimes (C-671/11 a C-672/11),

         Organisation de producteurs Les Cimes (C-673/11),

         Société Agroprovence (C-674/11),

         Regalp SA (C-675/11),

         Coopérative des producteurs d’asperges de Montcalm (COPAM) (C-676/11),
      SÚDNY DVOR (štvrtá komora),
      v zložení: predseda štvrtej komory L. Bay Larsen, sudcovia J. Malenovský, U. Lõhmus, M. Safjan (spravodajca) a A. Prechal,
      generálny advokát: N. Jääskinen,
      tajomník: V. Tourrès, referent,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 16. januára 2013,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer), v zastúpení: J.-C. Balat, avocat,

               —

               Société anonyme d’intérêt collectif agricole Unanimes, v zastúpení: B. Néouze a O. Delattre, avocats,

               —

               Organisation de producteurs Les Cimes, la Société Agroprovence a Regalp SA, v zastúpení: G. Lesourd, avocat,

               —

               Coopérative des producteurs d’asperges de Montcalm (COPAM), v zastúpení: J.-P. Montenot a T. Apostoliuc, avocats,

               —

               francúzska vláda, v zastúpení: N. Rouam a G. de Bergues, splnomocnení zástupcovia,

               —

               poľská vláda, v zastúpení: M. Szpunar a B. Majczyna, splnomocnení zástupcovia,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: D. Bianchi a P. Rossi, splnomocnení zástupcovia,

         so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Tieto návrhy na začatie prejudiciálneho konania sa týkajú výkladu článku 2 ods. 4 nariadenia Rady (EHS) č. 4045/89 z 21. decembra 1989 o kontrole opatrení tvoriacich súčasť systému financovania záručnej sekcie Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF), vykonávaných členskými štátmi, a o zrušení smernice 77/435/EHS (Ú. v. ES L 388, s. 18; Mim. vyd. 03/009, s. 208), zmeneného a doplneného nariadením Rady (ES) č. 3094/94 z 12. decembra 1994 (Ú. v. ES L 328, s. 1; Mim. vyd. 03/017, s. 24, ďalej len „nariadenie č. 4045/89“).

               2

               Tieto návrhy boli predložené v rámci šiestich sporov medzi Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer), ktorý je právnym nástupcom Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture (Viniflhor), na jednej strane a v rámci jednotlivých vecí Société anonyme d’intérêt collectif agricole Unanimes, Organisation de producteurs Les Cimes, Société Agroprovence, Regalp SA a Coopérative des producteurs d’asperges de Montcalm (COPAM) (ďalej spoločne len „subjekty vo veci samej“) na druhej strane, ktoré sa týkajú zákonnosti vymáhania pomoci Spoločenstva poskytnutej záručnou sekciou Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF).

         Právny rámec

               3

               Článok 8 ods. 1 nariadenia Rady (EHS) č. 729/70 z 21. apríla 1970 o financovaní spoločnej poľnohospodárskej politiky [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 94, s. 13) stanovuje:
               „Členské štáty v súlade s vnútroštátnymi ustanoveniami stanovenými zákonmi, nariadeniami alebo administratívnymi opatreniami vykonajú opatrenia potrebné na:

                        —

                        uistenie sa o tom, že operácie financované [EPUZF] sa skutočne a správne vykonali,

                        —

                        zabránenie nezrovnalostiam a ich vyšetrenie,

                        —

                        opätovné získanie strát, ktoré nastali v dôsledku nezrovnalostí alebo nedbalosti.

                  …“ [neoficiálny preklad]

               4

               Prvé až štvrté a desiate odôvodnenie nariadenia č. 4045/89 stanovujú:
               „… podľa článku 8 nariadenia… č. 729/70… prijmú členské štáty opatrenia nevyhnutné na zabezpečenie toho, že operácie financované [EPUZF] sú vykonávané skutočne a správne, na zabránenie nezrovnalostiam a [na] ich vyšetrenie a na opätovné získanie strát, ktoré nastali v dôsledku nezrovnalostí alebo nedbalosti;
               … týmto nariadením naviac nie sú dotknuté vnútroštátne predpisy týkajúce sa kontroly, ktoré sú širšie ako ustanovenia tohto nariadenia;
               … je nutné vyzvať členské štáty, aby posilnili kontroly obchodnej dokumentácie podnikov, ktoré prijímajú alebo vykonávajú platby v rámci uplatňovania smernice [Rady] 77/435/EHS…;
               … zavádzanie úpravy vyplývajúcej zo smernice 77/435… členskými štátmi odhalilo potrebu zmeniť súčasný systém na základe získaných skúseností; keďže s prihliadnutím k povahe potrebných opatrení je potrebné zahrnúť tieto zmeny do nariadenia;
               …
               … zatiaľ čo prijímanie programov kontroly prislúcha v prvom rade členským štátom, je nutné, aby tieto programy sledovala Komisia, aby mohla prevziať koordinačnú a dohliadajúcu funkciu a zabezpečiť, že tieto programy sú prijímané na základe vhodných kritérií; keďže kontroly sa dajú tiež sústrediť na odvetvia a podniky, v ktorých je vysoké nebezpečenstvo sprenevery“.

               5

               Článok 1 ods. 2 nariadenia č. 4045/89 stanovuje:
               „Na účely tohto nariadenia ‚obchodné dokumenty‘ predstavujú všetky účtovné knihy, evidencie, záznamy a súvisiace podporné dokumenty, záznamy o výrobe a kvalite, účtovníctve a korešpondencii, ktoré sa týkajú obchodnej činnosti podniku, rovnako ako obchodné údaje v akejkoľvek podobe, vrátane elektronickej, pokiaľ sa tieto dokumenty alebo údaje priamo alebo nepriamo týkajú transakcií uvedených v odseku 1.“

               6

               Článok 2 uvedeného nariadenia stanovuje:
               „1.   Členské štáty vykonávajú kontroly obchodnej dokumentácie podnikov s prihliadnutím k povahe operácií, ktorých sa kontrola týka. Členské štáty zabezpečia, aby výber podnikov na kontrolu poskytoval najlepšiu záruku účinnosti opatrení kvôli predchádzaniu nezrovnalostiam v systéme financovania záručnej sekcie EPUZF a ich vyšetrovanie. Výber prihliada okrem iného na finančný význam podnikov v tejto oblasti a k ostatným rizikovým faktorom.
               …
               4.   Kontrolné obdobie trvá od 1. júla do 30 júna nasledujúceho roku.
               Kontrola pokrýva obdobie najmenej 12 mesiacov, ktoré končí počas predošlého skúšobného [kontrolného – neoficiálny preklad] obdobia; môže byť rozšírená na obdobia určené členským štátom, ktoré predchádzajú tomuto 12 mesačnému obdobiu alebo nasledujú po ňom;
               …“

               7

               V zmysle článku 4 tohto nariadenia:
               „Podniky uchovávajú obchodnú dokumentáciu uvedenú v článku 1 ods. 2 a článku 3 počas minimálne troch rokov od konca roku, v ktorom bola vystavená.
               Členské štáty môžu stanoviť dlhšie obdobie uchovávania tejto dokumentácie.“

         Spory vo veciach samých a prejudiciálne otázky

               8

               V priebehu rokov 2000 a 2001 bola v prípade subjektov vo veci samej vykonaná kontrola na mieste podľa nariadenia č. 4045/89. Na základe záverov z vykonaných kontrol Office national interprofessionnel des fruits, des légumes et de l’horticulture (Oniflhor), ktorého právnym nástupcom je Viniflhor a jeho právnym nástupcom je FranceAgriMer, požiadal subjekty vo veci samej o vrátenie súm poskytnutých v rámci systému financovania „záručnej sekcie“ EPUZF a následne vydal exekučný titul, ktorým bolo nariadené vrátenie príslušných súm.

               9

               Subjekty vo veci samej podali proti uvedeným exekučným titulom žalobu buď na Tribunal administratif de Nîmes (Správny súd v Nîmes), alebo na Tribunal administratif de Marseille (Správny súd v Marseille). Proti rozsudkom, ktoré vydali tieto dva súdy, boli podané odvolania na Cour administrative d’appel de Marseille (Odvolací správny súd v Marseille).

               10

               Uvedený súd rozhodol v šiestich veciach, ktoré mu boli predložené, že pojem „kontrolované obdobie“ treba vykladať ako obdobie, ktoré končí v priebehu dvanástich mesiacov, ktoré predchádzajú kontrolnému obdobiu, a že týchto dvanásť mesiacov predstavuje maximálne trvanie, ak zákonné alebo iné vnútroštátne právne ustanovenie nestanovuje inak. V každej z týchto vecí preto kontrolované obdobie skončilo pred obdobím predchádzajúcim kontrolnému obdobiu.

               11

               Keďže FranceAgriMer sa domnievala, že Cour administrative d’appel de Marseille tým porušil článok 2 ods. 4 nariadenia č. 4045/89, pokiaľ ide o definíciu kontrolovaných období, podala odvolanie na Conseil d’État (Štátna rada).

               12

               Keďže Conseil d’État dospela k záveru, že odpoveď na dôvod predložený FranceAgriMer nastoľuje otázku výkladu uvedeného ustanovenia, rozhodla prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky, ktoré sú vo veciach C-671/11 až C-676/11 formulované rovnako:
               „Ako môže členský štát využiť možnosť podľa článku 2 ods. 4 nariadenia č. 4045/89…, t. j. možnosť rozšíriť kontrolované obdobie ‚na obdobia…, ktoré predchádzajú tomuto 12 mesačnému obdobiu alebo nasledujú po ňom‘, ktorú vymedzuje, s ohľadom na požiadavky ochrany finančných záujmov Spoločenstva a vzhľadom na zásadu právnej istoty a potrebu neponechať kontrolným orgánom neobmedzenú právomoc?
               Konkrétne:

                        —

                        Musí sa kontrolované obdobie v každom prípade skončiť v priebehu dvanásťmesačného obdobia predchádzajúceho tzv. ‚kontrolnému‘ obdobiu, počas ktorého bola kontrola vykonaná, pretože v opačnom prípade by bola kontrola postihnutá vadou, na ktorú by sa kontrolovaný subjekt mohol odvolávať a napadnúť tak rozhodnutie založené na výsledkoch danej kontroly?

                        —

                        Ako sa má v prípade kladnej odpovede na prvú otázku chápať možnosť rozšíriť kontrolované obdobie na obdobia, ‚ktoré [nasledujú po tomto] 12 mesačn[om] obdob[í]‘, ktorá je výslovne upravená nariadením [č. 4045/89]?

                        —

                        Musí v prípade zápornej odpovede na prvú otázku kontrolované obdobie napriek tomu zahŕňať dvanásťmesačné obdobie, ktoré sa skončí počas kontrolného obdobia predchádzajúceho obdobiu, v ktorom bola kontrola vykonaná, pretože v opačnom prípade by kontrola vykazovala vadu, na ktorú by sa kontrolovaný subjekt mohol odvolávať a napadnúť tak rozhodnutie založené na výsledkoch danej kontroly, alebo je možné, aby sa kontrola týkala len obdobia končiaceho pred začiatkom predchádzajúceho kontrolného obdobia?“

               13

               Uznesením predsedu Súdneho dvora z 3. februára 2012 boli veci C-671/11 až C-676/11 spojené do spoločného konania na účely písomnej časti konania, ústnej časti konania a rozsudku.

         O prejudiciálnych otázkach

               14

               Svojimi otázkami, ktoré treba preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 2 ods. 4 druhý pododsek nariadenia č. 4045/89 vykladať v tom zmysle, že aj v prípade, že členský štát využije možnosť rozšírenia, ktorú toto ustanovenie upravuje, kontrolované obdobie musí v každom prípade skončiť v priebehu predchádzajúceho kontrolného obdobia alebo prinajmenšom v tomto kontrolnom období, pretože v opačnom prípade by kontrola vykazovala vadu.

               15

               Je pravda, že znenie článku 2 ods. 4 druhého pododseku nariadenia č. 4045/89, podľa ktorého možno kontrolu rozšíriť na predchádzajúce a nasledujúce obdobia, nespresňuje, či sa kontrola môže týkať období, ktoré neskončia počas predchádzajúceho kontrolného obdobia, čo umožňuje viacero výkladov.

               16

               S cieľom zistiť, ktorý výklad treba za daných okolností použiť, je potrebné zohľadniť nielen uvedené znenie, ale aj všeobecnú štruktúru uvedeného ustanovenia, vývoj, ktorým prešlo, a ciele, ktoré nariadenie č. 4045/89 ako celok sleduje.

               17

               Pokiaľ ide po prvé o ciele nariadenia č. 4045/89, z prvého odôvodnenia nariadenia č. 4045/89 v spojení s tretím a štvrtým odôvodnením tohto nariadenia vyplýva, že jeho cieľom je posilniť účinnosť kontrol zverených členským štátom, aby sa zabránilo nezrovnalostiam, ktoré sa môžu vyskytnúť v oblasti EPUZF.

               18

               Na zabezpečenie skutočného a správneho uskutočňovanie vnútroštátnych kontrol a požiadavky ochrany finančných záujmov Európskej únie Komisia disponuje podľa desiateho odôvodnenia nariadenia č. 4045/89 vo vzťahu k samotným kontrolám koordinačnou a dohliadajúcou funkciou. Práve článok 2 tohto nariadenia má za cieľ vytvoriť jednotný kontrolný systém fungujúci pod dohľadom Komisie. Štvrtý odsek tohto článku zabezpečuje najmä určitú pravidelnosť, ako aj určitú systematickosť kontrol.

               19

               Keďže článok 2 nariadenia č. 4045/89 má vytvoriť rámec kontrolnej činnosti členských štátov s cieľom chrániť finančné záujmy Únie, trvanie kontrolovaných období a ich umiestnenie v čase treba posúdiť s ohľadom na cieľ účinnosti kontrol, ktorý tento článok vyžaduje.

               20

               V tejto súvislosti treba dospieť k záveru, ako uvádza aj Komisia, že uvedená účinnosť je splnená možnosťou členských štátov rozšíriť kontrolované obdobie nad rámec predchádzajúceho kontrolného obdobia v rozsahu, v akom to umožňuje identifikovať nezrovnalosti, ktoré by mohli ohroziť finančné záujmy Únie.

               21

               Ako správne uviedli francúzska a poľská vláda a Komisia vo svojich písomných pripomienkach predložených Súdnemu dvoru, časté vykonávanie operačných programov vo viacročnom rámci tiež svedčí v prospech toho, aby nebol presne stanovený koniec kontrolovaného obdobia v priebehu predchádzajúceho kontrolného obdobia. V opačnom prípade by kontrola vykonávania zmlúv týkajúcich sa niekoľkých rokov bola rozdelená medzi rôzne kontrolné obdobia, čo by spochybnilo jej účinnosť.

               22

               V každom prípade využitie možnosti rozšíriť kontrolované obdobie na predchádzajúce alebo nasledujúce obdobie, ktoré uplynie v priebehu predchádzajúceho kontrolného obdobia, závisí od prospešnosti, ktorú má takéto rozšírenie pre účinnosť kontroly. Ak má kontrolný orgán pochybnosti o správnosti kontrolovaných operácií, je na základe samotného nariadenia č. 4045/89 oprávnený rozšíriť kontrolované obdobie na predchádzajúce alebo nasledujúce obdobia bez toho, aby sa musel opierať o vnútroštátnu právnu úpravu, ktorá takúto možnosť stanovuje.

               23

               Pokiaľ ide po druhé o vývoj článku 2 ods. 4 druhého pododseku nariadenia č. 4045/89, treba uviesť, že v pôvodnom znení tohto nariadenia sa podľa tohto ustanovenia kontrola týkala len kalendárneho roku predchádzajúceho kontrolnému obdobiu, pričom bolo možné rozšíriť kontrolované obdobie na predchádzajúce alebo nasledujúce obdobie tohto kalendárneho roku. Normotvorca Únie však tým, že do budúcnosti stanovil, že kontrolované obdobie končí v zásade v priebehu predchádzajúceho kontrolného obdobia, pravdepodobne zmiernil požiadavky kladené na členské štáty, pokiaľ ide o vymedzenie kontrolovaného obdobia. Výklad článku 2 ods. 4 druhého pododseku nariadenia č. 4045/89 v tom zmysle, že do budúcnosti kontrolované obdobie musí, a to aj v prípade využitia možnosti rozšíriť toto obdobie, končiť v priebehu predchádzajúceho kontrolného obdobia, by nezohľadňoval uvedenú vôľu normotvorcu zmierniť dané požiadavky.

               24

               Pokiaľ ide po tretie o všeobecnú štruktúru článku 2 ods. 4 druhého pododseku nariadenia č. 4045/89, treba konštatovať, že toto ustanovenie jasne a presne spresňuje, že kontrola pokrýva obdobie najmenej dvanástich mesiacov, ktoré môže byť rozšírené, čo bezpochyby znamená, že v prípade využitia možnosti rozšírenia musí táto kontrola pokrývať obdobie presahujúce dvanásť mesiacov.

               25

               Z toho tiež vyplýva, že výklad článku 2 ods. 4 druhého pododseku nariadenia č. 4045/89 v tom zmysle, že kontrolované obdobie musí nutne skončiť v priebehu predchádzajúceho kontrolného obdobia, nie je zlučiteľný so znením tohto ustanovenia, lebo vždy, keď by pôvodne kontrolované obdobie trvalo až do 30. júna, teda do konca predchádzajúceho kontrolného obdobia, nebolo by už možné žiadne rozšírenie.

               26

               Okrem toho znenie článku 2 ods. 4 druhého pododseku nariadenia č. 4045/89 bráni výkladu, podľa ktorého sa členský štát môže obmedziť na kontrolu obdobia, ktoré skončí pred začiatkom predchádzajúceho kontrolného obdobia, lebo takýto predpoklad by nebol ani v súlade s požiadavkou, podľa ktorej musí pôvodne kontrolované obdobie skončiť v priebehu predchádzajúceho kontrolného obdobia, ani by nepredstavoval rozšírenie v zmysle tohto ustanovenia. V tejto súvislosti treba pripomenúť, že výklad ustanovenia práva Únie nemôže mať za následok odstránenie celého potrebného účinku jasného a presného znenia tohto ustanovenia (pozri v poslednom rade rozsudok zo 6. septembra 2012, Czop a Punakova, C-147/11 a C-148/11, bod 32), k čomu by však dochádzalo v prípade výkladu uvedeného vyššie.

               27

               S cieľom odpovedať na otázky položené vnútroštátnym súdom je ešte potrebné spresniť, že vo vzťahu ku kontrolovaným subjektom nezávisí riadny priebeh vykonaných kontrol od otázky, v akom rozsahu je vykonanie uvedených kontrol v súlade s pravidlami stanovenými v článku 2 ods. 4 druhom pododseku nariadenia č. 4045/89.

               28

               V rozpore s tým, čo uvádzajú subjekty vo veci samej, uvedené ustanovenie sa obmedzuje na stanovenie organizačných pravidiel s cieľom zaručiť účinnosť kontrol a obmedzuje sa, ako vyplýva z bodu 18 tohto rozsudku, na úpravu vzťahov medzi členskými štátmi a Úniou na účely ochrany finančných záujmov Únie. Naopak, toto ustanovenie sa netýka vzťahov medzi kontrolnými orgánmi a kontrolovanými subjektmi.

               29

               Preto článok 2 ods. 4 nariadenia č. 4045/89 nemožno vykladať v tom zmysle, že priznáva dotknutým subjektom právo brániť sa iným kontrolám alebo kontrolám, ktoré sú rozsiahlejšie, než sú kontroly stanovené v tomto ustanovení. Keďže takéto právo by mohlo prípadne viesť k znemožneniu vymáhania neoprávnene poskytnutej alebo použitej pomoci, mohlo by okrem iného ohroziť ochranu finančných záujmov Únie.

               30

               V každom prípade kontroly vyžadované nariadením č. 4045/89 sa týkajú subjektov, ktoré dobrovoľne pristúpili k systému pomoci vytvorenému „záručnou sekciou“ EPUZF a ktoré s cieľom získať pomoc súhlasili s vykonaním kontrol na účely overenia, či používanie zdrojov Únie je v súlade s právom. Tieto subjekty nemôžu právoplatne spochybniť zákonnosť takejto kontroly len na základe toho, že táto kontrola nebola v súlade s organizačnými pravidlami týkajúcimi sa vzťahov medzi členskými štátmi a Komisiou.

               31

               Nič to nemení na skutočnosti, že právna istota kontrolovaných subjektov vo vzťahu k verejným orgánom, ktoré vykonávajú tieto kontroly a prípadne rozhodujú o začatí stíhania, je zaručená premlčacou lehotou stanovenou v článku 3 nariadenia Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 z 18. decembra 1995 o ochrane finančných záujmov Európskych spoločenstiev (Ú. v. ES L 312, s. 1; Mim. vyd. 01/001, s. 340), ktorá je v zásade štyri roky od porušenia ustanovenia práva Únie vyplývajúceho z konania alebo opomenutia hospodárskeho subjektu, dôsledkom čoho je alebo by bolo poškodenie všeobecného rozpočtu Únie. Ako už Súdny dvor uviedol, premlčacie lehoty vo všeobecnosti plnia funkciu zabezpečenia právnej istoty (pozri rozsudok z 24. júna 2004, Handlbauer, C-278/02, Zb. s. I-6171, bod 40 a citovanú judikatúru).

               32

               Povinnosť príjemcu pomoci poskytnutej v rámci systému pomoci vytvoreného EPUZF predložiť počas kontrol týkajúcich sa konkrétnych období obchodnú dokumentáciu, aby bolo možné preukázať platnosť a správnosť poskytnutej pomoci, pokiaľ ešte neuplynulo obdobie ich uchovávania, ktoré je stanovené článkom 4 nariadenia č. 4045/89 aspoň na tri roky, nemožno teda považovať za ohrozenie zásady právnej istoty.

               33

               Z uvedeného vyplýva, že článok 2 ods. 4 druhý pododsek nariadenia č. 4045/89 treba vykladať v tom zmysle, že ak sa členský štát rozhodne rozšíriť kontrolované obdobie, uvedené obdobie nemusí nutne skončiť v priebehu predchádzajúceho kontrolného obdobia, ale môže skončiť aj po tomto období. Uvedené ustanovenie však treba vykladať aj v tom zmysle, že nepriznáva dotknutým subjektom právo brániť sa iným kontrolám alebo kontrolám, ktoré sú rozsiahlejšie, než sú kontroly stanovené v tomto ustanovení. Z toho vyplýva, že skutočnosť, že kontrola sa týka len obdobia, ktoré skončilo pred začiatkom predchádzajúceho kontrolného obdobia, nemá sama osebe za následok to, že kontrola vykazuje vadu vo vzťahu ku kontrolovaným subjektom.

         O trovách

               34

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:

                     Článok 2 ods. 4 druhý pododsek nariadenia Rady (EHS) č. 4045/89 z 21. decembra 1989 o kontrole opatrení tvoriacich súčasť systému financovania záručnej sekcie Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF), vykonávaných členskými štátmi, a o zrušení smernice 77/435/EHS, zmeneného a doplneného nariadením Rady (ES) č. 3094/94 z 12. decembra 1994, treba vykladať v tom zmysle, že ak sa členský štát rozhodne rozšíriť kontrolované obdobie, uvedené obdobie nemusí nutne skončiť v priebehu predchádzajúceho kontrolného obdobia, ale môže skončiť aj po tomto období. Uvedené ustanovenie však treba vykladať aj v tom zmysle, že nepriznáva dotknutým subjektom právo brániť sa iným kontrolám alebo kontrolám, ktoré sú rozsiahlejšie, než sú kontroly stanovené v tomto ustanovení. Z toho vyplýva, že skutočnosť, že kontrola sa týka len obdobia, ktoré skončilo pred začiatkom predchádzajúceho kontrolného obdobia, nemá sama osebe za následok to, že kontrola vykazuje vadu vo vzťahu ku kontrolovaným subjektom.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: francúzština.
    ---documentbreak---

               Účastníci konania
               Odôvodnenie
               Výrok

            Účastníci konania
            V spojených veciach C-671/11 až C-676/11,
            ktorých predmetom sú návrhy na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podané rozhodnutiami Conseil d'État (Francúzsko) z 28. novembra 2011 a doručené Súdnemu dvoru 29. decembra 2011, ktoré súvisia s konaniami:
            Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer), ktorý je právnym nástupcom Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture (Viniflhor),
            proti
            Société anonyme d’intérêt collectif agricole Unanimes  (C-671/11 a C-672/11),
            Organisation de producteurs Les Cimes  (C-673/11),
            Société Agroprovence  (C-674/11),
            Regalp SA (C-675/11),
            Coopérative des producteurs d’asperges de Montcalm (COPAM)  (C-676/11),
            SÚDNY DVOR (štvrtá komora),
            v zložení: predseda štvrtej komory L. Bay Larsen, sudcovia J. Malenovský, U. Lõhmus, M. Safjan (spravodajca) a A. Prechal,
            generálny advokát: N. Jääskinen,
            tajomník: V. Tourrès, referent,
            so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 16. januára 2013,
            so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
            – Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer), v zastúpení: J.-C. Balat, avocat,
            – Société anonyme d’intérêt collectif agricole Unanimes, v zastúpení: B. Néouze a O. Delattre, avocats,
            – Organisation de producteurs Les Cimes, la Société Agroprovence a Regalp SA, v zastúpení: G. Lesourd, avocat,
            – Coopérative des producteurs d’asperges de Montcalm (COPAM), v zastúpení: J.-P. Montenot a T. Apostoliuc, avocats,
            – francúzska vláda, v zastúpení: N. Rouam a G. de Bergues, splnomocnení zástupcovia,
            – poľská vláda, v zastúpení: M. Szpunar a B. Majczyna, splnomocnení zástupcovia,
            – Európska komisia, v zastúpení: D. Bianchi a P. Rossi, splnomocnení zástupcovia,
            so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
            vyhlásil tento
            Rozsudok

            Odôvodnenie
            1. Tieto návrhy na začatie prejudiciálneho konania sa týkajú výkladu článku 2 ods. 4 nariadenia Rady (EHS) č. 4045/89 z 21. decembra 1989 o kontrole opatrení tvoriacich súčasť systému financovania záručnej sekcie Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF), vykonávaných členskými štátmi, a o zrušení smernice 77/435/EHS (Ú. v. ES L 388, s. 18; Mim. vyd. 03/009, s. 208), zmeneného a doplneného nariadením Rady (ES) č. 3094/94 z 12. decembra 1994 (Ú. v. ES L 328, s. 1; Mim. vyd. 03/017, s. 24, ďalej len „nariadenie č. 4045/89“).
            2. Tieto návrhy boli predložené v rámci šiestich sporov medzi Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer), ktorý je právnym nástupcom Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture (Viniflhor), na jednej strane a v rámci jednotlivých vecí Société anonyme d’intérêt collectif agricole Unanimes, Organisation de producteurs Les Cimes, Société Agroprovence, Regalp SA a Coopérative des producteurs d’asperges de Montcalm (COPAM) (ďalej spoločne len „subjekty vo veci samej“) na druhej strane, ktoré sa týkajú zákonnosti vymáhania pomoci Spoločenstva poskytnutej záručnou sekciou Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF).
            Právny rámec
            3. Článok 8 ods. 1 nariadenia Rady (EHS) č. 729/70 z 21. apríla 1970 o financovaní spoločnej poľnohospodárskej politiky [ neoficiálny preklad ] (Ú. v. ES L 94, s. 13) stanovuje:
            „Členské štáty v súlade s vnútroštátnymi ustanoveniami stanovenými zákonmi, nariadeniami alebo administratívnymi opatreniami vykonajú opatrenia potrebné na:
            – uistenie sa o tom, že operácie financované [EPUZF] sa skutočne a správne vykonali,
            – zabránenie nezrovnalostiam a ich vyšetrenie,
            – opätovné získanie strát, ktoré nastali v dôsledku nezrovnalostí alebo nedbalosti.
            …“ [ neoficiálny preklad ]
            4. Prvé až štvrté a desiate odôvodnenie nariadenia č. 4045/89 stanovujú:
            „… podľa článku 8 nariadenia… č. 729/70… prijmú členské štáty opatrenia nevyhnutné na zabezpečenie toho, že operácie financované [EPUZF] sú vykonávané skutočne a správne, na zabránenie nezrovnalostiam a [na] ich vyšetrenie a na opätovné získanie strát, ktoré nastali v dôsledku nezrovnalostí alebo nedbalosti;
            … týmto nariadením naviac nie sú dotknuté vnútroštátne predpisy týkajúce sa kontroly, ktoré sú širšie ako ustanovenia tohto nariadenia;
            … je nutné vyzvať členské štáty, aby posilnili kontroly obchodnej dokumentácie podnikov, ktoré prijímajú alebo vykonávajú platby v rámci uplatňovania smernice [Rady] 77/435/EHS…;
            … zavádzanie úpravy vyplývajúcej zo smernice 77/435… členskými štátmi odhalilo potrebu zmeniť súčasný systém na základe získaných skúseností; keďže s prihliadnutím k povahe potrebných opatrení je potrebné zahrnúť tieto zmeny do nariadenia;
            …
            … zatiaľ čo prijímanie programov kontroly prislúcha v prvom rade členským štátom, je nutné, aby tieto programy sledovala Komisia, aby mohla prevziať koordinačnú a dohliadajúcu funkciu a zabezpečiť, že tieto programy sú prijímané na základe vhodných kritérií; keďže kontroly sa dajú tiež sústrediť na odvetvia a podniky, v ktorých je vysoké nebezpečenstvo sprenevery“.
            5. Článok 1 ods. 2 nariadenia č. 4045/89 stanovuje:
            „Na účely tohto nariadenia ‚obchodné dokumenty‘ predstavujú všetky účtovné knihy, evidencie, záznamy a súvisiace podporné dokumenty, záznamy o výrobe a kvalite, účtovníctve a korešpondencii, ktoré sa týkajú obchodnej činnosti podniku, rovnako ako obchodné údaje v akejkoľvek podobe, vrátane elektronickej, pokiaľ sa tieto dokumenty alebo údaje priamo alebo nepriamo týkajú transakcií uvedených v odseku 1.“
            6. Článok 2 uvedeného nariadenia stanovuje:
            „1. Členské štáty vykonávajú kontroly obchodnej dokumentácie podnikov s prihliadnutím k povahe operácií, ktorých sa kontrola týka. Členské štáty zabezpečia, aby výber podnikov na kontrolu poskytoval najlepšiu záruku účinnosti opatrení kvôli predchádzaniu nezrovnalostiam v systéme financovania záručnej sekcie EPUZF a ich vyšetrovanie. Výber prihliada okrem iného na finančný význam podnikov v tejto oblasti a k ostatným rizikovým faktorom.
            …
            4. Kontrolné obdobie trvá od 1. júla do 30 júna nasledujúceho roku.
            Kontrola pokrýva obdobie najmenej 12 mesiacov, ktoré končí počas predošlého skúšobného [kontrolného – neoficiálny preklad ] obdobia; môže byť rozšírená na obdobia určené členským štátom, ktoré predchádzajú tomuto 12 mesačnému obdobiu alebo nasledujú po ňom;
            …“
            7. V zmysle článku 4 tohto nariadenia:
            „Podniky uchovávajú obchodnú dokumentáciu uvedenú v článku 1 ods. 2 a článku 3 počas minimálne troch rokov od konca roku, v ktorom bola vystavená.
            Členské štáty môžu stanoviť dlhšie obdobie uchovávania tejto dokumentácie.“
            Spory vo veciach samých a prejudiciálne otázky
            8. V priebehu rokov 2000 a 2001 bola v prípade subjektov vo veci samej vykonaná kontrola na mieste podľa nariadenia č. 4045/89. Na základe záverov z vykonaných kontrol Office national interprofessionnel des fruits, des légumes et de l’horticulture (Oniflhor), ktorého právnym nástupcom je Viniflhor a jeho právnym nástupcom je FranceAgriMer, požiadal subjekty vo veci samej o vrátenie súm poskytnutých v rámci systému financovania „záručnej sekcie“ EPUZF a následne vydal exekučný titul, ktorým bolo nariadené vrátenie príslušných súm.
            9. Subjekty vo veci samej podali proti uvedeným exekučným titulom žalobu buď na Tribunal administratif de Nîmes (Správny súd v Nîmes), alebo na Tribunal administratif de Marseille (Správny súd v Marseille). Proti rozsudkom, ktoré vydali tieto dva súdy, boli podané odvolania na Cour administrative d’appel de Marseille (Odvolací správny súd v Marseille).
            10. Uvedený súd rozhodol v šiestich veciach, ktoré mu boli predložené, že pojem „kontrolované obdobie“ treba vykladať ako obdobie, ktoré končí v priebehu dvanástich mesiacov, ktoré predchádzajú kontrolnému obdobiu, a že týchto dvanásť mesiacov predstavuje maximálne trvanie, ak zákonné alebo iné vnútroštátne právne ustanovenie nestanovuje inak. V každej z týchto vecí preto kontrolované obdobie skončilo pred obdobím predchádzajúcim kontrolnému obdobiu.
            11. Keďže FranceAgriMer sa domnievala, že Cour administrative d’appel de Marseille tým porušil článok 2 ods. 4 nariadenia č. 4045/89, pokiaľ ide o definíciu kontrolovaných období, podala odvolanie na Conseil d’État (Štátna rada).
            12. Keďže Conseil d’État dospela k záveru, že odpoveď na dôvod predložený FranceAgriMer nastoľuje otázku výkladu uvedeného ustanovenia, rozhodla prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky, ktoré sú vo veciach C-671/11 až C-676/11 formulované rovnako:
            „Ako môže členský štát využiť možnosť podľa článku 2 ods. 4 nariadenia č. 4045/89…, t. j. možnosť rozšíriť kontrolované obdobie ‚na obdobia…, ktoré predchádzajú tomuto 12 mesačnému obdobiu alebo nasledujú po ňom‘, ktorú vymedzuje, s ohľadom na požiadavky ochrany finančných záujmov Spoločenstva a vzhľadom na zásadu právnej istoty a potrebu neponechať kontrolným orgánom neobmedzenú právomoc?
            Konkrétne:
            – Musí sa kontrolované obdobie v každom prípade skončiť v priebehu dvanásťmesačného obdobia predchádzajúceho tzv. ‚kontrolnému‘ obdobiu, počas ktorého bola kontrola vykonaná, pretože v opačnom prípade by bola kontrola postihnutá vadou, na ktorú by sa kontrolovaný subjekt mohol odvolávať a napadnúť tak rozhodnutie založené na výsledkoch danej kontroly?
            – Ako sa má v prípade kladnej odpovede na prvú otázku chápať možnosť rozšíriť kontrolované obdobie na obdobia, ‚ktoré [nasledujú po tomto] 12 mesačn[om] obdob[í]‘, ktorá je výslovne upravená nariadením [č. 4045/89]?
            – Musí v prípade zápornej odpovede na prvú otázku kontrolované obdobie napriek tomu zahŕňať dvanásťmesačné obdobie, ktoré sa skončí počas kontrolného obdobia predchádzajúceho obdobiu, v ktorom bola kontrola vykonaná, pretože v opačnom prípade by kontrola vykazovala vadu, na ktorú by sa kontrolovaný subjekt mohol odvolávať a napadnúť tak rozhodnutie založené na výsledkoch danej kontroly, alebo je možné, aby sa kontrola týkala len obdobia končiaceho pred začiatkom predchádzajúceho kontrolného obdobia?“
            13. Uznesením predsedu Súdneho dvora z 3. februára 2012 boli veci C-671/11 až C-676/11 spojené do spoločného konania na účely písomnej časti konania, ústnej časti konania a rozsudku.
            O prejudiciálnych otázkach
            14. Svojimi otázkami, ktoré treba preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 2 ods. 4 druhý pododsek nariadenia č. 4045/89 vykladať v tom zmysle, že aj v prípade, že členský štát využije možnosť rozšírenia, ktorú toto ustanovenie upravuje, kontrolované obdobie musí v každom prípade skončiť v priebehu predchádzajúceho kontrolného obdobia alebo prinajmenšom v tomto kontrolnom období, pretože v opačnom prípade by kontrola vykazovala vadu.
            15. Je pravda, že znenie článku 2 ods. 4 druhého pododseku nariadenia č. 4045/89, podľa ktorého možno kontrolu rozšíriť na predchádzajúce a nasledujúce obdobia, nespresňuje, či sa kontrola môže týkať období, ktoré neskončia počas predchádzajúceho kontrolného obdobia, čo umožňuje viacero výkladov.
            16. S cieľom zistiť, ktorý výklad treba za daných okolností použiť, je potrebné zohľadniť nielen uvedené znenie, ale aj všeobecnú štruktúru uvedeného ustanovenia, vývoj, ktorým prešlo, a ciele, ktoré nariadenie č. 4045/89 ako celok sleduje.
            17. Pokiaľ ide po prvé o ciele nariadenia č. 4045/89, z prvého odôvodnenia nariadenia č. 4045/89 v spojení s tretím a štvrtým odôvodnením tohto nariadenia vyplýva, že jeho cieľom je posilniť účinnosť kontrol zverených členským štátom, aby sa zabránilo nezrovnalostiam, ktoré sa môžu vyskytnúť v oblasti EPUZF.
            18. Na zabezpečenie skutočného a správneho uskutočňovanie vnútroštátnych kontrol a požiadavky ochrany finančných záujmov Európskej únie Komisia disponuje podľa desiateho odôvodnenia nariadenia č. 4045/89 vo vzťahu k samotným kontrolám koordinačnou a dohliadajúcou funkciou. Práve článok 2 tohto nariadenia má za cieľ vytvoriť jednotný kontrolný systém fungujúci pod dohľadom Komisie. Štvrtý odsek tohto článku zabezpečuje najmä určitú pravidelnosť, ako aj určitú systematickosť kontrol.
            19. Keďže článok 2 nariadenia č. 4045/89 má vytvoriť rámec kontrolnej činnosti členských štátov s cieľom chrániť finančné záujmy Únie, trvanie kontrolovaných období a ich umiestnenie v čase treba posúdiť s ohľadom na cieľ účinnosti kontrol, ktorý tento článok vyžaduje.
            20. V tejto súvislosti treba dospieť k záveru, ako uvádza aj Komisia, že uvedená účinnosť je splnená možnosťou člens kých štátov rozšíriť kontrolované obdobie nad rámec predchádzajúceho kontrolného obdobia v rozsahu, v akom to umožňuje identifikovať nezrovnalosti, ktoré by mohli ohroziť finančné záujmy Únie.
            21. Ako správne uviedli francúzska a poľská vláda a Komisia vo svojich písomných pripomienkach predložených Súdnemu dvoru, časté vykonávanie operačných programov vo viacročnom rámci tiež svedčí v prospech toho, aby nebol presne stanovený koniec kontrolovaného obdobia v priebehu predchádzajúceho kontrolného obdobia. V opačnom prípade by kontrola vykonávania zmlúv týkajúcich sa niekoľkých rokov bola rozdelená medzi rôzne kontrolné obdobia, čo by spochybnilo jej účinnosť.
            22. V každom prípade využitie možnosti rozšíriť kontrolované obdobie na predchádzajúce alebo nasledujúce obdobie, ktoré uplynie v priebehu predchádzajúceho kontrolného obdobia, závisí od prospešnosti, ktorú má takéto rozšírenie pre účinnosť kontroly. Ak má kontrolný orgán pochybnosti o správnosti kontrolovaných operácií, je na základe samotného nariadenia č. 4045/89 oprávnený rozšíriť kontrolované obdobie na predchádzajúce alebo nasledujúce obdobia bez toho, aby sa musel opierať o vnútroštátnu právnu úpravu, ktorá takúto možnosť stanovuje.
            23. Pokiaľ ide po druhé o vývoj článku 2 ods. 4 druhého pododseku nariadenia č. 4045/89, treba uviesť, že v pôvodnom znení tohto nariadenia sa podľa tohto ustanovenia kontrola týkala len kalendárneho roku predchádzajúceho kontrolnému obdobiu, pričom bolo možné rozšíriť kontrolované obdobie na predchádzajúce alebo nasledujúce obdobie tohto kalendárneho roku. Normotvorca Únie však tým, že do budúcnosti stanovil, že kontrolované obdobie končí v zásade v priebehu predchádzajúceho kontrolného obdobia, pravdepodobne zmiernil požiadavky kladené na členské štáty, pokiaľ ide o vymedzenie kontrolovaného obdobia. Výklad článku 2 ods. 4 druhého pododseku nariadenia č. 4045/89 v tom zmysle, že do budúcnosti kontrolované obdobie musí, a to aj v prípade využitia možnosti rozšíriť toto obdobie, končiť v priebehu predchádzajúceho kontrolného obdobia, by nezohľadňoval uvedenú vôľu normotvorcu zmierniť dané požiadavky.
            24. Pokiaľ ide po tretie o všeobecnú štruktúru článku 2 ods. 4 druhého pododseku nariadenia č. 4045/89, treba konštatovať, že toto ustanovenie jasne a presne spresňuje, že kontrola pokrýva obdobie najmenej dvanástich mesiacov, ktoré môže byť rozšírené, čo bezpochyby znamená, že v prípade využitia možnosti rozšírenia musí táto kontrola pokrývať obdobie presahujúce dvanásť mesiacov.
            25. Z toho tiež vyplýva, že výklad článku 2 ods. 4 druhého pododseku nariadenia č. 4045/89 v tom zmysle, že kontrolované obdobie musí nutne skončiť v priebehu predchádzajúceho kontrolného obdobia, nie je zlučiteľný so znením tohto ustanovenia, lebo vždy, keď by pôvodne kontrolované obdobie trvalo až do 30. júna, teda do konca predchádzajúceho kontrolného obdobia, nebolo by už možné žiadne rozšírenie.
            26. Okrem toho znenie článku 2 ods. 4 druhého pododseku nariadenia č. 4045/89 bráni výkladu, podľa ktorého sa členský štát môže obmedziť na kontrolu obdobia, ktoré skončí pred začiatkom predchádzajúceho kontrolného obdobia, lebo takýto predpoklad by nebol ani v súlade s požiadavkou, podľa ktorej musí pôvodne kontrolované obdobie skončiť v priebehu predchádzajúceho kontrolného obdobia, ani by nepredstavoval rozšírenie v zmysle tohto ustanovenia. V tejto súvislosti treba pripomenúť, že výklad ustanovenia práva Únie nemôže mať za následok odstránenie celého potrebného účinku jasného a presného znenia tohto ustanovenia (pozri v poslednom rade rozsudok zo 6. septembra 2012, Czop a Punakova, C-147/11 a C-148/11, bod 32), k čomu by však dochádzalo v prípade výkladu uvedeného vyššie.
            27. S cieľom odpovedať na otázky položené vnútroštátnym súdom je ešte potrebné spresniť, že vo vzťahu ku kontrolovaným subjektom nezávisí riadny priebeh vykonaných kontrol od otázky, v akom rozsahu je vykonanie uvedených kontrol v súlade s pravidlami stanovenými v článku 2 ods. 4 druhom pododseku nariadenia č. 4045/89.
            28. V rozpore s tým, čo uvádzajú subjekty vo veci samej, uvedené ustanovenie sa obmedzuje na stanovenie organizačných pravidiel s cieľom zaručiť účinnosť kontrol a obmedzuje sa, ako vyplýva z bodu 18 tohto rozsudku, na úpravu vzťahov medzi členskými štátmi a Úniou na účely ochrany finančných záujmov Únie. Naopak, toto ustanovenie sa netýka vzťahov medzi kontrolnými orgánmi a kontrolovanými subjektmi.
            29. Preto článok 2 ods. 4 nariadenia č. 4045/89 nemožno vykladať v tom zmysle, že priznáva dotknutým subjektom právo brániť sa iným kontrolám alebo kontrolám, ktoré sú rozsiahlejšie, než sú kontroly stanovené v tomto ustanovení. Keďže takéto právo by mohlo prípadne viesť k znemožneniu vymáhania neoprávnene poskytnutej alebo použitej pomoci, mohlo by okrem iného ohroziť ochranu finančných záujmov Únie.
            30. V každom prípade kontroly vyžadované nariadením č. 4045/89 sa týkajú subjektov, ktoré dobrovoľne pristúpili k systému pomoci vytvorenému „záručnou sekciou“ EPUZF a ktoré s cieľom získať pomoc súhlasili s vykonaním kontrol na účely overenia, či používanie zdrojov Únie je v súlade s právom. Tieto subjekty nemôžu právoplatne spochybniť zákonnosť takejto kontroly len na základe toho, že táto kontrola nebola v súlade s organizačnými pravidlami týkajúcimi sa vzťahov medzi členskými štátmi a Komisiou.
            31. Nič to nemení na skutočnosti, že právna istota kontrolovaných subjektov vo vzťahu k verejným orgánom, ktoré vykonávajú tieto kontroly a prípadne rozhodujú o začatí stíhania, je zaručená premlčacou lehotou stanovenou v článku 3 nariadenia Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 z 18. decembra 1995 o ochrane finančných záujmov Európskych spoločenstiev (Ú. v. ES L 312, s. 1; Mim. vyd. 01/001, s. 340), ktorá je v zásade štyri roky od porušenia ustanovenia práva Únie vyplývajúceho z konania alebo opomenutia hospodárskeho subjektu, dôsledkom čoho je alebo by bolo poškodenie všeobecného rozpočtu Únie. Ako už Súdny dvor uviedol, premlčacie lehoty vo všeobecnosti plnia funkciu zabezpečenia právnej istoty (pozri rozsudok z 24. júna 2004, Handlbauer, C-278/02, Zb. s. I-6171, bod 40 a citovanú judikatúru).
            32. Povinnosť príjemcu pomoci poskytnutej v rámci systému pomoci vytvoreného EPUZF predložiť počas kontrol týkajúcich sa konkrétnych období obchodnú dokumentáciu, aby bolo možné preukázať platnosť a správnosť poskytnutej pomoci, pokiaľ ešte neuplynulo obdobie ich uchovávania, ktoré je stanovené článkom 4 nariadenia č. 4045/89 aspoň na tri roky, nemožno teda považovať za ohrozenie zásady právnej istoty.
            33. Z uvedeného vyplýva, že článok 2 ods. 4 druhý pododsek nariadenia č. 4045/89 treba vykladať v tom zmysle, že ak sa členský štát rozhodne rozšíriť kontrolované obdobie, uvedené obdobie nemusí nutne skončiť v priebehu predchádzajúceho kontrolného obdobia, ale môže skončiť aj po tomto období. Uvedené ustanovenie však treba vykladať aj v tom zmysle, že nepriznáva dotknutým subjektom právo brániť sa iným kontrolám alebo kontrolám, ktoré sú rozsiahlejšie, než sú kontroly stanovené v tomto ustanovení. Z toho vyplýva, že skutočnosť, že kontrola sa týka len obdobia, ktoré skončilo pred začiatkom predchádzajúceho kontrolného obdobia, nemá sama osebe za následok to, že kontrola vykazuje vadu vo vzťahu ku kontrolovaným subjektom.
            O trovách
            34. Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

            Výrok
            Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:
            Článok 2 ods. 4 druhý pododsek nariadenia Rady (EHS) č. 4045/89 z 21. decembra 1989 o kontrole opatrení tvoriacich súčasť systému financovania záručnej sekcie Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF), vykonávaných členskými štátmi, a o zrušení smernice 77/435/EHS, zmeneného a doplneného nariadením Rady (ES) č. 3094/94 z 12. decembra 1994, treba vykladať v tom zmysle, že ak sa členský štát rozhodne rozšíriť kontrolované obdobie, uvedené obdobie nemusí nutne skončiť v priebehu predchádzajúceho kontrolného obdobia, ale môže skončiť aj po tomto období. Uvedené ustanovenie však treba vykladať aj v tom zmysle, že nepriznáva dotknutým subjektom právo brániť sa iným kontrolám alebo kontrolám, ktoré sú rozsiahlejšie, než sú kontroly stanovené v tomto ustanovení. Z toho vyplýva, že skutočnosť, že kontrola sa týka len obdobia, ktoré skončilo pred začiatkom predchádzajúceho kontrolného obdobia, nemá sama osebe za následok to, že kontrola vykazuje vadu vo vzťahu ku kontrolovaným subjektom.


title: Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 12. decembra 2013.#Portgás – Sociedade de Produção e Distribuição de Gás, SA proti Ministério da Agricultura, do Mar, do Ambiente e do Ordenamento do Território.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto.#Postupy verejného obstarávania vo vodnom, energetickom, dopravnom a telekomunikačnom sektore – Smernica 93/38/EHS – Neprebratie do vnútroštátneho práva – Možnosť štátu dovolávať sa tejto smernice voči koncesionárskej organizácii poskytujúcej verejnú službu v prípade neprebratia tohto aktu do vnútroštátneho práva.#Vec C‑425/12.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (piata komora)
      z 12. decembra 2013 (
            *1
         )
      „Postupy verejného obstarávania vo vodnom, energetickom, dopravnom a telekomunikačnom sektore — Smernica 93/38/EHS — Neprebratie do vnútroštátneho práva — Možnosť štátu dovolávať sa tejto smernice voči koncesionárskej organizácii poskytujúcej verejnú službu v prípade neprebratia tohto aktu do vnútroštátneho práva“
      Vo veci C‑425/12,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto (Portugalsko) z 26. júna 2012 a doručený Súdnemu dvoru 18. septembra 2012, ktorý súvisí s konaním:

         Portgás – Sociedade de Produção e Distribuição de Gás, SA,

      proti

         Ministério da Agricultura, do Mar, do Ambiente e do Ordenamento do Território,

      SÚDNY DVOR (piata komora),
      v zložení: predseda piatej komory T. von Danwitz (spravodajca), sudcovia E. Juhász, A. Rosas, D. Šváby a C. Vajda,
      generálny advokát: N. Wahl,
      tajomník: M. Ferreira, hlavná referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 4. júla 2013,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               Portgás – Sociedade de Produção e Distribuição de Gás, SA, v zastúpení: J. Vieira Peres, advogado,

               —

               Ministério da Agricultura, do Mar, do Ambiente e do Ordenamento do Território, v zastúpení: M. Ferreira da Costa a M. Pires da Fonseca, splnomocnené zástupkyne,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: M. Afonso a A. Tokár, splnomocnení zástupcovia,

         po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 18. septembra 2013,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu smernice Rady 93/38/EHS zo 14. júna 1993 o koordinácii postupov verejného obstarávania subjektov pôsobiacich vo vodnom, energetickom, dopravnom a telekomunikačnom sektore (Ú. v. ES L 199, s. 84; Mim. vyd. 06/002, s. 194), zmenenej a doplnenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady 98/4/ES zo 16. februára 1998 (Ú. v. ES L 101, s. 1; Mim. vyd. 06/003, s. 91, ďalej len „smernica 93/38“).

               2

               Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou Portgás – Sociedade de Produção e Distribuição de Gás SA (ďalej len „Portgás“) a Ministério da Agricultura, do Mar, do Ambiente e do Ordenamento do Território (ministerstvo poľnohospodárstva, mora, životného prostredia a územného usporiadania, ďalej len „Ministério“), ktorého predmetom je rozhodnutie nariaďujúce vymáhanie finančnej pomoci, ktorá bola poskytnutá tejto spoločnosti v rámci Európskeho fondu pre regionálny rozvoj z dôvodu, že Portgás pri kúpe plynomerov od inej spoločnosti nedodržala pravidlá práva Únie, ktoré sa uplatňujú v oblasti verejného obstarávania.

         Právny rámec

         Právo Únie

               3

               Článok 2 ods. 1 smernice 93/38 stanovuje:
               „Táto smernica platí pre obstarávateľov, ktorí:

                        a)

                        sú verejnoprávnymi orgánmi alebo verejnými podnikmi a vykonávajú jednu z činností uvedených v odseku 2;

                        b)

                        keď nie sú verejnoprávnymi orgánmi alebo verejnými podnikmi, vykonávajú ako jednu zo svojich činností ktorúkoľvek z činností uvedených v odseku 2, alebo akúkoľvek ich kombináciu a pôsobia na základe špeciálnych alebo výhradných práv udelených príslušným orgánom členského štátu.“

               4

               Jednou z činností uvedených v článku 2 ods. 2 smernice 93/38 je zabezpečenie alebo prevádzka pevných sietí určených na to, aby poskytovali verejnosti služby spojené s výrobou, dopravou alebo distribúciou plynu.

               5

               Podľa článku 4 ods. 1a 2 tejto smernice:
               „1.   Pri verejnom obstarávaní tovarov, prác alebo služieb, alebo organizovaní súťaží návrhov, obstarávatelia použijú postupy, ktoré sú prispôsobené ustanoveniam tejto smernice.
               2.   Obstarávatelia zabezpečia, aby neexistovala žiadna diskriminácia medzi rôznymi dodávateľmi, zhotoviteľmi alebo poskytovateľmi služby.“

               6

               Článok 14 ods. 1 písm. c) bod i) uvedenej smernice stanovuje, že táto smernica sa uplatní na zmluvy uzatvorené obstarávateľmi vykonávajúcimi činnosti v oblasti dopravy alebo distribúcie plynu, pokiaľ predpokladaná hodnota týchto zmlúv bez dane z pridanej hodnoty je minimálne 400000 eur.

               7

               Podľa článku 15 smernice 93/38 zmluvy na dodanie tovaru a zhotovenie práce a zmluvy, ktorých predmetom sú služby uvedené v prílohe XVI A tejto smernice, sa uzatvárajú podľa ustanovení hláv III, IV a V tejto smernice.

               8

               Podľa článku 45 ods. 2 smernice 93/38 bola Portugalská republika povinná prijať a uplatňovať opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou najneskôr do 1. januára 1998. Zmeny uvedenej smernice vykonané smernicou 98/4 mali byť prebraté do portugalského vnútroštátneho právneho poriadku najneskôr do 16. februára 2000.

         Portugalské právo

               9

               Smernica 93/38 bola prebratá do portugalského právneho poriadku zákonným dekrétom č. 223/2001 z 9. augusta 2001 (Diário da República I, séria A, č. 184, z 9. augusta 2001, s. 5002). Podľa jeho článku 53 ods. 1 nadobudol zákonný dekrét č. 223/2001 účinnosť 120 dní po dni jeho uverejnenia.

         Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka

               10

               Portgás je akciová spoločnosť založená podľa portugalského práva, ktorá vykonáva činnosť v sektore výroby a distribúcie zemného plynu.

               11

               Dňa 7. júla 2001 Portgás uzavrela so spoločnosťou Soporgás – Sociedade Portuguesa de Gás Lda zmluvu na dodávku plynomerov. Hodnota tejto zmluvy bola 532736,92 eura.

               12

               Dňa 21. decembra 2001 podala Portgás žiadosť o spolufinancovanie zo strany Spoločenstva v rámci Európskeho fondu pre regionálny rozvoj, ktorá bola schválená. Zmluva o pridelení finančnej pomoci určenej na úhradu oprávnených výdavkov projektu POR/3.2/007/DREN, ktorého súčasťou bola kúpa plynomerov, bola podpísaná 11. októbra 2002.

               13

               V nadväznosti na audit projektu, ktorý vykonala Inspecção‑Geral das Finanças (Všeobecná finančná inšpekcia) 29. októbra 2009, gestor Programa Operacional Norte (operačný program Sever) nariadil vymáhanie finančnej pomoci, ktorá bola poskytnutá spoločnosti Portgás v rámci tohto projektu z dôvodu, že Portgás v súvislosti s kúpou uvedených plynomerov porušila pravidlá práva Únie v oblasti verejného obstarávania, a preto všetky výdavky, ktoré boli predmetom verejného spolufinancovania, boli neoprávnenými výdavkami.

               14

               Portgás podala na Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto špeciálnu správnu žalobu, aby dosiahla zrušenie tohto rozhodnutia, ktorým sa nariadilo toto vymáhanie. Táto spoločnosť na tomto súde uviedla, že Portugalská republika od nej ako od súkromného podniku nemohla vyžadovať dodržiavanie ustanovení smernice 93/38. Podľa uvedenej smernice totiž v čase uzatvorenia zmluvy so spoločnosťou Soporgás – Sociedade Portuguesa de Gás Lda ustanovenia tejto smernice ešte neboli prebraté do portugalského právneho poriadku a z tohto dôvodu nemohli mať voči nej priamy účinok.

               15

               Ministério na vnútroštátnom súde uviedlo, že smernica 93/38 je adresovaná nielen členským štátom, ale aj všetkým obstarávateľom, ktorí sú definovaní v tejto smernici. Podľa Ministério sa na spoločnosť Portgás v postavení koncesionára poskytujúceho výhradnú verejnú službu v oblasti, na ktorú sa vzťahuje koncesia, vzťahovali povinnosti vyplývajúce z tejto smernice.

               16

               Keďže Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto mal pochybnosti o výklade ustanovení práva Únie uplatňovaných v spore vo veci samej, rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
               „Môžu sa článok 4 ods. 1 a článok 14 ods. 1 písm. c) bod i) [smernice 93/38], ako aj ostatné ustanovenia [tejto smernice] alebo všeobecné uplatniteľné zásady práva Spoločenstva vykladať v tom zmysle, že ukladajú povinnosti jednotlivým koncesionárom – najmä subjektu uvedenému v článku 2 ods. 1 písm. b) [smernice 93/38] – poskytujúcim verejné služby, pokiaľ Portugalská republika ešte neprebrala túto smernicu do svojho vnútroštátneho práva, a že Portugalská republika sa voči uvedenému koncesionárovi môže odvolávať na nesplnenie týchto povinností prostredníctvom právneho aktu vydaného niektorým ministerstvom?“

         O prejudiciálnej otázke

               17

               Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa možno dovolávať článku 4 ods. 1, článku 14 ods. 1 písm. c) bodu i) a článku 15 smernice 93/38 voči súkromnému podniku výlučne z dôvodu, že tento podnik je výhradným koncesionárom poskytujúcim službu vo verejnom záujme, ktorý spadá do osobnej pôsobnosti tejto smernice, a ak áno, či orgány dotknutého členského štátu sa môžu dovolávať týchto ustanovení, pokiaľ uvedená smernica ešte nebola prebratá do vnútroštátneho poriadku tohto členského štátu.

               18

               Na úvod treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora vo všetkých prípadoch, keď sa ustanovenia smernice javia z hľadiska ich obsahu ako bezpodmienečné a dostatočne presné, majú jednotlivci právo sa ich dovolávať pred vnútroštátnymi súdmi voči štátu, pokiaľ štát neprebral smernicu do vnútroštátneho právneho poriadku v stanovenej lehote alebo ju neprebral správne (pozri najmä rozsudky z 19. januára 1982, Becker, 8/81, Zb. s. 53, bod 25, ako aj z 24. januára 2012, Dominguez, C‑282/10, bod 33 a citovanú judikatúru).

               19

               Pokiaľ ide o článok 4 ods. 1, článok 14 ods. 1 písm. c) bod i) a článok 15 smernice 93/38, treba uviesť, že tieto ustanovenia od obstarávateľov vykonávajúcich činnosti najmä v sektoroch dopravy alebo distribúcie plynu bezpodmienečne a presne vyžadujú, aby uzatvorili zmluvy na dodanie tovaru, ktorého predpokladaná hodnota bez DPH je minimálne 400000 eur, podľa ustanovení hláv III, IV a V tejto smernice a zabezpečili, že nedôjde k diskriminácii dodávateľov, zhotoviteľov alebo poskytovateľov služieb.

               20

               Z uvedeného vyplýva, že tieto ustanovenia smernice 93/38 sú bezpodmienečné a dostatočne presné, aby bolo možné dovolávať sa ich pred vnútroštátnymi súdmi.

               21

               Za týchto okolností treba určiť, či uvedené ustanovenia možno na vnútroštátnych súdoch uplatniť voči súkromnému podniku, akým je spoločnosť Portgás, ktorá je výhradným koncesionárom poskytujúcim verejnú službu.

               22

               V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa článku 288 tretieho odseku ZFEÚ záväzná povaha smernice, na ktorej je založená možnosť odvolávať sa na ňu, existuje z tohto pohľadu iba vo vzťahu ku „každému členskému štátu, ktorému je smernica určená“. Podľa ustálenej judikatúry z toho vyplýva, že smernica sama osebe nemôže ukladať povinnosti jednotlivcovi, a teda sa voči nemu nemožno odvolávať na ustanovenie smernice ako také na vnútroštátnom súde (rozsudky z 8. októbra 1987, Kolpinghuis Nijmegen, 80/86, Zb. s. 3969, bod 9; zo 14. júla 1994, Faccini Dori, C-91/92, Zb. s. I-3325, bod 20, ako aj Dominguez, už citovaný, bod 37 a citovaná judikatúra).

               23

               Pokiaľ ide o subjekty, voči ktorým sa možno dovolávať ustanovení smernice, z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že týchto ustanovení sa možno dovolávať voči štátu bez ohľadu na to, či tento štát koná ako zamestnávateľ alebo ako verejný orgán. V obidvoch prípadoch treba totiž zabrániť tomu, aby štát mohol využiť výhodu vyplývajúcu z vlastného nerešpektovania práva Únie (pozri v tomto zmysle rozsudky z 26. februára 1986, Marshall, 152/84, Zb. s. 723, bod 49; z 12. júla 1990, Foster a i., C-188/89, Zb. s. I-3313, bod 17, ako aj Dominguez, už citovaný, bod 38).

               24

               Podľa ustálenej judikatúry medzi subjekty, voči ktorým sa možno dovolávať ustanovení smernice, ktoré môžu mať priame účinky, patrí organizácia, ktorá bola bez ohľadu na svoju právnu formu v zmysle aktu verejného orgánu poverená poskytovať pod kontrolou tohto orgánu službu vo verejnom záujme a na tento účel disponuje mimoriadnymi právomocami v porovnaní s pravidlami uplatniteľnými vo vzťahoch medzi jednotlivcami (rozsudky Foster a i., už citovaný, bod 20; zo 14. septembra 2000, Collino a Chiappero, C-343/98, Zb. s. I-6659, bod 23; z 5. februára 2004, Rieser Internationale Transporte, C-157/02, Zb. s. I-1477, bod 24; z 19. apríla 2007, Farrell, C-356/05, Zb. s. I-3067, bod 40, ako aj Dominguez, už citovaný, bod 39).

               25

               Z tejto judikatúry vyplýva, že aj keď jednotlivec spadá do osobnej pôsobnosti smernice, nemôže sa na vnútroštátnych súdoch dovolávať ustanovení smernice ako takých. Generálny advokát v bode 41 svojich návrhov uviedol, že samotná skutočnosť, že súkromný podnik, ktorý je výhradným koncesionárom poskytujúcim verejnú službu, je jedným zo subjektov výslovne patriacich do pôsobnosti smernice 93/38, nemá za následok, že sa voči tomuto podniku možno dovolávať ustanovení tejto smernice.

               26

               Je totiž potrebné, aby uvedená služba vo verejnom záujme bola poskytovaná pod kontrolou verejného orgánu a aby uvedený podnik disponoval mimoriadnymi právomocami v porovnaní s pravidlami uplatniteľnými vo vzťahoch medzi jednotlivcami (pozri v tomto zmysle rozsudok Rieser Internationale Transporte, už citovaný, body 25 až 27).

               27

               Pokiaľ ide o situáciu spoločnosti Portgás, z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že tento podnik bol ako výhradný koncesionár poverený Portugalskou republikou výkonom služby vo verejnom záujme, a to prevádzkovaním distribučnej siete plynu v oblasti severného Portugalska.

               28

               Informácie poskytnuté vnútroštátnym súdom však neumožňujú Súdnemu dvoru určiť, či v čase skutkových okolností veci samej táto služba vo verejnom záujme bola poskytovaná pod kontrolou štátnych orgánov a či Portgás mala mimoriadne právomoci v porovnaní s pravidlami uplatniteľnými vo vzťahoch medzi jednotlivcami.

               29

               V súvislosti s otázkou, či uvedená služba vo verejnom záujme bola poskytovaná pod kontrolou portugalských orgánov, treba uviesť, že Portgás uviedla, a to bez toho, aby tomu portugalská vláda odporovala, že Portugalská republika nie je ani väčšinovým, ani výlučným vlastníkom jej základného kapitálu a že táto republika nemôže ani menovať členov jej riadiacich a kontrolných orgánov, ani dávať pokyny v súvislosti s riadením jej činnosti súvisiacej s verejnými službami. Zo spisu predloženého Súdnemu dvoru však jasne nevyplýva, či tieto okolnosti boli splnené aj v čase, kedy došlo ku skutkovým okolnostiam vo veci samej.

               30

               Pokiaľ ide o otázku, či Portgás mala mimoriadne právomoci v porovnaní s pravidlami uplatniteľnými vo vzťahoch medzi jednotlivcami, treba uviesť, že hoci tento podnik podľa koncesionárskej zmluvy mal špeciálne a výhradné práva, neznamená to, ako uviedol generálny advokát v bode 39 svojich návrhov, že mal takéto mimoriadne právomoci. Okolnosť, že Portgás mohla požadovať, aby sa uskutočnilo vyvlastnenie, ktoré je potrebné na vybudovanie a prevádzku infraštruktúr, ale sama ho nemohla realizovať, však nepostačuje sama osebe na to, aby sa pripustilo, že Portgás mala mimoriadne právomoci v porovnaní s pravidlami uplatniteľnými vo vzťahoch medzi jednotlivcami.

               31

               Za týchto okolností prináleží vnútroštátnemu súdu, aby preveril, či v čase skutkových okolností veci samej bola Portgás organizáciou, ktorá pod kontrolou verejného orgánu poskytuje službu vo verejnom záujme, a či tento podnik mal na tento účel takéto mimoriadne právomoci.

               32

               Za predpokladu, že by Portgás bola jedným zo subjektov, voči ktorým sa jednotlivec podľa judikatúry citovanej v bode 24 môže dovolávať ustanovení smernice 93/38, treba preskúmať otázku, či sa týchto ustanovení môžu voči spoločnosti Portgás dovolávať aj portugalské orgány.

               33

               V tejto súvislosti treba uviesť, že Súdny dvor síce rozhodol, že jednotlivci sa môžu dovolávať bezpodmienečných a dostatočne presných ustanovení voči organizácii, ktorá pod kontrolou verejného orgánu poskytuje službu vo verejnom záujme a disponuje na tento účel mimoriadnymi právomocami (pozri v tomto zmysle rozsudky Foster a i., už citovaný, body 18 a 20, ako aj Dominguez, už citovaný, body 38 a 39, ako aj citovanú judikatúru), avšak predmetná vec spadá do iného kontextu než táto judikatúra.

               34

               V kontexte predmetnej veci treba uviesť, že podľa judikatúry Súdneho dvora, povinnosť členských štátov prijať všetky opatrenia potrebné na dosiahnutie výsledku stanoveného smernicou je záväznou povinnosťou, ktorú stanovuje článok 288 tretí odsek ZFEÚ a samotná smernica. Túto povinnosť prijať všetky všeobecné alebo osobitné opatrenia majú všetky orgány členských štátov (pozri rozsudok z 18. decembra 1997, Inter‑Environnement Wallonie, C-129/96, Zb. s. I-7411, bod 40 a citovanú judikatúru), ako aj organizácie, ktoré pod kontrolou verejného orgánu poskytujú službu vo verejnom záujme a disponujú na tento účel mimoriadnymi právomocami. Z toho vyplýva, že orgány členských štátov musia zabezpečiť, aby tieto organizácie dodržiavali ustanovenia smernice 93/38.

               35

               Bolo by totiž nekoherentné rozhodnúť, že štátne orgány a organizácie, ktoré spĺňajú podmienky uvedené v bode 24 tohto rozsudku, musia uplatňovať smernicu 93/38 a súčasne týmto orgánom odoprieť možnosť – v prípade potreby pred vnútroštátnymi súdmi – zabezpečiť dodržiavanie ustanovení tejto smernice zo strany organizácie, ktorá spĺňa tieto podmienky, hoci táto organizácia takisto musí dodržiavať uvedenú smernicu.

               36

               Okrem toho by členské štáty, ktoré neprebrali riadne smernicu do vnútroštátneho práva, mohli čerpať výhody z vlastného nerešpektovania práva Únie, ak by štátny orgán z vlastného podnetu nemohol zabezpečiť dodržiavanie ustanovení smernice 93/38 zo strany takýchto organizácií.

               37

               Napokon by sa v dôsledku takéhoto riešenia súkromný konkurent mohol dovolávať ustanovení smernice 93/38 voči obstarávateľovi spĺňajúcemu kritériá uvedené v bode 24 tohto rozsudku, zatiaľ čo štátne orgány by sa voči tomuto obstarávateľovi nemohli dovolávať povinností vyplývajúcich z tejto smernice. V závislosti od povahy osôb alebo organizácií, ktoré sa voči nemu dovolávajú smernice 93/38, by takýto obstarávateľ buď bol, alebo nebol povinný dodržiavať ustanovenia tejto smernice. Za týchto okolností by sa však uvedená smernica už neuplatňovala vo vnútroštátnom poriadku dotknutého členského štátu jednotne.

               38

               Z uvedeného vyplýva, že súkromný podnik poverený na základe aktu verejného orgánu a pod jeho kontrolou poskytovaním služby vo verejnom záujme, ktorý má na tento účel mimoriadne právomoci v porovnaní s pravidlami uplatniteľnými vo vzťahoch medzi jednotlivcami, je povinný dodržiavať ustanovenia smernice 93/38 a z tohto dôvodu sa orgány členského štátu môžu voči nemu dovolávať týchto ustanovení.

               39

               S ohľadom na všetky vyššie uvedené úvahy treba na položenú otázku odpovedať tak, že:

                        —

                        Článok 4 ods. 1, článok 14 ods. 1 písm. c) bod i) a článok 15 smernice 93/38 sa majú vykladať v tom zmysle, že sa ich nemožno dovolávať voči súkromnému podniku výlučne z dôvodu, že tento podnik je výhradným koncesionárom poskytujúcim službu vo verejnom záujme, ktorý spadá do osobnej pôsobnosti tejto smernice, pokiaľ uvedená smernica ešte nebola prebratá do vnútroštátneho poriadku dotknutého členského štátu.

                        —

                        Takýto podnik, ktorý bol poverený na základe aktu verejného orgánu a pod jeho kontrolou poskytovaním služby vo verejnom záujme a ktorý má na tento účel mimoriadne právomoci v porovnaní s pravidlami uplatniteľnými vo vzťahoch medzi jednotlivcami, je povinný dodržiavať ustanovenia smernice 93/38 a z tohto dôvodu sa orgány členského štátu môžu voči nemu dovolávať týchto ustanovení.

         O trovách

               40

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (piata komora) rozhodol takto:

                     Článok 4 ods. 1, článok 14 ods. 1 písm. c) bod i) a článok 15 smernice Rady 93/38/EHS zo 14. júna 1993 o koordinácii postupov verejného obstarávania subjektov pôsobiacich vo vodnom, energetickom, dopravnom a telekomunikačnom sektore, zmenenej a doplnenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady 98/4/ES zo 16. februára 1998, sa majú vykladať v tom zmysle, že sa ich nemožno dovolávať voči súkromnému podniku výlučne z dôvodu, že tento podnik je výhradným koncesionárom poskytujúcim službu vo verejnom záujme, ktorý spadá do osobnej pôsobnosti tejto smernice, pokiaľ uvedená smernica ešte nebola prebratá do vnútroštátneho poriadku dotknutého členského štátu.

                     Takýto podnik, ktorý bol poverený na základe aktu verejného orgánu a pod jeho kontrolou poskytovaním služby vo verejnom záujme a ktorý má na tento účel mimoriadne právomoci v porovnaní s pravidlami uplatniteľnými vo vzťahoch medzi jednotlivcami, je povinný dodržiavať ustanovenia smernice 93/38, zmenenej a doplnenej smernicou 98/4, a z tohto dôvodu sa orgány členského štátu môžu voči nemu dovolávať týchto ustanovení.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: portugalčina.


Rozsudok Všeobecného súdu (šiesta komora) z 18. septembra 2014. # The Polo/Lauren Company, LP proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Vec T-265/13.