title: Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) zo 7. júla 2005. # A. J. van Pommeren-Bourgondiën proti Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Rechtbank te Amsterdam - Holandsko. # Sociálne zabezpečenie - Nariadenie (EHS) č. 1408/71 - Rozsah pôsobnosti - Invalidný dôchodok - Zachovanie nároku na dávky po premiestnení bydliska do iného členského štátu. # Vec C-227/03.

text:
      Vec C-227/03
      A. J. van Pommeren-Bourgondiën
      proti
      Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank
      (návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Rechtbank te Amsterdam)
      „Sociálne zabezpečenie – Nariadenie (EHS) č. 1408/71 – Pôsobnosť – Invalidný dôchodok – Zachovanie nároku na dávky po zmene bydliska do iného členského štátu“
      Návrhy prednesené 24. februára 2005 – generálny advokát F. G. Jacobs
      Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) zo 7. júla 2005
      Abstrakt rozsudku
      1.     Sociálne zabezpečenie migrujúcich pracovníkov – Uplatniteľná právna úprava – Osoba, ktorá ukončila všetky zárobkové činnosti
            na území jedného členského štátu a presunula svoje bydlisko do iného členského štátu – Právna úprava jedného členského štátu
            povoľujúca dobrovoľné poistenie pre určité časti systému uvedeného štátu – Porušenie zásady jednotnosti – Neexistencia
      (Nariadenie Rady č. 1408/71, článok 13)
      2.     Sociálne zabezpečenie migrujúcich pracovníkov – Právomoc členských štátov organizovať svoje systémy sociálneho zabezpečenia
            – Hranice – Dodržiavanie práva Spoločenstva – Pravidlá Zmluvy týkajúce sa voľného pohybu pracovníkov
      (Článok 39 ES)
      3.     Sociálne zabezpečenie migrujúcich pracovníkov – Pristúpenie do systému sociálneho zabezpečenia – Osoba, ktorá ukončila všetky
            zárobkové činnosti na území jedného členského štátu a presunula svoje bydlisko do iného členského štátu – Právna úprava jedného
            členského štátu podmieňujúca povinné poistenie v určitých častiach uvedeného systému podmienke bydliska – Podmienky dobrovoľného
            poistenia nevýhodnejšie ako podmienky povinného poistenia – Neprípustnosť
      (Článok 39 ES)
      1.     Zásada jednotnosti systému sociálneho zabezpečenia stanovená článkom 13 ods. 1 nariadenia č. 1408/71, vo verzii zmenenej a doplnenej
         nariadením č. 2195/91, nie je spochybnená uplatňovaním právnej úpravy členského štátu, ktorá dáva možnosť nerezidentom, ktorí
         ukončili všetky zárobkové činnosti v tomto členskom štáte, zostať dobrovoľne poistení na základe právnych predpisov tohto
         členského štátu v súvislosti s časťami sociálneho zabezpečenia, v ktorej prestali byť povinne poistení.

      Ustanovenia hlavy II uvedeného nariadenia, do ktorej patrí článok 13, majú totiž za cieľ nielen vyhnúť sa súčasnému uplatňovaniu
         viacerých vnútroštátnych právnych úprav a komplikáciám, ktoré z toho môžu vyplynúť, ale aj zabrániť tomu, aby osoby, ktoré
         spadajú do pôsobnosti tohto nariadenia, boli zbavené ochrany v časti sociálneho zabezpečenia, pretože žiadne právne predpisy
         nie sú na ne uplatniteľné. Je vecou vnútroštátnych právnych predpisov každého členského štátu stanoviť podmienky, za ktorých
         osoba má právo alebo povinnosť pristúpiť do systému sociálneho zabezpečenia alebo do určitej časti takého systému, vrátane
         podmienok pre zánik poistenia.

      (pozri body 33 – 34, 37 – 38)
      2.     Aj keď si členské štáty ponechávajú svoju právomoc organizovať svoje systémy sociálneho zabezpečenia, musia pri výkone tejto
         právomoci prinajmenšom dodržiavať právo Spoločenstva a najmä ustanovenia Zmluvy ES o voľnom pohybe pracovníkov.

      (pozri bod 39)
      3.     Článku 39 ES odporujú právne predpisy členského štátu, na základe ktorých osoba, ktorá ukončila všetky zárobkové činnosti
         na jeho území, zostáva povinne poistená v určitých častiach sociálneho zabezpečenia, len ak si tam zachová svoje bydlisko,
         zatiaľ čo táto osoba zostáva na základe právnych predpisov tohto členského štátu povinne poistená v iných častiach sociálneho
         zabezpečenia, aj keď jej bydlisko sa nachádza v inom členskom štáte, pokiaľ podmienky dobrovoľného poistenia pre časti, v ktorých
         sa skončilo povinné poistenie, sú nevýhodnejšie ako podmienky povinného poistenia.

      Takéto právne predpisy stavajú nerezidentov do menej výhodnej situácie ako rezidentov, vo vzťahu k ich pokrytiu sociálnym
         zabezpečením a na základe tejto skutočnosti zasahujú do slobody pohybu zaručenej článkom 39 ES.

      (pozri body 44 – 45 a výrok)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (tretia komora)
      zo 7. júla 2005 (*)

      „Sociálne zabezpečenie – Nariadenie (EHS) č. 1408/71 – Pôsobnosť – Invalidný dôchodok – Zachovanie nároku na dávky po zmene bydliska do iného členského štátu“
      Vo veci C‑227/03,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Rechtbank te Amsterdam
         (Holandsko) z 21. mája 2003 a doručený Súdnemu dvoru 26. mája 2003, ktorý súvisí s konaním:

      A. J. van Pommeren-Bourgondiën
      proti
      Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank,
      SÚDNY DVOR (tretia komora),
      v zložení: predseda tretej komory A. Rosas, sudcovia J.‑P. Puissochet (spravodajca), S. von Bahr, U. Lõhmus a A. Ó Caoimh,
      generálny advokát: F. G. Jacobs,
      tajomník: H. von Holstein, zástupca tajomníka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 9. decembra 2004,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –       A. J. van Pommeren-Bourgondiën, v zastúpení: P. de Casparis, advocaat,
      –       Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank, v zastúpení: G. Vonk, splnomocnený zástupca,
      –       holandská vláda, v zastúpení: H. G. Sevenster a C. Wissels, splnomocnené zástupkyne,
      –       belgická vláda, v zastúpení: A. Snoecx a M. Wipanir, splnomocnení zástupcovia,
      –       grécka vláda, v zastúpení: M. Apessos a D. Kalogiros, ako aj I. Pouli, splnomocnení zástupcovia,
      –       Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: D. Martin, H. van Vliet a R. Troosters, splnomocnení zástupcovia,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 24. februára 2005,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1       Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 39 ES a článku 13 nariadenia Rady (EHS) č. 1408/71 zo 14. júna
         1971 o uplatňovaní systémov sociálneho zabezpečenia na zamestnancov, samostatne zárobkovo činné osoby a ich rodinných príslušníkov,
         ktorí sa pohybujú v rámci spoločenstva, vo verzii zmenenej a doplnenej nariadením Rady (EHS) č. 2195/91 z 25. júna 1991 (Ú. v. ES
         L 206, s. 2, ďalej len „nariadenie č. 1408/71“).

      2       Tento návrh bol podaný v rámci sporu pani van Pommeren-Bourgondiën proti Raad van bestuur van de Sociale verzekeringsbank
         (Správna rada inštitúcie sociálneho zabezpečenia, ďalej len „rada SVB“), ktorého predmetom je odmietnutie rady SVB zachovať
         povinné poistenie žalobkyne v určitých častiach sociálneho zabezpečenia, pretože nemá bydlisko v Holandsku.

       Právny rámec
       Právo Spoločenstva
      3       V súlade s článkom 4 ods. 1 sa nariadenie č. 1408/71
      „… vzťahuje na všetky právne predpisy, ktoré sa týkajú týchto častí sociálneho zabezpečenia:
      a)      nemocenské dávky a dávky v materstve;
      b)      dávky v invalidite…;
      c)      dávky v starobe;
      d)      pozostalostné dávky;
      …
      g)      dávky v nezamestnanosti;
      h)      rodinné dávky.“
      4       Hlava II (články 13 až 17a) tohto nariadenia s názvom „Určenie príslušnosti právnych predpisov“ upravuje kolízne situácie.
      5       Podľa znenia článku 13 nariadenia č. 1408/71 platí:
      „1.      Pokiaľ v článku 14c nie je ustanovené inak, osoby, na ktoré sa vzťahuje toto nariadenie, podliehajú právnym predpisom len
         jedného členského štátu. Tieto právne predpisy sa určia v súlade s ustanoveniami tejto hlavy.

      2.      Pokiaľ články 14 až 17 neustanovujú inak:
      a)      na osobu zamestnanú na území jedného členského štátu sa vzťahujú právne predpisy tohto štátu dokonca aj vtedy, ak má bydlisko
         na území iného členského štátu…

      …
      f)      na osobu, ktorá prestane podliehať právnym predpisom členského štátu, bez toho, aby sa na ňu začali vzťahovať právne predpisy
         iného členského štátu…, sa budú vzťahovať právne predpisy členského štátu, na území ktorého má bydlisko…“

      6       Podľa článku 10b nariadenia Rady (EHS) č. 574/72 z 21. marca 1972, ktorým sa stanovuje postup pri vykonávaní nariadenia č. 1408/71
         (Ú. v. ES L 74, s. 1; Mim. vyd. 05/001, s. 83) vo verzii zmenenej a doplnenej a aktualizovanej nariadením Rady (ES) č. 118/97
         z 2. decembra 1996 (Ú. v. ES L 28, 1997, s. 1; Mim. vyd. 05/003, s. 3) platí:

      „Podmienky a deň, kedy sa právne predpisy členského štátu prestávajú vzťahovať na osobu uvedenú v článku 13 ods. 2 písm. f)
         nariadenia [č. 1408/71], sa stanovia v súlade s týmito právnymi predpismi…“

      7       Podľa článku 15 nariadenia č. 1408/71:
      „1.      Články 13 až 14d sa nevzťahujú na dobrovoľné poistenie alebo voliteľné nepretržité poistenie, s výnimkou prípadu, pokiaľ v súvislosti
         s jednou z častí uvedených v článku 4 v ktoromkoľvek členskom štáte existuje len dobrovoľný systém poistenia.

      2.      Ak má uplatnenie právnych predpisov dvoch alebo viacerých členských štátoch za následok prekrývanie poistenia:
      –       pri systéme povinného poistenia a jedného alebo viacerých systémov dobrovoľného alebo voliteľného nepretržitého poistenia
         sa na dotknutú osobu vzťahuje výlučne systém povinného poistenia;

      –       pri dvoch alebo viacerých systémoch dobrovoľného alebo voliteľného nepretržitého poistenia môže dotknutá osoba vstúpiť iba
         do systému dobrovoľného alebo do systému voliteľného nepretržitého poistenia, podľa toho, ktorý si zvolí.

      3.      V súvislosti s invaliditou, starobou a úmrtím (dôchodky) môže však dotknutá osoba vstúpiť do systému dobrovoľného alebo voliteľného
         nepretržitého poistenia členského štátu dokonca aj keď sa na ňu povinne vzťahujú právne predpisy iného členského štátu, ak
         takéto prekrývanie vyslovene alebo implicitne pripúšťa prvý členský štát.“

       Vnútroštátna právna úprava
      8       Holandské kráľovstvo stanovuje rozlišovanie medzi dvoma typmi sociálneho zabezpečenia, a to na jednej strane „všeobecný systém
         sociálneho poistenia“ a na druhej strane „systém sociálneho poistenia zamestnancov“.

      9       Všeobecný systém sociálneho poistenia zahŕňa tieto zákony:
      –       zákon o všeobecnom systéme rodinných prídavkov (Algemene Kinderbijslagwet, ďalej len „AKW“),
      –       zákon o všeobecnom systéme dôchodkov pre pozostalých (Algemene Nabestaandenwet, ďalej len „ANW“),
      –       zákon o všeobecnom systéme starobných dôchodkoch (Algemene Ouderdomswet, ďalej len „AOW“),
      –       zákon o všeobecnom systéme náhrady nákladov pre zvláštnu starostlivosť o zdravie (Algemene wet bijzondere ziektekosten, ďalej
         len „AWBZ“).

      10     Sociálne poistenie zamestnancov je predmetom týchto zákonoch:
      –       zákon o nemocenskom poistení (Ziektewet, ďalej len „ZW“),
      –       zákon o nemocenských poisťovniach (Ziekensfondwet, ďalej len „ZFW“),
      –       zákon o podpore v nezamestnanosti (Werkloosheidswet, ďalej len „WW“),
      –       zákon o poistení pre prípad práceneschopnosti (Arbeidsongeschiktheidsverzekering, ďalej len „WAO“).
      11     Čo sa týka všeobecného systému sociálneho poistenia, holandské právne predpisy pôvodne upravovali systém, v rámci ktorého
         boli osoby s bydliskom mimo územia Holandska poberajúce dlhodobo určité holandské dávky povinne poistené za určitých podmienok.

      12     Článok 8 holandskej vyhlášky o rozšírení a vymedzení kategórií osôb poistených na základe sociálnych poistení (Besluit uitbreiding
         en beperking kring verzekerden volksverzekeringen) z 3. mája 1989 stanovoval:

      „1.      V rámci sociálneho poistenia je poistená každá osoba, ktorá prenáša svoje bydlisko mimo územia Holandska a v deň odchodu mala
         nárok:

      a)      na dávku na základe WAO
      …
      2.      V rámci sociálneho poistenia je poistená každá osoba, ktorá nebýva v Holandsku a má nárok na dávku… uvedenú v odseku 1, ak
         tento nárok vyplýva z povinného sociálneho poistenia alebo z dobrovoľného poistenia na základe článku 45 AOW a článku 63 ANW,
         pokiaľ táto dávka… predstavuje najmenej 35 % minimálnej mzdy.“

      13     Vyhláška z 24. decembra 1998, ktorá nadobudla účinnosť 1. januára 1999, zrušila vyhlášku z 3. mája 1989. Článok 8 vyhlášky
         z 3. mája 1989 zostal v platnosti na základe článku 26 vyhlášky z 24. decembra 1998 na prechodnú dobu až do 1. januára 2000.
         K tomuto dátumu bolo ukončené povinné poistenie pre určité časti sociálneho zabezpečenia.

      14     Osoby, ktoré od 1. januára 2000 neboli povinne poistené, sa mohli prípadne dobrovoľne poistiť na základe článku 2 ods. 1 vyhlášky
         z 2. januára 1990 (Besluit inzake vrijwillige verzekering). Podľa znenia tohto článku táto možnosť existuje rok po skončení
         povinného poistenia a pre nové poistenie stačí len oznámenie na Sociale verzekeringsbank (inštitúcia sociálneho zabezpečenia).

      15     Článok 35 AOW znie:
      „1.      Osoba predtým poistená vo veku najmenej 15 rokov sa môže poistiť dobrovoľne, za predpokladu, že ešte nedosiahla vek 65 rokov,
         na dobu maximálne 10 rokov, ktorá začína plynúť dňom nasledujúcim po dni, kedy skončilo povinné poistenie. …

      3.      Doba maximálne 10 rokov uvedená v odseku 1 sa nevzťahuje na: … osobu, ktorá bola predtým poistená a dosiahla vek 50 rokov
         v dobe, kedy skončilo jej povinné poistenie a nemá bydlisko v Holandsku a má nárok na vyplácanie:

      1°      príspevku na základe zákona o poistení pre prípad práceneschopnosti (WAO)…“
      16     Podľa článku 63 ANW:
      „1.      Osoby, ktoré boli predtým poistené, sa môžu dobrovoľne poistiť za podmienok určených nariadením verejnej správy alebo ustanoveniami
         prijatými na jeho uplatnenie, počas obdobia po ich 15. narodeninách ale pred dovŕšením 65. narodenín, pre obdobia, v ktorých
         nie sú poistené.

      2.      Pod podmienkami uvedenými v odseku 1 sa chápe najmä možnosť dobrovoľne sa poistiť uvedená v článku 45 všeobecného zákona o starobnom
         poistení.“

      17     Povinné poistenie je však zachované pre určité časti sociálneho zabezpečenia. Článok 27 vyhlášky z 24. decembra 1998 zachováva
         povinnosť uzatvoriť poistenie na základe AKW, pokiaľ najmladšie dieťa nedovŕšilo vek 18 rokov. Článok 7 tejto vyhlášky stanovuje,
         že na základe AWBZ je poistená osoba, ktorá nemá bydlisko v Holandsku, je poistená na základe ZFW a na základe nariadenia
         Rady Európskej únie môže v členskom štáte, v ktorom má bydlisko, uplatňovať nárok na dávky, ktoré sú jej vyplácané na náklady
         nemocenskej poisťovne.

      18     V rámci sociálneho poistenia zamestnancov, najmä čo sa týka WAO, ZW a WW, platia pre povinnosť poistiť sa tieto podmienky:
      –       Článok 20 ZW stanovuje, že zamestnanci v zmysle ZW sú podľa ZW poistení. Podľa článku 8a ZW je na účely ZW za „zamestnanca“
         považovaná každá osoba, ktorá na základe povinného poistenia poberá dávku podľa WAO.

      –       Článok 8 WW stanovuje, že zamestnanci, ktorí sa v rámci pracovného pomeru stali práceneschopnými, si zachovávajú svoje postavenie
         zamestnanca.

      –       Dávky vyplácané na základe WAO a tie, na ktoré by mohli mať nárok zamestnanci s bydliskom v zahraničí na základe ZW a WW,
         sa nemôžu poskytovať súčasne.

       Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
      19     Pani van Pommeren-Bourgondiën, holandská štátna príslušníčka s bydliskom v Belgicku, bola zamestnaná v Holandsku počas celého
         svojho pracovného života. Od roku 1997 dostáva dávku podľa WAO z dôvodu pracovnej neschopnosti, vypočítanú podľa najvyššieho
         stupňa pracovnej neschopnosti.

      20     Pani van Pommeren-Bourgondiën bolo oznámené, že od 1. januára 2000 nie je povinne poistená v rámci určitých holandských sociálnych
         poistení, totiž podľa AOW, ANW a AKW z dôvodu, že nemá bydlisko v Holandsku. Zároveň jej bolo oznámené, že z tohto dôvodu
         nebudú od 1. januára 2000 z jej dávok na základe WAO zrážané príspevky do všeobecného sociálneho poistenia, ale že má možnosť
         dobrovoľne sa poistiť na základe AOW a ANW, keď si podá žiadosť na inštitúciu sociálneho zabezpečenia.

      21     Pani van Pommeren-Bourgondiën namietala skončenie svojho povinného poistenia v tejto inštitúcii. Táto potvrdila svoje stanovisko
         listom z 28. augusta 2000.

      22     Žalobkyňa nato podala sťažnosť na túto inštitúciu. Keďže táto neodpovedala, žalobkyňa podala žalobu na Rechtbank te Amsterdam.
      23     Podľa názoru tohto súdu, v rozpore s tvrdeniami holandskej vlády, sú podmienky poistenia rozdielne v AOW a ANW, najmä výška
         poistného, podľa toho, či ide o povinné poistenie alebo dobrovoľné. V rámci povinného poistenia podľa AOW a ANW sa poistné
         vypočítava z dosiahnutého zdaniteľného príjmu v Holandsku, zatiaľ čo v rámci dobrovoľného poistenia sa vypočítava z celosvetového
         zdaniteľného príjmu.

      24     Vnútroštátny súd sa okrem toho domnieva, že súčasná existencia povinných poistení a dobrovoľných poistení prináša so sebou
         nebezpečenstvo, že poistenej osobe bude znemožnené dodržať povinnosť uloženú nariadením č. 1408/71 byť poistený u jediného
         orgánu sociálneho zabezpečenia.

      25     Za týchto okolností Rechtbank te Amsterdam rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
      „1.      Odporuje článku 13 ods. 2 písm. f) nariadenia č. 1408/71 právna úprava členského štátu, podľa ktorej osoba, ktorá ukončila
         všetky zárobkové činnosti na jeho území, zostáva poistená na základe týchto predpisov len vtedy, ak si tam zachová svoje bydlisko,
         zatiaľ čo táto osoba zostáva na základe právnych predpisov tohto členského štátu povinne poistená pre určitých iných častiach
         sociálneho zabezpečenia podľa právnych predpisov tohto členského štátu bez ohľadu na jej bydlisko?

      2.      Je pre odpoveď na prvú otázku podstatné, že podľa právnych predpisov tohto členského štátu môže byť osoba dobrovoľne poistená
         v niekoľkých častiach sociálneho zabezpečenia bez toho, aby takéto dobrovoľné poistenie bolo podmienené tým, že má bydlisko
         naďalej na území tohto členského štátu?

      Ak je odpoveď na prvú otázku záporná, nasledujúca otázka je položená subsidiárne:
      3.      V situácii, aká je vyššie opísaná, má sa článok 39 ES vykladať v tom zmysle, že nahradenie povinného poistenia dobrovoľným
         poistením je nezlučiteľné s týmto ustanovením, ak zánik povinného poistenia vyplýva zo zavedenia požiadavky bydliska?“

       O prejudiciálnych otázkach
      26     Podstatou otázok vnútroštátneho súdu, ktoré treba prejednať spoločne, je, či ustanoveniam článku 39 ES alebo článku 13 ods. 2
         písm. f) nariadenia č. 1408/71 neodporuje uplatňovanie právnych predpisov, na základe ktorých osoba, ktorá ukončila všetky
         zárobkové činnosti na jeho území zostáva povinne poistená v určitých častiach sociálneho zabezpečenia, len ak si tam zachová
         svoje bydlisko, zatiaľ čo zostáva poistená pre určitú inú časť sociálneho zabezpečenia podľa právnych predpisov tohto členského
         štátu bez ohľadu na jej bydlisko, pričom má stále možnosť uzavrieť dobrovoľné poistenie, keď už nie je ďalej povinne poistená.

       Pripomienky predložené Súdnemu dvoru
      27     Komisia Európskych spoločenstiev, ako aj belgická a grécka vláda sa domnievajú, že holandská právna úprava je nezlučiteľná
         s článkom 13 ods. 1 nariadenia č. 1408/71, ktorý stanovuje, že osoby, na ktoré sa vzťahuje, podliehajú právnym predpisom len
         jedného členského štátu.

      28     Zastávajú názor, že pokiaľ pani van Pommeren-Bourgondiën čiastočne už nepodlieha holandským právnym predpisom, mali by sa
         na základe článku 13 ods. 2 písm. f) nariadenia č. 1408/71 pre časti sociálneho zabezpečenia, ktoré už nie sú predmetom povinného
         poistenia, uplatňovať právne predpisy štátu bydliska. Takto sa pani van Pommeren-Bourgondiën nachádza v situácii, v ktorej
         je závislá na právnych predpisoch sociálneho zabezpečenia dvoch členských štátov, čím je porušené ustanovenie článku 13 ods. 1
         tohto nariadenia.

      29     Komisia okrem toho uvádza, že článku 13 ods. 2 písm. f) nariadenia č. 1408/71 neodporujú právne predpisy členského štátu,
         podľa ktorých osoba, ktorá ukončila všetky zárobkové činnosti na jeho území, zostáva poistená na základe týchto predpisov,
         len ak si tam zachová svoje bydlisko (rozsudok z 11. júna 1998, Kuusijärvi, C‑275/96, Zb. s. I‑3419, bod 51). Holandské orgány
         by mohli podľa toho úplne legálne prestať uplatňovať všetky svoje právne predpisy na žalobkyňu, ale nemohli by zachovať jej
         povinné poistenie vo viacerých častiach holandského sociálneho zabezpečenia a v iných ho zrušiť.

      30     Holandská vláda a SVB sa naopak domnievajú, že článku 13 ods. 2 písm. f) nariadenia č. 1408/71 neodporuje, keď právne predpisy
         členského štátu povinne poisťujú dotknutú osobu iba proti časti rizík, krytých jeho systémom sociálneho zabezpečenia, pokiaľ
         nevedú k diskriminácii medzi štátnymi príslušníkmi tohto štátu a cudzincami a pokiaľ má dotknutá osoba možnosť dobrovoľného
         poistenia na pokrytie zvyšných rizík v rámci toho istého systému sociálneho zabezpečenia.

      31     Vnútroštátny súd, Komisia a grécka vláda okrem toho poukazujú na nevýhodnejšie poistné podmienky dobrovoľného poistenia v porovnaní
         s povinným poistením. Táto situácia, ktorá by sa mohla významnejšie dotýkať štátnych príslušníkov iných členských štátov ako
         holandských štátnych príslušníkov, je diskriminujúca a porušuje články 12 ES a 39 ES.

      32     Holandská vláda sa naopak domnieva, že podmienky poistenia sú rovnaké, ak nie výhodnejšie pre dobrovoľné poistenie ako pre
         povinné poistenie.

       Odpoveď Súdneho dvora
      33     Ustanovenie článku 13 ods. 2 nariadenia č. 1408/71 má objektívne len určiť, ktoré vnútroštátne právne predpisy platia pre
         osoby, ktoré sa nachádzajú v jednej zo situácií uvedených v článku 13 ods. 2 písm. a) až f). Cieľom týchto ustanovení nie
         je stanoviť podmienky, za ktorých osoba má právo alebo povinnosť pristúpiť do systému sociálneho zabezpečenia alebo do určitej
         časti takého systému. Je vecou vnútroštátnych právnych predpisov každého členského štátu stanoviť tieto podmienky vrátane
         podmienok pre zánik poistenia (rozsudky z 3. mája 1990, Kits van Heijningen, C‑2/89, Zb. s. I‑1755, bod 19, a Kuusijärvi,
         už citovaný, bod 29).

      34     Okrem tohto ustanovenia hlavy II nariadenia č. 1408/71, do ktorej patrí článok 13, majú za cieľ nielen vyhnúť sa súčasnému
         uplatňovaniu viacerých vnútroštátnych právnych úprav a komplikáciám, ktoré z toho môžu vyplynúť, ale aj zabrániť tomu, aby
         osoby, ktoré spadajú do pôsobnosti tohto nariadenia, boli zbavené ochrany v časti sociálneho zabezpečenia, pretože žiadne
         právne predpisy nie sú na ne uplatniteľné (rozsudky Kits van Heijningen, už citovaný, bod 12, a Kuusijärvi, už citovaný, bod
         28).

      35     Z článku 13 ods. 2 písm. f) nariadenia č. 1408/71 však vyplýva, že právne predpisy členského štátu bydliska osoby sa použijú
         vtedy, keď nie sú na ňu uplatniteľné žiadne iné právne predpisy a najmä, keď právne predpisy, ktorým dotknutá osoba predtým
         podliehala, sa na ňu prestanú vzťahovať (rozsudok z 3. mája 2001, Komisia/Belgicko, C‑347/98, Zb. s. I‑3327, body 28 a 29).
         Teda keď povinné poistenie v sociálnom zabezpečení skončí v jednom členskom štáte, uvedené ustanovenie ukladá poistenie v členskom
         štáte bydliska.

      36     Tieto ustanovenia nepredstavujú vo veci samej prekážku pre to, aby sa holandské právne predpisy naďalej uplatňovali na pani
         van Pommeren-Bourgondiën. Poistenia, ktoré predtým využívala, môžu totiž so zreteľom na postoj Súdneho dvora, aký zaujal v už
         citovanom rozsudku Komisia/Belgicko naďalej podliehať holandskému systému sociálneho zabezpečenia. Okolnosť, že časť týchto
         poistení sa stala dobrovoľnou, nemôže mať za následok zákaz takéhoto pokračujúceho poistenia v systéme pokrývajúcom povinné
         poistenie.

      37     To je dôvod, prečo holandské právne predpisy dávajú možnosť nerezidentom, ktorí ukončili všetky zárobkové činnosti v Holandsku,
         zostať dobrovoľne poistení na základe právnych predpisov tohto členského štátu v súvislosti s časťou sociálneho zabezpečenia,
         v ktorej prestali byť povinne poistení.

      38     Zásada jednotnosti systému sociálneho zabezpečenia stanovená článkom 13 ods. 1 nariadenia č. 1408/71 nie je teda spochybnená
         uplatňovaním kritizovaných holandských právnych predpisov v konaní vo veci samej.

      39     Aj keď si členské štáty ponechávajú svoju právomoc organizovať svoje systémy sociálneho zabezpečenia, musia pri výkone tejto
         právomoci prinajmenšom dodržiavať právo Spoločenstva a najmä ustanovenia Zmluvy ES o voľnom pohybe pracovníkov (rozsudok z 23. novembra
         2000, Elsen, C‑135/99, Zb. s. I‑10409, bod 33). Systém dobrovoľného poistenia musí byť teda zlučiteľný s ustanoveniami článku
         39 ES.

      40     Podmienka bydliska stanovená holandským zákonodarcom pre pokračovanie povinného poistenia osôb v určitých častiach sociálneho
         zabezpečenia bude zlučiteľná s článkom 39 ES len vtedy, ak podmienky dobrovoľného poistenia nie sú nevýhodnejšie ako podmienky
         povinného poistenia pre rovnaké časti sociálneho zabezpečenia, aké platia pre rezidentov.

      41     Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania však vyplýva, že nerezidenti na základe nových právnych predpisov už nemajú právo
         byť poistení, dokonca ani dobrovoľne, v systéme rodinných prídavkov, s výhradou čiastočného a dočasného poistenia. Jediní
         nerezidenti, ktorí majú zachované právo na rodinné prídavky, sú tí, ktorí nadobudli toto právo v predchádzajúcom systéme povinného
         poistenia. Ak ich najmladšie dieťa dovŕši vek 18 rokov, strácajú definitívne možnosť byť poistení. Pokiaľ teda ide o tieto
         prídavky, s nerezidentami sa zaobchádza nevýhodnejšie, ako s rezidentmi.

      42     Vnútroštátny súd okrem toho tvrdí, ako je uvedené v bode 23 tohto rozsudku, že výška poistného nie je rovnaká pre povinné
         poistenie rezidentov a dobrovoľné poistenie nerezidentov.

      43     Na záver nízke percento dobrovoľných poistení nerezidentov, ktorých povinné poistenie bolo prerušené, svedčí o tom, že dobrovoľné
         poistenie je málo atraktívne a nerezidenti musia mať ťažkosti pri jeho uplatňovaní.

      44     Z vyššie uvedených bodov vyplýva, že sporné holandské právne predpisy v konaní vo veci samej stavajú nerezidentov do menej
         výhodnej situácie ako rezidentov vo vzťahu k ich pokrytiu sociálnym zabezpečením v Holandsku a na základe tejto skutočnosti
         zasahujú do slobody pohybu zaručenej článkom 39 ES.

      45     Z toho vyplýva, že vnútroštátnemu súdu treba odpovedať tak, že článku 39 ES odporujú právne predpisy členského štátu, na základe
         ktorých osoba, ktorá ukončila všetky zárobkové činnosti na jeho území, zostáva povinne poistená v určitých častiach sociálneho
         zabezpečenia, len ak si tam zachová svoje bydlisko, zatiaľ čo táto osoba zostáva na základe právnych predpisov tohto členského
         štátu povinne poistená v iných častiach sociálneho zabezpečenia, aj keď jej bydlisko sa nachádza v inom členskom štáte, pokiaľ
         podmienky dobrovoľného poistenia pre časti, v ktorých sa skončilo povinné poistenie, sú nevýhodnejšie ako podmienky povinného
         poistenia.

       O trovách
      46     Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:
      Článku 39 ES odporujú právne predpisy členského štátu, na základe ktorých osoba, ktorá ukončila všetky zárobkové činnosti
            na jeho území, zostáva povinne poistená v určitých častiach sociálneho zabezpečenia, len ak si tam zachová svoje bydlisko,
            zatiaľ čo táto osoba zostáva na základe právnych predpisov tohto členského štátu povinne poistená v iných častiach sociálneho
            zabezpečenia, aj keď jej bydlisko sa nachádza v inom členskom štáte, pokiaľ podmienky dobrovoľného poistenia pre časti, v ktorých
            sa skončilo povinné poistenie, sú nevýhodnejšie ako podmienky povinného poistenia.
      Podpisy
      * Jazyk konania: holandčina.


title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (prvá komora) zo 6. novembra 2007. # RheinfelsQuellen H. Hövelmann GmbH & Co. KG proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Ochranná známka Spoločenstva - Prihláška slovnej ochrannej známky VOM URSPRUNG HER VOLLKOMMEN - Absolútne dôvody zamietnutia - Opisný charakter - Článok 7 ods. 1 písm. b) a c) nariadenia (ES) č. 40/94. # Vec T-28/06.

text:
      Vec T‑28/06
      RheinfelsQuellen H. Hövelmann GmbH & Co. KG
      proti
      Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu
      (ochranné známky a vzory) (ÚHVT)
      „Ochranná známka Spoločenstva – Prihláška slovnej ochrannej známky Spoločenstva VOM URSPRUNG HER VOLLKOMMEN – Absolútne dôvody zamietnutia – Opisný charakter – Článok 7 ods. 1 písm. b) a c) nariadenia (ES) č. 40/94“
      Abstrakt rozsudku
      Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Absolútne dôvody zamietnutia – Ochranné
            známky zložené výlučne z označení alebo údajov, ktoré môžu slúžiť na označenie vlastností tovaru
      [Nariadenie Rady č. 40/94, článok 7 ods. 1 písm. c)]
      Z pohľadu priemerného nemecky hovoriaceho spotrebiteľa je slovné označenie VOM URSPRUNG HER VOLLKOMMEN, ktorého zápis je požadovaný
         pre „pivá; minerálne a sýtené vody a iné nealkoholické nápoje; ovocné a zeleninové nápoje a ovocné šťavy; sirupy a iné prípravky
         na výrobu nápojov; zmesi týchto nápojov“ a „alkoholické nápoje (s výnimkou piva)“, ktoré patria do tried 32 a 33 v zmysle
         Niceskej dohody, opisom výrobkov označených v prihláške ochrannej známky v zmysle článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94
         o ochrannej známke spoločenstva.

      V podstate sa slogan jasne týka čistoty a dokonalosti základných substancií nápojov, a to najmä čistoty a dokonalosti používanej
         vody. Čistota a dokonalosť základných substancií má však v prípade výrobkov patriacich do tried 32 a 33 mimoriadny význam.
         Čo sa týka minerálnych vôd, dokonalosť použitej pramenitej vody je určujúcim faktorom pre stanovenie kvality nápoja tak z hľadiska
         chuti, ako aj z hľadiska zdravia. Pokiaľ ide o ovocné šťavy, pivá a iné alkoholické nápoje, pôvod ich základných substancií
         je taktiež významným faktorom z hľadiska stanovenia kvality týchto výrobkov.

      Slová tak samy osebe či kombinované priamo a jasne odkazujú na vlastnosti označených výrobkov. Je možné rozumne pripustiť,
         že čistota a pôvodná dokonalosť základných substancií, ktoré tvoria základ nápojov, sú vlastnosťami, ktoré sú zohľadňované
         dotknutým spotrebiteľom pri jeho výbere. Z toho vyplýva, že z pohľadu dotknutej skupiny verejnosti existuje dostatočne priama
         a konkrétna súvislosť medzi dotknutým slovným spojením a výrobkami patriacimi do tried 32 a 33.

      (pozri body 37 – 40)
ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (prvá komora)
      zo 6. novembra 2007 (*)

      „Ochranná známka Spoločenstva – Prihláška slovnej ochrannej známky Spoločenstva VOM URSPRUNG HER VOLLKOMMEN – Absolútne dôvody zamietnutia – Opisný charakter – Článok 7 ods. 1 písm. b) a c) nariadenia (ES) č. 40/94“
      Vo veci T‑28/06,
      RheinfelsQuellen H. Hövelmann GmbH & Co. KG, so sídlom v Duisburgu (Nemecko), v zastúpení: W. Kellenter a A. Lambrecht, advokáti,

      žalobca,
      proti
      Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT), v zastúpení: G. Schneider, splnomocnený zástupca,

      žalovanému,
      ktorej predmetom je žaloba podaná proti rozhodnutiu druhého odvolacieho senátu ÚHVT zo 17. novembra 2005 (vec R 1179/2004-2),
         týkajúcemu sa prihlášky slovnej ochrannej známky VOM URSPRUNG HER VOLLKOMMEN ako ochrannej známky Spoločenstva,

      SÚD PRVÉHO STUPŇA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV (prvá komora),

      v zložení: predseda komory J. D. Cooke, sudcovia I. Labucka a M. Prek,
      tajomník: K. Andová, referentka,
      so zreteľom na žalobu podanú do kancelárie Súdu prvého stupňa 24. januára 2006,
      so zreteľom na vyjadrenie k žalobe podané do kancelárie Súdu prvého stupňa 13. apríla 2006,
      po pojednávaní z 15. mája 2007,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
       Okolnosti predchádzajúce sporu
      1        Žalobca podal 8. augusta 2002 na Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) prihlášku ochrannej
         známky Spoločenstva podľa nariadenia Rady (ES) č. 40/94 z 20. decembra 1993 o ochrannej známke spoločenstva (Ú. v. ES L 11,
         1994, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 146) v znení zmien a doplnení.

      2        Prihlasovanou ochrannou známkou je slovné označenie VOM URSPRUNG HER VOLLKOMMEN.

      3        Výrobky, pre ktoré je zápis požadovaný, patria do tried 32 a 33 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov
         a služieb na účely zápisu ochranných známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení a zodpovedajú pre každú z týchto
         tried nasledujúcemu opisu:

      –        „pivá; minerálne a sýtené vody a iné nealkoholické nápoje; ovocné a zeleninové nápoje a ovocné šťavy; sirupy a iné prípravky
         na výrobu nápojov; zmesi týchto nápojov“, ktoré patria do triedy 32,

      –        „alkoholické nápoje (s výnimkou piva)“, ktoré patria do triedy 33.
      4        Rozhodnutím z 20. októbra 2004 prieskumový pracovník zamietol prihlášku na základe článku 38 nariadenia č. 40/94 z dôvodu,
         že slovné označenie nemalo žiadnu rozlišovaciu spôsobilosť.

      5        Dňa 20. decembra 2004 podal žalobca na ÚHVT odvolanie proti rozhodnutiu prieskumového pracovníka na základe článkov 57 až
         62 nariadenia č. 40/94.

      6        Rozhodnutím zo 17. novembra 2005 (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“) druhý odvolací senát odvolanie zamietol z dôvodu, že
         predmetné označenie je opisné a vzhľadom na to sa naň vzťahuje článok 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94.

       Návrhy účastníkov konania
      7        Žalobca navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

      –        zrušil napadnuté rozhodnutie,
      –        zaviazal ÚHVT na náhradu trov konania.
      8        ÚHVT navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

      –        zamietol žalobu,
      –        zaviazal žalobcu na náhradu trov konania.
       Právny stav
      9        Žalobca uvádza dva dôvody zrušenia založené na porušení článku 7 ods. 1 písm. c) a článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94.

       Tvrdenia účastníkov konania
      10      Pokiaľ ide o dôvod založený na porušení článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94, žalobca tvrdí, že prihlasovanú ochrannú
         známku netvoria výhradne označenia popisujúce podstatné vlastnosti výrobkov, pre ktoré sa zápis požaduje.

      11      V tejto súvislosti najprv uvádza, že sporné slovné označenie je výsledkom neobvyklej a osobitej tvorby a nejde v nemeckom
         jazyku o bežné slovné spojenie.

      12      Ďalej uvádza, že pokiaľ ide o uvedené výrobky, neexistuje pre tento slogan súčasná alebo budúca požiadavka disponibility.
         V podstate ani celé slovné spojenie a ani jeho jednotlivé prvky nie sú na označenie nápojov a najmä minerálnych vôd bežne
         používané.

      13      Nakoniec sa žalobca odvoláva na nejednoznačnú povahu sporného sloganu v nemčine. Táto povaha vyplýva z abstraktnej povahy
         slova „ursprung“ a jeho rôznych možných výkladov v kontexte dotknutých výrobkov, ako aj z nejednoznačnej povahy a neexistencie
         jasného významu pojmu „vollkommen“ v kontexte nápojov. Z toho vyplýva, že slovné spojenie „vom ursprung her vollkommen“ takisto
         nebude mať jasný význam a nebude priamo opisné. Navyše najdôležitejšie slová zo sloganu neopisujú priamo a jasne určité základné
         vlastnosti označených výrobkov, či už samé osebe, alebo kombinované.

      14      ÚHVT najprv uvádza, že na účely posúdenia opisného charakteru označenia postačuje, že označenie môže byť použité na trhu alebo
         v bežnom jazyku, a nie je potrebné, aby k tomu skutočne došlo.

      15      ÚHVT ďalej zdôrazňuje, že zápis označenia treba zamietnuť, ak aspoň jeden z jeho významov označuje vlastnosť dotknutých výrobkov
         alebo služieb. Najdôležitejšie slová predmetného označenia majú v kontexte sloganu jasný význam, a síce, že označené výrobky
         sú od počiatku dokonalé.

      16      ÚHVT sa napokon domnieva, že z koncepčného hľadiska nehrá žiadnu rolu otázka, či sú z ekonomického hľadiska vlastnosti výrobkov,
         ktoré je možné opísať, základné alebo vedľajšie. Kvalita základných substancií je v prejednávanej veci opísaná ako vynikajúca.
         Nie je teda potrebné určiť, či táto kvalita predstavuje pre spotrebiteľa základné kritérium výberu výrobkov alebo či odkaz
         na kvalitu neopisuje niektoré základné vlastnosti výrobkov. Na účely uplatenia článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94
         postačuje, že slogan je ako celok na prvý pohľad všeobecne prístupný dotknutému spotrebiteľovi, ktorý ho vníma ako označenie
         kvality, a síce kvality, ktorá je od počiatku dokonalá.

       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      17      V zmysle článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94 sa do registra nezapíšu: ochranné známky, ktoré pozostávajú výlučne
         z označení alebo údajov, ktoré môžu slúžiť v obchode na označenie druhu, kvality, množstva, zamýšľaného účelu, hodnoty, zemepisného
         pôvodu alebo času výroby tovarov alebo poskytovania služieb, prípadne iných charakteristík tovarov alebo služieb.

      18      Tento článok sleduje zákazom zápisu takých označení všeobecný záujem, ktorý vyžaduje, aby označenia a údaje označujúce vlastnosti
         tovarov alebo služieb, pre ktoré je zápis žiadaný, mohli voľne používať všetci. Uvedené ustanovenie preto bráni tomu, aby
         takéto označenia a údaje boli rezervované jedinému podniku z dôvodu ich zápisu ako ochrannej známky (rozsudok Súdneho dvora
         z 23. októbra 2003, ÚHVT/Wrigley, C‑191/01 P, Zb. s. I‑12447, bod 31).

      19      Okrem toho označenia uvedené v článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94 sú považované za nespôsobilé plniť základnú funkciu
         ochrannej známky, a to identifikovať pôvod tovaru alebo služby s cieľom umožniť spotrebiteľovi, ktorý nadobudne tovar alebo
         službu, ktoré ochranná známka označuje, vykonať pri neskorších nadobúdaniach ten istý výber, ak sa skúsenosť ukáže byť pozitívnou,
         alebo vykonať iný výber, ak sa ukáže byť negatívnou [rozsudky Súdu prvého stupňa z 27. februára 2002, Ellos/ÚHVT (ELLOS),
         T‑219/00, Zb. s. II‑753, bod 28, a z 27. novembra 2003, Quick/ÚHVT (Quick), T‑348/02, Zb. s. II‑5071, bod 28].

      20      Označenia a údaje uvedené v článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94 sú teda len tie označenia a údaje, ktoré môžu pri
         bežnom používaní z hľadiska spotrebiteľa buď priamo, alebo uvedením jednej zo základných vlastností slúžiť na označovanie
         takého výrobku alebo služby, pre ktorý sa žiada zápis (rozsudok Súdneho dvora z 20. septembra 2001, Procter & Gamble/ÚHVT,
         C‑383/99 P, Zb. s. I‑6251, bod 39). Posúdenie opisného charakteru označenia teda možno vykonať len vo vzťahu jednak k predmetným
         výrobkom alebo službám a jednak k jeho vnímaniu príslušnou verejnosťou [rozsudok Súdu prvého stupňa zo 16. marca 2006, Telefon
         & Buch/ÚHVT – Herold Business Data (WEISSE SEITEN), T‑322/03, Zb. s. II‑835, bod 90].

      21      Napokon treba pripomenúť, že kritéria stanovené judikatúrou na účely určenia, či slovná ochranná známka zložená z viacerých
         slovných prvkov je alebo nie je opisná, sú rovnaké ako kritériá použité v prípade slovného označenia, ktoré obsahuje len jeden
         slovný prvok.

      22      Výrobky uvedené v prihláške ochrannej známky sú v prejednávanej veci alkoholické a nealkoholické nápoje patriace do tried
         32 a 33. Ide o výrobky bežnej spotreby, ktoré sú určené širokej skupine verejnosti a ktoré sú distribuované nielen prostredníctvom
         maloobchodu (supermarkety, nákupné centrá a veľké obchody) alebo špecializovaného obchodu a špecializovaného predaja na dobierku,
         ale tiež v reštauráciách a kaviarňach. Odvolací senát teda správne rozhodol, že musí byť zohľadnené vnímanie priemerným spotrebiteľom,
         riadne informovaným a primerane pozorným a obozretným [pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 22. júna 1999, Lloyd
         Schuhfabrik Meyer, C‑342/97, Zb. s. I‑3819, bod 26, a rozsudok Súdu prvého stupňa zo 7. júna 2001, DKV/ÚHVT (EuroHealth),
         T‑359/99, Zb. s. II‑1645, bod 27].

      23      Navyše vzhľadom na to, že predmetné slovné označenie sa skladá z nemeckých slov, hovorí cieľová skupina verejnosti po nemecky.
         Takže podľa článku 7 ods. 2 nariadenia č. 40/94 sú relevantnou verejnosťou, s odkazom na ktorú je potrebné posúdiť absolútny
         dôvod zamietnutia, po nemecky hovoriaci spotrebitelia [pozri v tomto zmysle rozsudky Súdu prvého stupňa, ELLOS, už citovaný,
         bod 31, a z 12. januára 2005, Deutsche Post EURO EXPRESS/ÚHVT (EUROPREMIUM), T‑334/03, Zb. s. II‑65, bod 28].

      24      Pokiaľ ide o význam výrazu „vom ursprung her vollkommen“, z bodov 34 až 40 napadnutého rozhodnutia, ako aj z vysvetlení, ktoré
         ÚHVT uviedol vo svojom vyjadrení k žalobe a na pojednávaní, vyplýva, že tento výraz vyjadruje priamo vnímateľným spôsobom,
         že výrobky sú od počiatku dokonalé, teda od samého základu, a vzhľadom na to nie je možné sa im vyrovnať, sú bezchybné a nie
         je potrebné ich nejakým spôsobom upravovať alebo vylepšovať. Slogan tak jasne uvádza, že vysoká kvalita výrobku je založená
         na kvalite pôvodného výrobku. ÚHVT sa v podstate domnieva, že v tomto slogane odkazuje podstatné meno „ursprung“ na zdroj,
         na pôvod, zatiaľ čo prídavné meno „vollkommen“ evokuje dokonalosť, teda maximálnu kvalitu.

      25      Čo sa týka vzťahu medzi sloganom a dotknutými výrobkami, odvolací senát sa domnieva, že alkoholické a nealkoholické nápoje,
         ktoré označuje, ako aj základné substancie a prípravky slúžiace na ich prípravu sú od počiatku dokonalé, teda počnúc zdrojom
         alebo miestom pôvodu.

      26      Ak vezmeme do úvahy samotné označenie, výrobky, pre ktoré je zápis požadovaný, a pochopenie tohto označenia príslušnou verejnosťou,
         ukáže sa, že posúdenie opisného charakteru ochrannej známky odvolacím senátom je správne.

      27      Po prvé tvrdenie žalobcu založené na nevšednosti sporného slovného spojenia, ktorá je preukázaná najmä skutočnosťou, že internetový
         vyhľadávač nenájde žiaden výraz „vom ursprung her vollkommen“, nemôže mať na toto posúdenie vplyv.

      28      Na jednej strane je tento slogan gramaticky správny a nejde o spojenie, ktoré by bolo v nemčine nevšedné alebo prekvapujúce.
         Na druhej strane z judikatúry vyplýva, že na to, aby mohla byť prihláška zamietnutá na základe článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia
         č. 40/94, nie je nevyhnutné, aby označenia a údaje tvoriace ochrannú známku, na ktoré sa vzťahuje tento článok, boli v čase
         podania prihlášky skutočne používané na účely opisu výrobkov alebo služieb, pre ktoré sa podáva prihláška ochrannej známky,
         alebo vlastností týchto výrobkov alebo služieb. Ako sa uvádza v tom istom písmene tohto ustanovenia, stačí, že tieto označenia
         a údaje by mohli byť na tento účel použité (rozsudky Súdneho dvora z 12. februára 2004, Koninklijke KPN Nederland, C‑363/99,
         Zb. s. I‑1619, bod 97, a ÚHVT/Wrigley, už citovaný, bod 32, a uznesenie Súdneho dvora z 5. februára 2004, Telefon & Buch/ÚHVT,
         C‑326/01 P, Zb. s. I‑1371, bod 28).

      29      Po druhé žalobca nesprávne uvádza, že z hľadiska výrazu „vom ursprung her vollkommen“ neexistuje požiadavka disponibility,
         lebo toto slovné spojenie nie je bežne používané na označenie nápojov.

      30      V každom prípade je potrebné zdôrazniť, že dôležité slová, ktoré tvoria prihlasovanú ochrannú známku, už boli v sloganoch
         týkajúcich sa nápojov použité. ÚHVT v tejto súvislosti uvádza nasledujúce príklady: „vollkommener genuß“ spoločnosti Efes
         Pilsener, „gerolsteiner. einfach vollkommen“ spoločnosti Gerolsteiner, „in jeder weise vollkommen“ spoločnosti Jacobs Kaffee,
         „ursprung des biers“ spoločnosti Weihenstephan alebo „so gesund wie sein ursprung“ spoločnosti Volvic. Skutočnosť, že nemohol
         byť uvedený žiaden príklad sloganu, ktorý by používal obe dôležité slová zo sporného sloganu, nemá, pokiaľ ide o existenciu
         požiadavky disponibility, na záver ÚHVT vplyv. Z judikatúry uvedenej v bode 28 vyššie vyplýva, že stačí, že tieto označenia
         a údaje by mohli byť na účely opisu použité.

      31      Navyše je potrebné pripomenúť, že Súdny dvor dospel k záveru, že uplatnenie článku 3 ods. 1 písm. c) prvej smernice Rady z 21. decembra
         1988 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok (Ú. v. ES L 40, s. 1; Mim. vyd. 17/001,
         s. 92), ktorého znenie je rovnaké ako znenie článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94, nevyžaduje existenciu konkrétnej,
         aktuálnej a vážnej požiadavky disponibility [rozsudok Súdneho dvora zo 4. mája 1999, Windsurfing Chiemsee, C‑108/97 a C‑109/97,
         Zb. s. I‑2779, bod 35; rozsudok Súdu prvého stupňa z 20. marca 2002, DaimlerChrysler/ÚHVT (CARCARD), T‑356/00, Zb. s. II‑1963,
         bod 27]. Na účely uplatnenia článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94 je potrebné na základe príslušného významu predmetného
         slovného označenia len preskúmať, či existuje z pohľadu dotknutej skupiny verejnosti dostatočne priama a konkrétna súvislosť
         medzi označením a výrobkami alebo službami, pre ktoré je zápis požadovaný [pozri rozsudok Súdu prvého stupňa z 20. júla 2004,
         Lissotschenko a Hentze/ÚHVT (LIMO), T‑311/02, Zb. s. II‑2957, bod 30 a tam citovanú judikatúru].

      32      Po tretie nie je relevantné tvrdenie žalobcu, podľa ktorého sú výraz ako celok, ako aj jeho jednotlivé prvky nejednoznačné,
         je možné ich vykladať rôzne, môžu byť pochopené viacerými spôsobmi, a nemajú tak jasný a vymedzený význam. Pokiaľ sa zohľadnia
         výrobky a služby, pre ktoré sa požaduje zápis, ukáže sa, že význam uvádzaný odvolacím senátom je správny. Je teda potrebné
         pripomenúť na jednej strane, že aby sa uplatňoval článok 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94, postačuje, aby slovné označenie
         aspoň v jednom zo svojich možných významov označovalo vlastnosť predmetných výrobkov alebo služieb (pozri v tomto zmysle analogicky
         rozsudok Koninklijke KPN Nederland, už citovaný, bod 32). Na druhej strane je potrebné v prípade slovnej ochrannej známky
         pozostávajúcej z viacerých prvkov zohľadniť relevantný význam tejto ochrannej známky určený na základe všetkých prvkov, ktoré
         ju tvoria, a nie len na základe jedného z týchto prvkov.

      33      Preto aj keď môže mať slovo „ursprung“ viacero významov, v kontexte sloganu má jasný význam, a síce význam „zdroja“ alebo
         „pôvodu“. Rovnako aj keď je možné čítať pojem „vollkommen“ aj ako prídavné meno, aj ako príslovku, zdá sa, že v kontexte sloganu
         je možné ho vnímať len ako prídavné meno. Tvrdenie žalobcu, že výraz je ako celok nejednoznačný, je tak založené len na opise
         možných významov rôznych prvkov, ktoré ho tvoria.

      34      V tejto súvislosti je sémantický výklad prihlasovanej ochrannej známky uskutočnený ÚHVT potvrdený výsledkom internetového
         vyhľadávania, ktoré uskutočnil žalobca a ktoré uplatňuje v rámci svojho druhého žalobného dôvodu. Ide o vetu „wasser muss
         vom ursprung her vollkommen sein“ (voda musí byť dokonalá od samého počiatku), ktorá pochádza z internetovej stránky týkajúcej
         sa výrobkov uvedených na trh samotným žalobcom. Výraz sa teda nezdá byť vôbec nejednoznačný.

      35      Okrem toho žalobca nesprávne tvrdí, že slogan nemôže dávať dotknutému spotrebiteľovi zmysel, pretože neexistuje od počiatku
         dokonalá voda, pivo, limonáda alebo ovocná šťava, lebo tieto rôzne výrobky musia predtým, ako sú naplnené do fliaš, prejsť
         rôznymi procesmi filtrácie, čistenia, mikrobiologickej úpravy a nasýtenia oxidom uhličitým alebo tiež fermentáciou. V podstate
         v rámci posúdenia absolútneho dôvodu zamietnutia stanoveného v článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94 nie je relevantná
         otázka, či má význam prihlasovanej ochrannej známky technický zmysel.

      36      Napokon sa Súd prvého stupňa domnieva, že koncepčný obsah prihlasovanej ochrannej známky dostatočne priamo a konkrétne odkazuje
         na výrobky uvedené v prihláške, a síce alkoholické a nealkoholické nápoje patriace do tried 32 a 33.

      37      V podstate sa slogan jasne týka čistoty a dokonalosti základných substancií nápojov, a to najmä čistoty a dokonalosti používanej
         vody. Čistota a dokonalosť základných substancií má však v prípade výrobkov patriacich do tried 32 a 33 mimoriadny význam.
         Čo sa týka minerálnych vôd, dokonalosť použitej pramenitej vody je určujúcim faktorom pre stanovenie kvality nápoja tak z hľadiska
         chuti, ako aj z hľadiska zdravia. Pokiaľ ide o ovocné šťavy, pivá a iné alkoholické nápoje, pôvod ich základných substancií
         je taktiež významným faktorom z hľadiska stanovenia kvality týchto výrobkov.

      38      Súd prvého stupňa tak dospel k záveru, že slová samy osebe či kombinované priamo a jasne odkazujú na vlastnosti označených
         výrobkov a že žalobca nesprávne tvrdí, že označenie odkazuje nanajvýš na vnímanie alebo na veľmi všeobecný príjemný pocit.

      39      Treba dodať, že je možné rozumne pripustiť, že čistota a pôvodná dokonalosť základných substancií, ktoré tvoria základ nápojov,
         sú vlastnosťami, ktoré sú zohľadňované dotknutým spotrebiteľom pri jeho výbere.

      40      Z toho vyplýva, že z pohľadu dotknutej skupiny verejnosti existuje dostatočne priama a konkrétna súvislosť medzi dotknutým
         slovným spojením a výrobkami patriacimi do tried 32 a 33.

      41      Za týchto podmienok sa zdá, že žalobkyňa nepredložila žiaden argument, ktorý by odôvodňoval zrušenie napadnutého rozhodnutia,
         ktorým odvolací senát zamietol zápis prihlasovanej ochrannej známky z dôvodu jej opisného charakteru.

      42      Z toho vyplýva, že prvý dôvod založený na porušení článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94 treba zamietnuť.

      43      Za týchto podmienok netreba preskúmať dôvod založený na porušení článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94. Podľa ustálenej
         judikatúry na to, aby označenie nemohlo byť zapísané ako ochranná známka Spoločenstva, stačí, že sa uplatní jeden z absolútnych
         dôvodov zamietnutia vymenovaných v článku 7 ods. 1 nariadenia č. 40/94 [rozsudok Súdneho dvora z 19. septembra 2002, DKV/ÚHVT,
         C‑104/00 P, Zb. s. I‑7561, bod 29, rozsudky Súdu prvého stupňa z 26. októbra 2000, Community Concepts/ÚHVT (Investorworld),
         T‑360/99, Zb. s. II‑3545, bod 26; z 31. januára 2001, Mitsubishi HiTec Paper Bielefeld/ÚHVT (Giroform), T‑331/99, Zb. s. II‑433,
         bod 30, z 20. novembra 2002, Bosch/ÚHVT (Kit Pro a Kit Super Pro), T‑79/01 a T‑86/01, Zb. s. II‑4881, bod 36, a LIMO, už citovaný,
         bod 49].

      44      Navyše z judikatúry vyplýva, že slovná ochranná známka, ktorá opisuje vlastnosti príslušných výrobkov alebo služieb v zmysle
         článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94, jednoznačne nemá z tohto dôvodu voči týmto tovarom alebo službám rozlišovaciu
         spôsobilosť v zmysle článku 7 ods. 1 písm. b) tohto nariadenia [rozsudky Súdu prvého stupňa z 12. januára 2005, Wieland Werke/ÚHVT
         (SnTEM, SnPUR, SnMIX), T‑367/02 až T‑369/02, Zb. s. II‑47, bod 46, a z 10. októbra 2006, PTV/ÚHVT (map & guide), T‑302/03,
         Zb. s. II‑4039, body 33 a 34; pozri analogicky rozsudky Súdneho dvora z 12. februára 2004, Campina Melkunie, C‑265/00, Zb.
         s. I‑1699, bod 19].

      45      Z tohto dôvodu treba žalobu zamietnuť.

       O trovách
      46      Podľa článku 87 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť
         trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže žalobca nemal vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu
         trov konania v súlade s návrhom ÚHVT.

      Z týchto dôvodov
      SÚD PRVÉHO STUPŇA (prvá komora)
      rozhodol a vyhlásil:
      1.      Žaloba sa zamieta.
      2.      RheinfelsQuellen H. Hövelmann GmbH & Co. KG je povinný nahradiť trovy konania.

               Cooke

               Labucka

               Prek

         Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 6. novembra 2007.

               Tajomník

                     Predseda komory

               E. Coulon

                     J. D. Cooke

         * Jazyk konania: nemčina.


Rozsudok Súdneho dvora zo 6. apríla 1995. # Radio Telefis Eireann (RTE) a Independent Television Publications Ltd (ITP) proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Hospodárska súťaž - Zneužitie dominantného postavenia. # Spojené veci C-241/91 P a C-242/91 P.


Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 24. marca 1993. # Comité international de la rayonne et des fibres synthétiques a iní proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Vec C-313/90.


Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) zo 4. februára 1987. # Horst Pressler-Hoeft proti Dvoru audítorov Európskych spoločenstiev. # Vec 302/85.


title: Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 11. septembra 2007. # Maria-Luise Lindorfer proti Rade Európskej únie. # Odvolanie - Úradníci - Prevod práv na dôchodok - Pracovná činnosť vykonávaná pred nástupom do služby Spoločenstiev - Výpočet odpracovaných rokov - Článok 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku - Všeobecné vykonávacie ustanovenia - Zásada zákazu diskriminácie - Zásada rovnosti zaobchádzania. # Vec C-227/04 P.

text:
      ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (veľká komora)
      z 11. septembra 2007
      Vec C‑227/04 P
      Marie-Luise Lindorfer
      proti
      Rade Európskej únie
      „Odvolanie – Úradníci – Prevod práv na dôchodok – Pracovná činnosť vykonávaná pred nástupom do služieb Spoločenstiev – Výpočet odpracovaných rokov – Článok 11 ods. 2 prílohy VIII služobného poriadku – Všeobecné vykonávacie ustanovenia – Zásada zákazu diskriminácie – Zásada rovnosti zaobchádzania“
      Predmet: Odvolanie podané proti rozsudku Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev z 18. marca 2004, Lindorfer/Rada (T‑204/01, Zb. VS
         s. I‑A‑83, II‑361) smerujúce k zrušeniu tohto rozsudku

      Rozhodnutie: Rozsudok sa čiastočne zrušuje a v zostávajúcej časti sa odvolanie zamieta.

      Abstrakt
      1.        Úradníci – Dôchodky – Práva na dôchodok nadobudnuté pred nástupom do služieb Spoločenstiev – Prevod do režimu Spoločenstva
      (Služobný poriadok úradníkov, článok 1a ods. 1; príloha VIII, článok 11 ods. 2)
      2.        Úradníci – Dôchodky – Práva na dôchodok nadobudnuté pred nástupom do služieb Spoločenstiev – Prevod do režimu Spoločenstva
      (Služobný poriadok úradníkov, článok 77; príloha VIII, články 2 a 5 a článok 11 ods. 2)
      3.        Úradníci – Dôchodky – Práva na dôchodok nadobudnuté pred nástupom do služieb Spoločenstiev – Prevod do režimu Spoločenstva
      (Služobný poriadok úradníkov, príloha VIII, článok 11 ods. 2)
      1.        Uplatňovanie rozdielnych faktorov na základe pohlavia pri výpočte započítaných odpracovaných rokov pri prevode práv na starobný
         dôchodok do systému Spoločenstva, ktoré získal úradník z dôvodu svojej pracovnej činnosti pred nástupom do služby v Spoločenstvách,
         predstavuje diskrimináciu na základe pohlavia, ktorá nie je odôvodnená potrebou zabezpečenia riadnej správy dôchodkového systému
         Spoločenstva. Článok 1a ods. 1 služobného poriadku totiž na jednej strane stanovuje, že úradníci majú pri uplatňovaní tohto
         služobného poriadku právo na rovnosť zaobchádzania bez diskriminácie na základe pohlavia, a na druhej strane rovnaká úroveň
         príspevkov odvádzaných z platov úradníkov mužského a ženského pohlavia nenarúša riadnu finančnú správu dôchodkového systému,
         pričom dôkazom toho, že túto rovnováhu možno dosiahnuť prostredníctvom „pohlavne neutrálnych“ poistno-matematických hodnôt
         na výpočet odpracovaných rokov, je aj skutočnosť, že následne sa inštitúcie rozhodli používať takéto hodnoty.

      2.        Úradník, ktorý nastúpi do služby v jednej z inštitúcií Spoločenstva po tom, čo počas určitého obdobia platil príspevky v rámci
         vnútroštátneho dôchodkového systému, sa nenachádza v situácii porovnateľnej so situáciou úradníka, ktorý bol prijatý do služby
         na začiatku svojej profesionálnej dráhy a prispieval do dôchodkového systému Spoločenstva formou odvodov z platu, a nemôže
         preto tvrdiť, že s ním bolo zaobchádzané inak ako s týmto úradníkom. Ak aj totiž výška starobného dôchodku úradníka prijatého
         na začiatku jeho profesionálnej dráhy absolútne nezávisí od celkovej výšky príspevkov odvedených počas rokov služby, vzhľadom
         na to, že závisí jednak od služobného postupu úradníka v službe v Spoločenstvách, ktorý sa odzrkadľuje v jeho poslednom plate,
         a jednak od dĺžky jeho zamestnania v Spoločenstvách, je naopak táto výška starobného dôchodku úradníka, ktorý prispieval do
         vnútroštátneho dôchodkového systému pred nástupom do služby v Spoločenstvách, vymedzená jeho posledným platom a dĺžkou jeho
         pôsobenia v službe v Spoločenstvách, ku ktorej sa pripočítajú odpracované roky určené podľa vloženého kapitálu pri prevode
         práv na dôchodok, ktoré nadobudol skôr. Suma peňazí, ktorou úradník prispeje do rozpočtu Spoločenstva, a časové obdobie venované
         službe v inštitúciách Spoločenstva pritom nepredstavujú porovnateľné hodnoty.

      3.        Spoločenstvá disponujú širokou mierou voľnej úvahy pri vymedzení prvkov mechanizmu prepočítavajúceho sumy prevedené v rôznych
         menách vnútroštátnymi penzijnými fondmi na základe nárokov na starobný dôchodok nadobudnutých úradníkmi pred nástupom do služieb
         Spoločenstiev na jednotnú menu.


title: Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 13. marca 2008.#Securenta Göttinger Immobilienanlagen und Vermögensmanagement AG proti Finanzamt Göttingen.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Niedersächsisches Finanzgericht - Nemecko.#Šiesta smernica o DPH - Zdaniteľná osoba vykonávajúca súčasne hospodárske činnosti, či už zdaniteľné alebo oslobodené od dane, a takisto činnosti, ktoré nie sú hospodárskymi činnosťami - Právo na odpočítanie DPH zaplatenej na vstupe - Výdavky spojené s vydaním akcií a zriadením atypických tichých spoločenstiev - Rozdelenie DPH zaplatenej na vstupe podľa charakteru hospodárskej činnosti - Výpočet odpočítateľnej sumy.#Vec C-437/06.

text:
      Vec C‑437/06
      Securenta Göttinger Immobilienanlagen und Vermögensmanagement AG
      proti
      Finanzamt Göttingen
      (návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný
      Niedersächsisches Finanzgericht)
      „Šiesta smernica o DPH – Zdaniteľná osoba vykonávajúca súčasne hospodárske činnosti, či už zdaniteľné, alebo oslobodené od dane, a takisto činnosti,
         ktoré nie sú hospodárskymi činnosťami – Právo na odpočítanie DPH zaplatenej na vstupe – Výdavky spojené s vydaním akcií a zriadením atypických podielov – Rozdelenie DPH zaplatenej na vstupe podľa charakteru hospodárskej činnosti – Výpočet odpočítateľnej sumy“

      Abstrakt rozsudku
      1.        Daňové ustanovenia – Harmonizácia právnych predpisov – Dane z obratu – Spoločný systém dane z pridanej hodnoty – Odpočet dane
            zaplatenej na vstupe – Zdaniteľná osoba vykonávajúca súčasne hospodárske činnosti a činnosti, ktoré nie sú hospodárskymi činnosťami
      (Smernica Rady 77/388, článok 2 ods. 1)
      2.        Daňové ustanovenia – Harmonizácia právnych predpisov – Dane z obratu – Spoločný systém dane z pridanej hodnoty – Odpočet dane
            zaplatenej na vstupe – Zdaniteľná osoba vykonávajúca súčasne hospodárske činnosti a činnosti, ktoré nie sú hospodárskymi činnosťami
      (Smernica Rady 77/388)
      1.        Ak zdaniteľná osoba vykonáva súčasne hospodárske činnosti, či už zdaniteľné, alebo oslobodené od dane, a takisto činnosti,
         ktoré nie sú hospodárskymi činnosťami, a teda ktoré nepatria do pôsobnosti šiestej smernice 77/388 o zosúladení právnych predpisov
         členských štátov týkajúcich sa daní z obratu, odpočítanie dane z pridanej hodnoty sa pri výdavkoch spojených s vydaním akcií
         alebo so zriadením atypických tichých spoločenstiev umožňuje iba v rozsahu, v akom sú tieto výdavky správne priradené k hospodárskej
         činnosti zdaniteľnej osoby v zmysle článku 2 ods. 1 tejto smernice.

      (pozri bod 31, bod 1 výroku)
      2.        Určenie spôsobov a kritérií rozdelenia súm dane z pridanej hodnoty zaplatenej na vstupe medzi hospodárske činnosti a činnosti,
         ktoré nie sú hospodárskymi činnosťami, v zmysle šiestej smernice 77/388 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich
         sa daní z obratu patrí do diskrečnej právomoci členských štátov, ktoré musia pri výkone tejto právomoci zohľadniť účel a štruktúru
         tejto smernice a v tejto súvislosti stanoviť spôsob výpočtu, ktorý objektívne odráža časť, ktorá bola skutočne započítaná
         ako výdavky na vstupe vo vzťahu ku každej z týchto dvoch činností.

      Členské štáty sú oprávnené v prípade potreby uplatniť buď investičný kľúč, alebo kľúč plnení, resp. akýkoľvek iný vhodný kľúč,
         pričom nie sú povinné obmedziť sa na jeden z týchto spôsobov.

      (pozri body 38, 39, bod 2 výroku)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (štvrtá komora)
      z 13. marca 2008 (*)

      „Šiesta smernica o DPH – Zdaniteľná osoba vykonávajúca súčasne hospodárske činnosti, či už zdaniteľné, alebo oslobodené od dane, a takisto činnosti,
         ktoré nie sú hospodárskymi činnosťami – Právo na odpočítanie DPH zaplatenej na vstupe – Výdavky spojené s vydaním akcií a zriadením atypických podielov – Rozdelenie DPH zaplatenej na vstupe podľa charakteru hospodárskej činnosti – Výpočet odpočítateľnej sumy“

      Vo veci C‑437/06,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Niedersächsisches Finanzgericht
         (Nemecko) z 5. októbra 2006 a doručený Súdnemu dvoru 24. októbra 2006, ktorý súvisí s konaním:

      Securenta Göttinger Immobilienanlagen und Vermögensmanagement AG
      proti
      Finanzamt Göttingen,
      SÚDNY DVOR (štvrtá komora),
      v zložení: predseda štvrtej komory K. Lenaerts, sudcovia R. Silva de Lapuerta (spravodajkyňa), E. Juhász, J. Malenovský a T. von
         Danwitz,

      generálny advokát: J. Mazák,
      tajomník: R. Grass,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        Securenta Göttinger Immobilienanlagen und Vermögensmanagement AG, v zastúpení: R. Jouvenal, Rechtsanwalt,
      –        nemecká vláda, v zastúpení: M. Lumma a C. Blaschke, splnomocnení zástupcovia,
      –        portugalská vláda, v zastúpení: L. Fernandes a R. Laires, splnomocnení zástupcovia,
      –        vláda Spojeného kráľovstva, v zastúpení: Z. Bryanston-Cross, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci P. Harris, barrister,
      –        Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: D. Triantafyllou, splnomocnený zástupca,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 11. decembra 2007,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 2 ods. 1 a článku 17 ods. 5 šiestej smernice Rady 77/388/EHS
         zo 17. mája 1977 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu – spoločný systém dane z pridanej
         hodnoty: jednotný základ jej stanovenia (Ú. v. ES L 145, s. 1; Mim. vyd. 09/001, s. 23, ďalej len „šiesta smernica“).

      2        Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou Securenta Göttinger Immobilienanlagen und Vermögensmanagement AG (ďalej
         len „spoločnosť Securenta“) a Finanzamt Göttingen (ďalej len „Finanzamt“) vo veci rozsahu práva na odpočítanie súm dane z pridanej
         hodnoty (ďalej len „DPH“).

       Právny rámec
       Právna úprava Spoločenstva
      3        V článku 2 šiestej smernice sa stanovuje:

      „Dani z pridanej hodnoty podlieha:
      1.      dodávka tovaru alebo služieb za úhradu [za protihodnotu – neoficiálny preklad] v rámci územia štátu zdaniteľnou osobou,

      …“
      4        V článku 4 šiestej smernice sa stanovuje:

      „1.      Pojem ‚zdaniteľná osoba‘ predstavuje osobu, ktorá nezávisle na ľubovoľnom mieste vykonáva hospodársku činnosť bližšie určenú
         v odseku 2, odhliadajúc od účelu a výsledkov tejto činnosti.

      2.      Hospodárske činnosti spomínané v odseku 1 predstavujú všetky činnosti výrobcov, obchodníkov a osôb poskytujúcich služby, vrátane
         banských a poľnohospodárskych činností a činností jednotlivých profesií. Aj využívanie hmotného alebo nehmotného majetku na
         účely nadobúdania zisku z nich na nepretržitom základe sa bude tiež považovať za hospodársku činnosť.

      …“
      5        V článku 13 B šiestej smernice sa stanovuje:

      „Bez toho, aby boli dotknuté ostatné ustanovenia spoločenstva, platí, že členské štáty oslobodia od dane nasledujúce položky
         za podmienok, ktoré stanovia na účely zabezpečenia správnej a jednoznačnej aplikácie oslobodení od dane a na účely ochrany
         pred možnými daňovými únikmi, pred neplatením daní a pred ich zneužívaním:

      …
      d)      nasledujúce plnenia:
      …
      5.      plnenia vrátane sprostredkovania – s výnimkou spravovania a úschovy – týkajúce sa účastín, podielov v spoločnostiach a združeniach,
         dlhopisov a iných cenných papierov…

      …“
      6        Článok 17 šiestej smernice znie takto:

      „…
      2.      Pokiaľ sa tovary a služby používajú na účely jeho zdaniteľných plnení, daňovník [zdaniteľná osoba – neoficiálny preklad] má právo odpočítať nasledovné položky z dane, ktorú má zaplatiť:

      a)      daň z pridanej hodnoty splatnú alebo zaplatenú za tovary alebo služby, ktoré mu dodal alebo má dodať iný daňovník [zdaniteľná
         osoba – neoficiálny preklad],

      b)      daň z pridanej hodnoty splatnú alebo zaplatenú za dovezené tovary,
      c)      daň z pridanej hodnoty splatnú podľa článkov 5 (7) a) a 6 (3).
      3.      Členské štáty taktiež poskytnú každému daňovníkovi [zdaniteľnej osobe – neoficiálny preklad] právo na odpočítanie alebo vrátenie dane z pridanej hodnoty podľa odseku 2, ak sa tovary a služby používajú na účely:

      a)      plnení týkajúcich sa ekonomických aktivít podľa článku 4 (2) realizovaných v inej krajine, ktoré spĺňajú nárok [ktoré by zakladali
         právo – neoficiálny preklad] na odpočet dane, ak sa uskutočnili [ak by sa uskutočnili – neoficiálny preklad] na území daného štátu,

      …
      5.      V prípade tovarov a služieb pre potreby daňovníka [zdaniteľnej osoby –neoficiálny preklad] obe plnenia zahrnuté v odsekoch 2 a 3, kde ide o odpočítateľnú daň z pridanej hodnoty a pri plneniach, kde daň z pridanej
         hodnoty nie je odpočítateľná, je povolené odrátať [odpočítať – neoficiálny preklad] iba tú časť dane z pridanej hodnoty, ktorá sa týka prvých plnení.

      Táto časť sa určí v súlade s článkom 19 za [pre – neoficiálny preklad] všetky plnenia realizované daňovníkom [zdaniteľnou osobou – neoficiálny preklad].

      Členské štáty však majú právo:
      a)      splnomocniť daňovníka [zdaniteľnú osobu – neoficiálny preklad], aby určil pomernú časť za každú oblasť svojej podnikateľskej činnosti s tým, že za každý sektor bude vedený samostatný
         účet,

      b)      nútiť daňovníka [zdaniteľnú osobu – neoficiálny preklad], aby určil časť za každý sektor svojej podnikateľskej činnosti a viedol samostatné účty za každý sektor,

      c)      splnomocniť alebo nútiť daňovníka [zdaniteľnú osobu – neoficiálny preklad], aby robil odpočet dane z pridanej hodnoty na základe použitia všetkého alebo časti tovarov a služieb,

      d)      splnomocniť alebo nútiť daňovníka [zdaniteľnú osobu – neoficiálny preklad], aby robil odpočet podľa pravidla uvedeného v prvom pododseku v súvislosti s tovarmi a službami použitými pri tu definovaných
         plneniach,

      e)      v prípade, keď ide o daň z pridanej hodnoty, ktorá sa daňovníkovi [zdaniteľnej osobe – neoficiálny preklad] neodpočíta, táto je nesignifikantná a treba ju považovať za nulu.

      …“
      7        Podľa článku 19 šiestej smernice:

      „1.      Čiastka odpočítateľná podľa prvého pododseku článku 17 (5) sa vypočíta podľa vzorca, kde:
      –        ako čitateľ sa uvádza celková suma obratu bez [DPH] za rok za plnenia, pri ktorých možno [DPH] odpočítať podľa článku 17 (2)
         a (3),

      –        ako menovateľ sa uvádza celková suma obratu, bez [DPH], za rok za plnenia zahrnuté do čitateľa a za plnenia, kde sa [DPH]
         neodpočíta. Členské štáty môžu do menovateľa zahrnúť aj sumu podpory (subvencie), ktorá nie je uvedená v článku 11 A (1) a).

      Táto časť sa určí z ročného základu ako percento so zaokrúhlením na číslicu neprevyšujúcu ďalšiu jednotku.
      2.      Odchylne od ustanovenia odseku 1 budú z výpočtu odpočítateľnej čiastky vylúčené sumy obratu pri dodávkach investičných tovarov
         používaných zdaniteľnú [zdaniteľnou – neoficiálny preklad] osobou v rámci jeho [jej –neoficiálny preklad] podnikateľskej činnosti. Sumy obratov súvisiacich s plneniami… a taktiež náhodilé plnenia s nehnuteľnosťami a finančné plnenia…
         budú vylúčené. …

      3. Predbežná čiastka za rok bude vypočítaná na základe plnení za predchádzajúci rok, ak žiadne plnenia za predchádzajúci rok
         neexistujú alebo ak ide o zanedbateľnú čiastku, v takom prípade odpočítateľnú čiastku musí pod dozorom daňového úradu čiastočne
         [predbežne – neoficiálny preklad] odhadnúť sám daňovník [sama zdaniteľná osoba podľa svojho predpokladu – neoficiálny preklad]. Členské štáty však môžu ponechať v platnosti súčasné pravidlá.

      Odpočítané čiastky na takomto základe predbežných súm treba vyrovnať pri stanovení konečnej čiastky v priebehu budúceho roka.“
       Vnútroštátna právna úprava
      8        Podľa § 1 ods. 1 zákona z roku 1993 o dani z obratu (Umsatzsteuergesetz 1993, BGBl. 1993 I, s. 565, ďalej len „UStG“) podliehajú
         DPH plnenia za protihodnotu vykonané na území štátu podnikateľom v rámci jeho podnikateľskej činnosti.

      9        Podľa § 4 ods. 8 písm. e) a f) UStG sú od dane oslobodené plnenia týkajúce sa cenných papierov, vrátane sprostredkovania,
         ale nie ich spravovanie a úschova, ako aj plnenia a sprostredkovanie plnení súvisiacich s obchodnými podielmi a podielmi v iných
         združeniach.

      10      V § 15 UStG sa stanovuje:

      „1.      Podnikateľ môže odpočítať od dane, ktorú je povinný platiť, nasledujúce sumy dane:
      (1)      dane za dodávku tovaru alebo iné služby zvlášť uvedené vo faktúrach v zmysle § 14, ktoré boli vykonané inými podnikateľmi
         na jeho podnikanie;

      (2)      dovoznú daň z obratu odvedenú za tovary, ktoré doviezol pre svoje podnikanie do tuzemska alebo ktoré použije na účely realizovania
         plnení uvedených v § 1 ods. 3;

      (3)      daň za získanie tovaru v rámci Spoločenstva na svoje podnikanie.
      …
      2.      Z odpočtu dane na vstupe sú vylúčené dane za dodávku tovaru, dovoz a získanie tovaru v rámci Spoločenstva, ako aj za iné plnenia,
         ktoré zdaniteľná osoba používa na účely realizovania nasledujúcich plnení:

      (1)      plnení oslobodených od dane,
      …
      4.      V prípade, ak podnikateľ používa na svoje podnikanie tovar, ktorý bol dodaný, dovezený alebo získaný v rámci Spoločenstva
         alebo iné plnenie, ktoré používa len sčasti na účely realizovania plnení, ktoré vylučujú odpočítanie dane na vstupe, v tom
         prípade nie je odpočítateľná tá časť daných súm dane na vstupe, ktorá sa hospodársky dá priradiť k plneniam vedúcim k vylúčeniu
         odpočtu dane na vstupe. Podnikateľ môže stanoviť neodpočítateľnú časť sumy dane odhadom, ktorý je zdôvodniteľný.

      …“
       Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
      11      V roku 1994, o ktorý ide v spore vo veci samej, podnikala spoločnosť Securenta v oblasti nadobúdania, spravovania a predaja
         nehnuteľností, cenných papierov, finančných podielov a investícií všetkých druhov. Táto spoločnosť ako spoločnosť, ktorá ponúka
         svoje akcie na predaj všetkým záujemcom z radou verejnosti (Publikumsgesellschaft), získavala kapitál potrebný na takéto podnikanie
         vydávaním akcií a prostredníctvom atypických tichých spoločenstiev. Počas uvedenej činnosti získala mnoho tichých spoločníkov,
         ako je v prípade takýchto spoločností bežné. Osoby, ktoré boli tichými spoločníkmi, poskytli spoločnosti Securenta kapitál,
         ktorý potom táto spoločnosť investovala.

      12      V roku 1994 vykonala spoločnosť Securenta zdaniteľné plnenia vo výške 2 959 800 DEM. Jej celkový obrat predstavoval 6 480 006
         DEM. To zahŕňalo príjmy z dividend vo výške 226 642 DEM a príjmy z predaja cenných papierov vo výške 1 389 930 DEM, teda spolu
         1 616 572 DEM. Zo sumy DPH zaplatenej na vstupe vo výške 6 838 535 DEM sa väčšia časť, a síce suma vo výške 6 161 679 DEM,
         nedala priradiť k žiadnym osobitným plneniam na výstupe.

      13      Počas správneho konania, ktoré sa týkalo určenia daňových povinností spoločnosti Securenta, táto spoločnosť uviedla, že všetky
         sumy DPH zaplatenej na vstupe, ktoré vznikli v spojení s nadobudnutím nových podielov, sú odpočítateľné z dôvodu, že vydanie
         akcií je spojené so zvýšením jej základného imania v prospech jej hospodárskej činnosti vo všeobecnosti.

      14      Finanzamt zamietol priznať právo na odpočítanie jednak súm DPH zaplatenej na vstupe, ktoré pripadali na výdavky spojené so
         zriadením atypických tichých spoločenstiev, a to vo výške 4 171 424 DEM, a na druhej strane na odpočítanie súm DPH, zaplatenej
         na vstupe, spojených s plneniami spoločnosti Securenta týkajúcimi sa leasingu, a to vo výške 676 856 DEM. Finanzamt teda vyčíslil
         sumu DPH zaplatenej na vstupe, ktorá sa nedá priamo priradiť k žiadnym osobitným plneniam na výstupe, na 1 990 254 DEM. Z tejto
         sumy Finanzamt uznal iba časť zodpovedajúcu približne 45 % určenej podľa kľúča vyplývajúceho z uplatnenia kritéria spojeného
         s rozsahom realizovaných investícií, takže odpočítateľná suma DPH, zaplatenej na vstupe, dosiahla výšku 1 567 616 DEM a suma
         dane, ktorá mala byť vrátená za rok 1994, predstavovala 1 123 647 DEM.

      15      Spoločnosť Securenta podala proti tomuto rozhodnutiu žalobu. Rozsudkom z 18. októbra 2001 Niedersächsisches Finanzgericht
         túto žalobu zamietol.

      16      Spoločnosť Securenta podala proti tomuto rozhodnutiu odvolanie na Bundesfinanzhof, ktorý rozsudkom z 18. novembra 2004 zrušil
         rozsudok Niedersächsisches Finanzgericht.

      17      Niedersächsisches Finanzgericht, ktorý vo veci opätovne rozhoduje, teda rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru
         tieto prejudiciálne otázky:

      „1.      Určuje sa právo na odpočítanie [DPH] zaplatenej na vstupe v prípade, že zdaniteľná osoba vykonáva súčasne podnikateľskú a nepodnikateľskú
         činnosť, podľa pomeru zdaniteľných a dani podliehajúcich plnení na jednej strane k zdaniteľným, ale od dane oslobodeným plneniam
         na druhej strane…, alebo je odpočítanie dane prípustné len v rozsahu, v akom sú výdavky spojené s vydaním akcií a so zriadením
         tichých spoločenstiev priradené k hospodárskej činnosti žalobkyne v zmysle článku 2 ods. 1 [šiestej] smernice…?

      2.      V prípade, že odpočítanie [DPH] je prípustné len v rozsahu, v akom sú výdavky spojené s vydaním akcií a zriadením tichých
         spoločenstiev priradené k hospodárskej činnosti žalobkyne, má sa rozdelenie… súm [DPH] zaplatenej na vstupe do podnikateľskej
         a nepodnikateľskej oblasti vykonať podľa tzv. ‚investičného kľúča‘ alebo je… pri primeranom uplatnení článku 17 ods. 5 [šiestej]
         smernice… správne aj použitie ‚kľúča plnení‘?“

       O prejudiciálnych otázkach
       Pripomienky predložené Súdnemu dvoru
      18      Spoločnosť Securenta tvrdí, že všetky sumy DPH zaplatenej na vstupe, ktoré vznikli v spojení s nadobudnutím podielov, sú odpočítateľné,
         pretože vydanie akcií slúži na zvýšenie jej základného imania v prospech jej hospodárskej činnosti vo všeobecnosti. Na účely
         určenia rozsahu práva na odpočítanie je potrebné vymedziť podiel zdaniteľných plnení na jednej strane a oslobodených plnení
         na druhej strane.

      19      Nemecká vláda sa domnieva, že odpočítanie dane zaplatenej na vstupe je povolené iba v rozsahu, v akom sú výdavky spojené s vydaním
         akcií a zriadením tichých spoločenstiev priradené k podnikateľskej činnosti. Táto vláda vysvetľuje, že v konaní vo veci samej
         je časť takto získaného kapitálu pridelená na oblasti, v ktorých sa nevykonáva žiadna podnikateľská činnosť, a síce na predaj
         finančných podielov. Rozdelenie DPH zaplatenej na vstupe medzi podnikateľskú a nepodnikateľskú činnosť sa teda má vykonať
         v súlade s investičným kľúčom.

      20      Portugalská vláda tvrdí, že DPH zaplatená na vstupe je odpočítateľná iba vo vzťahu k plneniam vykonaným v rámci podnikateľskej
         činnosti a že investičný kľúč je najvhodnejším spôsobom rozdelenia.

      21      Vláda Spojeného kráľovstva uvádza, že časť vstupov týkajúca sa prevádzkových nákladov spojená s činnosťou, ktorá nie je hospodárskou
         činnosťou, nepredstavuje časť žiadneho výpočtu odpočtu sumy DPH zaplatenej na vstupe. Táto vláda sa domnieva, že vzhľadom
         na to, že spôsob rozdelenia nie je upravený v ustanoveniach šiestej smernice, patrí do diskrečnej právomoci členských štátov.

      22      Komisia Európskych spoločenstiev uvádza, že uplatnenie predmetných daňových predpisov na podnikateľskú činnosť závisí od uplatniteľnosti
         faktorov, ktoré spôsobujú vznik práva na oslobodenie. Zatiaľ čo plnenia súvisiace s cennými papiermi sú oslobodené od platenia
         DPH, prenájom a leasing nehnuteľností môže byť v prípade potreby zdaniteľný. Vzhľadom na tieto skutočnosti vnútroštátnemu
         súdu prináleží, aby preskúmal charakter rozličných činností, ktoré vykonáva spoločnosť Securenta. V tejto súvislosti Komisia
         odporúča použitie investičného kľúča, ktorý by však mal dostatočne odrážať hospodársku skutočnosť.

       Odpoveď Súdneho dvora
      O prvej otázke
      23      Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd pýta, ako sa má určiť právo na odpočítanie DPH zaplatenej na vstupe v prípade, že
         zdaniteľná osoba vykonáva súčasne podnikateľskú a nepodnikateľskú činnosť.

      24      Na účely odpovedania na položenú otázku je potrebné v prvom rade pripomenúť, že právo na odpočítanie je integrálnou súčasťou
         systému DPH, v zásade ho nie je možné obmedziť a uplatňuje sa pri všetkých daniach, ktoré sú spojené so zdaniteľnými plneniami
         vykonanými na vstupe (pozri rozsudky zo 6. júla 1995, BP Soupergaz, C‑62/93, Zb. s. I‑1883, bod 18, a z 21. marca 2000, Gabalfrisa
         a i., C‑110/98 až C‑147/98, Zb. s. I‑1577, bod 43).

      25      Režim odpočtov zavedený šiestou smernicou má totiž za cieľ úplne zbaviť podnikateľa bremena DPH splatnej alebo zaplatenej
         v rámci jeho hospodárskych činností. Spoločný systém DPH takto zaručuje neutralitu, pokiaľ ide o daňové bremeno, bez ohľadu
         na účely a výsledky týchto činností (pozri rozsudky zo 14. februára 1985, Rompelman, 268/83, Zb. s. 655, bod 19; z 15. januára
         1998, Ghent Coal Terminal, C‑37/95, Zb. s. I‑1, bod 15, a z 21. februára 2006, University of Huddersfield, C‑223/03, Zb. s. I‑1751,
         bod 47).

      26      Z informácií, ktoré predložil vnútroštátny súd, vyplýva, že spoločnosť Securenta vykonáva tri typy činností, a to po prvé
         činnosti, ktoré nie sú hospodárskymi činnosťami a nepatria do pôsobnosti šiestej smernice o DPH, po druhé činnosti, ktoré
         sú hospodárskymi činnosťami a v dôsledku toho patria do pôsobnosti tejto smernice, sú však od DPH oslobodené, a po tretie
         zdaniteľné hospodárske činnosti. V tomto kontexte teda vzniká otázka, či, a v prípade potreby, v akom rozsahu je táto zdaniteľná
         osoba oprávnená vykonať odpočet DPH zaplatenej na vstupe, ktorá vznikla v spojení s výdavkami, ktoré nie je možné priradiť
         k žiadnym osobitným činnostiam na výstupe.

      27      Pokiaľ ide o výdavky spojené s vydaním akcií a zriadením atypických tichých spoločenstiev, je potrebné uviesť, že na to, aby
         DPH zaplatená na vstupe a týkajúca sa takéhoto plnenia mohla spôsobiť vznik práva na odpočítanie, výdavky vykonané v tomto
         rámci musia byť súčasťou prvkov tvoriacich cenu zdaniteľných plnení na výstupe, pri ktorých vzniká právo na odpočítanie (pozri
         rozsudky z 22. februára 2001, Abbey National, C‑408/98, Zb. s. I‑1361, bod 28; z 27. septembra 2001, Cibo Participations,
         C‑16/00, Zb. s. I‑6663, bod 31, a z 8. februára 2007, Investrand, C‑435/05, Zb. s. I‑1315, bod 23).

      28      Vzhľadom na tieto skutočnosti pri DPH zaplatenej na vstupe týkajúcej sa výdavkov spojených s vydaním akcií alebo so zriadením
         atypických tichých spoločenstiev môže vzniknúť právo na odpočítanie iba vtedy, ak je takto získaný kapitál pridelený na hospodársku
         činnosť dotknutej osoby. Súdny dvor totiž rozhodol, že systém odpočítania, ktorý zriaďuje šiesta smernica, sa týka všetkých
         hospodárskych činností zdaniteľnej osoby bez ohľadu na ich účel alebo výsledky pod podmienkou, že sami osebe podliehajú DPH
         (pozri rozsudky Gabalfrisa a i., už citovaný, bod 44; z 8. júna 2000, Midland Bank, C‑98/98, Zb. s. I‑4177, bod 19, a Abbey
         National, už citovaný, bod 24).

      29      Keďže sa v konaní vo veci samej, ako to poznamenal vnútroštátny súd, výdavky spojené s plneniami realizovanými v rámci vydávania
         akcií a finančných podielov nedali priradiť výlučne k hospodárskym činnostiam, ktoré vykonala spoločnosť Securenta na výstupe,
         netvoria časť samotných prvkov tvoriacich cenu plnení vzťahujúcich sa na uvedené činnosti. Ak by to napriek tomu tak bolo,
         predmetné plnenia by priamo a bezprostredne súviseli s hospodárskymi činnosťami zdaniteľnej osoby (pozri rozsudky Abbey National,
         už citovaný, body 35 a 36, ako aj Cibo Participations, už citovaný, bod 33). V každom prípade zo spisového materiálu, ktorý
         bol predložený Súdnemu dvoru, vyplýva, že náklady vynaložené spoločnosťou Securenta na finančné plnenia, o ktoré ide v spore
         vo veci samej, boli prinajmenšom sčasti určené na vykonávanie činností, ktoré nie sú hospodárskymi činnosťami.

      30      Pri DPH zaplatenej na vstupe týkajúcej sa výdavkov, ktoré vynaložila zdaniteľná osoba, teda nemôže vzniknúť právo na odpočítanie,
         ak sa DPH vzťahuje na činnosti, ktoré vzhľadom na svoj nehospodársky charakter nepatria do pôsobnosti šiestej smernice.

      31      Na prvú otázku je teda potrebné odpovedať tak, že ak zdaniteľná osoba vykonáva súčasne hospodárske činnosti, či už zdaniteľné,
         alebo oslobodené od dane, a takisto činnosti, ktoré nie sú hospodárskymi činnosťami, a ktoré teda nepatria do pôsobnosti šiestej
         smernice, odpočítanie DPH sa pri výdavkoch spojených s vydaním akcií alebo so zriadením atypických tichých spoločenstiev umožňuje
         iba v rozsahu, v akom sú tieto výdavky správne priradené k hospodárskej činnosti zdaniteľnej osoby v zmysle článku 2 ods. 1
         uvedenej smernice.

      O druhej otázke
      32      Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či sa v prípade, že odpočítanie DPH zaplatenej na vstupe je prípustné len
         v rozsahu, v akom môžu byť výdavky, ktoré vynaložila zdaniteľná osoba, priradené k hospodárskym činnostiam, má rozdelenie
         súm DPH pri týchto výdavkoch vykonať podľa investičného kľúča alebo je pri primeranom uplatnení článku 17 ods. 5 šiestej smernice
         o DPH správne aj použitie kľúča plnení.

      33      Na účely odpovede na túto otázku je potrebnú uviesť, že v ustanoveniach šiestej smernice sa nenachádza pravidlo, ktoré by
         upravovalo spôsoby alebo kritériá, ktoré sú členské štáty povinné uplatniť pri prijímaní ustanovení, ktoré umožňujú rozdelenie
         súm DPH zaplatenej na vstupe podľa predmetných výdavkov vzťahujúcich sa na hospodárske činnosti, resp. na činnosti, ktoré
         nie sú hospodárskymi činnosťami. Ako totiž uviedla Komisia, pravidlá uvedené v článku 17 ods. 5 a článku 19 šiestej smernice
         sa týkajú DPH zaplatenej na vstupe pri výdavkoch spojených výlučne s hospodárskymi činnosťami, pričom upravujú rozdelenie
         medzi uvedené činnosti, a síce medzi zdaniteľné činnosti, pri ktorých vzniká právo na odpočítanie a činnosti oslobodené od
         dane, pri ktorých takéto právo nevzniká.

      34      Vzhľadom na tieto skutočnosti a na účely toho, aby zdaniteľné osoby mohli vykonávať potrebné výpočty, členským štátom prináleží
         stanoviť spôsoby a kritériá vhodné na tento účel, pričom je potrebné dodržať zásady, ktorým podlieha spoločný systém DPH.

      35      V tejto súvislosti Súdny dvor rozhodol, že keďže sa v šiestej smernici nenachádzajú potrebné ustanovenia týkajúce sa takýchto
         číselných určení, túto právomoc sú povinné vykonať členské štáty, pričom je potrebné zohľadniť účel a štruktúru tejto smernice
         (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 14. septembra 2006, Wollny, C‑72/05, Zb. s. I‑8297, bod 28).

      36      Konkrétne, ako uviedol generálny advokát v bode 47 svojich návrhov, opatrenia, ktoré majú v tejto súvislosti prijať členské
         štáty, musia byť v súlade so zásadou daňovej neutrality, na ktorej spočíva spoločný systém DPH.

      37      Vzhľadom na to musia členské štáty vykonávať svoju diskrečnú právomoc takým spôsobom, aby bolo zaručené, že odpočítanie sa
         vykoná iba vo vzťahu k tej časti DPH, ktorá zodpovedá plneniam, pri ktorých vzniká právo na odpočítanie. Je potrebné dbať
         o to, aby výpočet pomeru medzi hospodárskymi činnosťami a činnosťami, ktoré nie sú hospodárskymi činnosťami, objektívne odrážal
         časť, ktorá bola skutočne započítaná ako výdavky na vstupe vo vzťahu ku každej z týchto dvoch činností.

      38      Je potrebné dodať, že pri výkone uvedenej právomoci sú členské štáty oprávnené v prípade potreby uplatniť buď investičný kľúč,
         alebo kľúč plnení, resp. akýkoľvek iný vhodný kľúč, pričom nie sú povinné obmedziť sa na jeden z týchto spôsobov.

      39      Na druhú otázku je teda potrebné odpovedať tak, že určenie spôsobov a kritérií rozdelenia súm DPH zaplatenej na vstupe medzi
         hospodárske činnosti a činnosti, ktoré nie sú hospodárskymi činnosťami, v zmysle šiestej smernice patrí do diskrečnej právomoci
         členských štátov, ktoré musia pri výkone tejto právomoci zohľadniť účel a štruktúru tejto smernice a v tejto súvislosti stanoviť
         spôsob výpočtu, ktorý objektívne odráža časť, ktorá bola skutočne započítaná ako výdavky na vstupe vo vzťahu ku každej z týchto
         dvoch činností.

       O trovách
      40      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:
      1.      Ak zdaniteľná osoba vykonáva súčasne hospodárske činnosti, či už zdaniteľné, alebo oslobodené od dane, a takisto činnosti,
            ktoré nie sú hospodárskymi činnosťami, a teda ktoré nepatria do pôsobnosti šiestej smernice Rady 77/388/EHS zo 17. mája 1977
            o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu – spoločný systém dane z pridanej hodnoty: jednotný
            základ jej stanovenia, odpočítanie dane z pridanej hodnoty sa pri výdavkoch spojených s vydaním akcií alebo so zriadením atypických
            tichých spoločenstiev umožňuje iba v rozsahu, v akom sú tieto výdavky správne priradené k hospodárskej činnosti zdaniteľnej
            osoby v zmysle článku 2 ods. 1 tejto smernice.
      2.      Určenie spôsobov a kritérií rozdelenia súm dane z pridanej hodnoty zaplatenej na vstupe medzi hospodárske činnosti a činnosti,
            ktoré nie sú hospodárskymi činnosťami, v zmysle šiestej smernice 77/388 patrí do diskrečnej právomoci členských štátov, ktoré
            musia pri výkone tejto právomoci zohľadniť účel a štruktúru tejto smernice a v tejto súvislosti stanoviť spôsob výpočtu, ktorý
            objektívne odráža časť, ktorá bola skutočne započítaná ako výdavky na vstupe vo vzťahu ku každej z týchto dvoch činností.
      Podpisy
      * Jazyk konania: nemčina.


Rozsudok Súdneho dvora zo 17. novembra 1992. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Spojenému kráľovstvu. # Rybolov. # Vec C-279/89.