title: Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 19. novembra 2009.#Don Bosco Onroerend Goed BV proti Staatssecretaris van Financiën.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Hoge Raad der Nederlanden - Holandsko.#Šiesta smernica o DPH - Výklad článku 13 bodu B písm. g) a článku 4 ods. 3 písm. a) - Dodávka pozemku zastavaného čiastočne odstránenou budovou, na mieste ktorej sa má postaviť nová stavba - Oslobodenie od DPH.#Vec C-461/08.

text:
      Vec C‑461/08
      Don Bosco Onroerend Goed BV
      proti
      Staatssecretaris van Financiën
      (návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Hoge Raad der Nederlanden)
      „Šiesta smernica o DPH – Výklad článku 13 B písm. g) a článku 4 ods. 3 písm. a) – Dodávka pozemku zastavaného čiastočne odstránenou budovou, na mieste ktorej sa má postaviť nová stavba – Oslobodenie od DPH“
      Abstrakt rozsudku
      Daňové ustanovenia – Harmonizácia právnych predpisov – Dane z obratu – Spoločný systém dane z pridanej hodnoty – Oslobodenia
            upravené v šiestej smernici – Oslobodenie dodania budovy a pozemku, na ktorom stojí
      [Smernica Rady 77/388, článok 4 ods. 3 písm. a) a článok 13 B písm. g)]
      Článok 13 B písm. g) v spojení s článkom 4 ods. 3 písm. a) šiestej smernice Rady 77/388 o zosúladení právnych predpisov členských
         štátov týkajúcich sa daní z obratu sa má vykladať v tom zmysle, že oslobodenie od dane z pridanej hodnoty stanovené v prvom
         z uvedených ustanovení sa nevzťahuje na dodávku pozemku ešte zastavaného schátralou budovou, ktorá sa má odstrániť, aby sa
         na jej mieste postavila nová stavba, a ktorej odstraňovanie, zabezpečené na tieto účely predávajúcim, sa začalo už pred týmto
         dodaním. Uvedené plnenia dodávky a odstránenia stavby sú z hľadiska dane z pridanej hodnoty jedným plnením, pričom ako celok
         majú za cieľ dodanie nezastavaného pozemku a nie existujúcej budovy a pozemku, na ktorom stoja, nezávisle od toho, ako pokročili
         odstraňovacie práce starej budovy v čase skutočného dodania pozemku.

      (pozri bod 44 a výrok)

ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (štvrtá komora)
      z 19. novembra 2009 (*)

      „Šiesta smernica o DPH – Výklad článku 13 B písm. g) a článku 4 ods. 3 písm. a) – Dodávka pozemku zastavaného čiastočne odstránenou budovou, na mieste ktorej sa má postaviť nová stavba – Oslobodenie od DPH“
      Vo veci C‑461/08,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Hoge Raad der Nederlanden
         (Holandsko) z 3. októbra 2008 a doručený Súdnemu dvoru 23. októbra 2008, ktorý súvisí s konaním:

      Don Bosco Onroerend Goed BV
      proti
      Staatssecretaris van Financiën,
      SÚDNY DVOR (štvrtá komora),
      v zložení: predseda tretej komory K. Lenaerts, vykonávajúci funkciu predsedu štvrtej komory, sudcovia R. Silva de Lapuerta,
         G. Arestis, J. Malenovský a T. von Danwitz (spravodajca),

      generálna advokátka: V. Trstenjak,
      tajomník: M. Ferreira, hlavná referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 9. septembra 2009,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        Don Bosco Onroerend Goed BV, v zastúpení: W. Ambergen, belastingadviseur,
      –        holandská vláda, v zastúpení: C. Wissels, M. Noort a M. de Grave, splnomocnení zástupcovia,
      –        Írsko, v zastúpení: D. O’Hagan, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci G. Clohessy, SC,
      –        Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: D. Triantafyllou, M. van Beek a W. Wils, splnomocnení zástupcovia,
      so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálnej advokátky, že vec bude prejednaná bez jej návrhov,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 13 B písm. g) v spojení s článkom 4 ods. 3 písm. a) šiestej
         smernice Rady 77/388/EHS zo 17. mája 1977 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu – spoločný
         systém dane z pridanej hodnoty: jednotný základ jej stanovenia (Ú. v. ES L 145, s. 1; Mim. vyd. 09/001, s. 23, ďalej len „šiesta
         smernica“).

      2        Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Don Bosco Onroerend Goed BV (ďalej len „Don Bosco“) na jednej strane a Staatssecretaris
         van Financiën (štátny tajomník pre financie) na druhej strane vo veci oslobodenia od dane z prevodu v súvislosti s nadobudnutím
         nehnuteľného majetku, pričom ide o oslobodenie založené na podmienke, že toto plnenie podľa holandského práva podlieha dani
         z pridanej hodnoty (ďalej len „DPH“).

       Právny rámec
       Právna úprava Spoločenstva
      3        Podľa článku 2 bodu 1 šiestej smernice DPH podlieha „dodávka tovaru alebo služieb za úhradu [za protihodnotu – neoficiálny preklad] v rámci územia štátu zdaniteľnou osobou“.

      4        Článok 4 ods. 3 tejto smernice stanovuje:

      „Členské štáty môžu považovať za zdaniteľnú osobu kohokoľvek, kto na príležitostnom základe realizuje plnenia týkajúce sa
         činností uvedených v odseku 2 a predovšetkým ktorékoľvek z nasledujúcich plnení:

      a)      poskytovanie budov alebo častí budov a pozemkov, na ktorých tieto budovy stoja, pred ich prvým obsadením; členské štáty môžu
         určiť podmienky aplikácie tohto kritéria na prevody budov a pozemkov, na ktorých tieto budovy stoja.

      Členské štáty môžu aplikovať aj iné kritérium ako kritérium prvého obsadenia, napríklad obdobie od dátumu ukončenia stavby
         do dátumu jej poskytnutia alebo obdobie od dátumu prvého obsadenia do dátumu nasledujúceho poskytnutia, a to za predpokladu,
         že tieto obdobia nebudú dlhšie ako päť rokov, resp. dva roky.

      Pojem ‚budova‘ predstavuje akúkoľvek pozemnú stavbu.
      b)      poskytovanie stavebných pozemkov.
      Pojem ‚stavebný pozemok‘ predstavuje akýkoľvek nevyužívaný alebo využívaný pozemok podľa definície členských štátov.“
      5        Článok 13 šiestej smernice nazvaný „Oslobodenie od dane na území štátu“ stanovuje:

      „…
      B.      Iné oslobodenia od dane
      Bez toho, aby boli dotknuté ostatné ustanovenia spoločenstva, platí, že členské štáty oslobodia od dane nasledujúce položky
         [plnenia – neoficiálny preklad] za podmienok, ktoré stanovia na účely zabezpečenia správnej a jednoznačnej aplikácie oslobodení od dane a na účely ochrany
         pred možnými daňovými únikmi, pred neplatením daní a pred ich zneužívaním:

      …
      g)      budovy a ich súčasti, aj pozemky, na ktorých stoja s výnimkou definovanou v článku 4 (3) a) [iná dodávka budov alebo častí
         budov a pozemku, na ktorom stoja, ako je dodávka uvedená v článku 4 ods. 3 písm. a) – neoficiálny preklad],

      h)      iná nezastavaná pôda, okrem stavebných pozemkov, ktoré definuje článok 4 (3) b) [iná dodávka nezastavaného pozemku, ako je
         dodávka stavebných pozemkov uvedená v článku 4 ods. 3 písm. b) – neoficiálny preklad].

      …“
      6        Podľa článku 13 C prvého odseku písm. b) tejto smernice „členské štáty môžu zdaniteľným osobám poskytnúť právo voľby v otázke
         zdanenia v prípadoch, ak ide o… plnenia zahrnuté v bodoch B d) g) a h)“.

       Vnútroštátna právna úprava
      7        Článok 11 zákona z roku 1968 o dani z obratu (Wet op de omzetbelasting 1968) v platnom znení z roku 1999 (ďalej len „zákon
         o dani z obratu“) stanovuje:

      „1.      Za podmienok stanovených všeobecným správnym opatrením sú od dane oslobodené:
      a)      dodávka nehnuteľného majetku a zdanenie, ktorému tento nehnuteľný majetok podlieha, okrem:
      (1)      dodávky budovy alebo časti budovy a pozemku, na ktorom stojí, uskutočnenej pred alebo najneskôr dva roky po jej prvom obsadení,
         ako aj dodávky stavebného pozemku;

      (2)      inej dodávky, ako je dodávka uvedená v bode 1, osobám, ktoré využívajú nehnuteľný majetok na účely, ktoré celkom alebo sčasti
         oprávňujú odpočítať daň podľa článku 15 pod podmienkou, že staviteľ, ktorý uskutočňuje dodávku, a ten, ktorému sa dodáva,
         na tieto účely spoločne zaslali daňovému kontrolórovi žiadosť a navyše rešpektujú podmienky stanovené ministerským nariadením.

      …
      3.      V zmysle článku 1 písm. a) bodu 1:
      a)      sa za budovu považuje každá pozemná stavba;
      b)      sa za prvé obsadenie považuje obsadenie budovy po jej prestavbe alebo renovácii, ak výsledkom prestavby alebo renovácie je
         stavebné dielo;

      c)      sa za pozemky, na ktorých stoja, považuje každý pozemok všeobecne patriaci k budove alebo určený na to, aby jej slúžil.
      4.      V zmysle odseku 1 písm. a) bodu 1 sa za stavebný pozemok považuje každý nezastavaný pozemok:
      a)      na ktorom sa stavia alebo stavalo;
      b)      na ktorom sa výlučne upravuje alebo upravoval povrch;
      c)      v okolí ktorého sa uskutočňujú alebo sa uskutočnili úpravy, alebo
      d)      pre ktorý bolo udelené stavebné povolenie,
      na účely pozemnej výstavby.“
      8        Článok 2 ods. 1 zákona o daniach z právnych úkonov (Wet op belastingen van rechtsverkeer) stanovuje, že „‚daň z prevodu‘ predstavuje
         daň, ktorá sa odvádza v dôsledku nadobudnutia nehnuteľného majetku na území Holandska alebo s ňou súvisiace dane“.

      9        Podľa článku 15 ods. 1 písm. a) tohto zákona dani z prevodu podlieha za podmienok stanovených všeobecným správnym opatrením
         nadobudnutie „dodaním podľa článku 11 ods. 1 písm. a) bodu 1 [zákona o dani z obratu]…, ktoré podlieha dani z obratu, okrem
         prípadu, že sa nehnuteľný majetok využíva na výstavbu a nadobúdateľ si môže úplne alebo sčasti odpočítať daň z obratu v súlade
         s článkom 15 [zákona o dani z obratu]“.

       Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
      10      V roku 1998 Stichting Leusderend (ďalej len „predávajúci“) predal spoločnosti Don Bosco pozemok zastavaný dvoma schátralými
         budovami, ktoré v minulosti slúžili ako škola s internátom (ďalej len „nehnuteľný majetok“).

      11      Spoločnosť Don Bosco mala v úmysle tieto dve stavby úplne odstrániť, aby mohla na takto uvoľnenom pozemku postaviť nové budovy.
         S predávajúcim bolo v tomto smere dohodnuté, že požiada o povolenie na odstránenie stavby, uzatvorí s príslušným podnikom
         zmluvu o predmetnom odstránení stavby a nechá si vyúčtovať náklady spojené s týmto odstránením. Podľa dohody uzavretej medzi
         predávajúcim a spoločnosťou Don Bosco bude táto spoločnosť znášať uvedené náklady, pričom sa však o to zvýši kúpna cena, okrem
         nákladov na odstránenie azbestu, ktoré pôjdu na účet predávajúceho.

      12      Obec Leusden (Holandsko) vydala 27. augusta 1999 predávajúcemu povolenie na odstránenie stavby s podmienkou, že odstránenie
         sa môže uskutočniť až po odstránení azbestu z predmetných budov.

      13      Po tom, čo podnik poverený týmito prácami predložil predávajúcemu 21. septembra 1999 návrh rozpočtu na odstránenie azbestu
         a odstránenie stavby, začal ráno 30. septembra 1999 s prácami.

      14      Dodávka nehnuteľného majetku spoločnosti Don Bosco sa uskutočnila v ten istý deň na poludnie. V tomto čase bola odstránená
         časť povrchu komunikácie medzi budovami, časť bočného štítu jednej z budov bola pomocou hydraulického žeriavu zdemolovaná
         a sčasti boli zdemolované a odstránené okenné rámy, parapety a murivá.

      15      Práce odstraňovania azbestu sa začali až po dodaní nehnuteľného majetku a odstraňovanie existujúcich budov pokračovalo až
         po ukončení uvedených prác. Napokon z poverenia a na účet spoločnosti Don Bosco boli na predmetnom pozemku postavené nové
         budovy určené na administratívne účely.

      16      V dôsledku nadobudnutia nehnuteľného majetku bolo spoločnosti Don Bosco zaslané rozhodnutie o dodatočnom výmere dane z prevodu.
         Sťažnosť podaná proti tomuto rozhodnutiu bola zamietnutá rozhodnutím daňového kontrolóra.

      17      Spoločnosť Don Bosco podala proti tomuto rozhodnutiu žalobu s tvrdením, že dodávka nehnuteľného majetku v predmetnej veci
         podliehala DPH a že v dôsledku toho je oslobodená od platenia dane z prevodu podľa článku 15 ods. 1 písm. a) zákona o daniach
         z právnych úkonov.

      18      Táto žaloba bola Gerechtshof te Amsterdam (odvolací súd v Amsterdame) zamietnutá ako nedôvodná z dôvodu, že dodávka nehnuteľného
         majetku je oslobodená od dane z obratu v súlade s článkom 11 ods. 1 písm. a) zákona o dani z obratu.

      19      Spoločnosť Don Bosco podala proti rozsudku Gerechtshof te Amsterdam kasačný opravný prostriedok s tvrdením, že šiesta smernica
         a najmä jej článok 13 B písm. h) a článok 4 ods. 3 písm. b) sa majú vykladať v tom zmysle, že dodávka nehnuteľného majetku
         podlieha DPH.

      20      Vnútroštátny súd sa zaoberá otázkou, či dodávka čiastočne odstránenej budovy na účely postavenia novej budovy je ešte dodaním
         tejto starej budovy, obývanej v minulosti, alebo či každé dodanie uskutočnené počas odstraňovania uvedenej budovy alebo v čase
         stavania novej budovy sa má považovať za dodanie tejto novej budovy pred jej prvým obsadením.

      21      Vnútroštátny súd v tejto súvislosti odkazuje na zásadu neutrality DPH a uvádza, že v dôsledku zdanenia dodávky nehnuteľného
         majetku DPH v období medzi začatím odstraňovania starej budovy a prvým obsadením novej budovy, by bolo možné odpočítať DPH
         účtovanú za uvedené odstránenie stavby, začatie stavebných prác a postavenie uvedenej budovy tak, že každé dodanie by bolo
         až po prvé obsadenie „oslobodené“ od DPH. Naopak, v prípade oslobodenia dodávky pozemku, na ktorom sa nachádza čiastočne alebo
         celkom odstránená budova, DPH súvisiaca s odstránením stavby by bola súčasťou ceny novej budovy.

      22      Podľa tohto súdu by však otázka neutrality DPH bola menej, dokonca by nebola vôbec dotknutá, keď nadobúdateľ a nie predávajúci,
         ktorý dodáva nehnuteľnosť, ktorej odstránenie sa plánuje, nariadi odstránenie stavby a dá si náklady tohto odstránenia vyúčtovať.
         Bolo by to a fortiori tak aj v prípade, ak by to nebol predávajúci, ale kupujúci, kto naplánoval novú stavbu. V takom prípade sa treba skôr domnievať,
         že predávajúci v skutočnosti dodáva starú budovu.

      23      Keďže sa Hoge Raad der Nederlanden domnieval, že výklad šiestej smernice je potrebný na prijatie rozhodnutia vo veci samej,
         rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

      „1.      Má sa článok 13 B písm. g) v spojení s článkom 4 ods. 3 písm. a) šiestej smernice vykladať v tom zmysle, že dodanie budovy,
         ktorá bola čiastočne odstránená vzhľadom na jej plánované nahradenie novou budovou, podlieha DPH?

      2.      Je pre odpoveď na prvú otázku podstatné to, či predávajúci alebo kupujúci prikázal odstrániť stavbu a dal si vyúčtovať náklady
         tohto odstránenia, a síce v tom zmysle, že dodávka podlieha [DPH] len vtedy, keď príkaz na odstránenie stavby dal predávajúci
         a dá si náklady tohto odstránenia vyúčtovať?

      3.      Je pre odpoveď na prvú otázku podstatné, či stavbu novej budovy naplánoval predávajúci, alebo kupujúci budovy, a síce v tom
         zmysle, že dodávka podlieha [DPH] len vtedy, keď novú stavbu naplánoval predávajúci?

      4.      V prípade kladnej odpovede na prvú otázku podlieha [DPH] každé dodanie uskutočnené po skutočnom začatí s odstraňovacími prácami,
         alebo podlieha dani len dodanie uskutočnené neskôr, predovšetkým v čase, keď je už odstraňovanie stavby v pokročilom štádiu?“

       O prejudiciálnych otázkach
      24      Vnútroštátny súd sa týmito otázkami, ktoré treba preskúmať spoločne, v podstate pýta, či článok 13 B písm. g) v spojení s článkom
         4 ods. 3 písm. a) šiestej smernice sa má vykladať v tom zmysle, že dodávka pozemku, na ktorom je postavená budova, ktorá sa
         má odstrániť, aby sa na jej mieste postavila nová stavba, a ktorej odstraňovanie sa začalo už pred týmto dodaním, je alebo
         nie je oslobodená od DPH.

      25      V prvom rade treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry sa výrazy použité na označenie oslobodenia od dane uvedené v článku
         13 šiestej smernice majú vykladať doslovne, keďže oslobodenie predstavuje výnimku zo všeobecnej zásady, podľa ktorej sa DPH
         vyberá z každého dodania tovaru a každého poskytnutia služieb, ktoré zdaniteľná osoba uskutoční za protihodnotu. Výklad týchto
         pojmov však musí byť v súlade s cieľmi sledovanými uvedeným oslobodením od dane a musí rešpektovať požiadavky zásady daňovej
         neutrality, ktorá je vlastná spoločnému systému DPH. Toto pravidlo doslovného výkladu preto neznamená, že by sa oslobodenie
         od dane uvedené v tomto článku 13 malo vykladať spôsobom, ktorý by mu odnímal jeho účinky (pozri v tomto zmysle rozsudky zo
         14. júna 2007, Haderer, C‑445/05, Zb. s. I‑4841, bod 18; z 11. decembra 2008, Stichting Centraal Begeleidingsorgaan voor de
         Intercollegiale Toetsing, C‑407/07, Zb. s. I‑9615, bod 30, a z 23. apríla 2009, TNT Post UK, C‑357/07, Zb. s. I‑3025, bod 31).

      26      Oslobodenie od DPH stanovené v článku 13 B písm. g) uvedenej smernice predpokladá, že dotknutá dodávka sa týka budovy alebo
         časti budovy a pozemku, na ktorom stojí.

      27      Podľa článku 4 ods. 3 písm. a) tretieho pododseku šiestej smernice sa za budovu považuje akákoľvek pozemná stavba.

      28      V súvislosti so znením tejto definície pojmu „budova“ holandská vláda tvrdí, že v prípade dodania pozemku, na ktorom je postavená
         budova, ktorá má byť nahradená a na tieto účely je už čiastočne odstránená, sa táto budova považuje za takú stavbu, pokiaľ
         sa celkom neodstráni. Čiastočne odstránená budova je vždy starou budovou, ktorá už bola obývaná, ktorej dodanie je oslobodené
         od DPH podľa článku 13 B písm. g) šiestej smernice.

      29      Komisia Európskych spoločenstiev, ktorú na pojednávaní v tomto smere podporilo Írsko, vo svojich písomných pripomienkach naopak
         tvrdí, že v situácii, akou je tá opísaná v predchádzajúcom bode tohto rozsudku, pozemok je hlavným predmetom dodávky, zatiaľ
         čo existujúca stavba predstavuje len jej príslušenstvo. Od samého začiatku sa totiž plánovalo odstránenie tejto stavby, a teda
         dodávka pozemku s cieľom postaviť na ňom novú budovu.

      30      Treba preto na jednej strane preskúmať, či skutočná existencia starej budovy alebo jej časti v čase dodania nehnuteľného majetku
         predstavuje podstatné kritérium na účely uplatnenia oslobodenia od dane stanoveného v článku 13 B písm. g) šiestej smernice,
         a na druhej strane, či možno alebo sa musia zohľadniť iné skutočnosti okrem tých uvedených v druhej a tretej prejudiciálnej
         otázke.

      31      V tejto súvislosti treba pripomenúť, že výklad uvedeného ustanovenia nemôže spočívať na pôvodnom alebo pozmenenom návrhu šiestej
         smernice predloženom Komisiou. Tieto návrhy, pokiaľ ide o dodávku nehnuteľného majetku, zahŕňajú ucelenú právnu úpravu a najmä
         spoločnú definíciu stavebných pozemkov. Navyše oslobodenie od DPH sa neobmedzuje na dodanie nezastavaných pozemkov. Rada Európskych
         spoločenstiev však neprijala tieto návrhy a zvolila iný prístup. Pokiaľ ide najmä o pojem „stavebný pozemok“, Rada nakoniec
         vychádzala z definícií členských štátov (pozri v tomto zmysle rozsudok z 28. marca 1996, Gemeente Emmen, C‑468/93, Zb. s. I‑1721,
         bod 21).

      32      Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu okrem toho vyplýva, že vo veci samej predávajúci nielen predal a dodal pozemok, na ktorom
         boli v čase uzavretia zmluvy postavené dve budovy. Predávajúci tiež v súlade so svojím záväzkom voči spoločnosti Don Bosco
         požiadal o povolenie na odstránenie stavby a na jej náklady uzavrel zmluvu s podnikom, ktorý skutočne vykonal odstraňovacie
         práce uvedených budov. Bolo dohodnuté, že predávajúci si vyúčtuje náklady spojené s týmto odstránením, ktoré sa majú pripočítať
         ku kúpnej cene nehnuteľného majetku, okrem nákladov na odstránenie azbestu, ktoré zostávajú na účet predávajúceho. Naopak
         z rozhodnutia vnútroštátneho súdu nevyplýva, že by sa predávajúci mal zúčastniť na stavbe novej budovy.

      33      Predávajúci preto na základe svojho záväzku voči spoločnosti Don Bosco a z hľadiska DPH uskutočnil dodanie nehnuteľného majetku,
         ako aj poskytol služby týkajúce sa odstránenia existujúcich budov.

      34      Za týchto okolností treba určiť, či z hľadiska DPH, najmä pokiaľ ide o ustanovenia uvedené v otázkach položených vnútroštátnym
         súdom, sa má dodávka nehnuteľného majetku a odstránenie uvedených budov považovať za dve odlišné a samostatné plnenia, ktoré
         treba posúdiť oddelene, alebo za jedno komplexné plnenie zložené z viacerých plnení (potri v tomto zmysle rozsudky z 27. októbra
         2005, Levob Verzekeringen a OV Bank, C‑41/04, Zb. s. I‑9433, body 18 a 20, ako aj z 21. februára 2008, Part Service, C‑425/06,
         Zb. s. I‑897, body 48 a 49).

      35      Z článku 2 šiestej smernice vyplýva, že každé plnenie má byť zvyčajne považované za odlišné a samostatné (pozri v tomto zmysle
         najmä rozsudky Part Service, už citovaný, bod 50 a citovanú judikatúru, ako aj z 11. júna 2009, RLRE Tellmer Property, C‑572/07,
         Zb. s. I‑4983, bod 17).

      36      Za určitých okolností však viaceré formálne odlišné plnenia, ktoré môžu byť poskytnuté oddelene a tak rozdielne viesť buď
         k zdaneniu, alebo k oslobodeniu od dane, sa musia, ak nie sú samostatné, považovať za jedno plnenie (pozri v tomto zmysle
         rozsudky Part Service, už citovaný, bod 51, a RLRE Tellmer Property, už citovaný, bod 18).

      37      Je to tak najmä v prípade, keď dve alebo viaceré plnenia alebo úkony dodané zdaniteľnou osobou zákazníkovi sú tak úzko spojené,
         že objektívne tvoria jedno neoddeliteľné hospodárske plnenie, ktorého rozdelenie by bolo neprirodzené (pozri v tomto zmysle
         rozsudky z 29. marca 2007, Aktiebolaget NN, C‑111/05, Zb. s. I‑2697, bod 23; Part Service, už citovaný, bod 53, a RLRE Tellmer
         Property, už citovaný, bod 19).

      38      Ako vyplýva z ustálenej judikatúry Súdneho dvora, ak súbor plnení a úkonov tvorí jedno plnenie, potom je opodstatnené zohľadniť
         všetky okolnosti, za ktorých sa vykonáva predmetné plnenie s cieľom určiť, či ide o dve alebo viacero odlišných plnení alebo
         o jedno plnenie (pozri v tomto zmysle najmä rozsudky Verzekeringen a OV Bank, už citovaný, bod 19, ako aj Aktiebolaget NN,
         už citovaný, bod 21). Na účely určenia toho, či predmetné plnenie je oslobodené od DPH, je teda potrebné v rozpore s tvrdením
         spoločnosti Don Bosco a holandskej vlády zohľadniť dodatočné plnenia, akými sú tie uvedené v druhej a tretej prejudiciálnej
         otázke, prípadne plnenia poskytnuté predávajúcim nehnuteľného majetku.

      39      Pokiaľ ide o situáciu, ako je tá vo veci samej, treba konštatovať, že úkony vykonané predávajúcim, preskúmané na účely DPH,
         sú úzko spojené. Odstraňovacie práce a dodávka pozemku tiež samy osebe spolu súvisia. Hospodárskym cieľom týchto úkonov je
         vlastníctvo pozemku určeného na výstavbu. Z tohto hľadiska sa nemožno domnievať bez toho, aby sa to stalo neprirodzeným, že
         spoločnosť Don Bosco získala od tej istej osoby v prvom rade staré budovy spolu s pozemkom, na ktorom stoja, ktorý v danom
         stave nijako neslúži na účely jej hospodárskej činnosti, a potom jej boli poskytnuté plnenia spočívajúce v odstránení budov,
         pričom len v dôsledku týchto posledných uvedených plnení sa stal pozemok zužitkovateľný (pozri analogicky rozsudok Aktiebolaget
         NN, už citovaný, bod 25).

      40      Dodávka pozemku ešte zastavaného schátralou budovou, ktorá sa má odstrániť, aby sa na jej mieste postavila nová stavba, a ktorej
         odstraňovanie sa začalo už pred týmto dodaním, ako aj odstránenie tejto budovy, sa musia za okolností, ako sú tie opísané
         vnútroštátnym súdom, považovať z hľadiska DPH za jedno plnenie na účely DPH, pričom ako celok majú za cieľ dodanie nezastavaného
         pozemku a nie existujúcej budovy.

      41      Vzhľadom na to takéto plnenie chápané ako celok nespadá pod oslobodenie od DPH stanovené v článku 13 B písm. g) šiestej smernice
         nezávisle od toho, ako pokročili demolačné práce starej budovy v čase skutočného dodania pozemku.

      42      Za týchto podmienok vnútroštátnemu súdu prináleží preskúmať, či predmetný pozemok zodpovedá pojmu „stavebný pozemok“ v zmysle
         článku 4 ods. 3 písm. b) a článku 13 B písm. h) šiestej smernice.

      43      V tejto súvislosti treba pripomenúť, že vzhľadom na výslovný odkaz uvedený v tomto článku 4 ods. 3 písm. b) šiestej smernice
         na definície stavebných pozemkov prijaté členskými štátmi týmto štátom prislúcha určiť pozemky, ktoré sa majú považovať za
         stavebné pozemky tak na účely uplatnenia tohto ustanovenia, ako aj na účely uplatnenia článku 13 B písm. h) tejto smernice,
         pričom musia rešpektovať cieľ sledovaný posledným z týchto ustanovení, ktorý spočíva v oslobodení od DPH len takých dodaní
         nezastavaných pozemkov, ktoré nie sú určené na výstavbu (pozri v tomto zmysle rozsudok Gemeente Emmen, už citovaný, body 20
         a 25).

      44      Vzhľadom na uvedené úvahy je potrebné na položené otázky odpovedať tak, že článok 13 B písm. g) v spojení s článkom 4 ods. 3
         písm. a) šiestej smernice sa má vykladať v tom zmysle, že oslobodenie od DPH stanovené v prvom z uvedených ustanovení sa nevzťahuje
         na dodávku pozemku ešte zastavaného schátralou budovou, ktorá sa má odstrániť, aby sa na jej mieste postavila nová stavba,
         a ktorej odstraňovanie, zabezpečené na tieto účely predávajúcim, sa začalo už pred týmto dodaním. Uvedené plnenia dodávky
         a odstránenia stavby sú z hľadiska DPH jedným plnením, pričom ako celok majú za cieľ dodanie nezastavaného pozemku a nie existujúcej
         budovy a pozemku, na ktorom stoja, nezávisle od toho, ako pokročili odstraňovacie práce starej budovy v čase skutočného dodania
         pozemku.

       O trovách
      45      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:
      Článok 13 B písm. g) v spojení s článkom 4 ods. 3 písm. a) šiestej smernice Rady 77/388/EHS zo 17. mája 1977 o zosúladení
            právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu – spoločný systém dane z pridanej hodnoty: jednotný základ
            jej stanovenia sa má vykladať v tom zmysle, že oslobodenie od dane z pridanej hodnoty stanovené v prvom z uvedených ustanovení
            sa nevzťahuje na dodávku pozemku ešte zastavaného schátralou budovou, ktorá sa má odstrániť, aby sa na jej mieste postavila
            nová stavba, a ktorej odstraňovanie, zabezpečené na tieto účely predávajúcim, sa začalo už pred týmto dodaním. Uvedené plnenia
            dodávky a odstránenia stavby sú z hľadiska dane z pridanej hodnoty jedným plnením, pričom ako celok majú za cieľ dodanie nezastavaného
            pozemku a nie existujúcej budovy a pozemku, na ktorom stoja, nezávisle od toho, ako pokročili odstraňovacie práce starej budovy
            v čase skutočného dodania pozemku.
      Podpisy
      * Jazyk konania: holandčina.


Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) zo 16. januára 1992. # Belgické kráľovstvo proti Marichal-Margrève SPRL. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Tribunal de première instance de Verviers - Belgicko. # Čiastky peňažnej náhrady. # Vec C-334/90.


Rozsudok Súdneho dvora zo 6. novembra 1979. # Prokuratúra proti Joseph Danis a iní. # Návrhy na začatie prejudiciálneho konania Hof van Cassatie - Belgicko. # Spojené veci 16 až 20/79.


Rozsudok Všeobecného súdu (tretia komora) z 3. júla 2013. # GRE Grand River Enterprises Deutschland GmbH proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Vec T-78/12.


Rozsudok Súdneho dvora z 10. marca 1992. # Powell Duffryn plc proti Wolfgang Petereit. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Oberlandesgericht Koblenz - Nemecko. # Bruselský dohovor. # Vec C-214/89.


Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 9. novembra 2000. # Coreck Maritime GmbH proti Handelsveem BV a iní. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Hoge Raad der Nederlanden - Holandsko. # Bruselský dohovo. # Vec C-387/98.


Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 11. júla 1985. # Foreningen af Arbejdsledere i Danmark proti Société en faillite A/S Danmols Inventar. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Vestre Landsret - Dánsko. # Zachovanie práv zamestnancov pri prevode podniku. # Vec 105/84.


Rozsudok Súdu prvého stupňa (tretia komora) z 21. septembra 1999. # Tania Trigari-Venturin proti Centre de traduction des organes de l'Union européenne. # Žaloba o neplatnosť - Žaloba o náhradu škody. # Vec T-98/98.


title: Rozsudok Súdneho dvora (ôsma komora) z 15. septembra 2016.#Landkreis Potsdam-Mittelmark proti Finanzamt Brandenburg.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Bundesfinanzhof.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Dane – Daň z pridanej hodnoty – Šiesta smernica 77/388/EHS – Právo na odpočítanie dane – Rozhodnutie 2004/817/ES – Právna úprava členského štátu – Výdavky na tovar a služby – Percento ich využitia na nehospodárske účely presahujúce 90 % z ich celkového využitia – Vylúčenie práva na odpočítanie dane.#Vec C-400/15.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (ôsma komora)
      z 15. septembra 2016 (
            *1
         )
      „Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Dane — Daň z pridanej hodnoty — Šiesta smernica 77/388/EHS — Právo na odpočítanie dane — Rozhodnutie 2004/817/ES — Právna úprava členského štátu — Výdavky na tovar a služby — Percento ich využitia na nehospodárske účely presahujúce 90 % z ich celkového využitia — Vylúčenie práva na odpočítanie dane“
      Vo veci C‑400/15,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Bundesfinanzhof (Spolkový finančný súd, Nemecko) zo 16. júna 2015 a doručený Súdnemu dvoru 23. júla 2015, ktorý súvisí s konaním:

         Landkreis Potsdam‑Mittelmark

      proti

         Finanzamt Brandenburg,

      SÚDNY DVOR (ôsma komora),
      v zložení: predseda ôsmej komory D. Šváby, sudcovia J. Malenovský a M. Safjan (spravodajca),
      generálny advokát: M. Campos Sánchez‑Bordona,
      tajomník: A. Calot Escobar,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               Landkreis Potsdam‑Mittelmark, v zastúpení: J. Wulf‑von Moers, radca,

               —

               nemecká vláda, v zastúpení: T. Henze a K. Petersen, splnomocnení zástupcovia,

               —

               rakúska vláda, v zastúpení: G. Eberhard, splnomocnený zástupca,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: L. Lozano Palacios a M. Wasmeier, splnomocnení zástupcovia,

         so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 1 rozhodnutia Rady 2004/817/ES z 19. novembra 2004 oprávňujúceho Nemecko na uplatnenie opatrenia odchyľujúceho sa od článku 17 šiestej smernice 77/388/EHS o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu (Ú. v. EÚ L 357, 2004, s. 33, ďalej len „rozhodnutie o povolení“).

               2

               Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Landkreis Potsdam‑Mittelmark (okres Postupim‑Mittelmark, Nemecko) na jednej strane a Finanzamt Brandenburg (Brandenburský daňový úrad, Nemecko) na druhej strane vo veci dane z pridanej hodnoty (DPH), ktorú má tento okres zaplatiť za zdaňovacie obdobie roku 2008.

         Právny rámec

         Právo Únie

      Šiesta smernica

               3

               Šiesta smernica Rady 77/388/EHS zo 17. mája 1977 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu – spoločný systém dane z pridanej hodnoty: jednotný základ jej stanovenia (Ú. v. ES L 145, 1977, s. 1; Mim. vyd. 09/001, s. 23, ďalej len „šiesta smernica“) bola od 1. januára 2007 zrušená a nahradená smernicou Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty (Ú. v. EÚ L 347, 2006, s. 1), zmenenou a doplnenou smernicou Rady 2009/162/EÚ z 22. decembra 2009 (Ú. v. EÚ L 10, 2010, s. 14). Keďže sporné zdaňovacieho obdobie zodpovedá roku 2008, odkazy na šiestu smernicu sa chápu ako odkazy na smernicu 2006/112 a vykladajú sa podľa porovnávacej tabuľky nachádzajúcej sa v prílohe XII tejto smernice.

               4

               Článok 4 ods. 1 a 2 šiestej smernice stanovuje:
               „1.   Pojem ‚zdaniteľná osoba‘ predstavuje osobu, ktorá nezávisle na ľubovoľnom mieste vykonáva hospodársku činnosť bližšie určenú v odseku 2, odhliadajúc od účelu a výsledkov tejto činnosti.
               2.   Hospodárske činnosti spomínané v odseku 1 predstavujú všetky činnosti výrobcov, obchodníkov a osôb poskytujúcich služby, vrátane banských a poľnohospodárskych činností a činností jednotlivých profesií. Aj využívanie hmotného alebo nehmotného majetku na účely nadobúdania zisku z nich na nepretržitom základe sa bude tiež považovať za hospodársku činnosť.“

               5

               Článok 6 ods. 2 písm. a) šiestej smernice stanovoval:
               „Za poskytovanie služieb za úhradu sa bude považovať:

                        a)

                        používanie tovaru predstavujúceho časť podnikateľských aktív na účely osobného využitia zdaniteľnou osobou alebo jej zamestnancami alebo na účely iné ako podnikateľské, kde [DPH] za príslušný tovar bola úplne alebo čiastočne odpočítateľná.“

               6

               Podľa článku 17 ods. 2 písm. a) tejto smernice:
               „Pokiaľ sa tovary a služby používajú na účely jeho zdaniteľných plnení, daňovník má právo odpočítať nasledovné položky z dane, ktorú má zaplatiť:

                        a)

                        [DPH], ktorá je splatná alebo bola zaplatená s ohľadom na tovar alebo služby, ktoré jej boli alebo majú byť dodané v tuzemsku inou zdaniteľnou osobou“.

               7

               Článok 27 ods. 1 šiestej smernice stanovoval:
               „Rada konajúc jednomyseľne na návrh Komisie môže povoliť každému členskému štátu zaviesť osobitné opatrenia pre výnimku z ustanovení tejto smernice, aby zjednodušila postup účtovania dane alebo zabránila určitým typom daňového úniku alebo vyhýbaniu sa daniam. Opatrenia na zjednodušenie postupu pre vyberanie dane, [s ]výnimkou zanedbateľného rozsahu, nemôžu ovplyvniť celkové množstvo zisku z dane členského štátu vybratého na stupni konečnej spotreby.“

         Rozhodnutie o povolení

               8

               Odôvodnenie 3 rozhodnutia o povolení uvádza:
               „Opatrenie umožňujúce odchýlku je zamerané na úplné vyňatie výdavkov na tovary a služby z práva odpočtu DPH, keď sú tovary a služby použité z viac ako 90 % na súkromné účely daňovníka alebo jeho zamestnancov, alebo na iné účely nesúvisiace s podnikaním vo všeobecnosti. Toto opatrenie je odchýlkou od článku 17 [šiestej smernice], zmenen[ého] a doplnen[ého] článkom 28f tejto smernice, a je odôvodnené potrebou zjednodušiť postup pri účtovaní DPH; ovplyvňuje výšku dane splatnej v konečnej spotrebnej etape iba v zanedbateľnej miere.“

               9

               Článok 1 tohto rozhodnutia stanovuje:
               „Odchylne od článku 17 ods. 2 [šiestej] smernice je Nemecko oprávnené vyňať výdavky na tovary a služby z práva na odpočet DPH, ak predmetné tovary a služby sú použité z viac ako 90 % na súkromné účely daňovníka alebo jeho zamestnancov, alebo všeobecnejšie na účely nesúvisiace s podnikaním.“

               10

               Podľa článku 2 uvedeného rozhodnutia:
               „Toto rozhodnutie sa uplatňuje do 31. decembra 2009.“

               11

               Článok 3 tohto istého rozhodnutia stanovuje:
               „Toto rozhodnutie je určené Spolkovej republike Nemecko.“

         Nemecké právo

               12

               § 15 Umsatzsteuergesetz (zákon o dani z obratu, ďalej len „UStG“) stanovuje:
               „1.   Podnikateľ si môže odpočítať ako DPH zaplatenú na vstupe:

                        (1)

                        daň, ktorá je podľa zákona splatná za dodanie alebo iné služby, ktoré mu na účely podnikania poskytol iný podnikateľ. …

                  …
               Dodanie, dovoz alebo nadobudnutie tovaru v rámci Spoločenstva, ktorý podnikateľ používa na podnikanie v rozsahu menej ako 10 %, sa nepovažuje za uskutočnené na účely jeho podnikateľskej činnosti.
               …
               2.   Z odpočtu DPH zaplatenej na vstupe je vylúčené dodanie, dovoz alebo nadobudnutie tovaru v rámci Spoločenstva…, ktorý podnikateľ používa na tieto účely:

                        (1)

                        plnenia oslobodené od dane;

                  …“

         Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky

               13

               Okres Postupim‑Mittelmark je územný samosprávny celok, ktorý na vlastnú zodpovednosť zabezpečuje úlohy, ktoré presahujú možnosti obcí a úradov, ktoré spadajú pod tento okres. Ako verejnému orgánu mu v rámci výkonu jeho verejnej moci predovšetkým prináleží výstavba a údržba ciest, ako aj zabezpečenie bezpečnosti na cestách na jeho území. Tieto úlohy vykonával prostredníctvom vlastného závodu bez právnej subjektivity (Eigenbetrieb).

               14

               V zdaňovacom období 2008 okres Postupim‑Mittelmark nadobudol rôzny tovar, konkrétne pracovné stroje, úžitkové vozidlá a príslušenstvo, ktoré používal v zásade na poskytovanie služieb v rámci výkonu verejnej moci. V rozsahu 2,65 % však používal tento tovar aj na poskytovanie služieb spočívajúcich v prerieďovaní a výrube stromov, kosení a zametaní, ako aj zimných služieb poskytovaných tretím osobám. Za tieto služby podliehal DPH.

               15

               Brandenburský daňový úrad nepovolil odpočítanie DPH zaplatenej na vstupe a zaťažujúcej tovar uvedený v predchádzajúcom bode z dôvodu, že tento tovar nebol v rozsahu aspoň 10 % používaný okresným závodom Postupim‑Mittelmark v súlade s § 15 ods. 1 druhou vetou UStG. Na základe námietky žalobcu vo veci samej Brandenburský daňový úrad povolil z iného dôvodu čiastočné odpočítanie dane, o ktoré sa žiadalo. V zostávajúcej časti bola námietka zamietnutá. Žalobu proti tomuto rozhodnutiu, ktorú podal okres Postupim‑Mittelmark na Finanzgericht Berlin‑Brandenburg (Finančný súd Berlín‑Brandebursko, Nemecko), tento súd zamietol.

               16

               Opravným prostriedkom Revision podaným na Bundesfinanzhof (Spolkový finančný súd) žalobca tvrdí, že zamietnutie odpočítania DPH je v rozpore s právom Únie. Podľa okresu Postupim‑Mittelmark, hoci bolo Spolkovej republike Nemecko povolené rozhodnutím o povolení, aby uplatnila opatrenie odchyľujúce sa od článku 17 šiestej smernice, toto povolenie sa nevzťahuje na vylúčenie odpočítania DPH zaplatenej na vstupe v prípadoch, o aké ide vo veci samej, kde sa tovar používal v rozsahu viac ako 90 % na nehospodárske činnosti, ktoré nepodliehajú DPH, ale ktoré nemožno kvalifikovať ako „nesúvisiace s podnikaním“. Okres Postupim‑Mittelmark sa preto domnieva, že má právo na proporcionálne odpočítanie DPH zaplatenej na vstupe, a to v rozsahu 2,65 %.

               17

               Okrem toho zastáva názor, že zamietnutie odpočítania DPH zaplatenej na vstupe je v rozpore so zásadou neutrality z hľadiska hospodárskej súťaže, pretože toto zamietnutie má za následok, že sumy DPH zaplatenej na vstupe, ktoré nemožno odpočítať, sú zahrnuté ako priame výdavky pri výpočte cien, hoci plnenia na výstupe, ktorými konkuruje súkromným podnikateľom, sú v plnej výške zdaňované. Z hľadiska hospodárskej súťaže je tak štrukturálne znevýhodnený.

               18

               V tejto súvislosti vnútroštátny súd spresňuje, že podľa vnútroštátneho práva okres Postupim‑Mittelmark nemá právo na odpočítanie DPH zaplatenej na vstupe, ktorého sa domáha. Dotknutý tovar totiž používa výlučne na výkon svojich úloh verejnej moci a len v rozsahu 2,65 % v rámci svojej podnikateľskej činnosti na účely zdaniteľných plnení. V tomto prípade je odpočítanie DPH zaplatenej na vstupe podľa § 15 ods. 1 druhej vety UStG vylúčené, pretože pomer používania na podnikateľské účely žalobcu je nižší ako 10 %.

               19

               Tento súd pripomína, že podľa článku 1 rozhodnutia o povolení je Spolková republika Nemecko odchýlne od článku 17 ods. 2 šiestej smernice oprávnená vyňať výdavky na tovary a služby z práva na odpočet DPH, ak predmetné tovary a služby sú použité z viac ako 90 % na súkromné účely daňovníka alebo jeho zamestnancov, alebo všeobecnejšie na účely nesúvisiace s podnikaním.

               20

               Z judikatúry Súdneho dvora na jednej strane pritom vyplýva, že ak bude zdaniteľná osoba používať alebo sčasti používať tovar na nehospodárske činnosti, ktoré nespadajú do pôsobnosti šiestej smernice, nemá právo na odpočítanie DPH zaplatenej na vstupe.

               21

               Na druhej strane pri dodaní tovaru, ktorý bude zdaniteľná osoba používať tak na hospodárske činnosti podliehajúce DPH, ako aj na súkromné účely „nesúvisiace s podnikaním“ v zmysle článku 6 ods. 2 písm. a) šiestej smernice, mohla by táto zdaniteľná osoba celý tento tovar zahrnúť do majetku svojho podniku a na základe toho by mohla mať plné právo na odpočítanie DPH zaplatenej na vstupe. Musela by však zaplatiť DPH splatnú za používanie uvedeného tovaru na účely nesúvisiace s podnikaním, ako to predovšetkým vyplýva z rozsudku z 23. apríla 2009, Puffer (C‑460/07, EU:C:2009:254, bod 39).

               22

               Vnútroštátny súd sa domnieva, že podľa týchto zásad je odpočítanie DPH zaplatenej na vstupe povinne vylúčené, ak okres Postupim‑Mittelmark používa tovar, ktorý v rozsahu 97,35 % nadobudol na účely svojich činností vyplývajúcich z výkonu verejnej moci, ktoré predstavujú nehospodárske činnosti, na ktoré sa režim DPH nevzťahuje. Ďalej v rozsahu 2,65 % by mal žalobca mať právo na odpočítanie DPH zaplatenej na vstupe. Toto odpočítanie je však vylúčené podľa § 15 ods. 1 druhej vety UStG.

               23

               V tejto súvislosti má vnútroštátny súd pochybnosti v otázke, či článok 1 rozhodnutia o povolení, ako vyplýva z jeho znenia, len oprávňuje na vylúčenie odpočítania DPH zaplatenej na vstupe, ak sa tovar používa na súkromné účely zdaniteľnej osoby alebo jej zamestnancov alebo vo všeobecnosti na účely nesúvisiace s podnikaním, alebo či sa uplatňuje aj na prípady, keď sa tovar, ako je to v prejednávanej veci, z viac ako 90 % používa na nehospodárske činnosti, ktoré nepodliehajú DPH.

               24

               Tento súd usudzuje, že na základe rozsudku z 12. februára 2009, Vereniging Noordelijke Land‑ en Tuinbouw Organisatie (C‑515/07, EU:C:2009:88), oprávnenie nachádzajúce sa v článku 1 rozhodnutia o povolení možno vykladať v tom zmysle, že povoľuje vylúčenie odpočítania DPH zaplatenej na vstupe len v prípadoch, keď nadobudnutý tovar sa používa z viac ako 90 % „na účely nesúvisiace s podnikaním“ a nie na nehospodárske účely, ktoré nepodliehajú DPH. V tomto prípade na § 15 ods. 1 druhú vetu UStG sa rozhodnutie o povolení nevzťahuje, ak je odpočítanie DPH zaplatenej na vstupe vylúčené aj pri používaní na nehospodárske činnosti z viac ako 90 %.

               25

               Za týchto okolností Bundesgerichtshof (Spolkový finančný súd) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
               „§ 15 ods. 1 druhá veta UStG (zákona o dani z obratu) stanovuje, že dodanie, dovoz alebo nadobudnutie tovaru v rámci Spoločenstva, ktoré podnikateľ používa na svoju podnikateľskú činnosť v rozsahu menšom ako 10 %, sa nepovažujú za plnenia na účely podnikania – a tak vylučujú právo na odpočítanie DPH zaplatenej na vstupe.
               Táto úprava sa zakladá na článku 1 rozhodnutia o povolení, ktoré odchylne od článku 17 ods. 2 šiestej smernice oprávňuje Spolkovú republiku Nemecko vyňať výdavky na tovar a služby z práva na odpočítanie DPH, ak sú predmetné služby a tovar použité z viac ako 90 % na súkromné účely daňovníka alebo jeho zamestnancov, alebo všeobecnejšie, na účely nesúvisiace s podnikaním.
               Platí toto oprávnenie – v súlade s jeho znením – len pre prípady upravené v článku 6 ods. 2 šiestej smernice (článok 26 smernice 2006/112, zmenenej a doplnenej smernicou 2009/162) alebo aj na všetky prípady, keď je tovar alebo služba len čiastočne používaná na podnikateľské účely?“

         O prejudiciálnej otázke

               26

               Vnútroštátny súd sa svojou otázkou v podstate pýta, či sa má článok 1 rozhodnutia o povolení vykladať v tom zmysle, že sa uplatňuje na situáciu, v ktorej podnik nadobudne tovar alebo služby, ktoré sa z viac ako 90 % používajú na nehospodárske činnosti, ktoré nepodliehajú DPH.

               27

               Ako vyplýva z jeho znenia, rozhodnutie o povolení obsahuje odchýlku od článku 17 ods. 2 šiestej smernice, podľa ktorého, pokiaľ sa tovar a služby používajú na účely zdaniteľných plnení, konkrétne na účely hospodárskej činnosti, daňovník má právo odpočítať DPH zaplatenú na vstupe.

               28

               Aby sa zistilo, či sa slovné spojenie „účely nesúvisiace s podnikaním“ uvedené v článku 1 rozhodnutia o povolení môže vzťahovať na situáciu, o akú ide vo veci samej, v ktorej žalobca vykonáva činnosti, ktoré mu prináležia z jeho titulu verejného orgánu, a to nehospodárske činnosti, hoci súvisia s podnikaním, je potrebné preskúmať význam tohto pojmu, aký mu dáva šiesta smernica, na základe ktorej bolo prijaté rozhodnutie o povolení v súlade s článkom 27 ods. 1 tejto smernice.

               29

               Ako vyplýva z článku 6 ods. 2 písm. a) šiestej smernice, používanie na iné ako podnikateľské účely môže podliehať DPH.

               30

               Nehospodárske činnosti však nespadajú do rozsahu pôsobnosti šiestej smernice (rozsudky z 13. marca 2008, Securenta, C‑437/06, EU:C:2008:166, body 30 a 31, ako aj z 12. februára 2009, Vereniging Noordelijke Land‑ en Tuinbouw Organisatie, C‑515/07, EU:C:2009:88, body 36 a 37).

               31

               Z toho vyplýva, že článok 6 ods. 2 písm. a) šiestej smernice nemá za úlohu stanoviť pravidlo, podľa ktorého plnenia nachádzajúce sa mimo pôsobnosti systému DPH možno považovať za činnosti vykonávané na „účely iné ako podnikateľské“ v zmysle tohto ustanovenia. Takýto výklad by totiž zbavoval článok 2 ods. 1 šiestej smernice svojho významu (rozsudok z 12. februára 2009, Vereniging Noordelijke Land‑ en Tuinbouw Organisatie, C‑515/07, EU:C:2009:88, bod 38).

               32

               Tieto úvahy majú svoju oporu v štruktúre spoločného systému DPH, v rámci ktorého rozdiel medzi hospodárskymi činnosťami a nehospodárskymi činnosťami nasleduje kritériá odlišné od kritérií, ktoré rozlišujú medzi použitím na podnikateľské účely a použitím na účely iné ako podnikateľské, najmä súkromné.

               33

               Z ustálenej judikatúry vyplýva, že ak sa investičný majetok používa tak na podnikateľské, ako aj na súkromné účely, dotknutá osoba má na účely DPH na výber buď zahrnúť tento tovar v celom rozsahu do majetku svojho podniku, alebo ho zachovať v celom rozsahu vo svojom súkromnom majetku, a tak ho úplne vylúčiť zo systému DPH, alebo ho zahrnúť do svojho podniku iba v rozsahu, v akom ho skutočne používa na podnikateľskú činnosť (rozsudok z 23. apríla 2009, Puffer, C‑460/07, EU:C:2009:254, bod 39 a citovaná judikatúra).

               34

               Takáto voľnosť výberu neexistuje, ak ide o to, či sa určitý tovar používa, alebo nepoužíva na hospodársku činnosť. Ak podnik používa tovar tak na výkon hospodárskych činností, ako aj na výkon nehospodárskych činností, článok 17 ods. 2 písm. a) šiestej smernice len stanovuje právo na odpočítanie dane zaplatenej na vstupe. Opatrenia, ktoré majú v tejto súvislosti prijať členské štáty, musia byť v súlade so zásadou daňovej neutrality, na ktorej spočíva spoločný systém DPH (rozsudok z 13. marca 2008, Securenta, C‑437/06, EU:C:2008:166, bod 36).

               35

               V súlade s touto zásadou daňovej neutrality je cieľom režimu odpočtov úplne zbaviť podnikateľa zaťaženia DPH splatnej alebo zaplatenej v rámci všetkých jeho hospodárskych činností (rozsudok z 12. februára 2009, Vereniging Noordelijke Land‑ en Tuinbouw Organisatie, C‑515/07, EU:C:2009:88, bod 27).

               36

               Vylúčenie práva na odpočítanie pre podnikateľský tovar, ktorý sa používa na hospodárske činnosti v rozsahu menej ako 10 %, však nespĺňa túto požiadavku.

               37

               Predchádzajúce úvahy možno v plnom rozsahu prebrať na účely výkladu slovného spojenia „účely nesúvisiace s podnikaním“ nachádzajúceho sa v článku 1 rozhodnutia o povolení. Vzhľadom na požiadavky jednotnosti právneho poriadku Únie a jeho koherentnosti musia mať pojmy použité aktmi prijatými v tej istej oblasti ten istý význam, iba žeby normotvorca Únie vyjadril odlišnú vôľu (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 4. októbra 2011, Football Association Premier League a i., C‑403/08 a C‑429/08, EU:C:2011:631, bod 188, ako aj z 31. mája 2016, Reha Training, C‑117/15, EU:C:2016:379, bod 28). V prejednávanej veci nejde o taký prípad.

               38

               Napokon, pokiaľ ide o tvrdenie, podľa ktorého bol slovnému spojeniu „účely nesúvisiace s podnikaním“ priznaný iný osobitný význam pre obdobia predchádzajúce vyhláseniu rozsudku z 12. februára 2009, Vereniging Noordelijke Land‑ en Tuinbouw Organisatie (C‑515/07, EU:C:2009:88), hoci by sa rozhodnutie o povolení prijaté 19. novembra 2004 mohlo stále týkať rozdielu medzi hospodárskymi činnosťami a nehospodárskymi činnosťami, treba pripomenúť, že výklad ustanovení práva Únie, ktorý podáva Súdny dvor, má retroaktívny charakter, a teda platí od nadobudnutia účinnosti vykladaného ustanovenia (rozsudok z 27. marca 1980, Denkavit italiana, 61/79, EU:C:1980:100, bod 16).

               39

               Nemožno sa teda domnievať, že by sa slovné spojenie „účely nesúvisiace s podnikaním“ mohlo vykladať odlišne, pokiaľ ide o obdobia predchádzajúce vyhláseniu rozsudku z 12. februára 2009, Vereniging Noordelijke Land‑ en Tuinbouw Organisatie (C‑515/07, EU:C:2009:88), z ktorého vyplýva, že toto slovné spojenie sa netýka rozdielu medzi hospodárskymi činnosťami a nehospodárskymi činnosťami.

               40

               Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na položenú otázku odpovedať, že článok 1 rozhodnutia o povolení sa má vykladať v tom zmysle, že sa neuplatňuje na situáciu, v ktorej podnik nadobudne tovar alebo služby, ktoré používa z viac ako 90 % na nehospodárske činnosti, ktoré nepodliehajú DPH.

         O trovách

               41

               Vzhľadom na to, že konanie má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov, Súdny dvor (ôsma komora) rozhodol:

                     Článok 1 rozhodnutia Rady 2004/817/ES z 19. novembra 2004 oprávňujúce Nemecko na uplatnenie opatrenia odchyľujúceho sa od článku 17 šiestej smernice 77/388/EHS o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu sa má vykladať v tom zmysle, že sa neuplatňuje na situáciu, v ktorej podnik nadobudne tovar alebo služby, ktoré používa z viac ako 90 % na nehospodárske činnosti, ktoré nepodliehajú dani z pridanej hodnoty.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: nemčina.


Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) zo 6. februára 1997. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Belgickému kráľovstvu. # Neprebratie. # Vec C-205/96.


title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (prvá komora) z 12. septembra 2007. # Cain Cellars, Inc. proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Ochranná známka Spoločenstva - Prihláška obrazovej ochrannej známky Spoločenstva tvorenej zobrazením päťuholníka - Absolútny dôvod zamietnutia - Nedostatok rozlišovacej spôsobilosti - Jednoduchosť označenia. # Vec T-304/05.

text:
      Rozsudok Súdu prvého stupňa (prvá komora) z 12. septembra 2007 – Cain Cellars/ÚHVT (Zobrazenie päťuholníka)
      (vec T‑304/05)
      „Ochranná známka Spoločenstva – Prihláška obrazovej ochrannej známky Spoločenstva tvorenej zobrazením päťuholníka – Absolútny dôvod zamietnutia – Nedostatok rozlišovacej spôsobilosti – Jednoduchosť označenia“
      Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Absolútne dôvody zamietnutia – Ochranné známky, ktoré nemajú rozlišovaciu spôsobilosť [nariadenie Rady č. 40/94, článok 7 ods. 1 písm. b)] (pozri body 23
         – 26)

      Predmet

               Žaloba podaná proti rozhodnutiu prvého odvolacieho senátu ÚHVT z 23. mája 2005 (vec R 975/2004‑1) týkajúcemu sa zápisu zobrazenia
                  päťuholníka ako ochrannej známky Spoločenstva

            Údaje týkajúce sa veci

               Prihlasovateľ ochrannej známky Spoločenstva:

               Cain Cellars, Inc.

               Prihlasovaná ochranná známka Spoločenstva:

               obrazová ochranná známka vo forme päťuholníka pre tovar „víno“ triedy 33 – prihláška č. 3425121

               Rozhodnutie prieskumového pracovníka:

               zamietnutie prihlášky

               Rozhodnutie odvolacieho senátu:

               zamietnutie odvolania

      Výrok

                  1.

                  	Žaloba sa zamieta.

                  2.

                  	Cain Cellars, Inc., je povinná nahradiť trovy konania.


title: Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 22. decembra 2010.#Mehiläinen Oy a Terveystalo Healthcare Oy proti Oulun kaupunki.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Markkinaoikeus - Fínsko.#Verejné zákazky na služby - Smernica 2004/18/ES - Zmiešaná zmluva - Zmluva uzavretá medzi verejným obstarávateľom a od neho nezávislou súkromnou spoločnosťou - Založenie spoločného podniku s rovnakou účasťou poskytujúceho zdravotnícke služby - Záväzok obchodných partnerov využívať v prechodnom štvorročnom období zdravotnícke služby spoločného podniku, ktoré musia poskytovať svojim zamestnancom.#Vec C-215/09.

text:
      Vec C‑215/09
      Mehiläinen Oy a Terveystalo Healthcare Oy, predtým Suomen Terveystalo Oyj
      proti
      Oulun kaupunki
      (návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný markkinaoikeus)
      „Verejné zákazky na služby – Smernica 2004/18/ES – Zmiešaná zmluva – Zmluva uzavretá medzi verejným obstarávateľom a od neho nezávislou súkromnou spoločnosťou – Založenie spoločného podniku s rovnakou účasťou poskytujúceho zdravotnícke služby – Záväzok obchodných partnerov využívať v prechodnom štvorročnom období zdravotnícke služby spoločného podniku, ktoré musia
         poskytovať svojim zamestnancom“

      Abstrakt rozsudku
      Aproximácia právnych predpisov – Postupy zadávania verejných zákaziek na práce, verejných zákaziek na dodávku tovaru a verejných
            zákaziek na služby – Smernica 2004/18 – Pôsobnosť
      (Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2004/18)
      Smernica 2004/18 o koordinácii postupov zadávania verejných zákaziek na práce, verejných zákaziek na dodávku tovaru a verejných
         zákaziek na služby sa má vykladať v tom zmysle, že ak verejný obstarávateľ uzavrie so súkromnou, od neho nezávislou spoločnosťou
         zmluvu, ktorej cieľom je založenie spoločného podniku vo forme akciovej spoločnosti na účely poskytovania služieb v oblasti
         zdravia a vhodných pracovných podmienok, zadanie zákazky uvedeným verejným obstarávateľom týkajúce sa služieb určených vlastným
         zamestnancom, ktorej hodnota prekračuje prah stanovený touto smernicou a ktorá je oddeliteľná od zmluvy zakladajúcej túto
         spoločnosť, sa musí uskutočniť v súlade s ustanoveniami tejto smernice, ktoré sa uplatňujú na služby patriace do jej prílohy
         II B.

      Aj keď sa na založenie spoločného podniku verejným obstarávateľom so súkromným hospodárskym subjektom ako také nevzťahuje
         smernica 2004/18, kapitálová transakcia však v skutočnosti nemôže zakrývať pridelenie zmluvy, ktorú by bolo možné považovať
         za verejnú zmluvu alebo koncesiu, súkromnému partnerovi. Okrem toho skutočnosť, že súkromný a obstarávateľský subjekt spolupracujú
         v rámci jedného subjektu so zmiešaným kapitálom, nemôže ospravedlniť nedodržiavanie ustanovení, ktoré sa týkajú verejných
         zákaziek, keď sa tomuto súkromnému subjektu alebo subjektu so zmiešaným kapitálom zadávajú verejné zákazky. Pokiaľ nevyhnutnosť
         uzavrieť takúto zmiešanú zmluvu s jedným partnerom nie je objektívne preukázaná a časť zmiešanej zmluvy spočívajúca v záväzku
         verejného obstarávateľa využívať zdravotnícke služby spoločného podniku určené zamestnancom tohto mesta je oddeliteľná od
         tejto zmluvy, na túto časť zmluvy sa vzťahujú relevantné ustanovenia smernice 2004/18.

      (pozri body 33, 34, 45 – 47 a výrok)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (tretia komora)
      z 22. decembra 2010 (*)

      „Verejné zákazky na služby – Smernica 2004/18/ES – Zmiešaná zmluva – Zmluva uzavretá medzi verejným obstarávateľom a od neho nezávislou súkromnou spoločnosťou – Založenie spoločného podniku s rovnakou účasťou poskytujúceho zdravotnícke služby – Záväzok obchodných partnerov využívať v prechodnom štvorročnom období zdravotnícke služby spoločného podniku, ktoré musia
         poskytovať svojim zamestnancom“

      Vo veci C‑215/09,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím markkinaoikeus (Fínsko)
         z 12. júna 2009 a doručený Súdnemu dvoru 15. júna 2009, ktorý súvisí s konaním:

      Mehiläinen Oy,
      Terveystalo Healthcare Oy, predtým Suomen Terveystalo Oyj,

      proti
      Oulun kaupunki,
      SÚDNY DVOR (tretia komora),
      v zložení: predseda tretej komory K. Lenaerts, sudcovia E. Juhász (spravodajca), G. Arestis, J. Malenovský a T. von Danwitz,
      generálny advokát: J. Mazák,
      tajomník: N. Nančev, referent,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 17. júna 2010,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        Mehiläinen Oy a Terveystalo Healthcare Oy (predtým Suomen Terveystalo Oyj), v zastúpení: A. Laine a A. Kuusniemi‑Laine, asianajaja,
      –        Oulun kaupunki, v zastúpení: S. Rasinkangas a I. Korpinen, asianajaja,
      –        fínska vláda, v zastúpení: A. Guimaraes‑Purokoski a M. Pere, splnomocnené zástupkyne,
      –        česká vláda, v zastúpení: M. Smolek, splnomocnený zástupca,
      –        Európska komisia, v zastúpení: E. Paasivirta, C. Zadra a D. Kukovec, splnomocnení zástupcovia,
      so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu ustanovení smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/18/ES z 31. marca
         2004 o koordinácii postupov zadávania verejných zákaziek na práce, verejných zákaziek na dodávku tovaru a verejných zákaziek
         na služby (Ú. v. EÚ L 134, s. 114; Mim. vyd. 06/007, s. 132), relevantných so zreteľom na okolnosti v spore vo veci samej.

      2        Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Mehiläinen Oy a Terveystalo Healthcare Oy, predtým Suomen Terveystalo Oyj, akciovými
         spoločnosťami založenými podľa fínskeho práva, na jednej strane a Oulun kaupunki (mesto Oulu) na druhej strane vo veci právnej
         kvalifikácie dohody uzavretej medzi Oulun kaupunki a ODL Terveys Oy, súkromnou spoločnosťou nezávislou od tohto mesta (ďalej
         len „súkromný partner“), a týkajúcej sa založenia spoločného podniku ODL Oulun Työterveys Oy (ďalej len „spoločný podnik“)
         so zreteľom na pravidlá Únie v oblasti verejného obstarávania.

       Právny rámec
       Právna úprava Únie
      3        V súlade s definíciami uvedenými v článku 1 ods. 2 smernice 2004/18:

      „a)      ‚Verejné zákazky‘ sú zmluvy s peňažným plnením, uzavreté písomne medzi jedným alebo viacerými hospodárskymi subjektmi a jedným
         alebo viacerými verejnými obstarávateľmi, ktorých predmetom je vykonanie prác, dodávka výrobkov alebo poskytnutie služieb
         v zmysle tejto smernice.

      …
      d)      ‚Verejné zákazky na služby‘ sú iné verejné zákazky ako verejné zákazky na práce alebo na dodávku tovaru, ktorých predmetom
         je poskytnutie služieb uvedených v prílohe II.

      …“
      4        Článok 2 tejto smernice nazvaný „Zásady zadávania zákaziek“ stanovuje:

      „Verejní obstarávatelia zaobchádzajú s hospodárskymi subjektmi rovnako a nediskriminačne a konajú transparentne.“
      5        Podľa článku 7 tej istej smernice nazvaného „Prahové hodnoty pre verejné zákazky“, upraveného nariadením Komisie (ES) č. 1422/2007
         zo 4. decembra 2007, ktorým sa menia a dopĺňajú smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/17/ES a 2004/18/ES, pokiaľ ide
         o ich prahové hodnoty uplatňované pri postupoch zadávania zákaziek (Ú. v. EÚ L 317, s. 34), sa smernica 2004/18 vzťahuje na
         verejné zákazky služieb verejných obstarávateľov iných než hlavné vládne orgány, ktorých odhadovaná hodnota bez dane z pridanej
         hodnoty (DPH) sa rovná alebo je vyššia ako 206 000 eur.

      6        V súlade s prílohou II B smernice 2004/18 patria zdravotnícke služby do kategórie 25 tejto prílohy s názvom „Zdravotnícke
         a sociálne služby“.

      7        Podľa článku 21 tejto smernice:

      „Na zákazky, ktorých predmetom sú služby uvedené v prílohe II B, sa vzťahujú len článok 23 a článok 35 ods. 4“.
      8        Článok 23 smernice 2004/18, ktorý je súčasťou kapitoly IV nazvanej „Osobitné ustanovenia o špecifikáciách a zadávacích podkladoch“,
         sa týka technických špecifikácií uvedených v zadávacích podkladoch a článok 35 ods. 4 tej istej smernice, ktorý je súčasťou
         kapitoly VI nazvanej „Ustanovenia o uverejňovaní oznámení a o transparentnosti“, odkazuje na oznamovaciu povinnosť verejnoprávnych
         obstarávateľov v súvislosti s výsledkami verejného obstarávania.

       Vnútroštátna právna úprava
      9        Fínsky zákon 1383/2001 o ochrane zdravia pri práci (Työterveyshuoltolaki) ukladá štátnym a súkromným zamestnávateľom povinnosť
         dbať o ochranu zdravia zamestnancov pri práci.

      10      Podľa § 3 bodu 1 tohto zákona je ochrana zdravia pri práci činnosť, za ktorú zodpovedá zamestnávateľ a v rámci ktorej odborníci
         a špecialisti v oblasti zdravia pri práci zabezpečujú predchádzanie chorobám a úrazom z povolania, dbajú o to, aby pracovisko
         neohrozovalo zdravie a bezpečnosť zamestnancov, zlepšujú zodpovedajúce pracovné prostredie, zabezpečujú riadne fungovanie
         pracovného kolektívu a dbajú o zdravie a práceschopnosť zamestnancov.

      11      V súlade s § 4 prvého pododseku uvedeného zákona musí zamestnávateľ na vlastné náklady zabezpečiť ochranu zdravia pri práci,
         aby sa zabránilo a bojovalo proti ohrozeniu a poškodzovaniu zdravia v dôsledku práce a pracovných podmienok a aby bola chránená
         a zaručená práceschopnosť a zdravie zamestnancov.

      12      Podľa § 7 zákona 1383/2001 zamestnávateľ môže zabezpečiť poskytovanie služieb ochrany zdravia pri práci v zmysle tohto zákona
         v rámci „zdravotného strediska“ v zmysle zákona 66/1972 o verejnom zdraví (kansanterveyslaki) tak, že zabezpečí sám alebo
         spoločne s inými zamestnávateľmi služby, ktoré potrebuje, alebo predmetné služby zabezpečí prostredníctvom inej osoby alebo
         subjektu oprávneného na tieto účely.

      13      V súlade s § 87a ods. 1 fínskeho zákona 365/1995 o obciach (Kuntalaki), zmeneného a doplneného zákonom 519/2007, ktorý nadobudol
         účinnosť 15. mája 2007, môže obec alebo združenie obcí založiť komunálny podnik na účel vykonávania hospodárskej činnosti
         alebo na plnenie úloh v súlade so zásadami súkromného hospodárstva. Komunálne podniky nemajú právnu subjektivitu a ich činnosti
         upravujú právne predpisy týkajúce sa činnosti obce.

      14      Smernica 2004/18 bola do fínskeho práva prebratá zákonom 348/2007 o verejnom obstarávaní (Hankintalaki), ktorého § 5 ods. 1
         zahŕňa definíciu pojmu „verejná zákazka“, ktorý zodpovedá pojmu uvedenému v článku 1 ods. 2 písm. a) tejto smernice.

      15      V súlade s prípravnými prácami, ktoré viedli k prijatiu zákona o verejnom obstarávaní (vládny návrh 50/2006 vp), je verejná
         zákazka vo všeobecnosti súkromnoprávnou zmluvou medzi dvoma rôznymi právnymi subjektmi. Preto sa vnútroorganizačné zmluvy
         určitého orgánu vo všeobecnosti nepovažujú za verejné zákazky. Zmluva sa nepovažuje za verejnú zákazku, pokiaľ je jej hlavný
         predmet iný než zadanie verejnej zákazky. Osobitne je potrebné okrem iného preskúmať, či transakcia alebo súhrn zmlúv tvoria
         celok, od ktorého verejnú zákazku nemožno oddeliť.

      16      Podľa § 10 sa tento zákon nevzťahuje na zákazky, ktoré verejný obstarávateľ zadá organizácii, ktorá je od neho z formálneho
         hľadiska oddelená a má vo vzťahu k nemu vlastnú rozhodovaciu právomoc, nad ktorou však obstarávateľ sám alebo spoločne s inými
         verejnými obstarávateľmi vykonáva kontrolu, tak ako je to pri kontrole jeho vlastných služobných úradov, keďže podstatná časť
         činnosti tejto samostatnej organizácie je zameraná na týchto verejných obstarávateľov. Toto ustanovenie je prispôsobením vnútroštátnej
         právnej úpravy v zmysle judikatúry Súdneho dvora (rozsudok z 18. novembra 1999, Teckal, C‑107/98, Zb. s. I‑8121, bod 50).

       Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
      17      Mestská rada Oulun kaupunki 21. apríla 2008 rozhodla, že spoločne so súkromnými partnermi založí spoločný podnik, ktorý bude
         upravovať zákon 624/2006 o akciových spoločnostiach a ktorý svoju činnosť začne 1. júna 2008. Obaja partneri budú mať rovnakú
         účasť na základnom imaní spoločného podniku a jeho riadenie bude spoločné.

      18      Činnosť podniku spočívala v poskytovaní služieb v oblasti zdravia a vhodných pracovných podmienok a záujmom oboch partnerov
         bolo ponúkať túto činnosť v rastúcej miere najmä súkromným zákazníkom. Zaviazali sa však, že počas prechodného štvorročného
         obdobia (ďalej len „prechodné obdobie“) budú využívať zdravotnícke služby spoločného podniku, ktoré ako zamestnávatelia musia
         v súlade s vnútroštátnou právnou úpravou poskytovať svojim zamestnancom.

      19      Podľa Oulun kaupunki mal predpokladaný obrat spoločného podniku počas prechodného obdobia dosiahnuť 90 miliónov eur, z čoho
         18 miliónov prestavuje cenu za služby, ktoré malo toto mesto poskytnúť svojim zamestnancom.

      20      Obaja partneri mali na spoločný podnik previesť vo forme vecného vkladu svoje jednotlivé zložky poverené poskytovaním zdravotníckych
         služieb na pracovisku ich zamestnancom v súlade s platnou vnútroštátnou právnou úpravou. Oulun kaupunki tak na spoločný podnik
         previedlo komunálny podnik Oulun Työterveys (ďalej len „komunálny podnik“), ktorý je v rámci jeho organizácie poverený poskytovaním
         zdravotníckych služieb na pracovisku, ktorých hodnota sa pohybuje medzi 2,5 až 3,4 milióna eur, zatiaľ čo súkromný partner
         previedol svoju zodpovedajúcu zložku v odhadovanej hodnote 2,2 až 3 milióny eur.

      21      Podľa Oulun kaupunki predstavuje poskytovanie služieb v oblasti zdravia pri práci zamestnancom tohto mesta približne 38 %
         obratu komunálneho podniku. Zvyšok obratu predstavuje zisk z poskytovania služieb súkromným zákazníkom.

      22      V zápisnici zo schôdze mestskej rady Oulun kaupunki, ktorej výsledkom bolo prijatie rozhodnutia z 21. apríla 2008, sa uvádza:

      „Zmluvné strany sa ďalej dohodli na tom, že počas štvorročného prechodného obdobia budú využívať služby [spoločného podniku]
         v oblasti zdravia a vhodných pracovných podmienok. Oulun kaupunki bude využívať rovnaký objem služieb v oblasti zdravia a vhodných
         pracovných podmienok ako od komunálneho podniku… [Zákon o verejnom obstarávaní] stanovuje, že Oulun kaupunki vyhlási v tomto
         prípade verejné obstarávanie na poskytovanie zdravotníckych služieb na pracovisku, len čo budú prevedené na [spoločný podnik].
         Nasledujúce dôvody však odôvodňujú, že Oulun kaupunki zostane počas prechodného obdobia zákazníkom [spoločného podniku]:

      –        zaručí sa tak situácia prevedených zamestnancov obce,
      –        súčasná zmluva Oulun kaupunki bude výhodná a konkurenčná,
      –        [spoločný podnik] zaháji svoju činnosť za výhodných podmienok.“
      23      V súlade s touto zápisnicou Oulun kaupunki podpísalo 24. apríla 2008 so súkromným partnerom dohodu, podľa ktorej sa zaviazalo,
         že v budúcnosti počas prechodného obdobia poverí spoločný podnik poskytovaním služieb v oblasti zdravia a vhodných pracovných
         podmienok v prospech zamestnancov obce. Po uplynutí tohto prechodného obdobia malo Oulun kaupunki podľa svojich tvrdení v úmysle
         zadeliť predmetné služby v rámci verejného obstarávania služieb.

      24      Z uvedenej zápisnice teda vyplýva, že Oulun kaupunki ako verejný obstarávateľ nevyhlásilo v prechodnom období verejné obstarávanie
         na poskytovanie služieb v oblasti zdravia a vhodných pracovných podmienok, ktoré v súlade s vnútroštátnou právnou úpravou
         mali využívať jeho zamestnanci. Je takisto nesporné, že výber súkromného partnera nebol uskutočnený po vyhlásení súťaže.

      25      Vnútroštátny súd, ktorý rozhoduje vo veci po tom, ako sa naň obrátili súťažiace podniky, ktoré mali záujem na poskytovaní
         služieb v oblasti zdravia a vhodných pracovných podmienok určených zamestnancom Oulun kaupunki, tomuto mestu pod hrozbou pokuty
         vo výške 200 000 eur dočasne zakázal akýmkoľvek spôsobom uplatniť rozhodnutie mestskej rady z 21. apríla 2008 v rozsahu, v akom
         Oulun kaupunki podľa tohto rozhodnutia využíva služby spoločného podniku v oblasti zdravia a vhodných pracovných podmienok
         poskytované jeho zamestnancom. Čakajúc na konečné rozhodnutie súdu, ktorý vo veci rozhoduje, Oulun kaupunki 26. augusta 2008
         rozhodol previesť na spoločný podnik činnosti komunálneho podniku, pričom však z tohto prevodu vylúčil zdravotnícke služby
         na pracovisku, ktoré sa poskytujú jeho zamestnancom.

      26      Vzhľadom na tvrdenia účastníkov konania vo veci samej, ktoré si odporujú, pokiaľ ide o povahu sporného prevodu so zreteľom
         na právo Únie v oblasti verejného obstarávania, markkinaoikeus rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne
         otázky:

      „1.      Je z hľadiska celkového posúdenia zmluvná úprava, v rámci ktorej komunálny verejný obstarávateľ uzatvorí so súkromným podnikom,
         ktorý má právnu formu obchodnej spoločnosti a je od neho nezávislý, zmluvu o založení nového podniku vo forme akciovej spoločnosti,
         na ktorej majú obaja rovnakú účasť na základnom imaní a spoločnú rozhodovaciu právomoc a v rámci ktorej sa komunálny verejný
         obstarávateľ pri založení podniku zaviaže využívať služby v oblasti zdravia a vhodných pracovných podmienok pre svojich zamestnancov,
         úpravou, ktorá požaduje vyhlásenie verejného obstarávania, lebo táto zmluvná úprava ako celok je zadaním zákazky na služby
         v zmysle smernice… 2004/18…, alebo ide o založenie spoločného podniku a prevod obchodnej činnosti komunálneho podniku, na
         ktorý sa uvedená smernica a z nej vyplývajúce povinnosti o vyhlásení verejného obstarávania neuplatnia?

      2.      Okrem toho, je v predmetnej veci relevantné, že:
      a)      Oulun kaupunki sa ako komunálny verejný obstarávateľ zaviazalo počas prechodného štvorročného obdobia využívať vyššie uvedené
         služby za odplatu a že po uplynutí obdobia v zmysle svojho rozhodnutia opätovne plánuje vyhlásiť verejné obstarávanie na zdravotnícke
         služby na pracovisku, ktoré potrebuje?

      b)      pred spornou úpravou obrat komunálneho podniku, ktorý bol začlenený do organizačnej štruktúry Oulun kaupunki, sa z väčšej
         časti dosahoval vďaka iným plneniam než poskytovaním zdravotníckych služieb na pracovisku zamestnancom mesta?

      c)      nový podnik je založený takým spôsobom, že obchodná činnosť komunálneho podniku spočívajúca v zdravotníckych službách na pracovisku
         poskytovaných jednak zamestnancom mesta a jednak súkromným zákazníkom sa má previesť ako vecný vklad?“

       O prejudiciálnych otázkach
      27      Týmito dvoma prejudiciálnymi otázkami, ktoré je potrebné preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má
         smernica 2004/18 vykladať v tom zmysle, že sa uplatňuje na dohodu, v ktorej verejný obstarávateľ uzavrie so súkromnou, od
         neho nezávislou zložkou zmluvu s cieľom založiť spoločný podnik vo forme akciovej spoločnosti, v rámci ktorej sa verejný obstarávateľ
         zaväzuje využívať služby v oblasti zdravia a vhodných pracovných podmienok, ktoré musí poskytnúť svojim zamestnancom.

      28      Zo znenia týchto otázok a z ich kontextu vyplýva, že otázky sa týkajú osobitnejšie poskytovania služieb spoločným podnikom
         v oblasti zdravia pri práci a vhodných zdravotných podmienok v prospech Oulun kaupunki, ktoré sú určené zamestnancom tohto
         mesta, pričom toto poskytovanie zodpovedá záväzku uvedeného mesta využívať počas štvorročného prechodného obdobia uvedené
         služby tohto spoločného podniku, ktoré mu predtým poskytoval s ním organizačne prepojený komunálny podnik.

      29      V prvom rade treba zdôrazniť, že vo veci samej je nesporné, že Oulun kaupunki má postavenie verejného obstarávateľa v zmysle
         článku 1 ods. 9 smernice 2004/18 a že predmetné služby spadajú pod pojem „zdravotnícke… služby“ v zmysle kategórie 25 prílohy
         II B uvedenej smernice. Záväzok Oulun kaupunki využívať predmetné služby v prospech svojich zamestnancov predpokladá existenciu
         zmluvy za odplatu medzi uvedeným mestom a týmto podnikom. Z údajov predložených vnútroštátnym súdom okrem toho vyplýva, že
         odhadovaná hodnota tejto zmluvy vo výške 18 miliónov eur prekračuje relevantné prahové hodnoty smernice 2004/18.

      30      Treba takisto pripomenúť, že smernica 2004/18 nerozlišuje medzi zadaním verejných zákaziek verejným obstarávateľom na vykonávanie
         jeho úlohy spočívajúcej v plnení potrieb verejného záujmu a zadaním takých zákaziek, ktoré sa na vykonávanie danej úlohy nevzťahujú,
         akou je v prejednávanej veci potreba plniť si povinnosť, ktorá mu je uložená ako zamestnávateľovi vo vzťahu k jeho zamestnancom
         (pozri najmä rozsudok z 15. júla 2010, Komisia/Nemecko, C‑271/08, Zb. s. I‑7091, bod 73 a citovanú judikatúru).

      31      Na základe týchto spresnení je potrebné pripomenúť, že orgán verejnej moci si môže plniť zverené úlohy vo verejnom záujme
         vlastnými prostriedkami, bez toho, aby bol nútený obrátiť sa na vonkajšie subjekty, ktoré nepatria do jeho organizačnej štruktúry,
         a úlohy si môže plniť v spolupráci s inými orgánmi verejnej moci (rozsudok z 9. júna 2009, Komisia/Nemecko, C‑480/06, Zb.
         s. I‑4747, bod 45). Rovnako, ako bolo uvedené v bode 1 oznámenia Komisie o výklade týkajúcom sa uplatňovania práva Spoločenstva
         v oblasti verejného obstarávania a koncesií inštitucionalizovaným verejno-súkromným partnerstvám (IVSP) (Ú. v. EÚ C 91, 2008,
         s. 4), takýto štátny orgán môže vykonávať hospodársku činnosť sám alebo ju môžu zveriť tretím osobám, napríklad subjektom
         so zmiešaným kapitálom, ktoré vzniknú v rámci verejno‑súkromného partnerstva.

      32      Okrem toho právo Únie v oblasti verejného obstarávania sa istotne neuplatní vtedy, ak je kontrola vykonávaná verejným obstarávateľom
         nad subjektom, ktorému bola zákazka zadaná, obdobná tej, ktorú uvedený obstarávateľ vykonáva nad vlastnými služobnými úradmi,
         a pokiaľ uvedený subjekt uskutočňuje podstatnú časť svojej činnosti spolu s obstarávateľom, ktorému patrí (pozri rozsudok
         Teckal, už citovaný, bod 50). Navyše účasť súkromného podniku, hoci len menšinová, na základnom imaní spoločnosti, v ktorej
         má účasť aj dotknutý verejný obstarávateľ, vylučuje možnosť verejného obstarávateľa vykonávať nad touto spoločnosťou kontrolu
         obdobnú tej, akú vykonáva nad vlastnými služobnými úradmi (pozri najmä rozsudky z 10. septembra 2009, Sea, C‑573/07, Zb. s. I‑8127,
         bod 46, a z 15. októbra 2009, Acoset, C‑196/08, Zb.s. I‑9913, bod 53).

      33      Pokiaľ ide presnejšie o otázku vnútroštátneho súdu, či sa na záväzok Oulun kaupunki, že v prechodnom štvorročnom období bude
         využívať služby spoločného podniku v oblasti zdravia a vhodných pracovných podmienok, ktoré musí poskytnúť svojim zamestnancom,
         vzťahujú alebo nevzťahujú pravidlá smernice 2004/18 z dôvodu, že tento záväzok je súčasťou zmluvy o založení spoločného podniku,
         treba uviesť, že na založenie spoločného podniku verejným obstarávateľom so súkromným hospodárskym subjektom ako také sa nevzťahuje
         smernica 2004/18. Toto konštatovanie je navyše spomenuté v bode 66 Zelenej knihy Komisie o verejno-súkromných partnerstvách
         a práve Spoločenstva v oblasti verejného obstarávania a koncesií [KOM(2004) 327 v konečnom znení].

      34      Treba uviesť, ako vyplýva z bodu 69 tejto zelenej knihy, že sa treba ubezpečiť, že kapitálová transakcia nezakrýva v skutočnosti
         pridelenie zmluvy, ktorú by bolo možné považovať za verejnú zmluvu alebo koncesiu, súkromnému partnerovi. Okrem toho, ako
         bolo zdôraznené v bode 2.1 uvedeného oznámenia Komisie o výklade, skutočnosť, že súkromný a obstarávateľský subjekt spolupracujú
         v rámci jedného subjektu so zmiešaným kapitálom, nemôže ospravedlniť nedodržiavanie ustanovení, ktoré sa týkajú verejných
         zákaziek, keď sa tomuto súkromnému subjektu alebo subjektu so zmiešaným kapitálom zadávajú verejné zákazky (pozri v tomto
         zmysle rozsudok Acoset, už citovaný, bod 57).

      35      Vzhľadom na tieto všeobecné úvahy treba zistiť, či a v akej miere možno smernicu 2004/18 uplatniť vo veci samej.

      36      V tejto súvislosti z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že pokiaľ ide o zmiešanú zmluvu, ktorej rôzne časti navzájom neoddeliteľne
         súvisia, a teda tvoria neoddeliteľný celok, predmetná zmluva musí byť skúmaná na účely právneho posúdenia jednotne ako celok
         so zreteľom na pravidlá v oblasti verejného obstarávania a musí byť posudzovaná na základe pravidiel upravujúcich časť, ktorá
         predstavuje hlavný predmet alebo prevažujúci prvok zmluvy (rozsudok zo 6. mája 2010, Club Hotel Loutraki a i., C‑145/08 a C‑149/08,
         Zb. s. I‑4165, body 48 a 49, ako aj citovaná judikatúra).

      37      Z toho vyplýva, že na účely uplatnenia smernice 2004/18 treba preskúmať, či je časť predstavujúca zdravotnícke služby určené
         zamestnancom Oulun kaupunki, na ktorú sa v zásade vzťahuje táto smernica, oddeliteľná od tejto zmluvy.

      38      V tejto súvislosti je potrebné odkázať na zápisnicu zo zasadnutia mestskej rady Oulun kaupunki z 21. apríla 2008, ktorá uvádza
         dôvody záväzku tohto mesta, ktorý prevzalo pri založení spoločného podniku. Navyše z vysvetlení, ktoré Oulun kaupunki poskytlo
         na pojednávaní, vyplýva, že uvedené mesto túto časť zmluvy považuje za neoddeliteľnú z dôvodu, že hodnota záväzku využívať
         zdravotnícke služby poskytované spoločným podnikom počas prechodného obdobia je súčasťou jeho vecného vkladu, ktorý vložilo
         do základného imania tohto podniku, a že tento vecný vklad z hospodárskeho hľadiska predstavuje jeho založenie.

      39      Treba zdôrazniť, že úmysel zmluvných strán – vyjadrený alebo len predpokladaný – považovať jednotlivé časti tvoriace zmiešanú
         zmluvu za neoddeliteľné nepostačuje, ale musí sa opierať o objektívne skutočnosti, na základe ktorých možno odôvodniť a opodstatniť
         potrebu uzavrieť jednorazovú zmluvu.

      40      Čo sa týka tvrdenia Oulun kaupunki, podľa ktorého bude situácia zamestnancov obce prevedených na spoločný podnik zaručená
         prijatým záväzkom, treba uviesť, že takáto záruka mohla byť zaručená aj v rámci zadávacieho konania v súlade so zásadami zákazu
         diskriminácie a transparentnosti, v ktorom by požiadavka týkajúca sa tejto záruky bola súčasťou podmienok, ktoré na účely
         zadania zákazky treba dodržať.

      41      Čo sa týka tvrdení Oulun kaupunki spočívajúcich v tom, že „súčasná zmluva je výhodná a konkurenčná“ a že na základe uvedeného
         záväzku „spoločný podnik zaháji svoju činnosť za výhodných podmienok“, je potrebné pripomenúť, že v súlade s judikatúrou Súdneho
         dvora by zadanie verejnej zákazky podniku so zmiešaným kapitálom bez výberového konania poškodzovalo cieľ voľnej a neskreslenej
         hospodárskej súťaže a zásadu rovnosti zaobchádzania tým, že by takýto postup zvýhodnil súkromnú spoločnosť, ktorá má účasť
         na základnom imaní takéhoto podniku, v porovnaní s jej konkurentmi (rozsudok Acoset, už citovaný, bod 56 a citovaná judikatúra).
         Uvedené tvrdenia v každom prípade nedovoľujú dospieť k záveru, že časť zodpovedajúca zdravotníckym službám poskytovaným zamestnancom
         mesta Oulun kaupunki je neoddeliteľná od zvyšku zmluvy.

      42      Navyše treba konštatovať, že údajné, avšak nedokázané zahrnutie hodnoty záväzku, ktorý prevzalo Oulun kaupunki, do vecného
         vkladu tohto mesta vloženého do základného imania spoločného podniku, za týchto podmienok predstavuje právny mechanizmus,
         ktorý takisto nedovoľuje považovať túto časť zmiešanej zmluvy za neoddeliteľnú od tejto zmluvy.

      43      Okrem toho, ako tvrdí aj česká vláda a Komisia, skutočnosť, že vo veci samej verejný obstarávateľ vyjadril svoj úmysel vyhlásiť
         počas prechodného obdobia verejné obstarávanie zdravotníckych služieb, ktoré má poskytovať svojim zamestnancom, takisto predstavuje
         okolnosť potvrdzujúcu oddeliteľný charakter tejto časti od zvyšku zmiešanej zmluvy.

      44      Rovnako skutočnosť, že spoločný podnik funguje od augusta 2008 bez realizácie tejto časti, je dôkazom, že obaja partneri zrejme
         mohli čeliť prípadnému vplyvu tejto nerealizácie na finančnú situáciu uvedeného podniku, čo je ďalším relevantným dôkazom
         o oddeliteľnom charaktere tejto časti zmluvy.

      45      V dôsledku toho, na rozdiel od okolností, ktoré viedli k vyhláseniu už citovaného rozsudku Loutraki a i., uvedené konštatovania
         nie sú objektívnym prejavom nevyhnutnosti uzavrieť predmetnú zmiešanú zmluvu s jedným partnerom (pozri v tomto zmysle rozsudok
         Loutraki a i., už citovaný, bod 53).

      46      Keďže je časť zmiešanej zmluvy spočívajúca v záväzku Oulun kaupunki využívať zdravotnícke služby spoločného podniku určené
         zamestnancom tohto mesta oddeliteľná od tejto zmluvy, vyplýva z toho, že za okolností, o aké ide vo veci samej, sa na túto
         časť zmluvy vzťahujú relevantné ustanovenia smernice 2004/18.

      47      Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba na položené otázky odpovedať, že smernica 2004/18 sa má vykladať v tom zmysle, že ak
         verejný obstarávateľ uzavrie so súkromnou, od neho nezávislou spoločnosťou zmluvu, ktorej cieľom je založenie spoločného podniku
         vo forme akciovej spoločnosti na účely poskytovania služieb v oblasti zdravia a vhodných pracovných podmienok, zadanie zákazky
         uvedeným verejným obstarávateľom týkajúcej sa služieb určených vlastným zamestnancom, ktorej hodnota prekračuje prah stanovený
         touto smernicou a ktorá je oddeliteľná od zmluvy zakladajúcej túto spoločnosť, sa musí uskutočniť v súlade s ustanoveniami
         tejto smernice, ktoré sa uplatňujú na služby patriace do jej prílohy II B.

       O trovách
      48      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:
      Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2004/18/ES z 31. marca 2004 o koordinácii postupov zadávania verejných zákaziek na práce,
            verejných zákaziek na dodávku tovaru a verejných zákaziek na služby sa má vykladať v tom zmysle, že ak verejný obstarávateľ
            uzavrie so súkromnou, od neho nezávislou spoločnosťou zmluvu, ktorej cieľom je založenie spoločného podniku vo forme akciovej
            spoločnosti na účely poskytovania služieb v oblasti zdravia a vhodných pracovných podmienok, zadanie zákazky uvedeným verejným
            obstarávateľom týkajúce sa služieb určených vlastným zamestnancom, ktorej hodnota prekračuje prah stanovený touto smernicou
            a ktorá je oddeliteľná od zmluvy zakladajúcej túto spoločnosť, sa musí uskutočniť v súlade s ustanoveniami tejto smernice,
            ktoré sa uplatňujú na služby patriace do jej prílohy II B.
      Podpisy
      * Jazyk konania: fínčina.


Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 5. februára 1981. # Staatssecretaris van Financiën proti Association coopérative "Coöperatieve Aardappelenbewaarplaats GA". # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Hoge Raad - Holandsko. # DPH. # Vec 154/80.


Rozsudok Súdneho dvora z 11. júla 1968. # Claude Moïse Sayag a S.A. Zurich proti Jean-Pierre Leduc, Denise Thonnon, vydatá Leduc, a S.A. La Concorde. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Cour de cassation - Belgicko. # Vec 5-68.


Rozsudok Súdneho dvora zo 6. decembra 1994. # The owners of the cargo lately laden on board the ship "Tatry" proti the owners of the ship "Maciej Rataj". # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Court of Appeal (England) - Spojené kráľovstvo. # Bruselský dohovor. # Vec C-406/92.


Rozsudok Všeobecného súdu (odvolacia komora) z 22. septembra 2017.#Patrick Wanègue v. Výbor regiónov.#Odvolanie – Verejná služba – Úradníci – Pracovné podmienky – Práca nadčas – Šofér v platovej triede AST 6 – Zrušenie nároku na paušálnu náhradu za prácu nadčas – Rovnosť zbraní – Povinnosť odôvodnenia – Nesprávne právne posúdenie – Skreslenie skutkových okolností.#Vec T-682/15 P.


Rozsudok Súdneho dvora z 25. júna 1970. # Gouvernement de la Francúzska republika proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Vec 47-69.


Rozsudok Súdu prvého stupňa (piata komora) z 20. septembra 1990. # Jack Hanning proti Európskemu parlamentu. # Úradník. # Vec T-37/89.