title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (šiesta komora) zo 7. októbra 2009.#Vischim Srl proti Komisii Európskych spoločenstiev.#Prípravky na ochranu rastlín - Účinná látka chlórtalonil - Zmena zaradenia do prílohy I smernice 91/414/EHS - Smernica 2006/76/ES - Retroaktivita - Neexistencia prechodného obdobia - Právna istota - Legitímna dôvera - Zásada rovnosti zaobchádzania.#Vec T-380/06.

text:
         ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (šiesta komora)
      zo 7. októbra 2009 (
            *1
         )
      „Prípravky na ochranu rastlín — Účinná látka chlórtalonil — Zmena zaradenia do prílohy I smernice 91/414/EHS — Smernica 2006/76/ES — Retroaktivita — Neexistencia prechodného obdobia — Právna istota — Legitímna dôvera — Zásada rovnosti zaobchádzania“
      Vo veci T-380/06,

         Vischim Srl, so sídlom v Cesano Maderno (Taliansko), v zastúpení: C. Mereu a K. Van Maldegem, advokáti,
      žalobkyňa,
      proti

         Komisii Európskych spoločenstiev, v zastúpení: L. Parpala a B. Doherty, splnomocnení zástupcovia,
      žalovanej,
      ktorej predmetom je návrh na zrušenie článku 2 druhého odseku smernice Komisie 2006/76/ES z 22. septembra 2006, ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 91/414/EHS, pokiaľ ide o špecifikáciu účinnej látky chlórtalonil (Ú. v. EÚ L 263, s. 9),
      SÚD PRVÉHO STUPŇA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV (šiesta komora),
      v zložení: predseda komory A. W. H. Meij, sudcovia F. Dehousse a V. Vadapalas (spravodajca),
      tajomník: C. Kantza, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 25. septembra 2008,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

         Právny rámec

         Smernica 91/414/EHS

               1

               Článok 4 ods. 1 písm. a) smernice Rady 91/414/EHS z 15. júla 1991 o uvádzaní prípravkov na ochranu rastlín na trh (Ú. v. ES L 230, s. 1; Mim. vyd. 03/011, s. 332) stanovuje, že „členské štáty zabezpečia, že prípravok na ochranu rastlín nebude povolený, pokiaľ jeho účinné látky nebudú uvedené v prílohe I a nebude splnená niektorá podmienka uvedená v nej“.

               2

               Článok 5 ods. 1 smernice 91/414 stanovuje, že „vzhľadom na súčasné vedecké a technické poznatky bude účinná látka zaradená do prílohy I na počiatočnú dobu neprevyšujúcu 10 rokov, ak sa dá očakávať, že prípravky na ochranu rastlín obsahujúce účinnú látku budú spĺňať nasledujúce podmienky“ a nemajú škodlivé účinky na zdravie ľudí alebo zvierat ani na životné prostredie.

               3

               Podľa článku 5 ods. 4 prvej a druhej zarážky tej istej smernice zaradenie môže byť podmienené takými požiadavkami, ako sú „minimálny stupeň čistoty účinnej látky“ a „druh a maximálny obsah určitých nečistôt“.

               4

               Článok 6 ods. 1 smernice 91/414 stanovuje:
               „O zaradení účinnej látky do prílohy I sa rozhodne v súlade s postupom uvedeným v článku 19.
               V súlade s tým istým postupom sa rozhodne aj o nasledujúcom:

                        —

                        podmienky pre zaradenie,

                        —

                        zmeny k prílohe I, ak sú potrebné,

                  …“

               5

               Podľa článku 8 ods. 2 prvého pododseku smernice 91/414 „na základe výnimky z článku 4… členský štát môže počas obdobia 12 rokov nasledujúcich po oznámení tejto smernice povoliť uvedenie na trh na svojom území prípravkov na ochranu rastlín obsahujúcich účinné látky, ktoré nie sú uvedené v prílohe I, ktoré sú už na trhu dva roky po dátume oznámenia tejto smernice“.

               6

               Podľa článku 8 ods. 2 druhého pododseku tej istej smernice počas toho istého 12-ročného obdobia Komisia Európskych spoločenstiev začne program činnosti súvisiaci s postupným skúšaním týchto účinných látok.

               7

               Článok 8 ods. 2 štvrtý pododsek smernice 91/414 stanovuje, že „počas [tohto obdobia] možno na základe preskúmania takejto účinnej látky výborom uvedeným v článku 19 rozhodnúť postupom uvedeným v danom článku o tom, že daná látka môže byť zaradená do prílohy I a za akých podmienok alebo — v prípadoch, kde podmienky článku 5 nie sú splnené alebo keď požadované informácie a údaje neboli predložené v predpísanej lehote — že takáto účinná látka nebude zaradená do prílohy I“. V tomto ustanovení sa ďalej špecifikuje, že „členské štáty zabezpečia, aby sa príslušné povolenia vydávali, rušili alebo menili v predpísanej lehote“.

               8

               Článok 19 smernice 91/414 zmenenej a doplnenej nariadením Rady (ES) č. 806/2003 zo 14. apríla 2003 (Ú. v. EÚ L 122, s. 1; Mim. vyd. 01/004, s. 301) stanovuje, že Komisii pomáha regulačný výbor — Stály výbor pre potravinový reťazec a zdravie zvierat (ďalej len „výbor“).

               9

               Pokiaľ ide o účinnú látku chlórtalonil, obdobie stanovené v článku 8 ods. 2 smernice 91/414, ktoré malo uplynúť 26. júla 2003, bolo predĺžené, a to pôvodne do 31. decembra 2005 nariadením Komisie (ES) č. 2076/2002 z 20. novembra 2002 (Ú. v. ES L 319, s. 3; Mim. vyd. 03/037, s. 374) a následne do 31. decembra 2006 nariadením Komisie (ES) č. 1335/2005 z 12. augusta 2005 (Ú. v. EÚ L 211, s. 6), pokiaľ sa rozhodnutie o jeho zaradení do prílohy I smernice 91/414 neprijalo pred týmto dátumom.

         Nariadenie (EHS) č. 3600/92

               10

               Nariadenie Komisie (EHS) č. 3600/92 z 11. decembra 1992, ktorým sa stanovujú podrobné pravidlá na realizáciu prvého stupňa pracovného programu, na ktorý sa vzťahuje článok 8 ods. 2 smernice 91/414 (Ú. v. ES L 366, s. 10; Mim. vyd. 03/013, s. 242), stanovuje postup hodnotenia viacerých účinných látok, okrem iného aj chlórtalonilu, na účely ich prípadného zaradenia do prílohy č. I predmetnej smernice.

               11

               Článok 4 ods. 1 nariadenia č. 3600/92 stanovuje, že „akýkoľvek výrobca, ktorý si želá zaistiť zaradenie do prílohy I smernice [91/414] liečivo… oznámi to Komisii do 6 mesiacov odo dňa, keď toto nariadenie nadobudne účinnosť“.

               12

               Článok 7 ods. 1 a 2 nariadenia č. 3600/92 zmeneného a doplneného nariadením Komisie (ES) č. 1199/97 z 27. júna 1997 (Ú. v. ES L 170, s. 19; Mim. vyd. 03/021, s. 166) upravuje pravidlá posudzovania spisovej dokumentácie oznamovateľov.

               13

               Podľa článku 8 ods. 3A nariadenia č. 3600/92 v znení zmien a doplnení:
               „Po preverení… Komisia… predloží výboru:

                        a)

                        návrh smernice, ktorou sa účinná látka zaraďuje do prílohy I k smernici [91/414] a ktorou sa v prípade potreby stanovujú podmienky tohto zaradenia vrátane lehoty;

                  …“

         Okolnosti predchádzajúce sporu

         Zaradenie chlórtalonilu do prílohy I k smernici 91/414

               14

               Dňa 8. júla 1993 žalobkyňa, talianska spoločnosť Vischim Srl, ktorá je výrobcom chlórtalonilu, oznámila Komisii svoj záujem o zaradenie tejto účinnej látky do prílohy I k smernici 91/414.

               15

               Len dvaja oznamovatelia chlórtalonilu predložili spisovú dokumentáciu v lehote, a to spoločnosť ISK Biotech Europe (jej nástupkyňou sa počas hodnotiaceho postupu stala spoločnosť Zeneca Agrochemicals, ktorá sa transformovala na spoločnosť Syngenta) a žalobkyňa.

               16

               Po preskúmaní dokumentácie 16. septembra 2005 Komisia prijala smernicu 2005/53/ES, ktorou sa mení a dopĺňa smernica 91/414 s cieľom zaradiť chlórtalonil, chlórtolurón, cypermetrín, daminozid a metyl-tiofanát ako účinné látky (Ú. v. EÚ L 241, s. 51).

               17

               Podľa článku 1 smernice 2005/53 a jej prílohy je chlórtalonil zaradený do tabuľky v prílohe I k smernici 91/414 pod číslom 102. Štvrtý stĺpec tejto tabuľky pod názvom „Čistota“ stanovuje: „Hexachlórbenzén: nie vyššia ako 0,01 g/kg“.

               18

               Zo správy o preskúmaní chlórtalonilu (dokument SANCO/4343/2000 v konečnom znení zo 14. februára 2005, ďalej len „správa o preskúmaní“) vyplýva, že uvedená podmienka týkajúca sa maximálneho obsahu hexachlórbenzénu (HCB) bola stanovená s prihliadnutím na špecifikáciu chlórtalonilu, ktorú prijala FAO (Organizácia OSN pre výživu a poľnohospodárstvo) vo februári 2005.

               19

               Podľa článku 3 ods. 1 smernice 2005/53 členské štáty do 31. augusta 2006 v prípade potreby zmenia a doplnia alebo odoberú existujúce povolenia pre výrobky na ochranu rastlín obsahujúce chlórtalonil, pričom overia, či podmienky prílohy I k smernici 91/414 boli splnené a či držiteľ povolenia mal alebo má prístup k dokumentácii spĺňajúcej požiadavky prílohy II k smernici 91/414 v súlade s podmienkami článku 13 tej istej smernice.

               20

               Smernica 2005/53 nadobudla účinnosť 1. marca 2006. Podľa jej článku 2 prvého a druhého odseku členské štáty prijmú a uverejnia najneskôr do 31. augusta 2006 právne predpisy potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou a tieto predpisy uplatňujú od 1. septembra 2006.

               21

               Dňa 25. novembra 2005 žalobkyňa podala žalobu smerujúcu najmä k zrušeniu smernice 2005/53 (vec T-420/05).

               22

               V rámci uvedenej žaloby podala žalobkyňa dva návrhy na nariadenie predbežného opatrenia, ktoré boli zamietnuté uzneseniami predsedu Súdu prvého stupňa zo 4. apríla 2006, Vischim/Komisia (T-420/05 R, neuverejnené v Zbierke), a z 13. októbra 2006, Vischim/Komisia (T-420/05 R II, Zb. s. II-4085), pričom posledné uvedené bolo potvrdené uznesením predsedu Súdneho dvora z 3. apríla 2007, Vischim/Komisia [C-459/06 P(R), neuverejnené v Zbierke].

         Zmena zaradenia do prílohy I k smernici 91/414

               23

               V decembri 2005 FAO uverejnila na základe informácií, ktoré poskytla žalobkyňa, novú špecifikáciu chlórtalonilu s maximálnym obsahom HCB 0,04 g/kg.

               24

               Žalobkyňa oznámila túto novú špecifikáciu Komisii listom zo 16. decembra 2005.

               25

               V marci 2006 Komisia požiadala spravodajský členský štát, aby posúdil rozličné verzie chlórtalonilu podľa novej špecifikácie FAO vrátane prípravku žalobkyne.

               26

               Útvary Komisii zároveň zaslali členským štátom e-mail v tomto znení:
               „[Spravodajský členský štát] posúdil rovnocennosť prípravkov s rôznym pôvodom (vrátane prípravku od Vischim). Ak dospeje k záveru, že sú rovnako bezpečné ako referenčný prípravok, Komisia zváži zmenu smernice [91/414], pokiaľ ide o povolené hladiny HCB. V takom prípade môže byť problematické formálne zmeniť text do 1. septembra 2006, preto by v tom čase bola potrebná určitá flexibilita zo strany administratívy. Bolo by nešťastným riešením, keby sa prípravky stiahli z vnútroštátneho trhu len preto, aby boli neskôr znovu schválené. Je zjavné, že ak sa preukáže, že výsledok preskúmania je nepriaznivý alebo nie sú splnené administratívne požiadavky, existuje povinnosť odobrať povolenie.“

               27

               Vo svojom hodnotení v apríli 2006 spravodajský členský štát konštatoval, že chlórtalonil obsahujúci 0,04 g/kg HCB nebude mať za následok dodatočné riziko v porovnaní s tým, ktoré sa už vzalo do úvahy pri prijatí smernice 2005/53. Navrhol preto zmenu špecifikácie chlórtalonilu stanovenú v smernici 2005/53.

               28

               V dňoch 13. a 14. júla 2006 bola zmena schválená výborom. Pokiaľ ide o lehotu na zavedenie zmenenej špecifikácie, v zápisnici z rokovania výboru sa uvádza:
               „V otázke zmeny dotknutej špecifikácie sa dosiahla všeobecná zhoda a Komisia sa zaviazala urýchlene prijať návrh…. Predĺženie šesťmesačnej lehoty určenej na predloženie chýbajúcich vedeckých štúdií je, zdá sa, nevhodné. Mohlo by ísť o precedens a Komisiu by to vystavilo námietkam v súvislosti s nerovnakým zaobchádzaním s oznamovateľmi…. Z týchto dôvodov nie je vhodné sa odchýliť od zvyčajnej lehoty stanovenej na zaradenie…. Spojené kráľovstvo žiada o predĺženie lehoty na dosiahnutie súladu s touto dokumentáciou, aby mohla spoločnosť Vischim využiť rozhodcovské konanie podľa vnútroštátneho práva s cieľom získať prístup ku štúdiám na stavovcoch hneď po tom, ako bude látka zaradená.“

               29

               Listom z 27. júla 2006 žalobkyňa oznámila Komisii, že „na to, aby mohla zaručiť účinnosť zmeny vzhľadom na [svoje] povolenia, zmena [musí] jednak nadobudnúť účinnosť do 31. augusta 2006 a jednak musí poskytnúť členským štátom lehotu na overenie splnenia podmienok zaradenia do prílohy I“. Komisia na tento list neodpovedala.

               30

               V období od júla do septembra 2006 boli žalobkyni doručené listy od príslušných orgánov Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska, Belgického kráľovstva a Írska, ktorí jej oznamovali svoj zámer stiahnuť jej prípravok z trhu.

               31

               Konkrétne list orgánov Spojeného kráľovstva z 28. júla 2006 adresovaný žalobkyni znie takto:
               „[Váš prípravok] vyhovuje novým špecifikáciám [čistoty] zmeneným [výborom] v dňoch 13. a 14. júla 2006, [ale] doposiaľ ste nepreukázali, že máte potrebný prístup k údajom prílohy II… pre vaše existujúce schválené prípravky obsahujúce chlórtalonil. K tomuto listu preto pripájame oznámenie o úmysle stiahnuť vaše existujúce prípravky obsahujúce chlórtalonil.“

               32

               Dňa 22. septembra 2006 Komisia prijala smernicu 2006/76/ES, ktorou sa mení a dopĺňa smernica 91/414, pokiaľ ide o špecifikáciu účinnej látky chlórtalonil (Ú. v. EÚ L 263, s. 9, ďalej len „napadnutá smernica“).

               33

               V zmysle článku 1 napadnutej smernice sa špecifikácia chlórtalonilu stanovená v rámci zaradenia do prílohy I k smernici 91/414 nahrádza tabuľkou v prílohe. Štvrtý stĺpec tejto tabuľky pod názvom „Čistota“ uvádza: „Hexachlórbenzén: nie vyššia ako 0,04 g/kg“.

               34

               Napadnutá smernica nadobudla účinnosť 23. septembra 2006. Podľa jej článku 2 členské štáty prijmú a uverejnia najneskôr do 31. augusta 2006 právne predpisy potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou a budú ich uplatňovať od 1. septembra 2006.

         Konanie a návrhy účastníkov konania

               35

               Návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 15. decembra 2006 podala žalobkyňa žalobu, na základe ktorej sa začalo toto konanie.

               36

               Samostatným podaním podaným v ten istý deň žalobkyňa podala návrh na základe článku 76a Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa, aby sa vec prejednala v skrátenom súdnom konaní. Tento návrh bol zamietnutý rozhodnutím predsedu štvrtej komory Súdu prvého stupňa 24. januára 2007.

               37

               Dňa 27. februára 2007 podala Komisia samostatným podaním námietku neprípustnosti. Po tom, ako žalobkyňa predložila svoje pripomienky, konanie o námietke neprípustnosti bolo uznesením Súdu prvého stupňa z 27. júna 2007 spojené s konaním vo veci samej.

               38

               Po doručení vyjadrenia k žalobe Súd prvého stupňa podľa článku 47 ods. 1 rokovacieho poriadku rozhodol, že druhá výmena vyjadrení nie je nevyhnutná.

               39

               Po zmene zloženia komôr Súdu prvého stupňa bol sudca spravodajca pridelený do šiestej komory, ktorej bola v dôsledku toho táto vec pridelená.

               40

               Z dôvodu prekážky jedného sudcu komory pojednávať určil predseda Súdu prvého stupňa na základe článku 32 ods. 3 rokovacieho poriadku ďalšieho sudcu na doplnenie komory.

               41

               Po vypočutí účastníkov konania bola prejednávaná vec spojená s konaním vo veci T-420/05 na účely ústnej časti konania.

               42

               Na základe správy sudcu spravodajcu Súd prvého stupňa rozhodol o otvorení ústnej časti konania a v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania položil písomne účastníkom konania niekoľko otázok, na ktoré odpovedali listami zo 16. júna 2008 a zo 7. a 14. júla 2008.

               43

               Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na otázky, ktoré im Súd prvého stupňa položil, boli vypočuté na pojednávaní 25. septembra 2008.

               44

               Žalobkyňa navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

                        —

                        čiastočne zrušil napadnutú smernicu, najmä jej článok 2 druhý odsek,

                        —

                        zaviazal Komisiu, aby do budúcnosti stanovila presné, primerané a zákonné lehoty, pokiaľ ide o napadnutú smernicu,

                        —

                        zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

               45

               Komisia navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

                        —

                        zamietol žalobu ako neprípustnú, alebo subsidiárne ako nedôvodnú,

                        —

                        zaviazal žalobkyňu na náhradu trov konania.

         Právny stav

         O prípustnosti

               46

               V prvom rade, pokiaľ ide o návrh žalobkyne, ktorý smeruje k tomu, aby Komisia v budúcnosti uložila presné, primerané a zákonné lehoty v súvislosti s napadnutou smernicou, treba pripomenúť, že v rámci prieskumu zákonnosti na základe článku 230 ES nie je úlohou súdu Spoločenstva dávať inštitúciám Spoločenstva príkazy (rozsudok Súdu prvého stupňa z 12. decembra 2006, SELEX Sistemi Integrati/Komisia, T-155/04, Zb. s. II-4797, bod 28).

               47

               Tento návrh žalobkyne, ktorý uviedla ako druhý v poradí, je preto neprípustný.

               48

               Ďalej, pokiaľ ide o návrh na zrušenie článku 2 druhého odseku napadnutej smernice, Komisia tvrdí, že tento návrh je neprípustný, pričom sa odvoláva po prvé na nemožnosť čiastočného zrušenia, ktoré žalobkyňa navrhuje, a po druhé na normotvornú povahu napadnutej smernice.

               49

               Žalobkyňa tvrdí, že jej návrh je prípustný.

               50

               Pokiaľ ide o prvú námietku neprípustnosti vznesenú Komisiou, treba uviesť, že podľa ustálenej judikatúry, čiastočné zrušenie aktu je možné len vtedy, ak časti, ktorých zrušenie sa navrhuje, sú oddeliteľné od ostatných častí aktu. Táto podmienka oddeliteľnosti nie je splnená, ak by čiastočné zrušenie spôsobilo zmenu podstaty napadnutého aktu (pozri rozsudok Súdneho dvora z 27. júna 2006, Parlament/Rada, C-540/03, Zb. s. I-5769, body 27 a 28 a tam citovanú judikatúru).

               51

               Podľa článku 2 druhého odseku napadnutej smernice členské štáty uplatňujú právne predpisy prijaté na dosiahnutie súladu s touto smernicou od 1. septembra 2006, čiže so spätnou účinnosťou.

               52

               Žalobkyňa tvrdí, že jej žaloba nesmeruje k úplnému zrušeniu napadnutej smernice, ktorá je pre ňu v zásade priaznivá, ale len proti jej časovým účinkom stanoveným predovšetkým v spornom ustanovení.

               53

               Komisia tvrdí, že dotknuté ustanovenie, v ktorom je vymedzená časová pôsobnosť napadnutej smernice, nemožno od smernice oddeliť, pretože v prípade jeho zrušenia by sa smernica stala nepoužiteľnou.

               54

               V tejto súvislosti treba uviesť, že nič nebráni tomu, aby zákonnosť aktu Spoločenstva bola spochybnená len z hľadiska jeho časových účinkov, najmä z hľadiska jeho spätného účinku (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdneho dvora z 11. júla 1991, Crispoltoni, C-368/89, Zb. s. I-3695, a z 1. apríla 1993, Diversinte a Iberlacta, C-260/91 a C-261/91, Zb. s. I-1885).

               55

               Okrem toho v rámci žaloby, ktorá nesmeruje k zrušeniu hmotnoprávneho ustanovenia, ktoré je pre žalobkyňu priaznivé, ale len k zrušeniu ustanovenia vymedzujúceho jeho časové účinky, súd Spoločenstva môže na základe článku 231 druhého odseku ES rozhodnúť, že ponechá právny akt v nezmenenom stave, kým príslušné inštitúcie prijmú opatrenia na vykonanie rozsudku (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 29. júna 2000, Medici Grimm/Rada, T-7/99, Zb. s. II-2671, body 93 a 94 a tam citovanú judikatúru). Navyše hoci sa článok 231 druhý odsek ES týka len nariadení, jeho pôsobnosť treba rozšíriť na právne akty inštitúcií, ktoré vyvolávajú podobné účinky, aj keď nemajú formu nariadenia (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora zo 7. júla 1992, Parlament/Rada, C-295/90, Zb. s. I-4193, bod 26).

               56

               Námietku neprípustnosti Komisie založenú na nemožnosti čiastočného zrušenia napadnutej smernice, ktoré sa obmedzuje len na článok 2 druhý odsek, vymedzujúci jej časové účinky, treba preto zamietnuť.

               57

               Pokiaľ ide o druhú námietku neprípustnosti Komisie založenú na normotvornej povahe napadnutej smernice, treba pripomenúť, že skutočnosť, že článok 230 štvrtý odsek ES výslovne neupravuje prípustnosť žalôb o neplatnosť podaných fyzickými alebo právnickými osobami proti smernici, nestačí na vyhlásenie takýchto žalôb za neprípustné (rozsudok Súdu prvého stupňa zo 17. júna 1998, UEAPME/Rada, T-135/96, Zb. s. II-2335, bod 63, a uznesenie Súdu prvého stupňa z 10. septembra 2002, Japan Tobacco a JT International/Parlament a Rada, T-223/01, Zb. s. II-3259, bod 28).

               58

               Treba takisto konštatovať, že žalobkyňa ako oznamovateľka a držiteľka povolení pre prípravky na ochranu rastlín obsahujúcich chlórtalonil je osobne a priamo dotknutá zaradením tejto účinnej látky do prílohy I k smernici 91/414 upraveným v smernici 2005/53, a teda napadnutou smernicou, ktorou sa menia podmienky tohto zaradenia. Navyše treba poukázať na skutočnosť, že napadnutá smernica bola prijatá po hodnotení, ktoré žalobkyňa žiadala a ktoré sa týkalo jej prípravku.

               59

               Z uvedeného vyplýva, že návrh žalobkyne na zrušenie napadnutej smernice, pokiaľ ide o jej časové účinky stanovené v jej článku 2 druhom odseku, je prípustný.

         O veci samej

      Tvrdenia účastníkov konania

               60

               Na podporu svojej žaloby žalobkyňa uvádza prvý žalobný dôvod založený na nedostatočnom odôvodnení. Napadnutá smernica podľa nej neobsahuje dostatočné odôvodnenie jej retroaktívneho účinku. Komisia nevysvetlila, ako sa táto retroaktivita mala uplatňovať de iure a de facto, aby bolo možné účinne vykonať zmenenú špecifikáciu.

               61

               Druhý žalobný dôvod žalobkyne sa zakladá na porušení článku 8 ods. 2 smernice 91/414 a článku 8 ods. 3 písm. a) nariadenia č. 3600/92. Tieto ustanovenia podľa nej ukladajú Komisii povinnosť, aby v smernici o zaradení účinnej látky do prílohy I k smernici 91/414 stanovila prechodné obdobie na preskúmanie existujúcich vnútroštátnych povolení. Existenciu tejto povinnosti potvrdzuje aj prax Komisie. Aby toto prechodné obdobie malo zmysel a bolo účinné, malo by byť nevyhnutne stanovené do budúcnosti, konkrétne odo dňa nadobudnutia účinnosti napadnutej smernice. V prejednávanej veci Komisia nestanovila takéto prechodné obdobie, a tým porušila základnú procesnú povinnosť, ktorú jej ukladá smernica 91/414 a nariadenie č. 3600/92.

               62

               Žalobkyňa, ktorá sa vo svojej argumentácii zameriava na neexistenciu budúceho prechodného obdobia v napadnutej smernici, sa ďalej odvoláva na porušenie zásad zákazu retroaktivity, právnej istoty, ochrany legitímnej dôvery a rovnosti zaobchádzania.

               63

               V tejto súvislosti žalobkyňa pripomína judikatúru, podľa ktorej sa opatrenie Spoločenstva môže použiť so spätnou účinnosťou len výnimočne, keď si to vyžaduje jeho účel a pri dodržaní legitímnej dôvery dotknutých osôb. V prejednávanej veci však tieto podmienky neboli splnené.

               64

               Podľa žalobkyne nemožno retroaktívny účinok napadnutej smernice odôvodniť tým, že bolo potrebné vyhnúť sa použitiu prísnejšej špecifikácie stanovenej v smernici 2005/53. Táto smernica už totiž právne účinky vyvolala, konkrétne odňatie povolení žalobkyne. Za týchto podmienok by retroaktívna zmena mala účinok len vtedy, pokiaľ by sa spájala s prechodným obdobím v budúcnosti, počas ktorého by sa dosiahol súlad s novou špecifikáciou.

               65

               Skutočnosť, že nebolo stanovené prechodné obdobie, je tiež v rozpore s legitímnou dôverou subjektov vyvolanou platnou právnou úpravou a praxou Komisie. Konkrétne v prípade, keď nebolo stanovené nové prechodné obdobie, retroaktívny účinok napadnutej smernice zasahuje do legitímnej dôvery žalobkyne v rozsahu, v akom sa žalobkyňa nemohla dovolať práv vyplývajúcich zo zmeny špecifikácie chlórtalonilu.

               66

               Žalobkyňa tvrdí, že z dôvodu neexistencie prechodného obdobia sa nemohla „posunúť späť v čase“ s cieľom predložiť dokumentáciu vnútroštátnym orgánom, aby overili, či jej výrobok vyhovuje zmenenej špecifikácii zavedenej napadnutou smernicou. Členské štáty nemohli splniť svoje povinnosti podľa nových platných predpisov, predovšetkým posúdiť alebo opätovne preskúmať vnútroštátne povolenia žalobkyne vo svetle novej špecifikácie. Napadnutá smernica je tak zbavená svojho potrebného účinku a porušuje zásadu právnej istoty.

               67

               Okrem toho Komisia nepristupovala k žalobkyni rovnako ako k výrobcom dotknutým ostatnými predpismi prijatými v tejto oblasti, pre ktorých stanovila prechodné obdobie po zaradení účinných látok do prílohy I k smernici 91/414, najmä v porovnaní s ďalším oznamovateľom chlórtalonilu, spoločnosťou Syngenta, pre ktorú bolo také obdobie stanovené v smernici 2005/53.

               68

               Komisia namieta proti tvrdeniam žalobkyne.

         Posúdenie Súdom prvého stupňa

               69

               Súd prvého stupňa konštatuje, že na úvod treba preskúmať údajné porušenie článku 8 ods. 2 smernice 91/414 a článku 8 ods. 3 písm. a) nariadenia č. 3600/92, ako aj predchádzajúcej praxe Komisie, následne porušenie jednotlivých všeobecných právnych zásad, ktorých sa žalobkyňa dovoláva, a na záver porušenie zásady odôvodnenia.

         — O údajnom porušení článku 8 ods. 2 smernice 91/414 a článku 8 ods. 3 písm. a) nariadenia č. 3600/92, ako aj predchádzajúcej praxe Komisie

               70

               Pokiaľ ide po prvé o údajné porušenia ustanovení, treba uviesť, že žiadne z týchto ustanovení neukladá Komisii povinnosť stanoviť prechodné obdobie s cieľom preskúmať existujúce vnútroštátne povolenia.

               71

               Na jednej strane článok 8 ods. 2 smernice 91/414 stanovuje program činnosti s rôznymi lehotami na preskúmanie účinných látok, ktoré sú už na trhu dva roky po dátume oznámenia smernice, na účely ich prípadného zaradenia do prílohy I predmetnej smernice. Článok 8 ods. 2 smernice 91/414 tak vôbec neupravuje stanovenie prechodného obdobia Komisiou po zaradení účinnej látky do prílohy I.

               72

               Na strane druhej článok 8 ods. 3 písm. a) nariadenia č. 3600/92 stanovuje, že v návrhu smernice, ktorou sa účinná látka zaraďuje do prílohy I k smernici 91/414, Komisia prípadne určí podmienky zaradenia vrátane lehoty na zaradenie. Toto ustanovenie sa teda vzťahuje na určité podmienky súvisiace s fázou zaradenia účinnej látky do prílohy I k smernici 91/414. Pre Komisiu z neho nevyplýva povinnosť stanoviť prechodné obdobie na preskúmanie existujúcich vnútroštátnych povolení po uvedenom zaradení.

               73

               V prejednávanej veci to platí tým skôr, že napadnutá smernica neruší smernicu 2005/53, ale sa obmedzuje len na zmenu prílohy I k smernici 91/414, pokiaľ ide o špecifikáciu dotknutej látky. Nespochybňuje sa ňou postup zaradenia takejto látky do prílohy I k smernici 91/414. Práve v rámci tohto postupu zaradenia mala žalobkyňa predložiť súhrnnú a úplnú dokumentáciu podľa článku 2 nariadenia Komisie (ES) č. 933/94 z 27. apríla 1994, ktorým sa ustanovujú účinné látky prípravkov na ochranu rastlín a určujú spravodajské členské štáty pre vykonávanie nariadenia č. 3600/92 (Ú. v. ES L 107, s. 8; Mim. vyd. 03/016, s. 84), zmeneného a doplneného nariadením Komisie (ES) č. 2230/95 z 21. septembra 1995 (Ú. v. ES L 225, s. 1; Mim. vyd. 03/018, s. 196), a článku 6 nariadenia č. 3600/92 doplneného nariadením Komisie (ES) č. 2266/2000 z 12. októbra 2000 (Ú. v. ES L 259, s. 27; Mim. vyd. 03/030, s. 388). Na záver tohto postupu bola prijatá smernica 2005/53, ktorou sa účinná látka zaradila do prílohy I k smernici 91/414 a stanovilo sa prechodné obdobie pred nadobudnutím účinnosti tohto zaradenia. V prejednávanej veci teda po zaradení chlórtalonilu do prílohy I smernice 91/414 riadne nasledovalo prechodné obdobie na preskúmanie existujúcich vnútroštátnych povolení vnútroštátnymi orgánmi.

               74

               Skutočnosť, že v napadnutej smernici ustanovenie o takomto prechodnom období nie je, nepredstavuje porušenie ustanovení, ktorých sa žalobkyňa dovoláva.

               75

               Pokiaľ ide po druhé o tvrdenie žalobkyne založené na praxi Komisie, treba uviesť, že samotná správna prax, pokiaľ nie je v rozpore s platnou právnou úpravou a nepredstavuje výkon voľnej úvahy, môže vyvolať legitímnu dôveru dotknutých osôb (pozri rozsudok Súdu prvého stupňa z 28. septembra 2004, MCI/Komisia, T-310/00, Zb. s. II-3253, bod 112 a tam citovanú judikatúru).

               76

               V prejednávanej veci Komisia tvrdí, že jej ustálená prax spočíva v tom, že vyžaduje, aby členské štáty prijali určité opatrenia v lehote šiestich mesiacov od zaradenia účinnej látky do prílohy I k smernici 91/414.

               77

               Prax Komisie spočívajúca v tom, že sa stanoví taká lehota, aby sa zúčastnené strany mohli pripraviť na splnenie nových požiadaviek a členské štáty na preskúmanie existujúcich povolení, vyplýva aj z odôvodnení č. 9 a 10 smernice 91/414.

               78

               Treba však poznamenať, že takáto prax sa jednak vzťahuje najmä na členské štáty, ktorým sa ukladajú povinnosti, predovšetkým pokiaľ ide o lehotu na preskúmanie, ktorou disponujú, a jednak sa týka počiatočného zaradenia účinnej látky do prílohy I k smernici 91/414.

               79

               Treba preto konštatovať, že žalobkyňa sa rovnako neprávom odvoláva na prax Komisie, keď tvrdí, že Komisia má v prejednávanej veci povinnosť stanoviť prechodné obdobie na preskúmanie existujúcich vnútroštátnych povolení. Prax, na ktorú sa žalobkyňa odvoláva, sa netýka prejednávanej veci.

               80

               V dôsledku toho Komisia tým, že nestanovila prechodné obdobie na preskúmanie existujúcich vnútroštátnych povolení v napadnutej smernici, neporušila ani článok 8 ods. 2 smernice 91/414, ani článok 8 ods. 3 písm. a) nariadenia č. 3600/92 a ani sa neodchýlila od svojej doterajšej praxe.

         — O údajnom porušení zásad zákazu retroaktivity, právnej istoty, ochrany legitímnej dôvery a rovnosti zaobchádzania

               81

               Treba pripomenúť, že zásada právnej istoty vyžaduje, aby bola právna úprava Spoločenstva vzťahujúca sa na osoby podliehajúce súdnej právomoci jasná a jednoznačná, aby tieto osoby mohli jednoznačne poznať svoje práva a povinnosti a podľa toho konať (rozsudok Súdneho dvora z 9. júla 1981, Gondrand a Garancini, 169/80, Zb. s. 1931, bod 17).

               82

               Okrem toho zásada právnej istoty vo všeobecnosti bráni tomu, aby časová účinnosť aktu Spoločenstva bola stanovená odo dňa, ktorý predchádza dňu zverejnenia tohto aktu, okrem výnimočných prípadov, ak to vyžaduje sledovaný cieľ a ak je legitímna dôvera dotknutých subjektov náležite rešpektovaná (rozsudok Súdneho dvora z 25. januára 1979, Racke, 98/78, Zb. s. 69, bod 20; pokiaľ ide o retroaktívny účinok smernice, pozri aj rozsudok Súdneho dvora z 13. novembra 1990, Fedesa a i., C-331/88, Zb. s. I-4023, bod 45).

               83

               V prejednávanej veci preto treba overiť, po prvé, či sledovaný cieľ odôvodňuje retroaktívny charakter napadnutej smernice, a po druhé, či bola legitímna dôvera žalobkyne náležite rešpektovaná a či žalobkyňa mohla jednoznačne poznať svoje práva a povinnosti a podľa toho konať.

               84

               Pokiaľ ide o prvú podmienku, z odôvodnení č. 1 a 2 napadnutej smernice vyplýva, že Komisia zmenila špecifikáciu chlórtalonilu, aby vzala do úvahy novú špecifikáciu FAO uverejnenú po prijatí smernice 2005/53. Uvedenou špecifikáciou FAO, ktorou sa zmenila špecifikácia platná odo dňa prijatia smernice 2005/53, sa zmenila požiadavka obsahu HCB jeho zvýšením z 0,01 g/kg na 0,04 g/kg.

               85

               V tejto súvislosti Komisia v odôvodnení č. 4 napadnutej smernice uviedla, že „pretože podľa smernice 2005/53/ES sa vyžad[ovalo], aby členské štáty začali uplatňovať jej článok 2 od 1. septembra 2006, aj upravená špecifikácia pre chlórtalonil by sa mala začať uplatňovať od tohto dátumu“.

               86

               Z týchto skutočností vyplýva, že tým, že Komisia stanovila retroaktívny účinok zmenenej špecifikácie, chcela zabrániť tomu, aby členské štáty boli povinné, hoci len veľmi krátko, uplatňovať prísnejšiu špecifikáciu stanovenú smernicou 2005/53. Vzhľadom na tento cieľ sa malo určiť, že zmenená špecifikácia chlórtalonilu sa bude uplatňovať odo dňa, ktorý je stanovený pre uplatňovanie pôvodnej špecifikácie.

               87

               Treba teda konštatovať, že v prejednávanej veci je splnená prvá podmienka stanovená judikatúrou citovanou v bode 82 vyššie, konkrétne, že sledovaný cieľ vyžadoval, aby bolo v napadnutej smernici stanovené spätné uplatňovanie novej, menej prísnej špecifikácie. Žalobkyňa navyše nespochybňuje retroaktívny charakter napadnutej smernice v rozsahu, v akom stanovuje novú menej prísnu špecifikáciu.

               88

               Pokiaľ ide o druhú podmienku, čiže o rešpektovanie legitímnej dôvery dotknutých osôb, treba najskôr uviesť, že vzhľadom na to, že zmenená špecifikácia v napadnutej smernici mala za následok len menej prísne podmienky zaradenia, jej retroaktívny účinok nemohol sám osebe narušiť legitímnu dôveru dotknutých osôb.

               89

               Žalobkyňa napriek tomu tvrdí, že napadnutá smernica je v rozpore so zásadami právnej istoty a legitímnej dôvery vzhľadom na to, že nestanovuje prechodné obdobie, ktoré by jej umožnilo prispôsobiť sa novým požiadavkám a v ktorom by členské štáty mali povinnosť preskúmať existujúce vnútroštátne povolenia.

               90

               V tejto súvislosti treba pripomenúť (pozri body 70 až 80 vyššie), že Komisia v prejednávanej veci nemá povinnosť stanoviť také prechodné obdobie ani na základe platných ustanovení, ani na základe svojej praxe.

               91

               Žalobkyňa takisto nepredložila dôkazy, ktoré by preukázali, že Komisia u nej vyvolala legitímnu dôveru, že po zmene špecifikácie bude nasledovať nové prechodné obdobie. Vzhľadom na to, že samotná žalobkyňa stála za touto zmenou (pozri body 23 a 24 vyššie), ktorá stanovila menej prísne požiadavky na povolenie jej prípravkov, nemôže byť skutočnosť, že jej nebolo poskytnuté prechodné obdobie, počas ktorého by sa mohla prispôsobiť novým požiadavkám, v rozpore so zásadami právnej istoty a legitímnej dôvery.

               92

               V prejednávanej veci každý prípravok, ktorý podlieha špecifikácii podľa smernice 2005/53, a fortiori zodpovedá špecifikácii v napadnutej smernici, preto sa nezdá, že prispôsobenie sa novým požiadavkám zo strany členských štátov a žalobkyne by si vyžadovalo zvláštne opatrenia alebo úsilie, ktoré by odôvodňovali legitímnu dôveru v stanovenie prechodného obdobia na tento účel.

               93

               Presnejšie, z hľadiska dodržania zásady právnej istoty smernica 2005/53 a jasné a jednoznačné ustanovenia platné v tom čase, ktoré neboli zrušené napadnutou smernicou, žalobkyni umožňovali jednoznačne sa zoznámiť s rozsahom uložených povinností. Podľa týchto ustanovení mohla postupovať a predovšetkým, ak si chcela uchovať existujúce povolenia, mohla predložiť úplnú dokumentáciu v súlade s požiadavkami prílohy II k smernici 91/414. Počas prechodného obdobia po prijatí smernice 2005/53 bolo jednoznačne v záujme žalobkyne predložiť túto dokumentáciu alebo preukázať k nej prístup, aby si zachovala existujúce povolenia.

               94

               Na základe článku 3 ods. 1 smernice 2005/53 bola žalobkyňa totiž upozornená, že ak túto povinnosť, nezávislú od povinnosti zlučiteľnosti prípravku so špecifikáciou Spoločenstva, nesplní, budú jej odňaté povolenia.

               95

               Okrem toho zo skutočností a súvislostí v tejto veci dodatočne vyplýva, že žalobkyňa bola informovaná o úmysle Komisie zmeniť špecifikáciu chlórtalonilu preto, aby vzala do úvahy špecifikáciu FAO v decembri 2005, a že táto zmena patrila do rámca preskúmania vykonávaného podľa článku 3 ods. 1 smernice 2005/53.

               96

               Postup pred prijatím napadnutej smernice sa totiž začal s ohľadom na informácie poskytnuté žalobkyňou 16. decembra 2005, pričom žalobkyňa bola informovaná jednak o záveroch správy spravodajského členského štátu z apríla 2006, v ktorej sa navrhovala zmena špecifikácie definovaná smernicou 2005/53, a jednak o prijatí takého návrhu výborom v dňoch 13. a 14. júla 2006.

               97

               Z listov orgánov Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska z 28. júla 2006 (pozri bod 31 vyššie), ktoré predložila žalobkyňa, ako aj z listov orgánov Írska z 30. augusta 2006 a Belgického kráľovstva zo 7. septembra 2006 predložených Komisiou, vyplýva, že žalobkyni boli odňaté niektoré povolenia nie preto, lebo nevyhovela špecifikácii chlórtalonilu stanovenej v smernici 2005/53, ale preto, lebo nepredložila spisovú dokumentáciu, ktorá by zodpovedala požiadavkám prílohy II k smernici 91/414, ani nepreukázala prístup k takejto dokumentácii.

               98

               Žalobkyňa sa teda nemôže domáhať práva vyplniť medzery vo svojej dokumentácii v rámci nového preskúmania jej povolení počas nového prechodného obdobia, pretože mohla v plnom rozsahu odhadnúť záujem na predložení dokumentácie, ktorá by spĺňala požiadavky prílohy II k smernici 91/414 počas prechodného obdobia, ktoré nasledovalo po prijatí smernice 2005/53. V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že požiadavky spojené s predložením tejto dokumentácie zostali nezmenené. Dokumentácia, ktorá spĺňala požiadavky prílohy II k smernici 91/414, existovala v čase pôsobnosti smernice 2005/53, ako aj napadnutej smernice. Pri prijatí napadnutej smernice preto Komisia nemala nijaký dôvod zaväzovať členské štáty na vykonanie nového preskúmania existujúcich povolení, ani na tento účel stanoviť prechodné obdobie, či už v súvislosti so špecifikáciou alebo s predložením vyhovujúcej dokumentácie.

               99

               Z toho vyplýva, že retroaktívne uplatňovanie novej špecifikácie zavedené napadnutou smernicou neporušuje zásady právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery. Treba dodať, že na rozdiel od tvrdenia žalobkyne, napadnutá smernica vôbec nie je zbavená potrebného účinku. Umožňuje totiž zachovanie existujúcich povolení pre prípravky vyhovujúce novej špecifikácii, ktorú zavádza, pod podmienkou, že držiteľ povolenia splnil aj ďalšie podmienky stanovené v smernici 2005/53.

               100

               Pokiaľ ide o zásadu rovnosti zaobchádzania, táto zásada je porušená iba vtedy, ak sa s porovnateľnými situáciami zaobchádza rozdielne alebo ak sa s rozdielnymi situáciami zaobchádza rovnako, a také zaobchádzanie nie je objektívne odôvodnené (rozsudok Súdneho dvora z 28. júna 1990, Hoche, C-174/89, Zb. s. I-2681, bod 25).

               101

               V prejednávanej veci pritom žalobkyňa vo svojej argumentácii v podstate porovnáva rozdielne situácie. Zaradenie látky do prílohy I k smernici 91/414 totiž nie je porovnateľné so samotnou zmenou špecifikácie tejto látky, ktorá už je zaradená a v napadnutej smernici sa preto nemuseli povinne stanoviť tie isté prechodné podmienky ako v smernici 2005/53, ktorá zostala vo zvyšnej časti nezrušená.

               102

               Prihliadajúc ďalej na skutočnosť, že žalobkyňa mohla rovnako ako ostatní výrobcovia využiť prechodné obdobie po prijatí smernice 2005/53, čiže po zaradení chlórtalonilu do prílohy I k smernici 91/414, a najmä v rámci neho predložiť vnútroštátnym orgánom dokumentáciu vyhovujúcu požiadavkám prílohy II k smernici 91/414, nemôže tvrdiť, že v jej prípade došlo k nerovnakému zaobchádzaniu v porovnaní s ostatnými výrobcami tejto látky alebo akejkoľvek inej látky pri jej zaradení do prílohy I k predmetnej smernici. Žalobkyňa takisto nepreukázala, že pri zmene špecifikácie látky už zapísanej do prílohy I k smernici 91/414 Komisia stanovila prechodné obdobia v prospech iných výrobcov.

               103

               Komisia preto neporušila zásadu rovnosti zaobchádzania, keď v napadnutej smernici nestanovila prechodné obdobie na preskúmanie existujúcich povolení podľa článku 3 ods. 1 smernice 2005/53.

               104

               Z toho vyplýva, že nemožno prijať žiadne tvrdenie žalobkyne o porušení všeobecných právnych zásad.

         — O údajnom porušení povinnosti odôvodnenia

               105

               Treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry odôvodnenie požadované článkom 253 ES musí jasne a jednoznačne vyjadrovať stanovisko orgánu Spoločenstva, ktorý je autorom predmetného aktu, spôsobom, ktorý dotknutým osobám umožní oboznámiť sa s dôvodmi prijatého opatrenia, aby mohli brániť svoje práva, ako aj súdu Spoločenstva vykonávať jeho preskúmanie [pozri rozsudok Súdu prvého stupňa z 12. septembra 2002, Europe Chemi-Con (Nemecko)/Rada, T-89/00, Zb. s. II-3651, bod 65 a tam citovanú judikatúru].

               106

               Pokiaľ ide o údajné nedostatočné odôvodnenie týkajúce sa ustanovenia napadnutej smernice, ktoré stanovuje jej časovú pôsobnosť, treba konštatovať, že z odôvodnení č. 1, 2 a 4 napadnutej smernice, citovaných v bodoch 84 a 85, jednoznačne vyplývajú dôvody, na základe ktorých Komisia priznala zmenenej špecifikácii retroaktívny účinok.

               107

               Komisia zároveň nemala povinnosť uviesť dôvody, pre ktoré nestanovila prechodné obdobie na preskúmanie vnútroštátnych povolení. Ako totiž vyplýva z predchádzajúcich úvah, povinnosť stanoviť prechodné obdobie neukladajú Komisii platné ustanovenia a ani nevyplýva z jej predchádzajúcej praxe alebo zo všeobecných právnych zásad, ktorých sa žalobkyňa dovoláva.

               108

               Žalobkyňa teda neprávom tvrdí, že napadnutá smernica bola nedostatočne odôvodnená.

               109

               S ohľadom na uvedené treba túto žalobu zamietnuť.

         O trovách

               110

               Podľa článku 87 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže žalobkyňa nemala vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania v súlade s návrhom Komisie.

               Z týchto dôvodov
               SÚD PRVÉHO STUPŇA (šiesta komora)
               rozhodol a vyhlásil:

                           1.

                           Žaloba sa zamieta.

                           2.

                           Spoločnosť Vischim Srl je povinná nahradiť trovy konania.

                     Meij
                     Dehousse
                     Vadapalas
                     Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 7. októbra 2009.
                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: angličtina.


title: Rozsudok Všeobecného súdu (šiesta komora) z 15. septembra 2011. # centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Ochranná známka Spoločenstva - Konanie vo veci zrušenia - Slovná ochranná známka Spoločenstva CENTROTHERM - Riadne používanie ochrannej známky - Článok 51 ods. 1 písm. a) nariadenia (ES) č. 207/2009. # Vec T-427/09.

text:
      Vec T‑427/09
      centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG
      proti
      Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT)
      „Ochranná známka Spoločenstva – Konanie vo veci zrušenia – Slovná ochranná známka Spoločenstva CENTROTHERM – Riadne používanie ochrannej známky – Článok 51 ods. 1 písm. a) nariadenia (ES) č. 207/2009“
      Abstrakt rozsudku
      1.      Ochranná známka Spoločenstva – Pripomienky tretích osôb a námietka – Preskúmanie námietky – Dôkaz o používaní skoršej ochrannej
            známky – Riadne používanie – Pojem
      (Nariadenie Rady č. 207/2009, článok 42 ods. 2 a 3)
      2.      Ochranná známka Spoločenstva – Pripomienky tretích osôb a námietka – Preskúmanie námietky – Dôkaz o používaní skoršej ochrannej
            známky – Riadne používanie – Pojem – Kritériá posúdenia
      (Nariadenie Rady č. 207/2009, článok 42 ods. 2 a 3)
      1.      Podľa judikatúry je ochranná známka riadne používaná, ak sa používa v súlade s jej základnou funkciou zaručiť totožnosť pôvodu
         tovarov alebo služieb, pre ktoré je zapísaná, aby vytvárala alebo zachovávala odbyt pre tieto tovary a služby, pričom je vylúčené
         symbolické používanie, ktorého účelom je len zachovanie práv z ochrannej známky. Navyše podmienka týkajúca sa riadneho používania
         ochrannej známky vyžaduje, aby sa táto ochranná známka navonok a verejne používala tak, ako je chránená na relevantnom území.

      Aj keď pojem riadne používanie teda bráni tomu, aby sa akékoľvek minimálne a nedostatočné používanie považovalo za skutočné
         a efektívne používanie ochrannej známky na určenom trhu, skutočnosťou zostáva, že požiadavka riadneho používania nesmeruje
         ani k hodnoteniu obchodnej úspešnosti, ani ku kontrolovaniu hospodárskej stratégie podniku, ani k vyhradeniu ochrany ochranných
         známok iba pre ich kvantitatívne významné obchodné využitie.

      (pozri body 25, 26)
      2.      Na preskúmanie riadnej povahy používania ochrannej známky, o ktorú ide v prejednávanej veci, treba uskutočniť celkové posúdenie
         dôkazov uvedených v spise a zohľadniť všetky okolnosti, ktoré sú v prejednávanej veci relevantné. Také posúdenie musí spočívať
         na všetkých skutočnostiach a okolnostiach, ktoré môžu preukázať jej skutočné obchodné používanie, čo sú najmä používanie považované
         v príslušnom ekonomickom odvetví za dostačujúce na udržanie alebo vytvorenie podielu na trhu pre tovary alebo služby chránené
         ochrannou známkou, povaha týchto tovarov alebo služieb, vlastnosti trhu, rozsah a frekventovanosť používania ochrannej známky.

      Čo sa týka rozsahu používania predmetnej ochrannej známky, treba najmä zohľadniť jednak obchodný objem všetkých úkonov spojených
         s používaním a jednak dĺžku obdobia, počas ktorého dochádzalo k úkonom spojeným s používaním, ako aj frekventovanosť týchto
         úkonov. Toto posúdenie predpokladá určitú vzájomnú závislosť medzi zohľadňovanými okolnosťami. Malý objem tovarov alebo služieb
         uvedených na trh pod uvedenou ochrannou známkou sa teda môže kompenzovať vysokou intenzitou alebo určitou časovou stálosťou
         používania tejto ochrannej známky a naopak.

      Čím viac je však obmedzený obchodný objem využívania ochrannej známky, tým je nevyhnutnejšie, aby majiteľ ochrannej známky
         predložil dodatočné údaje umožňujúce odstrániť možné pochybnosti o riadnej povahe používania dotknutej ochrannej známky.

      Okrem toho riadne používanie ochrannej známky nemožno preukázať pravdepodobnosťou alebo domnienkami, ale musí byť založené
         na konkrétnych skutočnostiach a cieľoch, ktoré preukazujú skutočné a dostačujúce používanie ochrannej známky na predmetnom
         trhu.

      (pozri body 27 – 30)
ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (šiesta komora)
      z 15. septembra 2011 (*)

      „Ochranná známka Spoločenstva – Konanie vo veci zrušenia – Slovná ochranná známka Spoločenstva CENTROTHERM – Riadne používanie ochrannej známky – Článok 51 ods. 1 písm. a) nariadenia (ES) č. 207/2009“
      Vo veci T‑427/09,
      centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG, so sídlom v Blaubeurene (Nemecko), v zastúpení: O. Löffel, advokát,

      žalobkyňa,
      proti
      Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT), v zastúpení: G. Schneider a R. Manea, splnomocnení zástupcovia,

      žalovanému,
      ďalší účastník konania pred odvolacím senátom ÚHVT a vedľajší účastník v konaní pred Všeobecným súdom:
      Centrotherm Systemtechnik GmbH, so sídlom v Brilone (Nemecko), v zastúpení: J. Albrecht a U. Vormbrock, advokáti,

      ktorej predmetom je žaloba podaná proti rozhodnutiu štvrtého odvolacieho senátu ÚHVT z 25. augusta 2009 (vec R 6/2008‑4) týkajúcemu
         sa konania vo veci zrušenia medzi centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG a Centrotherm Systemtechnik GmbH,

      VŠEOBECNÝ SÚD (šiesta komora),
      v zložení: predseda komory E. Moavero Milanesi, sudcovia N. Wahl (spravodajca) a S. Soldevila Fragoso,
      tajomník: T. Weiler, referentka,
      so zreteľom na žalobu podanú do kancelárie Súdu prvého stupňa 22. októbra 2009,
      so zreteľom na vyjadrenia ÚHVT a vedľajšieho účastníka konania k žalobe podané do kancelárie Všeobecného súdu 26. januára
         2010,

      so zreteľom na návrhy účastníkov konania na uskutočnenie pojednávania,
      so zreteľom na uznesenie z 30. marca 2011 o spojení vecí T‑427/09 a T‑434/09 na účely ústnej časti konania,
      po pojednávaní z 5. mája 2011,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
       Okolnosti predchádzajúce sporu
      1        Vedľajší účastník konania Centrotherm Systemtechnik GmbH podal 7. septembra 1999 na Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu
         (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) prihlášku ochrannej známky Spoločenstva podľa nariadenia Rady (ES) č. 40/94 z 20. decembra
         1993 o ochrannej známke spoločenstva (Ú. v. ES L 11, 1994, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 146) v znení zmien a doplnení [nahradené
         nariadením Rady (ES) č. 207/2009 z 26. februára 2009 o ochrannej známke Spoločenstva (Ú. v. EÚ L 78, s. 1)].

      2        Prihláška ochrannej známky bola podaná na zápis slovného označenia CENTROTHERM.

      3        Tovary a služby uvedené v prihláške patria do tried 11, 17, 19 a 42 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov
         a služieb pre zápis známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení a pre každú z týchto tried zodpovedajú tomuto opisu:

      –        trieda 11: „Potrubia na odvod spalín pre vykurovacie zariadenia, komínové rúry, rúrky pre kotly k vykurovacím zariadeniam;
         držiaky pre plynové horáky; mechanické súčiastky vykurovacích, klimatizačných, parných, sušiacich a ventilačných zariadení;
         zariadenia na filtráciu vzduchu a ich súčiastky; mechanické súčiastky plynových zariadení; kohútiky pre potrubia; komínové
         dúchadlá“,

      –        trieda 17: „Spojky na potrubia, objímky na potrubia, výstuže na potrubia, rúrky, vyššie uvedené nekovové výrobky; tesnenia,
         tesniaci materiál; materiál na tesnenie a na izoláciu; umelé hmoty ako polotovary; výrobky z umelej hmoty zahrnuté do triedy
         17“,

      –        trieda 19: „Stavebné hmoty; rúrky, kanalizácie, osobitne pre stavebníctvo; kanalizácie vody, odpadové rúrky; výstuže pre stavebníctvo;
         obloženie stien, stavebné panely, panely; nadstavce na komíny, dymové šachty komínov, poklopy na komíny, komínové nadstavce,
         komínové plášte, vyššie uvedené nekovové výrobky“,

      –        trieda 42: „Stavebné poradenstvo, stavebné plánovanie, inžinierske služby, technické plánovanie projektov; expertízy“.
      4        Ochranná známka CENTROTHERM bola 19. januára 2001 zapísaná ako ochranná známka Spoločenstva pre tovary a služby uvedené v bode
         3 vyššie.

      5        Žalobkyňa centrotherm Clean Solutions GmbH & Co. KG predložila 7. februára 2007 ÚHVT podľa článku 15 a článku 50 ods. 1 písm. a)
         nariadenia č. 40/94 návrh na výmaz [teraz návrh na zrušenie podľa článku 15 a článku 51 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 207/2009]
         ochrannej známky CENTROTHERM pre všetky zapísané tovary a služby.

      6        Návrh na zrušenie bol 15. februára 2007 doručený vedľajšiemu účastníkovi konania, ktorý bol vyzvaný, aby prípadne predložil
         pripomienky a dôkazy o riadnom používaní spornej ochrannej známky v trojmesačnej lehote.

      7        Vo svojich pripomienkach z 11. mája 2007 vedľajší účastník konania spochybnil návrh na zrušenie a s cieľom preukázať riadne
         používanie svojej ochrannej známky predložil tieto dôkazy:

      –        štrnásť digitálnych fotografií,
      –        štyri faktúry,
      –        vyhlásenie s názvom „eidesstattliche Versicherung“ (čestné vyhlásenie), ktoré vyhotovil pán W. ako konateľ vedľajšieho účastníka
         konania.

      8        Vedľajší účastník konania uviedol, že má k dispozícii množstvo ďalších kópií faktúr, ktoré zatiaľ nepredložil z dôvodu dôvernosti.
         Keďže tvrdil, že môže predložiť ďalšie dokumenty, požiadal zrušovacie oddelenie ÚHVT, aby v prípade, ak by si želalo predloženie
         ďalších dôkazov a dokumentov do spisu, nariadilo procesné opatrenie.

      9        Zrušovacie oddelenie rozhodlo 30. októbra 2007 o zrušení ochrannej známky CENTROTHERM, pričom konštatovalo, že dôkazy predložené
         vedľajším účastníkom konania nie sú dostatočné na preukázanie riadneho používania uvedenej ochrannej známky.

      10      Vedľajší účastník konania podal 14. decembra 2007 odvolanie proti tomuto rozhodnutiu, ktorému štvrtý odvolací senát ÚHVT čiastočne
         vyhovel rozhodnutím z 25. augusta 2009 (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“).

      11      Odvolací senát zrušil rozhodnutie zrušovacieho oddelenia a zamietol návrh na zrušenie pre tovary „potrubia na odvod spalín
         pre vykurovacie zariadenia, komínové rúry, rúrky pre kotly k vykurovacím zariadeniam; držiaky pre plynové horáky; mechanické
         súčiastky vykurovacích zariadení; mechanické súčiastky plynových zariadení; kohútiky pre potrubia; komínové dúchadlá“ patriace
         do triedy 11, „spojky na potrubia, objímky na potrubia, výstuže na potrubia, rúrky, vyššie uvedené nekovové výrobky“ patriace
         do triedy 17 a „rúrky, kanalizácie, osobitne pre stavebníctvo; odpadové rúrky; dymové šachty komínov“ patriace do triedy 19.
         V zostávajúcej časti odvolací senát odvolanie zamietol.

      12      Konkrétne odvolací senát usúdil, že dôkaz o riadnom používaní ochrannej známky CENTROTHERM vo vzťahu k obdobiu piatich rokov
         pred podaním návrhu na zrušenie, teda pred 7. februárom 2007 (ďalej len „relevantné obdobie“), bol pre tovary uvedené v bode
         11 vyššie predložený, lebo fotografie, ktoré vedľajší účastník konania poskytol, preukazujú charakter používania ochrannej
         známky a predložené faktúry dosvedčujú, že uvedené tovary boli uvádzané na trh pod spornou ochrannou známkou.

       Návrhy účastníkov konania
      13      Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

      –        zrušil napadnuté rozhodnutie v rozsahu, v akom vyhovelo návrhu na zrušenie ochrannej známky CENTROTHERM,
      –        zaviazal ÚHVT na náhradu trov konania.
      14      ÚHVT a vedľajší účastník konania navrhujú, aby Všeobecný súd:

      –        zamietol žalobu,
      –        zaviazal žalobkyňu na náhradu trov konania.
       Právny stav
       Tvrdenia účastníkov konania
      15      Na podporu svojej žaloby uvádza žalobkyňa jediný žalobný dôvod, ktorý je založený na nesprávnom posúdení dôkazov. Odvolací
         senát tým, že zastával názor, že dôkazy predložené vedľajším účastníkom konania sú postačujúce na preukázanie riadneho používania
         spornej ochrannej známky, porušil článok 51 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 207/2009, ako aj pravidlo 40 ods. 5 a pravidlo 22
         ods. 2 a 3 nariadenia Komisie (ES) č. 2868/95 z 13. decembra 1995, ktorým sa vykonáva nariadenie č. 40/94 (Ú. v. ES L 303,
         s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 189), v znení zmien a doplnení.

      16      Podľa žalobkyne posúdenie odvolacieho senátu nezohľadňuje požiadavky uložené relevantnými ustanoveniami a judikatúrou, a to
         dôkaz o charaktere, mieste, čase a rozsahu používania ochrannej známky. Žalobkyňa v podstate tvrdí, že na fotografiách nie
         je uvedený dátum, že na faktúrach nie je uvedená sporná ochranná známka, ale obchodné meno vedľajšieho účastníka konania,
         že čestné vyhlásenie konateľa vedľajšieho účastníka konania nemá dôkaznú hodnotu a že tieto rôzne dôkazy ako celok neumožňujú
         preukázať, že tovary vyobrazené na fotografiách boli počas relevantného obdobia skutočne uvedené na trh.

      17      ÚHVT spochybňuje tvrdenia žalobkyne a tvrdí, že hoci dokumenty v spise jednotlivo nepredstavujú adekvátne dôkazy o riadnom
         používaní, spoločne dokladajú, a to bez akýchkoľvek pochybností, používanie spornej ochrannej známky, ktoré si zaslúži byť
         kvalifikované ako riadne používanie.

      18      Vedľajší účastník konania tiež spochybňuje tvrdenia žalobkyne. Hoci pripúšťa, že fotografie založené do spisu boli vyhotovené
         po uplynutí relevantného obdobia, usudzuje, že je neprimerané od majiteľa ochrannej známky požadovať, aby predložil fotografie
         tovarov uvádzaných na trh pred niekoľkými mesiacmi, prípadne niekoľkými rokmi, na ktorých bude navyše uvedený dátum ich vyhotovenia
         počas relevantného obdobia. To totiž predpokladá, že majiteľ ochrannej známky bude z obozretnosti pravidelne vyhotovovať fotografie
         všetkých svojich tovarov a archivovať ich, aby ich mohol predložiť v prípade konania vo veci zrušenia. Podľa vedľajšieho účastníka
         konania takáto požiadavka nie je realistická.

      19      Navyše vedľajší účastník konania zdôrazňuje charakteristiky dotknutého trhu. V tejto súvislosti tvrdí, že tovary a služby
         chránené jeho ochrannou známkou sa nepredávajú konečnému spotrebiteľovi, ale stavebným podnikom. Predovšetkým sa neuvádzajú
         na trh v oblasti maloobchodného predaja alebo na internete, ale sú priamo ponúkané a dodávané obchodným zákazníkom. To znamená,
         že tovary, ktorých sa týka ochranná známka CENTROTHERM, nie sú predmetom reklamy v novinách, časopisoch, rozhlase, televízii
         či na internete, ale sú skôr predmetom reklamy na špecializovaných veľtrhoch alebo na prospektoch, obchodných listoch a na
         faktúrach vedľajšieho účastníka konania. Hlavným používaním ochrannej známky je najmä jej umiestňovanie na tovary a ich obaly,
         čiže na kartóny a palety.

      20      Podľa vedľajšieho účastníka konania sa na dotknutom trhu nepoužíva a nevykonáva podpora predaja veľkého počtu továrenských
         známok. Zatiaľ čo totiž kupujúci spotrebných výrobkov majú vo všeobecnosti prístup k veľkému počtu výrobkov tej istej povahy,
         ktoré ponúka veľký počet rôznych dodávateľov, a musia sa orientovať v závislosti od ochranných známok, kupujúci výrobkov relevantných
         v tejto veci vo všeobecnosti nakupujú u jediného dodávateľa v rámci dlhodobých časových období celú škálu výrobkov, príslušenstiev
         a súvisiacich služieb. Podľa vedľajšieho účastníka konania z tohto dôvodu spravidla názov či značka postačuje na rozlíšenie
         celej škály výrobkov, podobne ako ochranná známka.

       Posúdenie Všeobecným súdom
      21      Na úvod je potrebné pripomenúť konanie a cieľ, ktorý sleduje sankcia zrušenia ochrannej známky, ako aj zásady, ktorými sa
         riadi vykonávanie dôkazov v konaní vo veci zrušenia.

      22      Z článku 15 ods. 1 prvého pododseku a článku 51 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 207/2009 vyplýva, že práva majiteľa ochrannej
         známky Spoločenstva sa vyhlásia za zrušené na základe návrhu podaného na ÚHVT, ak sa ochranná známka nepretržite počas piatich
         rokov riadne nepoužívala v Európskej únii v súvislosti s tovarmi alebo so službami, pre ktoré bola zapísaná, a pre skutočnosť,
         že sa nepoužívala, neexistuje žiadny náležitý dôvod.

      23      Pravidlo 40 ods. 5 nariadenia č. 2868/95 stanovuje, že ÚHVT v prípade návrhu na zrušenie stanoví majiteľovi ochrannej známky
         Spoločenstva lehotu, v ktorej predloží dôkaz o používaní ochrannej známky. Ak dôkaz nie je predložený v stanovenej lehote,
         ochranná známka Spoločenstva sa vyhlási za zrušenú. Podľa pravidla 22 ods. 3 nariadenia č. 2868/95, ktoré sa uplatňuje na
         návrhy na zrušenie podľa pravidla 40 ods. 5 tohto, sa dôkaz o používaní ochrannej známky musí týkať miesta, času, rozsahu
         a charakteru používania.

      24      Ratio legis požiadavky, podľa ktorej musí byť ochranná známka na to, aby bola chránená podľa práva Únie, riadne používaná, spočíva v skutočnosti,
         že register ÚHVT sa nemôže stať strategickou a statickou zásobárňou, ktorá neaktívnemu držiteľovi poskytuje právny monopol
         na neurčitý čas. Naopak, v súlade s odôvodnením č. 10 nariadenia č. 207/2009 musí uvedený register verne odrážať údaje, ktoré
         podniky skutočne používajú na trhu na odlíšenie svojich tovarov a služieb v hospodárskom živote (pozri v tomto zmysle a analogicky
         uznesenie Súdneho dvora z 27. januára 2004, La Mer Technology, C‑259/02, s. I‑1159, body 18 až 22).

      25      Podľa judikatúry je ochranná známka riadne používaná, ak sa používa v súlade s jej základnou funkciou zaručiť totožnosť pôvodu
         tovarov alebo služieb, pre ktoré je zapísaná, aby vytvárala alebo zachovávala odbyt pre tieto tovary a služby, pričom je vylúčené
         symbolické používanie, ktorého účelom je len zachovanie práv z ochrannej známky. Navyše podmienka týkajúca sa riadneho používania
         ochrannej známky vyžaduje, aby sa táto ochranná známka navonok a verejne používala tak, ako je chránená na relevantnom území
         [pozri rozsudok Súdu prvého stupňa z 27. septembra 2007, La Mer Technology/ÚHVT – Laboratoires Goëmar (LA MER), T‑418/03,
         neuverejnený v Zbierke, bod 54 a tam citovanú judikatúru].

      26      Aj keď pojem riadne používanie teda bráni tomu, aby sa akékoľvek minimálne a nedostatočné používanie považovalo za skutočné
         a efektívne používanie ochrannej známky na určenom trhu, skutočnosťou zostáva, že požiadavka riadneho používania nesmeruje
         ani k hodnoteniu obchodnej úspešnosti, ani ku kontrolovaniu hospodárskej stratégie podniku, ani k vyhradeniu ochrany ochranných
         známok iba pre ich kvantitatívne významné obchodné využitie [rozsudok Súdu prvého stupňa z 23. februára 2006, Il Ponte Finanziaria/ÚHVT
         – Marine Enterprise Projects (BAINBRIDGE), T‑194/03, Zb. s. II‑445, bod 32].

      27      Konkrétnejšie, na preskúmanie riadnej povahy používania ochrannej známky, o ktorú ide v prejednávanej veci, treba uskutočniť
         celkové posúdenie dôkazov uvedených v spise a zohľadniť všetky okolnosti, ktoré sú v prejednávanej veci relevantné. Také posúdenie
         musí spočívať na všetkých skutočnostiach a okolnostiach, ktoré môžu preukázať jej skutočné obchodné používanie, čo sú najmä
         používanie považované v príslušnom ekonomickom odvetví za dostačujúce na udržanie alebo vytvorenie podielu na trhu pre tovary
         alebo služby chránené ochrannou známkou, povaha týchto tovarov alebo služieb, vlastnosti trhu, rozsah a frekventovanosť používania
         ochrannej známky (pozri rozsudok LA MER, už citovaný, body 53 až 55 a tam citovanú judikatúru).

      28      Čo sa týka rozsahu používania predmetnej ochrannej známky, treba najmä zohľadniť jednak obchodný objem všetkých úkonov spojených
         s používaním a jednak dĺžku obdobia, počas ktorého dochádzalo k úkonom spojeným s používaním, ako aj frekventovanosť týchto
         úkonov (pozri rozsudok LA MER, už citovaný, bod 56 a tam citovanú judikatúru). Toto posúdenie predpokladá určitú vzájomnú
         závislosť medzi zohľadňovanými okolnosťami. Malý objem tovarov alebo služieb uvedených na trh pod uvedenou ochrannou známkou
         sa teda môže kompenzovať vysokou intenzitou alebo určitou časovou stálosťou používania tejto ochrannej známky a naopak (pozri
         rozsudok LA MER, už citovaný, bod 57 a tam citovanú judikatúru).

      29      Čím viac je však obmedzený obchodný objem využívania ochrannej známky, tým je nevyhnutnejšie, aby majiteľ ochrannej známky
         predložil dodatočné údaje umožňujúce odstrániť možné pochybnosti o riadnej povahe používania dotknutej ochrannej známky [rozsudok
         Všeobecného súdu z 18. januára 2011, Advance Magazine Publishers/ÚHVT – Capela & Irmãos (VOGUE), T‑382/08, neuverejnený v Zbierke,
         bod 31].

      30      Okrem toho riadne používanie ochrannej známky nemožno preukázať pravdepodobnosťou alebo domnienkami, ale musí byť založené
         na konkrétnych skutočnostiach a cieľoch, ktoré preukazujú skutočné a dostačujúce používanie ochrannej známky na predmetnom
         trhu (pozri rozsudok LA MER, už citovaný, bod 59 a tam citovanú judikatúru).

      31      S prihliadnutím na tieto úvahy je potrebné posúdiť, či sa odvolací senát oprávnene domnieval, že dôkazy predložené vedľajším
         účastníkom konania nepreukazujú riadne používanie ochrannej známky CENTROTHERM pre iné tovary a služby než tie, ktoré sú uvedené
         v bode 11 vyššie. Podľa žalobkyne nie je záver odvolacieho senátu dostatočne skutkovo opodstatnený.

      32      V prejednávanej veci sú dôkazmi, ktoré vedľajší účastník konania predložil zrušovaciemu oddeleniu na preukázanie riadneho
         používania svojej ochrannej známky, čestné vyhlásenie jeho konateľa, štyri faktúry a štrnásť digitálnych fotografií.

      33      Na úvod treba konštatovať, že z úvah odvolacieho senátu nevyplýva, že by jeho záver týkajúci sa preukázania riadneho používania
         pre tovary citované v bode 11 vyššie bol založený na čestnom vyhlásení konateľa vedľajšieho účastníka konania. Ako totiž vyplýva
         z bodov 26 až 30 napadnutého rozhodnutia, odvolací senát viedla ku konštatovaniu, že riadne používanie ochrannej známky CENTROTHERM
         bolo preukázané, interakcia medzi dôkaznou hodnotou fotografií a dôkaznou hodnotou štyroch faktúr. Odkazy na uvedené vyhlásenie,
         ktoré boli vykonané v bodoch 27 a 31 napadnutého rozhodnutia, smerujú len k poukázaniu na nedostatky tohto vyhlásenia a na
         neexistenciu postačujúcich dôkazov potvrdzujúcich jeho obsah.

      34      Z toho vyplýva, že treba preskúmať, či celkové posúdenie fotografií a štyroch faktúr umožňuje dospieť k záveru, že sporná
         ochranná známka bola riadne používaná v súlade so zásadami stanovenými v judikatúre citovanej v bodoch 25 až 29 vyššie.

      35      V tejto súvislosti treba uviesť, že pokiaľ ide o štyri faktúry, tri z nich sú z júla 2006 a týkajú sa Dánska, Maďarska a Slovenska
         a jedna z nich je z januára 2007 a týka sa Nemecka. Slovo „centrotherm“ je uvedené v záhlaví uvedených faktúr a je k nemu
         pripojené logo vedľajšieho účastníka konania, ktoré plní funkciu obchodného mena, a jeho poštovná adresa.

      36      Tieto faktúry svedčia o tom, že vedľajší účastník konania predal štyrom zákazníkom rôzne výrobky z oblasti inštalatérstva
         (rúrky, objímky, prípojky pre kotly k vykurovacím zariadeniam, revízne kolená potrubí, záklopky pre systémy na odvod spalín)
         za sumu, ktorá vrátane faktúry z roku 2007 zodpovedá menej ako 0,03 % obratu, ktorý vedľajší účastník konania podľa vyhlásenia
         svojho konateľa dosiahol v roku 2006 predajom tovarov s ochrannou známkou CENTROTHERM.

      37      Z toho vyplýva, že vedľajší účastník konania predložil ÚHVT pomerne slabé dôkazy o predaji v pomere k sume, ktorú uviedol
         vo vyhlásení svojho konateľa. No aj za predpokladu, že by odvolací senát uvedené vyhlásenie zohľadnil, by bolo potrebné konštatovať,
         že v spise sa nenachádzajú dostatočné dôkazy, ktoré by potvrdzovali jeho obsah, pokiaľ ide o hodnotu predajov. Navyše, čo
         sa týka časového hľadiska používania ochrannej známky, uvedené faktúry sa týkajú veľmi krátkeho obdobia, dokonca len konkrétnych
         dátumov, a to 12., 18. a 21. júla 2006 a 9. januára 2007.

      38      Pokiaľ ide o predložené fotografie, je nutné konštatovať, že ochranná známka CENTROTHERM je jasne viditeľná len na siedmich
         zo štrnástich fotografií, a to:

      –        ako odtlačok na dvoch rúrkach,
      –        ako odtlačok na dvoch predmetoch, ktoré vyzerajú ako časti rúrok,
      –        ako samolepiaca nálepka umiestnená na predmet, ktorý vyzerá ako paleta, a na dvoch kartónoch.
      39      Na štyroch ďalších fotografiách nie je možné rozoznať ani náznaky spornej ochrannej známky.

      40      Na troch posledných fotografiách možno rozpoznať náznaky ochrannej známky CENTROTHERM, a to:

      –        písmená „centroth“ na ústí rúrky,
      –        logo vedľajšieho účastníka konania, ako aj nečitateľný text v blízkosti tohto loga, ktorý pravdepodobne zodpovedá textu v záhlaví
         predložených faktúr, na rúrke a na predmete, ktorý vyzerá ako ústie rúrky.

      41      Na žiadnej z týchto fotografií nie je uvedený dátum, avšak ako bolo uvedené v bode 18 vyššie, vedľajší účastník konania na
         pojednávaní pripustil, že tieto fotografie boli nasnímané po uplynutí relevantného obdobia. Okrem toho uvedené fotografie
         neumožňujú identifikovať výrobky, ktoré sú zabalené na palete a v dvoch kartónoch so samolepiacimi nálepkami CENTROTHERM.
         Hoci na dvoch z týchto samolepiacich nálepiek sa nachádza označenie týkajúce sa inštalatérstva, ani fotografie, ani faktúry
         neobsahujú údaje umožňujúce odvodiť, čo tieto obaly skutočne obsahovali.

      42      Navyše žiadne z čísiel tovarov, ktoré sú identifikovateľné na samolepiacich nálepkách, nezodpovedá číslam tovarov, ktoré sú
         uvedené na faktúrach predložených vedľajším účastníkom konania. Z toho vyplýva, že na základe predložených fotografií a faktúr
         nie je možné dospieť k záveru, že tovary a obaly zobrazené na predložených fotografiách vedľajší účastník konania skutočne
         uvádzal na trh počas relevantného obdobia.

      43      Je teda nutné konštatovať, že celkové posúdenie dôkazov, ktoré sú uvedené v bodoch 35 až 42 vyššie, neumožňuje bez toho, aby
         sa uchýlilo k pravdepodobnosti alebo domnienkam, dospieť k záveru, že sporná ochranná známka bola riadne používaná počas relevantného
         obdobia pre tovary uvedené v bode 11 vyššie.

      44      Z toho vyplýva, že odvolací senát sa dopustil nesprávneho posúdenia, keď zastával názor, že vedľajší účastník konania predložil
         pre uvedené tovary dôkaz o riadnom používaní ochrannej známky CENTROTHERM.

      45      Tvrdenia vedľajšieho účastníka konania, uvedené v bodoch 18 až 20 vyššie, podľa ktorých v podstate špecifickosť trhu sťažuje
         zhromažďovanie dôkazov, nemôžu tento záver spochybniť.

      46      Spôsoby dokazovania a dôkazné prostriedky týkajúce sa riadneho používania ochrannej známky totiž nie sú obmedzené. Záver Všeobecného
         súdu, podľa ktorého sa v prejednávanej veci nepreukázalo riadne používanie, nie je založený na požiadavke mimoriadne vysokého
         prahu dôkazu, ale na skutočnosti, že vedľajší účastník konania sa rozhodol obmedziť predloženie dôkazov (pozri bod 8 vyššie).
         Zrušovaciemu oddeleniu boli doručené fotografie horšej kvality týkajúce sa predmetov, na ktorých uvedené čísla výrobkov nezodpovedajú
         výrobkom, ktoré sa na základe veľmi malého počtu faktúr predali. Navyše sa uvedené faktúry týkajú krátkeho časového obdobia
         a svedčia o predajoch minimálnej hodnoty v porovnaní s predajom, ktorý vedľajší účastník konania údajne zrealizoval. Treba
         tiež konštatovať, že vedľajší účastník konania na pojednávaní potvrdil, že neexistuje nijaká priama spojitosť medzi faktúrami
         a fotografiami, ktoré predložil ÚHVT.

      47      Žalobe sa teda vyhovuje.

       O trovách
      48      Podľa článku 87 ods. 2 rokovacieho poriadku Všeobecného súdu účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť
         trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže ÚHVT nemal vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu
         trov konania, ktoré vznikli žalobkyni, v súlade s jej návrhmi. Keďže vedľajší účastník konania nemal úspech vo svojich návrhoch,
         znáša svoje vlastné trovy konania.

      Z týchto dôvodov
      VŠEOBECNÝ SÚD (šiesta komora)
      rozhodol a vyhlásil:
      1.      Rozhodnutie štvrtého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) z 25. augusta
            2009 (vec R 6/2008‑4) sa zrušuje v rozsahu, v akom čiastočne zrušilo rozhodnutie zrušovacieho oddelenia z 30. októbra 2007.
      2.      ÚHVT znáša svoje vlastné trovy konania a je povinný nahradiť trovy konania, ktoré vznikli centrotherm Clean Solutions GmbH & Co.
            KG.
      3.      Centrotherm Systemtechnik GmbH znáša svoje vlastné trovy konania.

               Moavero Milanesi

               Wahl

               Soldevila Fragoso

         Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 15. septembra 2011.
      Podpisy
      * Jazyk konania: nemčina.


title: Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 25. septembra 2008. # Hakan Er proti Wetteraukreis. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Verwaltungsgericht Gießen - Nemecko. # Dohoda o pridružení medzi EHS a Tureckom - Rozhodnutie asociačnej rady č. 1/80 - Článok 7 prvý odsek druhá zarážka - Právo na pobyt plnoletého dieťaťa tureckého pracovníka - Nevykonávanie závislej činnosti - Podmienky straty nadobudnutých práv. # Vec C-453/07.

text:
      Vec C‑453/07
      Hakan Er
      proti
      Wetteraukreis
      (návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný
      Verwaltungsgericht Giessen)
      „Dohoda o pridružení medzi EHS a Tureckom – Rozhodnutie asociačnej rady č. 1/80 – Článok 7 prvý odsek druhá zarážka – Právo plnoletého dieťaťa tureckého pracovníka na pobyt – Nevykonávanie závislej činnosti – Podmienky straty nadobudnutých práv“
      Abstrakt rozsudku
      Medzinárodné dohody – Dohoda o pridružení medzi EHS a Tureckom – Asociačná rada zriadená dohodou o pridružení medzi EHS a
            Tureckom – Rozhodnutie č. 1/80 – Zlúčenie rodiny
      (Rozhodnutie asociačnej rady medzi EHS a Tureckom č. 1/80, článok 7 prvý odsek)
      Turecký štátny príslušník, ktorému bolo v čase, keď bol dieťaťom, udelené povolenie na vstup na územie členského štátu v rámci
         zlúčenia rodiny a ktorý nadobudol právo slobodného prístupu k akejkoľvek závislej činnosti podľa svojho výberu na základe
         článku 7 prvého odseku druhej zarážky rozhodnutia asociačnej rady medzi EHS a Tureckom č. 1/80, nestráca právo na pobyt v tomto
         štáte, ktoré je dôsledkom tohto práva slobodného prístupu, aj keď vo veku 23 rokov nevykonával závislú činnosť od ukončenia
         svojej školskej dochádzky vo veku svojich 16 rokov a zúčastňoval sa štátnych programov zameraných na získanie zamestnania,
         avšak bez toho, aby ich dokončil.

      (pozri bod 35 a výrok)

ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (tretia komora)
      z 25. septembra 2008 (*)

      „Dohoda o pridružení medzi EHS a Tureckom – Rozhodnutie asociačnej rady č. 1/80 – Článok 7 prvý odsek druhá zarážka – Právo plnoletého dieťaťa tureckého pracovníka na pobyt – Nevykonávanie závislej činnosti – Podmienky straty nadobudnutých práv“
      Vo veci C‑453/07,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Verwaltungsgericht Gießen
         (Nemecko) z 24. septembra 2007 a doručený Súdnemu dvoru 4. októbra 2007, ktorý súvisí s konaním:

      Hakan Er
      proti
      Wetteraukreis,
      SÚDNY DVOR (tretia komora),
      v zložení: predseda tretej komory A. Rosas, sudcovia U. Lõhmus, J. N. Cunha Rodrigues, A. Ó Caoimh a P. Lindh (spravodajkyňa),
      generálny advokát: P. Mengozzi,
      tajomník: R. Grass,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        H. Er, v zastúpení: C. Momberger, Rechtsanwalt,
      –        Wetteraukreis, v zastúpení: E. Meiß, splnomocnený zástupca,
      –        nemecká vláda, v zastúpení: M. Lumma a J. Möller, splnomocnení zástupcovia,
      –        Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: V. Kreuschitz a G. Rozet, splnomocnení zástupcovia,
      so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 7 prvého odseku druhej zarážky rozhodnutia asociačnej rady
         č. 1/80 z 19. septembra 1980 o rozvoji asociácie (ďalej len „rozhodnutie č. 1/80“). Asociačná rada bola zriadená Asociačnou
         dohodou medzi Európskym hospodárskym spoločenstvom a Tureckom, ktorá bola podpísaná 12. septembra 1963 v Ankare Tureckou republikou
         na jednej strane a členskými štátmi EHS a Spoločenstvom na strane druhej a ktorá bola uzavretá, schválená a potvrdená v mene
         Spoločenstva rozhodnutím Rady 64/732/EHS z 23. decembra 1963 (Ú. v. ES 1964, 217, s. 3685; Mim. vyd. 11/011, s. 10).

      2        Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi pánom Er, tureckým štátnym príslušníkom, a Wetteraukreis (obvod Wetterau), v súvislosti
         s konaním o vyhostení z nemeckého územia.

       Právny rámec
      3        Článok 6 ods. 1 rozhodnutia č. 1/80 znie:

      „1.      S výhradou ustanovení článku 7 o slobodnom prístupe rodinných príslušníkov k zamestnaniu turecký pracovník, ktorý patrí do
         legálneho trhu práce v členskom štáte:

      –        má právo v tomto členskom štáte, po roku legálneho zamestnania, na obnovu svojho pracovného povolenia u toho istého zamestnávateľa,
         ak má voľné pracovné miesto,

      –        má právo v tomto členskom štáte, po troch rokoch legálneho zamestnania, a s výhradou prednosti poskytovanej pracovníkom z členských
         štátov Spoločenstva, odpovedať na pracovnú ponuku v rovnakej profesii u zamestnávateľa podľa svojho výberu, urobenú za obvyklých
         podmienok, zaregistrovanú na úrade práce v tomto členskom štáte,

      –        požíva v tomto členskom štáte, po štyroch rokoch legálneho zamestnania, výhodu slobodného prístupu ku každej závislej činnosti
         podľa svojho výberu.“ [neoficiálny preklad]

      4        Článok 7 rozhodnutia č. 1/80 stanovuje:

      „Rodinní príslušníci tureckého pracovníka, ktorý patrí do legálneho trhu práce v tomto členskom štáte, ktorí získali povolenie
         sa k nemu pripojiť:

      –        majú právo odpovedať – s výhradou prednosti poskytovanej pracovníkom z členských štátov Spoločenstva – na každú pracovnú ponuku,
         ak tam bývajú legálne aspoň tri roky,

      –        požívajú tam právo na slobodný prístup ku každej závislej činnosti podľa svojho výberu, ak tam legálne bývajú aspoň päť rokov.
      Deti tureckých pracovníkov, ktoré v prijímajúcom členskom štáte absolvovali odbornú prípravu, môžu nezávisle od dĺžky ich
         pobytu v tomto členskom štáte a s podmienkou, že jeden z rodičov vykonával legálne zamestnanie v tomto členskom štáte aspoň
         tri roky, odpovedať v tomto členskom štáte na každú pracovnú ponuku.“ [neoficiálny preklad]

      5        V súlade s článkom 14 ods. 1 tohto rozhodnutia:

      „Ustanovenia tohto oddielu sa aplikujú s výhradou obmedzení odôvodnených zaistením verejného poriadku, bezpečnosti a verejného
         zdravia.“ [neoficiálny preklad]

       Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
      6        Z vnútroštátneho rozhodnutia vyplýva, že pán Er sa narodil 1. apríla 1984 v Turecku. O dva roky neskôr v roku 1986 sa v rámci
         zlúčenia rodiny presťahoval k svojmu otcovi žijúcemu v Berlíne, ktorý v tom čase patril do legálneho trhu práce v Spolkovej
         republike Nemecko a na území Nemecka žil spolu s otcom aspoň 5 rokov. Otec sa neskôr vrátil naspäť do Turecka bez svojej rodiny.

      7        V roku 1998 pán Er požiadal prvýkrát o udelenie povolenia na pobyt, ktoré mu bolo udelené na jeden a pol roka. Tento dokument
         obsahuje poznámku: „matke bolo udelené povolenie na pobyt na dobu neurčitú“, ako aj „otec prihlásený v Berlíne“.

      8        Pán Er ukončil školskú dochádzku v roku 2000 vo veku 16 rokov bez toho, aby získal diplom. Jeho povolenie na pobyt bolo predĺžené
         do 21. marca 2002.

      9        V roku 2002 požiadal pán Er o udelenie druhého povolenia na pobyt, ktoré mu bolo udelené do apríla 2003, teda do dňa, kedy
         zanikne vyživovacia povinnosť jeho matky. Pán Er potom podal žiadosť o predĺženie platnosti jeho povolenia na pobyt, ktoré
         mu bolo priznané na jeden rok napriek tomu, že nastali zmeny v jeho situácii, to znamená, že jeho matka nemala viac voči nemu
         vyživovaciu povinnosť a že sociálna dávka v hmotnej núdzi mu bola vyplácaná počas štyroch mesiacov. Cudzinecký úrad príslušný
         pre obvod Wetterau (ďalej len „cudzinecký úrad“) však vyžadoval od pána Er, aby vynaložil úsilie s cieľom nájsť si prácu.

      10      Pán Er sa zúčastnil na kurze na zlepšenie kvalifikačných a profesijných šancí, ale prerušil svoju účasť z dôvodu nedostatočných
         schopností. Bola mu poskytovaná sociálna pomoc počas jedného mesiaca a zaregistroval sa ako nezamestnaný so záujmom získať
         prácu.

      11      V septembri 2004 pán Er podal novú žiadosť o predĺženie platnosti.

      12      Počas skúmania tejto žiadosti cudzinecký úrad viackrát komunikoval s pánom Er. Pán Er oznámil, že sa pokúša nájsť si prácu,
         že by ju mal získať na základe predloženia potvrdenia o bezúhonnosti a že sa skontaktuje neskôr s cudzineckým úradom. Uvedené
         prísľuby však pán Er nesplnil a pán Er nebol zamestnaný. Počas 18 mesiacov mu bola vyplácaná podpora v nezamestnanosti.

      13      Rozhodnutím zo 17. augusta 2005 cudzinecký úrad zamietol žiadosť pána Er o predĺženie povolenia na pobyt zo septembra 2004
         a stanovil mu lehotu na vycestovanie pod hrozbou vyhostenia do Turecka.

      14      Podľa tohto rozhodnutia právo na pobyt podľa článku 7 prvej vety rozhodnutia č. 1/80 predpokladá, že oprávnený v čase podania
         svojej žiadosti je k dispozícii na pracovnom trhu a v dohľadnej dobe má reálne šance na získanie práce. Cudzinecký úrad sa
         domnieval, že obmedzenie pobytu na 6 mesiacov na účely hľadania zamestnania preto nemožno v zásade spochybniť.

      15      Pán Er podal 9. septembra 2005 proti tomuto rozhodnutiu sťažnosť, o ktorej sa zatiaľ nerozhodlo. Súčasne podal na príslušnom
         súde návrh na vydanie predbežného opatrenia, na základe ktorého súd uznesením zo 4. decembra 2006 priznal sťažnosti odkladný
         účinok.

      16      Počas konania o nariadení predbežného opatrenia pán Er tvrdil, že sa veľmi snaží nájsť si prácu. Predložil list školy odborného
         výcviku z Frankfurtu nad Mohanom z 20. decembra 2005, ktorým bol pozvaný na účasť na programe pomoci pri zamestnaní počas
         jedného mesiaca. Pán Er sa začal zúčastňovať tohto programu, ale prerušil svoju účasť, pretože projekt nebol pre neho vhodný.
         Správa o hodnotení schopností pána Er uvádzala, že jeho schopnosti boli podpriemerné, vykazuje malú výdrž a je veľmi nedochvíľny.
         Považovalo sa za zmysluplné okamžité zaradenie na trh práce, keďže pokračovanie v kvalifikácii nebolo zmysluplné. Pán Er bol
         naopak považovaný za schopného vykonávať jednoduchú a stále sa opakujúcu prácu.

      17      Pánovi Er sa preto sprostredkovala práca na letisku, čo predpokladalo vykonanie odborného výcviku v rámci školenia. Na základe
         pozitívneho priebehu tohto školenia na začiatku februára 2006 sa predvídalo jeho zaradenie ako obsluhy batožiny na frankfurtskom
         letisku.

      18      Vnútroštátny súd zdôrazňuje, že nedošlo k odovzdaniu žiadosti o prácu potenciálnemu zamestnávateľovi, pretože žalobca nepredložil
         potvrdenie o bezúhonnosti.

      19      Pán Er neuvádza žiadnu ďalšiu účasť na programe pomoci pri zamestnaní alebo na odmeňovanej činnosti okrem jedného zamestnania
         na jeden deň.

      20      Vnútroštátny súd tiež odkazuje na úradný prípis Spolkovej agentúry práce z 18. augusta 2006 o pohovore s pánom Er. Podľa tohto
         prípisu pán Er nepreukázal žiadnu snahu na zaradenie sa do pracovného procesu. Má ďalej problém s dlhmi a jeho matka ho chce
         vysťahovať z bytu.

      21      Po skončení konania o nariadení predbežného opatrenia podal pán Er 22. januára 2007 žalobu, na základe ktorej sa začalo konanie
         vo veci samej. Ňou sa domáha toho, aby bola cudzineckému úradu uložená povinnosť predĺžiť mu povolenie na pobyt, a to z toho
         dôvodu, že má naň právny nárok podľa článku 7 prvého odseku rozhodnutia č. 1/80, a to bez ohľadu na to, či vykonáva zamestnanie
         na území Nemecka, alebo sa oň usiluje.

      22      Vnútroštátne rozhodnutie uvádza, že pánovi Er nie sú v súčasnosti poskytované sociálne dávky, ale že so zreteľom na jeho zdržanlivosť,
         pokiaľ ide o zamestnanie sa, bude môcť trvalo zabezpečiť svoje prežitie len prostredníctvom sociálnych dávok.

      23      Za týchto podmienok Verwaltungsgericht Gießen rozhodol o prerušení konania a položil Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:

      „Stráca turecký štátny príslušník, ktorý dostal ako rodinný príslušník povolenie na to, aby sa prisťahoval k svojmu otcovi
         žijúcemu v Nemecku, ktorý ako turecký pracovník patril do legálneho trhu práce v tejto krajine, a ktorý získal na základe
         skoršieho päťročného riadneho spolužitia so svojím otcom právne postavenie podľa článku 7 prvého odseku druhej zarážky rozhodnutia
         č. 1/80, toto právne postavenie z dôvodu, že viac ako sedem rokov od ukončenia školskej dochádzky, až na jeden údajný jednodňový
         pokus pracovať, nevykonával žiadnu zárobkovú činnosť, okrem toho predčasne prerušil účasť na akýchkoľvek podporných opatreniach
         štátu zameraných na získanie zamestnania a sám sa o získanie zamestnania vážne neusiluje, ale namiesto toho žije striedavo
         z dávok sociálnej pomoci, príspevkov svojej matky žijúcej v Nemecku a prostriedkov neznámeho pôvodu?“

       O prejudiciálnej otázke
      24      Svojou prejudiciálnou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či turecký štátny príslušník, ktorý má v členskom štáte
         právo na slobodný prístup k akejkoľvek závislej činnosti podľa svojho výberu na základe článku 7 prvého odseku druhej zarážky
         rozhodnutia č. 1/80, stráca svoje právo na pobyt v tomto členskom štáte a rovnako aj toto právo na slobodný prístup z toho
         dôvodu, že po dosiahnutí veku 23 rokov nevykonával závislú činnosť od ukončenia svojej školskej dochádzky vo veku svojich
         16 rokov a zúčastňoval sa na štátnych programoch zameraných na získanie zamestnania, avšak bez toho, aby ich dokončil.

      25      Na účely odpovede na túto otázku je potrebné pripomenúť, že článok 7 prvý odsek rozhodnutia č. 1/80 má priamy účinok v členských
         štátoch, a preto sa tureckí štátni príslušníci, ktorí spĺňajú podmienky uvedeného článku, môžu priamo dovolávať práv, ktoré
         im priznáva. Obzvlášť majú právo na základe druhej zarážky tohto ustanovenia na slobodný prístup k akejkoľvek závislej činnosti
         podľa svojho výberu v prijímajúcom členskom štáte potom, ako sa na jeho území v súlade s právom zdržiavajú minimálne päť rokov
         (pozri rozsudky zo 17. apríla 1997, Kadiman, C‑351/95, Zb. s. I‑2133, body 27 a 28, ako aj z 18. júla 2007, Derin, C‑325/05,
         Zb. s. I‑6495, bod 47).

      26      Práva, ktoré toto ustanovenie priznáva dieťaťu tureckého pracovníka v oblasti zamestnanosti v dotknutom členskom štáte, nutne
         zahŕňajú aj existenciu súbežného práva na pobyt v prospech dotknutej osoby, inak by bolo právo prístupu na trh práce a právo
         skutočného výkonu závislej činnosti zbavené akéhokoľvek účinku (pozri najmä rozsudky z 11. novembra 2004, Cetinkaya, C‑467/02,
         Zb. s. I‑10895, bod 31, a Derin, už citovaný, bod 47).

      27      Súdny dvor sa domnieval, že nepodmienené právo prístupu k akejkoľvek činnosti slobodne zvolenej dotknutou osobou by bolo zbavené
         akejkoľvek podstaty, pokiaľ by príslušné vnútroštátne úrady mali možnosť podmieniť alebo obmedziť akýmkoľvek spôsobom uplatňovanie
         presných práv, ktoré tureckému prisťahovalcovi priznáva priamo rozhodnutie č. 1/80 (pozri rozsudok zo 16. marca 2000, Ergat,
         C‑329/97, Zb. s. I‑1487, bod 41).

      28      Z toho vyplýva, že členské štáty nemajú viac možnosť prijať opatrenia týkajúce sa pobytu, ktoré môžu obmedziť výkon práv,
         ktoré výslovne zveruje rozhodnutie č. 1/80 dotknutej osobe, ktorá spĺňa ich podmienky a v dôsledku tejto skutočnosti je teda
         už v súlade s právom integrovaná do prijímajúceho členského štátu (pozri rozsudok Ergat, už citovaný, bod 42).

      29      Obzvlášť je dôležité nezbaviť takúto osobu jej práva na pobyt presne v čase, keď slobodným prístupom k zamestnaniu podľa svojej
         voľby sa má možnosť začleniť trvalo do prijímajúceho členského štátu (pozri v tomto zmysle rozsudok Ergat, už citovaný, bod
         43).

      30      Súdny dvor takto ustálene rozhodol, že práva, ktoré článok 7 prvý odsek rozhodnutia č. 1/80 priznáva rodinným príslušníkom
         tureckého pracovníka, ktorí spĺňajú podmienky stanovené v tomto ustanovení, možno obmedziť len v dvoch prípadoch. Buď prítomnosť
         tureckého prisťahovalca na území prijímajúceho členského štátu predstavuje vzhľadom na jeho osobné správanie reálne a závažné
         nebezpečenstvo pre verejný poriadok, bezpečnosť alebo verejné zdravie v zmysle článku 14 ods. 1 tohto rozhodnutia, alebo dotknutá
         osoba opustí územie tohto členského štátu na dlhšie obdobie a bez náležitých dôvodov (pozri rozsudky Ergat, už citovaný, body
         45, 46 a 48; Cetinkaya, už citovaný, body 36 a 38; Derin, už citovaný, bod 54; rozsudky zo 7. júla 2005 Aydinli, C‑373/03,
         Zb. s. I‑6181, bod 27, zo 16. februára 2006, Torun, C‑502/04, Zb. s. I‑1563, bod 21, a zo 4. októbra 2007, Polat, C‑349/06,
         Zb. s. I‑8167, bod 21).

      31      Súdny dvor z toho vyvodil záver, že tureckého štátneho príslušníka, ktorému boli priznané práva podľa článku 7 rozhodnutia
         č. 1/80 nemožno týchto práv zbaviť z dôvodu nevykonávania zamestnania spôsobeného odsúdením na nepodmienečný trest odňatia
         slobody, hoci uložený na niekoľko rokov, ani z dôvodu, že nikdy nezískal práva v oblasti zamestnanosti ani právo na pobyt
         podľa článku 6 ods. 1 tohto rozhodnutia. Rozhodol tak, že na rozdiel od tureckých pracovníkov, na ktorých sa vzťahuje toto
         posledné uvedené ustanovenie, postavenie rodinných príslušníkov upravené v článku 7 tohto rozhodnutia nezávisí od výkonu závislej
         činnosti (pozri rozsudok Derin, už citovaný, bod 56).

      32      Takto okolnosť, že dotknutá osoba nebola k dispozícii na pracovnom trhu počas viacerých rokov nebráni tomu, aby sa vychádzalo
         z ustanovení článku 7 prvého odseku druhej zarážky rozhodnutia č. 1/80 pri domáhaní sa práva na pobyt v prijímajúcom členskom
         štáte (pozri rozsudok Polat, už citovaný, bod 21).

      33      Tieto úvahy sa uplatňujú o to viac na tureckého štátneho príslušníka, akým je pán ER, ktorý neopustil trh práce. Okolnosť,
         že vo veku 23 rokov nevykonáva stále závislú činnosť, nie je prekážkou pre priznanie práva na pobyt.

      34      Turecký štátny príslušník, ktorý sa pripojí k svojim rodičom v členskom štáte v rámci zlúčenia rodiny a ktorý žil s nimi od
         svojich dvoch rokov, totiž spĺňa podmienky článku 7 prvého odseku druhej zarážky rozhodnutia č. 1/80. Ak po dosiahnutí veku
         23 rokov stále nevykonáva závislú činnosť, napriek tomu nestráca svoje právo na pobyt. Naopak, je dôležité nezbaviť ho tohto
         práva, bez ktorého by nemal prístup k takejto činnosti a k výkonu práva, ktoré mu priznáva toto ustanovenie preto, aby sa
         integroval v prijímajúcom členskom štáte.

      35      Preto treba odpovedať na položenú otázku tak, že turecký štátny príslušník, ktorému bolo v čase, keď bol dieťaťom, udelené
         povolenie na vstup na územie členského štátu v rámci zlúčenia rodiny a ktorý nadobudol právo slobodného prístupu k akejkoľvek
         závislej činnosti podľa svojho výberu na základe článku 7 prvého odseku druhej zarážky rozhodnutia č. 1/80, nestráca právo
         na pobyt v tomto štáte, ktoré je dôsledkom tohto práva slobodného prístupu, aj keď vo veku 23 rokov nevykonával závislú činnosť
         od ukončenia svojej školskej dochádzky vo veku svojich 16 rokov a zúčastňoval sa štátnych programov zameraných na získanie
         zamestnania, avšak bez toho, aby ich dokončil.

       O trovách
      36      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:
      Turecký štátny príslušník, ktorému bolo v čase, keď bol dieťaťom, udelené povolenie na vstup na územie členského štátu v rámci
            zlúčenia rodiny a ktorý nadobudol právo slobodného prístupu k akejkoľvek závislej činnosti podľa svojho výberu na základe
            článku 7 prvého odseku druhej zarážky rozhodnutia č. 1/80 z 19. septembra 1980 o rozvoji asociácie, ktorá bola prijatá asociačnou
            radou zriadenou Asociačnou dohodou medzi Európskym hospodárskym spoločenstvom a Tureckom, nestráca právo na pobyt v tomto
            štáte, ktoré je dôsledkom tohto práva slobodného prístupu, aj keď vo veku 23 rokov nevykonával závislú činnosť od ukončenia
            svojej školskej dochádzky vo veku svojich 16 rokov a zúčastňoval sa štátnych programov zameraných na získanie zamestnania,
            avšak bez toho, aby ich dokončil.
      Podpisy
      * Jazyk konania: nemčina.


Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) zo 14. novembra 2002. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Spojenému kráľovstvu Veľkej Británie a Severného Írska. # Nesplnenie povinnosti členským štátom - Rybolov. # Vec C-454/99.