title: Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) z 15. júna 2017.#Konanie začaté na návrh Ilves Jakelu Oy.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Korkein hallinto-oikeus.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Smernica 97/67/ES – Článok 9 – Slobodné poskytovanie služieb – Poštové služby – Pojmy univerzálna služba a podstatné požiadavky – Všeobecné a individuálne povolenia – Povolenie na poskytovanie poštových služieb na základe individuálne dohodnutých zmlúv – Uložené podmienky.#Vec C-368/15.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (šiesta komora)
      z 15. júna 2017 (
            *1
         )
      „Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Smernica 97/67/ES — Článok 9 — Slobodné poskytovanie služieb — Poštové služby — Pojmy univerzálna služba a podstatné požiadavky — Všeobecné a individuálne povolenia — Povolenie na poskytovanie poštových služieb na základe individuálne dohodnutých zmlúv — Uložené podmienky“
      Vo veci C‑368/15,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Korkein hallinto‑oikeus (Najvyšší správny súd, Fínsko) z 10. júla 2015 a doručený Súdnemu dvoru 14. júla 2015, ktorý súvisí s konaním:

         Ilves Jakelu Oy

      za účasti:

         Liikenne‑ ja viestintäministeriö,

      SÚDNY DVOR (šiesta komora)
      v zložení: predseda šiestej komory E. Regan, sudcovia A. Arabadžiev (spravodajca) a C.G. Fernlund,
      generálny advokát: P. Mengozzi,
      tajomník: A. Calot Escobar,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               Ilves Jakelu Oy, v zastúpení: H. Piekkala a I. Aalto‑Setälä, asianajajat,

               —

               fínska vláda, v zastúpení: H. Leppo, splnomocnená zástupkyňa,

               —

               talianska vláda, v zastúpení: G. Palmieri, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci S. Fiorentino, avvocato dello Stato,

               —

               poľská vláda, v zastúpení: B. Majczyna, splnomocnený zástupca,

               —

               nórska vláda, v zastúpení: I. Thue a C. Rydning, splnomocnení zástupcovia,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: P. Costa de Oliveira a P. Aalto, splnomocnení zástupcovia,

         so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento
      Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu smernice Európskeho parlamentu a Rady 97/67/ES z 15. decembra 1997 o spoločných pravidlách rozvoja vnútorného trhu poštových služieb spoločenstva a zlepšovaní kvality služieb (Ú. v. ES L 15, 1998, s. 14; Mim. vyd. 06/003, s. 71), zmenenej a doplnenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2008/6/ES z 20. februára 2008 (Ú. v. EÚ L 52, 2008, s. 3) (ďalej len „smernica 97/67“).

               2

               Tento návrh bol predložený v súvislosti so žalobou, ktorú podala Ilves Jakelu Oy proti rozhodnutiu valtioneuvosto (rada ministrov, Fínsko) z 30. januára 2017, na základe ktorého poštová licencia podlieha určitým požiadavkám.

         Právny rámec

         Právo Únie

               3

               Odôvodnenie 15 smernice 97/67 znie:
               „keďže ustanovenia tejto smernice, ktoré sa vzťahujú na poskytovanie univerzálnej služby platia bez toho, aby boli dotknuté práva prevádzkovateľov univerzálnej služby individuálne dojednávať zmluvy so zákazníkmi“.

               4

               Podľa článku 2 uvedenej smernice:
               „Na účely tejto smernice platia nasledovné definície:
               …

                        13)

                        ‚poskytovateľ univerzálnej služby‘: verejný alebo súkromný poskytovateľ poštových služieb, ktorý poskytuje univerzálnu poštovú službu alebo jej časť v rámci členského štátu a ktorého totožnosť sa oznámila Komisii v súlade s článkom 4;

                        14)

                        ‚povolenie‘: je každé povolenie, ktorým sa vymedzujú práva a povinnosti osobitné pre poštový sektor a ktorým sa umožňuje podnikom poskytovať poštové služby a v prípade potreby zriaďovať a/alebo prevádzkovať ich siete na poskytovanie takýchto služieb; toto povolenie môže mať formu ‚všeobecného povolenia‘ alebo ‚individuálnej licencie‘, ktoré sa vymedzujú nižšie:

                                 —

                                 ‚všeobecné povolenie‘: je povolenie bez ohľadu na to, či sa reguluje ‚triednou licenciou‘ alebo podľa všeobecných právnych predpisov, a bez ohľadu na to, či takýto predpis vyžaduje registračné alebo deklaračné konania, ktoré nevyžadujú, aby dotknutý poskytovateľ poštových služieb získal jednoznačné rozhodnutie od národného regulačného orgánu pred výkonom práv vyplývajúcich z tohto povolenia;

                                 —

                                 ‚individuálna licencia‘: je povolenie, ktoré udeľuje národný regulačný orgán a ktoré udeľuje poskytovateľovi poštových služieb osobitné práva alebo podriaďuje prevádzku tohto podniku osobitným povinnostiam, ktoré v prípade potreby dopĺňajú všeobecné povolenie, pričom poskytovateľ poštových služieb nie je oprávnený vykonávať príslušné práva dovtedy, kým nezíska rozhodnutie národného [regulačného] orgánu.

                  …

                        19)

                        ‚podstatné požiadavky‘: všeobecné, iné ako ekonomické dôvody, na základe ktorých môže členský štát ukladať podmienky poskytovania poštových služieb. Týmito dôvodmi sú dôverný charakter korešpondencie, bezpečnosť siete, pokiaľ ide o prepravu nebezpečného tovaru, dodržiavanie podmienok zamestnávania, systémov sociálneho zabezpečenia, stanovených zákonom, iným právnym predpisom či správnym opatrením a/alebo kolektívnou zmluvou dohodnutou medzi vnútroštátnymi sociálnymi partnermi v súlade s právom Spoločenstva a vnútroštátnym právom, a v odôvodnených prípadoch ochrana údajov, ochrana životného prostredia a územné plánovanie. Ochrana údajov môže zahŕňať ochranu osobných údajov, dôvernosť prenášaných alebo uložených informácií a ochranu súkromia;

                  …“

               5

               Kapitola 2 smernice 97/67 sa týka univerzálnej služby. Článok 3 tejto smernice stanovuje:
               „1.   Členské štáty zabezpečia, aby mali užívatelia právo na univerzáln[e] služb[y], medzi ktoré patrí trvalé poskytovanie poštových služieb stanovenej kvality na všetkých miestach na ich území za prijateľné ceny pre všetkých užívateľov.
               …
               4.   Každý členský štát prijme opatrenia, ktorými zabezpečí, aby univerzálne služby zahŕňali minimálne nasledovné služby:

                        —

                        vyberanie, triedenie, prepravu a distribúciu poštových zásielok do dvoch kilogramov,

                        —

                        vyberanie, triedenie, prepravu a distribúciu poštových balíkov do desiatich kilogramov,

                        —

                        služby spojené s doporučenými zásielkami a poistenými zásielkami.“

               6

               Článok 9 uvedenej smernice stanovuje:
               „1.   Pre služby, ktoré nepatria do rozsahu univerzálnej služby, môžu členské štáty zaviesť všeobecné povolenia v rozsahu potrebnom na zabezpečenie dodržiavania podstatných požiadaviek.
               2.   Pre služby, ktoré sú v rozsahu univerzálnej služby, môžu členské štáty zaviesť povoľovacie postupy vrátane individuálnych licencií, a to v rozsahu potrebnom na zabezpečenie dodržiavania podstatných požiadaviek a zabezpečiť poskytovanie univerzálnej služby.
               Udeľovanie povolení:

                        —

                        môže podliehať povinnostiam univerzálnej služby,

                        —

                        môže v prípade potreby, a ak je to oprávnené, ukladať požiadavky týkajúce sa kvality, dostupnosti a vykonávania príslušných služieb,

                        —

                        môže podľa potreby podliehať povinnosti finančne prispievať do mechanizmov spoločného znášania nákladov uvedených v článku 7 v prípade, že poskytovanie univerzálnej služby spôsobuje čisté náklady a predstavuje neprimerané finančné zaťaženie pre poskytovateľa(‑ov) univerzálnej služby určeného(‑ých) podľa článku 4,

                        —

                        môže podľa potreby podliehať povinnosti finančne prispievať na prevádzkové náklady národného regulačného orgánu uvedeného v článku 22,

                        —

                        môže podľa potreby podliehať povinnosti dodržiavať pracovné podmienky ustanovené vo vnútroštátnych právnych predpisoch alebo túto povinnosť ukladať.

                  Povinnosti a požiadavky uvedené v prvej zarážke a v článku 3 sa môžu ukladať iba určeným poskytovateľom univerzálnej služby.
               S výnimkou podnikov, ktoré boli určené ako poskytovatelia univerzálnej služby v súlade s článkom 4, povolenia nesmú:

                        —

                        byť obmedzené počtom,

                        —

                        pre rovnaké súčasti univerzálnej služby alebo časti územia štátu ukladať povinnosti univerzálnej služby a zároveň povinnosť finančne prispievať do mechanizmu spoločného znášania nákladov,

                        —

                        zdvojovať podmienky, ktoré sa uplatňujú na podniky na základe iných vnútroštátnych právnych predpisov, ktoré sa osobitne netýkajú konkrétneho sektora,

                        —

                        ukladať technické alebo prevádzkové podmienky iné ako tie, ktoré sú nevyhnutné na splnenie povinností vyplývajúcich z tejto smernice.

                  3.   Postupy, povinnosti a požiadavky uvedené v odsekoch 1 a 2 sú transparentné, dosiahnuteľné, nediskriminačné, primerané, presné a jednoznačné, uverejňujú sa vopred a zakladajú sa na objektívnych kritériách. Členské štáty zabezpečia, aby sa dôvody celkového alebo čiastočného odmietnutia alebo odňatia povolenia oznámili žiadateľovi a ustanovia odvolacie konanie.“

               7

               Odôvodnenie 33 smernice 2008/6 stanovuje:
               „Členským štátom by sa naďalej malo umožniť používanie všeobecných povolení a individuálnych licencií, ak je to odôvodnené a primerané sledovaným cieľom …“

         Fínske právo

               8

               Podľa § 1 prvého odseku postilaki (415/2011) v znení uplatniteľnom v čase, keď nastali skutkové okolnosti vo veci samej (ďalej len „zákon 415/2011“) je účelom tohto zákona zaručiť dostupnosť poštových služieb a konkrétne univerzálnej služby, za rovnakých podmienok v celej krajine.

               9

               Podľa § 3 zákona 415/2011 poštová činnosť týkajúca sa listových zásielok podlieha licencii. Podľa § 4 prvého odseku tohto zákona treba o licenciu požiadať valtioneuvosto. Jej udelenie nevedie k uverejneniu oznámenia.

               10

               Podľa § 6 zákona 415/2011 sa licencia vydá, ak:

                        „1.

                        je žiadateľ spoločnosťou alebo združením a disponuje dostatočnými hospodárskymi zdrojmi na plnenie úloh poštového podniku;

                        2.

                        neexistuje nijaký legitímny dôvod na pochybnosti o žiadateľovi, pokiaľ ide o dodržiavanie povinností a predpisov týkajúcich sa poštovej činnosti;

                        3.

                        žiadateľ je schopný zabezpečiť riadnu prevádzku v súlade s licenciou;

                        4.

                        územie, na ktoré sa licencia vzťahuje, spĺňa podmienky uvedené v § 7;

                        5.

                        vláda nemá osobitné dôvody domnievať sa, že poskytnutie licencie predstavuje zjavné riziko pre vnútroštátnu bezpečnosť.“

               11

               § 9 zákona 415/2011 sa týka obsahu licencie. Podľa tohto § 9 druhého odseku bodu 5 valtioneuvosto musí v licencii stanoviť povinnosti, ktoré dopĺňajú ustanovenia tohto zákona alebo ustanovenia prijaté na jeho základe, týkajúce sa akýchkoľvek ďalších požiadaviek, podobných požiadavkám uvedeným v tomto § 9 druhom odseku bodoch 1 až 4, ktoré sú nevyhnutné pre zaručenie kvality, dostupnosti a výkonnosti služieb.

         Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky

               12

               Rozhodnutím z 30. januára 2014 valtioneuvosto udelilo spoločnosti Ilves Jakelu licenciu na prevádzkovanie poštových služieb týkajúcich sa listových zásielok v zmysle § 3 zákona 415/2011. V prvom článku tejto licencie sú uvedené obce na fínskom území, na ktoré sa táto licencia vzťahuje. Podľa druhého článku tejto licencie, ktoré sa týka rozsahu činnosti, je Ilves Jakelu oprávnená vykonávať neobmedzenú poštovú činnosť určenú zákazníkom, s ktorými uzavrela zmluvu, na tomto území.

               13

               Články 4 až 8 tejto licencie sa týkajú zaručenia kvality, dostupnosti a výkonnosti poštových služieb. Podľa článku 4 tejto licencie musí Ilves Jakelu vypracovať podmienky doručovania, ešte pred spustením služby doručovania listových zásielok. Podľa článku 5 licencie udelenej 30. januára 2014 sa musí Ilves Jakelu postarať o to, aby boli služby organizované tak, že podané listové zásielky sa doručujú aspoň jedenkrát týždenne, s výnimkou sviatkov. Podľa článku 6 tejto licencie Ilves Jakelu musí bez prerušenia poskytovať doručovaciu službu a službu zmeny adresy. Podľa článku 7 tejto licencie Ilves Jakelu musí označiť svoje zásielky tak, aby boli rozpoznateľné a rozlíšiteľné od podobných zásielok iných držiteľov licencie. Podľa článku 8 tejto licencie musí Ilves Jakelu v každej obci, na ktorú sa vzťahuje licencia, zriadiť aspoň jedno miesto pre podávanie zásielok podľa § 47 zákona 415/2011 a vracanie nesprávne doručených zásielok.

               14

               Podľa spoločnosti Ilves Jakelu je § 9 zákona 415/2011 v rozpore so smernicou 97/67, pretože nestanovuje postup všeobecného oprávnenia a umožňuje podriadiť udelenie licencie pre služby, ktoré nepatria k univerzálnej službe, iným podmienkam než sú podmienky zodpovedajúce podstatným požiadavkám.

               15

               Vec sama sa týka otázky, či valtioneuvosto mohla podriadiť udelenie licencie poskytnutej spoločnosti Ilves Jakelu dodržaniu článkov 4 až 8 tejto licencie. Podľa fínskej vlády sú tieto ustanovenia nevyhnutné na zabezpečenie zaručenia kvality, dostupnosti a výkonnosti poštových služieb, ktoré sú predmetom licencie.

               16

               Za týchto okolností Korkein hallinto‑oikeus (Najvyšší správny súd, Fínsko) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

                        „1.

                        Má sa pri výklade článku 9 [smernice 97/67] doručovanie poštových zásielok zákazníkov, s ktorými bola uzatvorená zmluva, považovať za službu, ktorá nepatrí k univerzálnej službe v zmysle odseku 1 tohto ustanovenia, alebo za službu, ktorá patrí k univerzálnej službe v zmysle odseku 2 tohto ustanovenia, keď sa poštový podnik dohodne so svojimi zákazníkmi na podmienkach doručovania a fakturuje im samostatne dohodnutý poplatok?

                        2.

                        Ak v prípade uvedeného doručovania poštových zásielok zákazníkov, s ktorými bola uzatvorená zmluva, nejde o službu, ktorá patrí k univerzálnej službe, majú sa potom článok 9 ods. 1 a článok 2 bod 14 [smernice 97/67] vykladať v tom zmysle, že poskytovanie poštových služieb tohto typu možno za okolností, ktoré sú podobné tým, o aké ide v konaní vo veci samej, viazať na individuálne povolenie, aké vyplýva z vnútroštátneho poštového zákona?

                        3.

                        Ak v prípade uvedeného doručovania poštových zásielok zákazníkov, s ktorými bola uzatvorená zmluva, nejde o službu, ktorá patrí k univerzálnej službe, má sa potom článok 9 ods. 1 vykladať v tom zmysle, že povolenie, ktoré sa týka týchto služieb, sa môže viazať len na podmienky na zaistenie splnenia podstatných požiadaviek v zmysle článku 2 bodu 19 [smernice 97/67], a že s povoleniami, ktoré sa týkajú týchto služieb, sa nemôžu spájať nijaké podmienky týkajúce sa kvality, dostupnosti a výkonnosti príslušných služieb v zmysle článku 9 ods. 2 tejto smernice?

                        4.

                        Ak možno povolenia týkajúce sa… doručovania poštových zásielok zákazníkov, s ktorými bola uzatvorená zmluva, viazať len na podmienky na zaistenie splnenia podstatných požiadaviek, môžu sa potom podmienky, o ktoré ide v konaní vo veci samej, a ktoré sa týkajú podmienok doručovania poštovej služby, frekvencie doručovania zásielok, služby pri zmene adresy a pri prerušení doručovania, označovania zásielok a odberných miest, považovať za také, ktoré zodpovedajú podstatným požiadavkám v zmysle článku 2 bodu 19 [smernice 97/67] a sú nevyhnutné na zaistenie splnenia podstatných požiadaviek v zmysle článku 9 ods. 1 [tejto smernice]?“

         Posúdenie Súdnym dvorom

         O prvej a druhej otázke

               17

               Svojou prvou a druhou otázkou, ktoré treba posúdiť spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 9 ods. 1 smernice 97/67 vykladať v tom zmysle, že služba poštových zásielok, ako je služba dotknutá v konaní vo veci samej, nepatrí k univerzálnej službe, pokiaľ sa poštový podnik, ktorý ju poskytuje, dohodne na podmienkach doručovania so svojimi zákazníkmi a fakturuje im za to dohodnutý poplatok. Vnútroštátny súd sa prípadne pýta, či poskytovanie takých poštových služieb za okolností, aké existujú vo veci samej, môže podliehať individuálnej licencii.

               18

               S cieľom určiť, či po prvé poskytovanie služby doručovania listových zásielok zmluvným zákazníkom, akým je služba dotknutá vo veci samej, patrí k tomuto ustanoveniu alebo naopak, pod ustanovenie článku 9 ods. 2 tejto smernice, treba najskôr určiť, či táto služba spadá pod pojem „univerzálna služba“ v zmysle článku 3 tejto smernice. Vnútroštátny súd teda musí preskúmať, či činnosti, ktoré vykonáva spoločnosť Ilves Jakelu a ktoré boli predmetom jej žiadosti o povolenie, zodpovedajú kritériám uvedeným v tejto súvislosti v smernici 97/67.

               19

               Po prvé z článku 2 bodu 13 tejto smernice vyplýva, že poskytovateľom univerzálnej služby je verejná alebo súkromná osoba poskytujúca univerzálne poštové služby alebo ich časť v rámci členského štátu, totožnosť ktorej bola oznámená Komisii.

               20

               Po druhé podľa článku 3 ods. 1 smernice 97/67 univerzálna služba zahŕňa trvalé poskytovanie poštových služieb stanovenej kvality na všetkých miestach na území za prijateľné ceny pre všetkých užívateľov.

               21

               Medzi skutočnosti, ktoré treba v tejto súvislosti vziať do úvahy, patrí skutočnosť – uvedená vnútroštátnym súdom – že spoločnosti Ilves Jakelu nebola uložená nijaká povinnosť poskytovať univerzálnu službu. Toto konštatovanie vyplýva aj z písomných vyjadrení fínskej vlády, podľa ktorých Ilves Jakelu nie je poskytovateľom univerzálnej služby v zmysle článku 2 bodu 13 smernice 97/67, ktorého meno bolo oznámené Komisii.

               22

               To isté platí pre skutočnosť, že Ilves Jakelu požiadala o licenciu na poskytovanie poštových služieb na území niektorých obcí. Ako sa totiž uvádza v bode 20 tohto rozsudku, univerzálna poštová služba sa musí poskytovať na celom území.

               23

               Okrem toho fínska vláda vo svojich vyjadreniach uviedla, že Ilves Jakelu ponúka svoje služby len zákazníkom, s ktorými uzavrela obchodné zmluvy. Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania totiž vyplýva, že platba za tieto poštové služby sa dojednáva individuálne a uhrádza sa prostredníctvom faktúry.

               24

               V tejto súvislosti treba pripomenúť, že expresné a kuriérske služby sa odlišujú od univerzálnej poštovej služby svojou vyššou pridanou hodnotou, pre ktorú zákazníci súhlasia s vyššími cenami. Poskytovanie takýchto služieb zodpovedá špecifickým službám, ktoré možno oddeliť od služieb verejného záujmu, ku ktorým patria služby zodpovedajúce osobitným potrebám hospodárskych subjektov a ktoré vyžadujú niektoré dodatočné služby, ktoré tradičná poštová služba neponúka (pozri v tomto zmysle rozsudok z 19. mája 1993, Corbeau, C‑320/91, EU:C:1993:198, bod 19).

               25

               Okrem toho z odôvodnenia 15 smernice 97/67 vyplýva, že možnosť individuálne dojednávať zmluvy so zákazníkmi nezodpovedá a priori pojmu poskytovania univerzálnej služby (rozsudok z 23. apríla 2009, TNT Post UK, C‑357/07, EU:C:2009:248, bod 48).

               26

               Článok 9 ods. 1 tejto smernice sa preto má vykladať v tom zmysle, že činnosť poštových zásielok, akou je činnosť dotknutá vo veci samej, treba považovať za službu, ktorá nepatrí k univerzálnej službe, pokiaľ nezodpovedá trvalému poskytovaniu poštových služieb stanovenej kvality na všetkých miestach na území za prijateľné ceny pre všetkých užívateľov, čo však musí preveriť vnútroštátny súd.

               27

               Po druhé, pokiaľ ide o otázku, či činnosť dotknutá v konaní vo veci samej môže podliehať individuálnej licencii, treba pripomenúť, že článok 9 ods. 1 uvedenej smernice umožňuje členským štátom podriadiť podniky v poštovom odvetví všeobecným povoleniam pre služby, ktoré nepatria do rozsahu univerzálnej služby, zatiaľ čo odsek 2 prvý pododsek tohto článku umožňuje členským štátom zaviesť pre služby, ktoré patria do rozsahu univerzálnej služby, povoľovacie postupy vrátane individuálnych licencií [pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. novembra 2016, DHL Express (Austria), C‑2/15, EU:C:2016:880, bod 20].

               28

               Treba uviesť, že aj keď z odôvodnenia 33 smernice 2008/6 vyplýva, že členským štátom by sa naďalej malo umožniť používanie všeobecných povolení a individuálnych licencií, ak je to odôvodnené a primerané sledovaným cieľom, nič to nemení na tom, že článok 9 ods. 1 smernice 97/67, na rozdiel od odseku 2 tohto článku, nestanovuje možnosť podmieniť poskytovanie poštových služieb udelením individuálnej licencie.

               29

               Za týchto okolností treba konštatovať, že výkon takých služieb možno podmieniť len udelením všeobecného povolenia v zmysle článku 2 bodu 14 tejto smernice.

               30

               Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba na prvú a druhú otázku odpovedať tak, že článok 9 ods. 1 smernice 97/67 sa má vykladať v tom zmysle, že služba poštových zásielok, akou je služba dotknutá vo veci samej, nepatrí k univerzálnej službe, pokiaľ nezodpovedá ponuke trvalého poskytovania poštových služieb stanovenej kvality na všetkých miestach na území za prijateľné ceny pre všetkých užívateľov. Poskytovanie služby poštových zásielok, ktoré nepatrí k univerzálnej službe, možno podmieniť len udelením všeobecného povolenia.

         O tretej otázke

               31

               Svojou treťou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 9 ods. 1 smernice 97/67 vykladať v tom zmysle, že poskytovanie poštových služieb, ktoré nepatrí k univerzálnej službe, možno podriadiť takým požiadavkám, akými sú požiadavky uvedené v článku 9 ods. 2 druhom pododseku druhej zarážke tejto smernice.

               32

               Súdny dvor už o tejto otázke rozhodoval v rozsudku zo 16. novembra 2016, DHL Express (Austria) (C‑2/15, EU:C:2016:880), a jeho odpoveď na túto otázku možno v celom rozsahu preniesť na prejednávanú vec.

               33

               V bode 26 uvedeného rozsudku totiž Súdny dvor uviedol, že článok 9 ods. 2 druhý pododsek druhá zarážka uvedenej smernice umožňuje členským štátom podmieniť udelenie povolení dodržiavaním podmienok kvality, dostupnosti a vykonávania zodpovedajúcich služieb. Usudzoval, že keďže neexistuje spresnenie, pokiaľ ide o služby dotknuté touto povinnosťou, je potrebné zdôrazniť, že z prípravných prác týkajúcich sa smernice 2008/6 vyplýva, že normotvorca Únie zamýšľal odstrániť nielen posledné prekážky úplného otvorenia trhu pre niektorých poskytovateľov univerzálnej služby, ale aj všetky ostatné prekážky poskytovania poštových služieb. Súdny dvor dospel k záveru, že keďže nie je stanovené inak, a s ohľadom na povahu dotknutej povinnosti z toho vyplýva, že povinnosti uvedené v článku 9 ods. 2 druhom pododseku druhej zarážke smernice 97/67 sa môžu vzťahovať na všetkých poskytovateľov poštových služieb.

               34

               Za týchto okolností treba na tretiu otázku odpovedať tak, že článok 9 ods. 1 smernice 97/67 sa má vykladať v tom zmysle, že poskytovanie poštových služieb, ktoré nepatrí k univerzálnej službe, možno podriadiť takým požiadavkám, akými sú požiadavky uvedené v článku 9 ods. 2 druhom pododseku druhej zarážke tejto smernice.

         O štvrtej otázke

               35

               Štvrtú otázku treba chápať tak, že bola položená len pre prípad, že článok 9 ods. 1 smernice 97/67 by sa mal vykladať v tom zmysle, že poskytovanie poštových služieb, ktoré nepatrí k univerzálnej službe, možno podriadiť len povinnostiam, ktoré majú zaručiť dodržiavanie podstatných požiadaviek v zmysle článku 2 bodu 19 tejto smernice. Vzhľadom na odpoveď na tretiu otázku netreba odpovedať na štvrtú otázku.

         O trovách

               36

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (šiesta komora) rozhodol takto:

                           1.

                           Článok 9 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 97/67/ES z 15. decembra 1997 o spoločných pravidlách rozvoja vnútorného trhu poštových služieb spoločenstva a zlepšovaní kvality služieb, zmenenej a doplnenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2008/6/ES z 20. februára 2008, sa má vykladať v tom zmysle, že služba poštových zásielok, akou je služba dotknutá vo veci samej, nepatrí k univerzálnej službe, pokiaľ nezodpovedá ponuke trvalého poskytovania poštových služieb stanovenej kvality na všetkých miestach na území za prijateľné ceny pre všetkých užívateľov. Poskytovanie služby poštových zásielok, ktoré nepatrí k univerzálnej službe, možno podmieniť len udelením všeobecného povolenia.

                           2.

                           Článok 9 ods. 1 smernice 97/67, zmenenej a doplnenej smernicou 2008/6, sa má vykladať v tom zmysle, že poskytovanie poštových služieb, ktoré nepatrí k univerzálnej službe, možno podriadiť takým požiadavkám, akými sú požiadavky uvedené v článku 9 ods. 2 druhom pododseku druhej zarážke tejto smernice v znení zmien a doplnení.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: fínčina.


title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (druhá komora) z 1. februára 2005.#Société provençale d'achat et de gestion SAS (SPAG) proti Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo (ochranné známky a vzory) (ÚHVT).#Vec T-57/03.

text:
      Vec T‑57/03
      Société provençale d’achat et de gestion (SPAG) SAS
      proti
      Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT)
      „Ochranná známka Spoločenstva – Námietkové konanie – Prihláška slovnej ochrannej známky Spoločenstva HOOLIGAN – Skoršie slovné ochranné známky OLLY GAN – Skutkové a právne skutočnosti nepredložené ÚHVT – Prípustnosť – Pravdepodobnosť zámeny“
      Rozsudok Súdu prvého stupňa (druhá komora) z 1. februára 2005
      Abstrakt rozsudku
      1.     Ochranná známka Spoločenstva – Opravné prostriedky – Žaloba pred súdom Spoločenstva – Zákonnosť rozhodnutia odvolacieho senátu
            v námietkovom konaní – Spochybnenie uvedením nových právnych okolností – Podmienky prípustnosti
      (Nariadenie Rady č. 40/94, článok 74 ods. 1)
      2.     Ochranná známka Spoločenstva – Procesné ustanovenia – Námietkové konanie – Skúmanie obmedzené na uvedené dôvody – Dobré meno
            skoršej ochrannej známky – Povinnosť účastníkov konania na podporu uviesť skutočnosti a dôkazy – Vnútorná rozlišovacia spôsobilosť
            skoršej ochrannej známky – Preskúmanie ex offo
      (Nariadenie Rady č. 40/94, článok 74)
      3.     Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Relatívne dôvody zamietnutia – Námietka
            majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby – Pravdepodobnosť
            zámeny so skoršou ochrannou známkou – Slovné ochranné známky „HOOLIGAN“ a „OLLY GAN“
      [Nariadenie Rady č. 40/94, článok 8 ods. 1 písm. b)]
      1.     Z článku 74 ods. 1 in fine nariadenia č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva vyplýva, že odvolací senát Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné
         známky a vzory) rozhodujúci o odvolaní proti rozhodnutiu vydanému v námietkovom konaní môže založiť svoje rozhodnutie iba
         na relatívnych dôvodoch zamietnutia, ktoré uviedol dotknutý účastník konania, a na skutočnostiach a dôkazoch, ktoré v tejto
         súvislosti účastníci konania predložili.

      Kritériá uplatnenia relatívneho dôvodu zamietnutia alebo akéhokoľvek iného ustanovenia uvedeného na podporu návrhov podaných
         účastníkmi konania sú súčasťou právnych skutočností predložených na preskúmanie Úradu, to isté platí pre právnu otázku, ktorú
         je nevyhnutné preskúmať na účely posúdenia dôvodov uvádzaných účastníkmi konania a vyhovenia alebo zamietnutia ich návrhov,
         aj keď sa účastníci konania k tejto otázke nevyjadrili a aj keď sa Úrad opomenul vysloviť k tomuto aspektu. Podobne, keď sa
         tvrdí, že Úrad porušil zákonný postup pri posúdení návrhov účastníkov konania, akým je napríklad porušenie zásady kontradiktórnosti,
         táto tvrdená nezákonnosť tvorí súčasť právneho rámca veci.

      Z uvedeného vyplýva, že právne skutočnosti predložené Súdu prvého stupňa bez toho, aby boli predtým predložené niektorej z inštancií
         Úradu, ak sa týkajú právnej otázky, ktorá nie je nevyhnutná pre zabezpečenie správneho uplatnenia nariadenia č. 40/94 s ohľadom
         na dôvody a návrhy predložené účastníkmi konania, nemôžu ovplyvniť zákonnosť rozhodnutia odvolacieho senátu o uplatnení relatívneho
         dôvodu zamietnutia, keďže nepatria do právneho rámca sporu tak, ako bol predložený odvolaciemu senátu. Takže sú neprípustné.

      Naproti tomu, ak má byť uplatnené právne pravidlo alebo má byť rozhodnutá právna otázka na účely zabezpečenia správneho uplatnenia
         nariadenia č. 40/94 s ohľadom na dôvody a návrhy predložené účastníkmi konania, právna skutočnosť, ktorá súvisí s touto otázkou,
         môže byť po prvýkrát predložená pred Súdom prvého stupňa.

      V súlade so zásadou rovnosti v konaní, pre vedľajších účastníkov pred Súdom prvého stupňa platia rovnaké pravidlá prípustnosti
         ako pre žalobcov.

      (pozri body 21 – 23)
      2.     Hoci podľa článku 74 nariadenia č. 74/94 o ochrannej známke spoločenstva prináleží Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu
         (ochranné známky a vzory) preskúmať každý dôvod týkajúci sa rozlišovacej spôsobilosti ochrannej známky z dôvodu jej dobrého
         mena, nie je tomu tak, ak sa žiaden účastník konania nedovoláva dobrého mena skorších ochranných známok ani dôkazov o tomto
         dobrom mene. V skutočnosti na jednej strane, keďže dobré meno ochrannej známky je a priori čisto domnelé, prináleží účastníkom konania dostatočne upresniť ich návrh, aby umožnili Úradu úplne rozhodnúť o ich nárokoch.
         Na druhej strane je posúdenie dobrého mena v zásade založené na skutočnostiach, ktoré majú byť predložené účastníkmi konania.
         Ak sa účastník konania, ktorý podal námietku, chce odvolať na skutočnosť, že jeho ochranná známka je známa, musí predložiť
         skutočnosti a ak je to potrebné aj dôkazy umožňujúce Úradu preveriť pravdivosť takéhoto tvrdenia.

      Na druhej strane, čo sa týka vnútornej rozlišovacej spôsobilosti skoršej ochrannej známky, Úrad je povinný preskúmať prípadne
         aj ex offo túto skutočnosť v rámci námietky. Posúdenie vnútornej rozlišovacej spôsobilosti na rozdiel od dobrého mena totiž nepredpokladá
         existenciu žiadnej skutočnosti, ktorú by mali predložiť účastníci konania. Navyše toto posúdenie nepodlieha tomu, aby účastníci
         konania predložili dôvody a tvrdenia smerujúce k preukázaniu tejto vnútornej rozlišovacej spôsobilosti, keďže Úrad môže aj
         samostatne zistiť a posúdiť jej existenciu so zreteľom na skoršiu ochrannú známku, na ktorej sa zakladá námietka.

      (pozri body 30, 32)
      3.     Pre priemerných francúzskych a portugalských spotrebiteľov neexistuje pravdepodobnosť zámeny medzi slovným označením HOOLIGAN,
         ktorého prihláška ako ochrannej známky bola podaná pre „oblečenie a pokrývky hlavy“ patriace do triedy 25 v zmysle Niceskej
         dohody, a slovnými ochrannými známkami OLLY GAN, skôr zapísanými ako medzinárodné ochranné známky s účinkom okrem iného aj
         v Portugalsku a ako národná ochranná známka vo Francúzsku a týkajúce sa najmä oblečenia patriaceho do rovnakej triedy uvedenej
         dohody, keďže kolidujúce označenia, hoci foneticky podobné, sa odlišujú vizuálne a koncepčne a nemožno tvrdiť, že skoršie
         ochranné známky majú takú vysokú vnútornú rozlišovaciu spôsobilosť, že by si príslušná skupina verejnosti zamieňala prihlasovanú
         ochrannú známku so skoršími ochrannými známkami, najmä nie v odvetví odevov.

      (pozri body 56, 62, 65, 67, 69)
ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (druhá komora)
      z 1. februára 2005 (*)

      „Ochranná známka Spoločenstva – Námietkové konanie – Prihláška slovnej ochrannej známky Spoločenstva HOOLIGAN – Skoršie slovné ochranné známky OLLY GAN – Skutkové a právne skutočnosti nepredložené ÚHVT – Prípustnosť – Pravdepodobnosť zámeny“
      Vo veci T‑57/03,
      Société provençale d’achat et de gestion (SPAG) SA, so sídlom v Marseille (Francúzsko), v zastúpení: K. Manhaeve, advokát, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      žalobkyňa,
      proti
      Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT), v zastúpení: U. Pfleghar a G. Schneider, splnomocnení zástupcovia,

      žalovanému,
      ďalší účastník konania pred odvolacím senátom ÚHVT a vedľajší účastník v konaní pred Súdom prvého stupňa:
      Frank Dann  a Andreas Backer, bydliskom vo Frankfurte nad Mohanom (Nemecko), v zastúpení: P. Baronikians, advokát,

      ktorej predmetom je žaloba proti rozhodnutiu druhého odvolacieho senátu ÚHVT z 5. decembra 2002 (vec R 1072/2000-2) týkajúceho
         sa námietkového konania o ochranných známkach HOOLIGAN a OLLY GAN,

      SÚD PRVÉHO STUPŇAEURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV (druhá komora),

      v zložení: predseda komory J. Pirrung, sudcovia N. J. Forwood a S. Papasavvas,
      tajomník: J. Palacio González, hlavný referent,
      so zreteľom na žalobu podanú do kancelárie Súdu prvého stupňa 20. februára 2003,
      so zreteľom na vyjadrenie ÚHVT k žalobe podané do kancelárie Súdu prvého stupňa 12. septembra 2003,
      so zreteľom na vyjadrenie vedľajšieho účastníka konania k žalobe podané do kancelárie Súdu prvého stupňa 12. septembra 2003,
      po pojednávaní z 28. septembra 2004,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
       Okolnosti predchádzajúce sporu
      1       Páni Frank Dann a Andreas Backer (ďalej len „vedľajší účastníci konania“) podali 1. apríla 1996 na Úrad pre harmonizáciu vnútorného
         trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) prihlášku ochrannej známky Spoločenstva podľa nariadenia Rady (ES) č. 40/94 z 20. decembra
         1993 o ochrannej známke spoločenstva (Ú. v. ES L 11, 1994, s. 1; Mim. vyd. 17//01, s. 146) v znení zmien a doplnení.

      2       Prihláška ochrannej známky bola podaná na zápis slovného označenia HOOLIGAN.
      3       Výrobky uvedené v prihláške patria do triedy 25 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb pre zápis
         známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení a zodpovedajú tomuto opisu: „oblečenie a pokrývky hlavy“.

      4       Prihláška bola zverejnená vo Vestníku ochranných známok Spoločenstva č.  65/98 31. augusta 1998.

      5       Spoločnosť Société provençale d’achat et de gestion (SPAG) SA (ďalej len „žalobkyňa“) podala 30. novembra 1998 námietku podľa
         článku 42 nariadenia č. 40/94 proti prihlasovanej ochrannej známke pre všetky výrobky, pre ktoré bol zápis požadovaný, na
         základe dvoch skorších ochranných známok, ktorých je majiteľkou:

      –       medzinárodná slovná ochranná známka OLLY GAN č. 575552, ktorá platí najmä v Nemecku, Španielsku, Taliansku a Portugalsku,
         týkajúca sa predovšetkým oblečenia triedy 25,

      –       francúzska slovná ochranná známka OLLY GAN č. 1655245 týkajúca sa predovšetkým oblečenia triedy 25.
      6       Vedľajší účastníci konania 26. mája 1999 vyzvali žalobkyňu, aby predložila dôkazy o skutočnom používaní uvádzaných skorších
         ochranných známok.

      7       Námietkové oddelenie ÚHVT rozhodnutím z 15. septembra 2000 prijalo námietku, keďže vo Francúzsku a v Portugalsku existuje
         pravdepodobnosť zámeny z dôvodu zhodnosti výrobkov chránených dotknutými ochrannými známkami a fonetickou podobnosťou, a teda
         aj koncepčnou podobnosťou predmetných slovných označení.

      8       Vedľajší účastníci konania podali 9. novembra 2000 proti rozhodnutiu námietkového oddelenia odvolanie na ÚHVT.
      9       Druhý odvolací senát ÚHVT rozhodnutím z 5. decembra 2002 (vec R 1072/2000‑2, ďalej len „napadnuté rozhodnutie“) zrušil rozhodnutie
         námietkového oddelenia.

      10     Odvolací senát v podstate usúdil, že priemerný francúzsky alebo portugalský spotrebiteľ pozná bežný význam anglického slova
         „hooligan“ a jeho pravopis, ale každý z nich ho vyslovuje inak. Odvolací senát usúdil, že neexistuje obrazová, fonetická alebo
         koncepčná podobnosť medzi predmetnými označeniami, a teda že neexistuje pravdepodobnosť zámeny medzi predmetnými ochrannými
         známkami.

       Návrhy účastníkov konania
      11     Žalobkyňa navrhuje, aby Súd prvého stupňa:
      –       zrušil napadnuté rozhodnutie,
      –       zaviazal ÚHVT nahradiť trovy konania.
      12     ÚHVT a vedľajší účastníci konania navrhujú, aby Súd prvého stupňa:
      –       zamietol žalobu,
      –       zaviazal žalobkyňu nahradiť trovy konania.
       O prípustnosti skutkových a právnych skutočností uvádzaných pred Súdom prvého stupňa
       Tvrdenia účastníkov konania
      13     ÚHVT na úvod uvádza, že v rámci preskúmania zákonnosti napadnutého rozhodnutia neprináleží Súdu prvého stupňa opätovne preskúmať
         skutkové okolnosti vo svetle dôkazov predložených po prvýkrát v konaní pred ním. Podobne, keďže žalobkyňa nespochybnila pred
         odvolacím senátom zhodnosť dotknutých výrobkov, používanie ochranných známok, relevantnosť francúzskeho a portugalského územia,
         ani nedostatok vizuálnej podobnosti medzi predmetnými označeniami, a keďže po prvýkrát pred Súdom prvého stupňa tvrdila, že
         dotknuté skoršie ochranné známky majú vysokú rozlišovaciu spôsobilosť, tieto otázky nemôžu byť posudzované v konaní pred Súdom
         prvého stupňa bez toho, aby sa zmenil predmet sporu v rozpore s článkom 135 ods. 4 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa.

      14     Žalobkyňa usudzuje, že tvrdenie týkajúce sa koncepčného významu ochrannej známky OLLY GAN už bolo predložené v konaní pred
         ÚHVT. Prípustnosť nových dokumentov podaných v konaní pred Súdom prvého stupňa necháva na jeho uvážlivé posúdenie, ale žiada,
         aby sa rovnako zaobchádzalo s novými dokumentmi podanými vedľajšími účastníkmi konania.

       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      15     Článok 63 nariadenia č. 40/94 stanovuje:
      „1.      Žaloby sa môžu podávať na súdny dvor proti rozhodnutiam odvolacích senátov vo veci odvolaní [Proti rozhodnutiam odvolacích
         senátov o odvolaní možno podať žalobu na Súdny dvor – neoficiálny preklad].

      2.      Žalobu možno podať na základe kompetenčných nedostatkov [z dôvodu nedostatku právomoci – neoficiálny preklad], porušenia zásadnej procedurálnej požiadavky [porušenia podstatných formálnych náležitostí – neoficiálny preklad], porušenia zmluvy, tohto nariadenia alebo akéhokoľvek právneho pravidla [právneho predpisu – neoficiálny preklad] týkajúceho sa jeho uplatňovania alebo zneužitia právomoci.

      3.      Súdny dvor má právomoc napadnuté rozhodnutie anulovať [zrušiť – neoficiálny preklad] alebo zmeniť.

      4.      Táto žaloba zostáva otvorená pre každú stranu [Žalobu môže podať každý účastník – neoficiálny preklad] konania pred odvolacím senátom, ktorá bola negatívne ovplyvnená jeho rozhodnutím.

      …“
      16     Článok 74 nariadenia č. 40/94 stanovuje:
      „1.      V priebehu konaní pred úradom preskúma úrad fakty na základe vlastnej iniciatívy; v prípade konaní týkajúcich sa relatívnych
         dôvodov zamietnutia zápisu sa však úrad pri svojom skúmaní obmedzí na fakty, dôkazy a argumenty predložené stranami a na požadovaný
         žalobný nárok [V konaniach pred úradom preskúma úrad skutočnosti ex offo;  v  konaniach týkajúcich sa relatívnych dôvodov zamietnutia zápisu sa však úrad pri svojom skúmaní obmedzí na dôvody, dôkazy a návrhy
         predložené účastníkmi konania – neoficiálny preklad].

      2.      Úrad môže nebrať do úvahy fakty alebo dôkazy, ktoré neboli predložené zúčastnenými stranami včas [Úrad nemusí zobrať do úvahy
         skutočnosti alebo dôkazy, ktoré účastníci konania nepredložili včas – neoficiálny preklad].“

      17     Je potrebné pripomenúť, že cieľom žaloby podanej na Súd prvého stupňa podľa článku 63 ods. 2 nariadenia č. 40/94 je preskúmanie
         zákonnosti rozhodnutí odvolacích senátov [pozri v tomto zmysle rozsudky Súdu prvého stupňa z 12. decembra 2002, eCopy/ÚHVT
         (ECOPY), T‑247/01, Zb. s. II‑5301, bod 46, a z 22. októbra 2003, Éditions Albert René/ÚHVT – Trucco (Starix), T‑311/01, Zb.
         s. II‑4625, bod 70 a citovanú judikatúru]. Toto preskúmanie sa podľa článku 74 nariadenia č. 40/94 v rámci tohto nariadenia
         vykoná so zreteľom na skutkové a právne okolnosti sporu tak, ako bol predložený odvolaciemu senátu [pozri analogicky rozsudok
         Súdu prvého stupňa z 5. marca 2003, Unilever/ÚHVT (Oválna tableta), T‑194/01, Zb. s. II‑383, bod 16].

      18     Treba tiež pripomenúť, že z funkčnej kontinuity medzi jednotlivými inštanciami ÚHVT vyplýva, že v rámci pôsobnosti článku 74
         nariadenia č. 40/94 sa rozhodnutie odvolacieho senátu musí zakladať na zohľadnení všetkých skutkových a právnych okolností
         existujúcich v rozhodnutí napadnutom v konaní pred odvolacím senátom a na zohľadnení skutočností predložených účastníkom konania
         alebo účastníkmi konania v konaní pred oddelením, ktoré vydalo rozhodnutie v prvom stupni, alebo s ohľadom na odsek 2 článku
         74 v odvolacom konaní. Predovšetkým rozsah preskúmania napadnutého rozhodnutia, ktoré má vykonať odvolací senát, nie je v zásade
         výlučne vymedzený dôvodmi uvedenými účastníkom konania alebo účastníkmi konania v konaní pred ním [pozri v tomto zmysle rozsudok
         Súdu prvého stupňa z 23. septembra 2003, Henkel/ÚHVT – LHS (UK) (KLEENCARE), T‑308/01, Zb. s. II‑3253, body 29 a 32].

      19     Čo sa týka skutkového rámca, z článku 74 ods. 2 nariadenia č. 40/94 vyplýva, že účastníkom konania prináleží predložiť včas
         ÚHVT skutočnosti, na ktoré sa chcú odvolať. Z uvedeného vyplýva, že ÚHVT nemôže byť vytýkaná nezákonnosť vyvodená zo skutočností,
         ktoré mu neboli predložené.

      20     Takže skutočnosti predložené Súdu prvého stupňa bez toho, aby boli predtým predložené niektorej z inštancií ÚHVT, musia byť
         odmietnuté [pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 5. marca 2003, Alcon/ÚHVT – Dr. Robert Winzer Pharma (BSS),
         T‑237/01, Zb. s. II‑411, body 61 a 62, potvrdený v odvolacom konaní uznesením Súdneho dvora z 5. októbra 2004, Alcon/ÚHVT,
         C‑192/03 P, Zb. s. I‑8993; rozsudky Súdu prvého stupňa zo 6. marca 2003, DaimlerChrysler/ÚHVT (Kalander), T‑128/01, Zb. s. II‑701,
         bod 18; z 3. júla 2003, Alejandro/ÚHVT – Anheuser-Busch (BUDMEN), T‑129/01, Zb. s. II‑2251, bod 67; zo 4. novembra 2003, Díaz/ÚHVT
         – Granjas Castelló (CASTILLO), T‑85/02, Zb. s. II‑4835, bod 46, a z 13. júla 2004, Samar/ÚHVT – Grotto (GAS STATION), T‑115/03,
         Zb. s. II‑2939, bod 13].

      21     Čo sa týka právneho rámca, je potrebné poznamenať, že v konaní o relatívnych dôvodoch zamietnutia podľa ustanovenia článku 74
         ods. 1 in fine nariadenia č. 40/94 je preskúmanie ÚHVT obmedzené na uvádzané dôvody a návrhy predložené účastníkmi konania. Takto odvolací
         senát rozhodujúci o odvolaní proti rozhodnutiu vydanému v námietkovom konaní môže založiť svoje rozhodnutie iba na relatívnych
         dôvodoch zamietnutia, ktoré uviedol dotknutý účastník konania, a na skutočnostiach a dôkazoch, ktoré v tejto súvislosti účastníci
         konania predložili [pozri rozsudok Súdu prvého stupňa z 22. júna 2004, Ruiz-Picasso a i./ÚHVT – DaimlerChrysler (PICARO),
         T‑185/02, Zb. s. II‑1739, bod 28 a citovanú judikatúru]. Kritériá uplatnenia relatívneho dôvodu zamietnutia alebo akéhokoľvek
         iného ustanovenia uvedeného na podporu návrhov podaných účastníkmi konania sú súčasťou právnych skutočností predložených na
         preskúmanie ÚHVT. V tejto súvislosti je potrebné upresniť, že právna otázka môže byť rozhodnutá ÚHVT, aj keď nebola položená
         účastníkmi konania, ak je vyriešenie tejto otázky nevyhnutné pre správne uplatnenie nariadenia č. 40/94 so zreteľom na dôvody
         a návrhy podané účastníkmi. Právna otázka, ktorú je nevyhnutné preskúmať na účely posúdenia dôvodov uvádzaných účastníkmi
         konania a vyhovenia alebo zamietnutia ich návrhov, tvorí súčasť právnych skutočností predložených odvolaciemu senátu, aj keď
         sa účastníci konania k tejto otázke nevyjadrili a aj keď sa ÚHVT opomenul vysloviť k tomuto aspektu. Podobne, keď sa tvrdí,
         že ÚHVT porušil zákonný postup pri posúdení návrhov účastníkov konania, akým je napríklad porušenie zásady kontradiktórnosti,
         táto tvrdená nezákonnosť tvorí súčasť právneho rámca veci.

      22     Z uvedeného vyplýva, že právne skutočnosti predložené Súdu prvého stupňa bez toho, aby boli predtým predložené niektorej z inštancií
         ÚHVT, ak sa týkajú právnej otázky, ktorá nie je nevyhnutná pre zabezpečenie správneho uplatnenia nariadenia č. 40/94 s ohľadom
         na dôvody a návrhy predložené účastníkmi konania, nemôžu ovplyvniť zákonnosť rozhodnutia odvolacieho senátu o uplatnení relatívneho
         dôvodu zamietnutia, keďže nepatria do právneho rámca sporu tak, ako bol predložený odvolaciemu senátu. Takže sú neprípustné.
         Naproti tomu, ak má byť rešpektované právne pravidlo alebo má byť rozhodnutá právna otázka na účely zabezpečenia správneho
         uplatnenia nariadenia č. 40/94 s ohľadom na dôvody a návrhy predložené účastníkmi konania, právna skutočnosť, ktorá súvisí
         s touto otázkou, môže byť po prvýkrát predložená pred Súdom prvého stupňa.

      23     Na záver je potrebné upresniť, že tieto pravidlá prípustnosti vo vzťahu ku skutočnostiam platia aj pre ÚHVT a vedľajších účastníkov
         konania podľa článku 134 rokovacieho poriadku, keď vystupujú pred Súdom prvého stupňa [pozri v súvislosti s dôkazmi predloženými
         vedľajším účastníkom konania rozsudok Súdu prvého stupňa z 18. februára 2004, Koubi/ÚHVT – Flabesa (CONFORFLEX), T‑10/03,
         Zb. s. II‑719, bod 52]. Čo sa týka právnych skutočností, pre vedľajších účastníkov platia rovnaké pravidlá prípustnosti ako
         pre žalobcov. Zásada rovnosti v konaní si skutočne vyžaduje, aby žalobcovia a vedľajší účastníci konania mali v konaní pred
         Súdom prvého stupňa rovnaké možnosti obhajoby.

      24     V prejednávanej veci možno poznamenať, že žalobkyňa nepredložila pripomienky v konaní pred odvolacím senátom. ÚHVT tvrdí,
         že Súd prvého stupňa nemôže preskúmať otázky, ktoré neboli predložené odvolaciemu senátu, týkajúce sa zhodnosti predmetných
         výrobkov, území, pre ktoré bolo preukázané skutočné používanie skorších ochranných známok, relevantnosti území, ktoré boli
         posudzované, a nedostatku vizuálnej podobnosti medzi predmetnými označeniami. Z dôvodov uvedených v bode 18 vyššie toto tvrdenie
         musí byť zamietnuté.

      25     V skutočnosti je potrebné uviesť, že tieto otázky patrili do skutkového a právneho rámca v konaní pred odvolacím senátom.
         Námietkové oddelenie sa zaoberalo všetkými týmito otázkami vo svojom rozhodnutí, v odpovedi na tvrdenia účastníkov konania
         alebo ex offo, keďže bolo nevyhnutné vyriešiť tieto otázky predtým, ako sa rozhodne o námietke. Takže odvolací senát založil, resp. mal
         založiť svoje rozhodnutie so zreteľom na všetky skutkové a právne skutočnosti, z ktorých vyplynulo rozhodnutie napadnuté v konaní
         pred ním. Tieto otázky teda môžu byť prejednané v konaní pred Súdom prvého stupňa.

      26     Naproti tomu čo sa týka vysokej rozlišovacej spôsobilosti skorších ochranných známok vyplývajúcej tak z ich povahy, ako aj
         z ich všeobecnej známosti tvrdenej žalobkyňou, je potrebné uviesť so zreteľom na spis z konania pred ÚHVT, že žalobkyňa nikdy
         v konaní pred ÚHVT túto vysokú rozlišovaciu spôsobilosť neuvádzala, či už v konaní pred námietkovým oddelením alebo a fortiori v konaní pred odvolacím senátom, keďže žalobkyňa nebola prítomná pred odvolacím senátom.

      27     V tejto súvislosti Súdny dvor rozhodol, že rozlišovacia spôsobilosť skoršej ochrannej známky, a najmä jej dobré meno musí
         byť zohľadnené pri posúdení pravdepodobnosti zámeny (rozsudok Súdneho dvora z 29. septembra 1998, Canon, C‑39/97, Zb. s. I‑5507,
         bod 24 a výrok). V tomto rozsudku Súdny dvor podal presný výklad článku 4 ods. 1 písm. b) smernice Rady 89/104/EHS z 21. decembra
         1988 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok (Ú. v. ES L 40, 1989, s. 1; Mim. vyd. 17/001,
         s. 92), ktorého znenie je veľmi podobné zneniu článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94. Okrem toho siedme odôvodnenie
         nariadenia č. 40/94 uvádza, že pravdepodobnosť zámeny závisí najmä od „uznania [všeobecnej známosti – neoficiálny preklad] ochrannej známky na trhu“.

      28     Napriek tomu v nariadení na rozdiel od smernice normotvorca ustanovil pravidlá vzťahujúce sa na činnosť správneho orgánu,
         ktorý má na starosti ochranné známky, ako aj na práva a povinnosti osôb vystupujúcich v konaniach pred týmto orgánom. Takto
         v súlade s článkom 74 ods. 1 in fine nariadenia č. 40/94 sa preskúmanie v prípade relatívnych dôvodov zamietnutia obmedzí na dôvody a návrhy účastníkov konania.
         Podľa článku 74 ods. 2 tohto nariadenia môže ÚHVT nebrať do úvahy fakty alebo dôkazy, ktoré neboli predložené účastníkmi konania
         včas. Keďže tvrdenie založené na vysokej rozlišovacej spôsobilosti je zmiešaný skutkový a právny dôvod, musí sa rozlíšiť,
         či ÚHVT bolo alebo nebolo schopné rozhodnúť o návrhoch účastníkov konania so zreteľom na predložené dokumenty.

      29     Po prvé, čo sa týka rozlišovacej spôsobilosti vyplývajúcej zo všeobecnej známosti ochranných známok, je potrebné uviesť, že
         žalobkyňa sa odvoláva na rozlišovaciu spôsobilosť výlučne v rámci posúdenia pravdepodobnosti zámeny podľa článku 8 ods. 1
         písm. b) nariadenia č. 40/94.

      30     Podľa článku 74 nariadenia č. 40/94 prináleží ÚHVT preskúmať každý dôvod týkajúci sa rozlišovacej spôsobilosti ochrannej známky
         z dôvodu jej dobrého mena. Naproti tomu ak sa žiaden účastník konania nedovoláva dobrého mena skorších ochranných známok a dôkazov
         o tomto dobrom mene, nemôže byť vytýkané ÚHVT, že sa ex offo k tomuto aspektu nevyjadril. V skutočnosti na jednej strane, keďže dobré meno ochrannej známky je a priori čisto domnelé, prináleží účastníkom konania dostatočne upresniť svoj návrh, aby umožnili ÚHVT úplne rozhodnúť o ich nárokoch.
         Na druhej strane je posúdenie dobrého mena v zásade založené na skutočnostiach, ktoré majú byť predložené účastníkmi konania.
         Ak sa účastník konania, ktorý podal námietku, chce odvolať na skutočnosť, že jeho ochranná známka je známa, musí predložiť
         skutočnosti, a ak je to potrebné, aj dôkazy umožňujúce ÚHVT preveriť pravdivosť takéhoto tvrdenia [rozsudok Súdu prvého stupňa
         z 22. júna 2004, „Drie Mollen sinds 1818“/ÚHVT – Nabeiro Silveira (Galáxia), T‑66/03, Zb. s. II‑1765, bod 32].

      31     Je teda potrebné usúdiť, že ÚHVT nebol povinný preskúmať dobré meno predmetných skorších ochranných známok. Toto dobré meno
         v skutočnosti nebolo súčasťou námietky, ktorá mu bola podaná. Takže dôvod žalobkyne týkajúci sa dobrého mena skorších ochranných
         známok a príslušné dokumenty musia byť zamietnuté pre neprípustnosť.

      32     Po druhé, čo sa týka vnútornej rozlišovacej spôsobilosti skoršej ochrannej známky, je potrebné naopak uviesť, že ÚHVT bol
         povinný preskúmať prípadne aj ex offo túto skutočnosť v rámci námietky. Posúdenie vnútornej rozlišovacej spôsobilosti na rozdiel od dobrého mena nepredpokladá
         existenciu žiadnej skutočnosti, ktorý by mali predložiť účastníci konania. Navyše toto posúdenie nepodlieha tomu, aby účastníci
         konania predložili dôvody a tvrdenia smerujúce k preukázaniu tejto vnútornej rozlišovacej spôsobilosti, keďže ÚHVT môže aj
         samostatne zistiť a posúdiť jej existenciu so zreteľom na skoršiu ochrannú známku, na ktorej sa zakladá námietka.

      33     Z uvedeného v prejednávanej veci vyplýva, že vnútorná rozlišovacia spôsobilosť skorších ochranných známok žalobkyne patrila
         v čase posudzovania pravdepodobnosti zámeny k právnym skutočnostiam nevyhnutným pre správne uplatnenie nariadenia č. 40/94
         s ohľadom na návrhy a dôvody predložené žalobkyňou pred ÚHVT. Takže tvrdenie žalobkyne týkajúce sa tohto aspektu musí byť
         preskúmané v konaní o veci samej.

      34     Na záver, čo sa týka skutočností predložených po prvýkrát pred Súdom prvého stupňa, ÚHVT neoznačil prílohy žaloby týkajúce
         sa iného aspektu ako dobrého mena skorších ochranných známok, ktorá už bola vyššie zamietnutá. Napriek tomu zo spisu vyplýva,
         že prílohy č. A 7 a č. A 8 smerujúce k preukázaniu, že skoršie ochranné známky OLLY GAN vyvolávajú už spozorovanú súvislosť
         s pojmom chuligán, sa venujú najmä tomu, aby bolo preukázané chybné posúdenie odvolacím senátom, podľa ktorého predmetné ochranné
         známky sú koncepčne odlišné. Aj keď tieto prílohy obsahujú tvrdenia týkajúce sa skutkových a právnych skutočností obsiahnutých
         v napadnutom rozhodnutí, neboli predložené ÚHVT. Takže tieto prílohy nepatria do skutkového rámca, ktorý bol predložený odvolaciemu
         senátu, a sú teda neprípustné.

      35     Podobne je potrebné zamietnuť novú skutočnosť predloženú vedľajšími účastníkmi konania, konkrétne výsledok vyhľadávania na
         internetovej stránke Google, keďže tento prvok nebol predložený v priebehu správneho konania pred ÚHVT. Je tiež potrebné zamietnuť
         tvrdenie vedľajších účastníkov konania, podľa ktorého prihlasovaná ochranná známka má vysokú rozlišovaciu spôsobilosť z dôvodu
         jej intenzívneho používania, keďže toto tvrdenie nebolo predložené v konaní pred ÚHVT.

       O veci samej
       Tvrdenia účastníkov konania
      36     Podľa žalobkyne je preukázané, že výrobky chránené predmetnými ochrannými známkami sú zhodné.
      37     Žalobkyňa usudzuje, že predmetné označenia sú do istej miery vizuálne podobné, keďže obe obsahujú písmená „ol“ a končia sa
         slabikou „gan“.

      38     Ďalej tvrdí, že tieto označenia sú foneticky zhodné alebo veľmi podobné. Spochybňuje náležitosť výslovnosti uvedenej vo francúzskom
         a španielskom slovníku, ktoré citoval odvolací senát, z dôvodu, že na jednej strane francúzske slovo je „houligan“, a na druhej
         strane, že akademická povaha tejto výslovnosti je neprimeraná pre bežné, resp. familiárne slovo. Príslušná skupina verejnosti,
         to znamená najmä francúzski, španielski a portugalskí priemerní spotrebitelia, nie je v dostatočnej miere hovoriaca po anglicky.
         Z uvedeného vyplýva, že nie je jednoznačné, že táto verejnosť bude vedieť správne vyslovovať a písať slovo „hooligan“. Navyše
         tí priemerní spotrebitelia, ktorí hovoria po anglicky, by toto slovo vyslovovali so silným latinským prízvukom, ktorý by vymazal
         rozdiely vo výslovnosti predmetných slovných označení vo vzťahu k nevyslovenému „h“ a k dvojitému „o“ alebo k pauze medzi
         slovami „Olly“ a „Gan“. Takže obe predmetné označenia majú veľmi podobnú výslovnosť.

      39     Žalobkyňa tvrdí, že predmetné označenia sú koncepčne zhodné alebo veľmi podobné. Z dôvodu ich fonetickej podobnosti tieto
         označenia nevyhnutne odkazujú na ten istý pojem chuligán.

      40     Žalobkyňa usudzuje, že pravdepodobnosť zámeny je v súlade s judikatúrou a právnymi normami tým vyššia, čím vyššia sa ukáže
         vnútorná rozlišovacia spôsobilosť skoršej ochrannej známky. Skoršie ochranné známky majú podľa žalobkyne vysokú vnútornú rozlišovaciu
         spôsobilosť.

      41     So zreteľom na skutočnosť, že priemerný spotrebiteľ má len výnimočne príležitosť priamo porovnať dotknuté ochranné známky,
         pravdepodobnosť zámeny je podľa žalobkyne preukázaná [rozsudok Súdu prvého stupňa z 15. januára 2003, Mystery Drinks/ÚHVT
         – Karlsberg Brauerei (MYSTERY), T‑99/01, Zb. s. II‑43].

      42     ÚHVT navyše usudzuje s ohľadom na rozhodnutie o neprípustnosti tvrdenia o vizuálnej podobnosti predmetných označení, že tieto
         označenia sú okrem prvkov „ol“ a „gan“ odlišné.

      43     Vedľajší účastníci konania tvrdia, že neexistuje vizuálna podobnosť medzi predmetnými označeniami. Prihlasovaná ochranná známka
         je podľa nich zložená z jedného slova a jej prevládajúcim prvkom je dvojité „o“, zatiaľ čo skoršie ochranné známky sú zložené
         z dvoch slov a ich prevládajúcim prvkom je prvok „oll“.

      44     ÚHVT uvádza, že predmetné označenia sú foneticky odlišné. Anglické slovo „hooligan“ je zrozumiteľné v celom Spoločenstve a najmä
         vo Francúzsku, kde sa stalo súčasťou jazyka, predovšetkým vďaka jeho používaniu v súvislosti s futbalom. Charakteristickou
         črtou tohto slova je anglická výslovnosť, resp. len málo odlišná výslovnosť od anglickej. Takže podľa ÚHVT existujú medzi
         predmetnými označeniami jasné sluchové rozdiely najmä vo vzťahu k výslovnosti prvej slabiky a pauzy medzi oboma slovami tvoriacimi
         skoršie ochranné známky.

      45     Vedľajší účastníci konania tiež usudzujú, že neexistuje fonetická podobnosť. Slovo „hooligan“ je známe a bežné vo Francúzsku
         rovnako ako v Španielsku, aj keď býva trocha inak napísané, ale správne vyslovované po anglicky. Takže výrazy „hooligan“ a „Olly
         Gan“ sú podľa nich vytvorené rozličnými samohláskovými sledmi, konkrétne [u‑i‑ä] a [o‑i‑a] a prízvuk je na inom mieste, konkrétne
         na prvej slabike a na druhom slove. Navyše, pauza medzi oboma slovami tvoriacimi skoršie ochranné známky predstavuje dostatočný
         fonetický rozdiel.

      46     Podľa ÚHVT nemajú skoršie ochranné známky konkrétny význam, takže akákoľvek koncepčná podobnosť medzi predmetnými označeniami
         je vylúčená. Z dôvodu známosti slova „hooligan“, resp. „houligan“ a vizuálnych a fonetických odlišností medzi predmetnými
         ochrannými známkami si príslušná skupina verejnosti nemôže zamieňať slovo „hooligan“ s výrazom „Olly Gan“ [rozsudok Súdu prvého
         stupňa zo 14. októbra 2003, Phillips-Van Heusen/ÚHVT – Pash Textilvertrieb und Einzelhandel (BASS), T‑292/01, Zb. s. II‑4335].

      47     Podľa vedľajších účastníkov konania neexistuje medzi predmetnými označeniami ani koncepčná podobnosť. OLLY GAN je vnímané
         ako meno a mužské priezvisko a je chápané ako meno „dizajnéra“, táto praktika sa v odvetví módy bežne používa a vylučuje akúkoľvek
         inú asociáciu. Naproti tomu slovo „hooligan“ je bežne používané vo francúzskych, talianskych, portugalských a španielskych
         textoch. Takže akákoľvek koncepčná podobnosť je vylúčená.

      48     ÚHVT uvádza, že keďže je potrebné zohľadniť iba priemernú rozlišovaciu spôsobilosť skorších ochranných známok, rozdiely medzi
         predmetnými označeniami vylučujú akúkoľvek pravdepodobnosť zámeny (rozsudok MYSTERY, už citovaný v bode 41 vyššie).

      49     Vedľajší účastníci konania spochybňujú skutočnosť, že by boli skoršie ochranné známky osobitne všeobecne známe.
       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      50     Podľa článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 na základe námietky majiteľa skoršej ochrannej známky nebude ochranná známka,
         o zápis ktorej sa žiada, zapísaná, ak kvôli jej zhodnosti alebo podobnosti so skoršou ochrannou známkou a zhodnosti alebo
         podobnosti tovarov alebo služieb, na ktoré sa vzťahujú tieto ochranné známky, existuje pravdepodobnosť zámeny zo strany verejnosti,
         pokiaľ ide o územie, na ktorom je skoršia ochranná známka chránená.

      51     Podľa ustálenej judikatúry pravdepodobnosť zámeny, čo sa týka obchodného pôvodu výrobkov alebo služieb, sa musí posudzovať
         celkovo podľa toho, ako vníma príslušná skupina verejnosti označenia a predmetné tovary alebo služby, so zohľadnením všetkých
         rozhodujúcich okolností prejednávanej veci, najmä vzájomnej závislosti medzi podobnosťou označení a podobnosťou označených
         tovarov a služieb [pozri rozsudok Súdu prvého stupňa z 9. júla 2003, Laboratorios RTB/ÚHVT – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO
         BEVERLY HILLS), T‑162/01, Zb. s. II‑2821, body 29 až 33 a citovanú judikatúru].

      52     Čo sa týka vymedzenia v prejednávanej veci príslušnej skupiny verejnosti, všetci účastníci konania sa zhodujú na tom, že ju
         tvoria prinajmenšom francúzski a portugalskí priemerní spotrebitelia.

      53     Ďalej je potrebné uviesť, že zhodnosť výrobkov chránených ochrannými známkami nebola spochybnená v konaní pred Súdom prvého
         stupňa.

      54     Čo sa týka podobnosti predmetných označení, z ustálenej judikatúry vyplýva, že celkové posúdenie pravdepodobnosti zámeny sa
         vo vzťahu k vizuálnej, sluchovej a koncepčnej podobnosti predmetných označení musí zakladať na celkovom dojme nimi vytvorenom,
         so zreteľom najmä na rozlišujúce a prevládajúce prvky (rozsudky Súdneho dvora z 11. novembra 1997, SABEL, C‑251/95, Zb. s. I‑6191,
         bod 23, a z 22. júna 1999, Lloyd Schuhfabrik Meyer, C‑342/97, Zb. s. I‑3819, bod 25). Pri určení stupňa ich vizuálnej, sluchovej
         a koncepčnej podobnosti je potrebné prípadne zhodnotiť dôležitosť, ktorú tieto jednotlivé prvky majú, so zreteľom na druh
         predmetných výrobkov alebo služieb a na podmienky ich uvádzania na trh (rozsudok Lloyd Schuhfabrik Meyer, už citovaný, bod 27).

      55     V prejednávanej veci v prvom rade vo vzťahu k vizuálnej podobnosti predmetných označení odvolací senát potvrdil posúdenie
         námietkového oddelenia, podľa ktorého tieto označenia sú vizuálne odlišné (bod 20 napadnutého rozhodnutia). Žalobkyňa sa obmedzila
         na to, že uviedla, že predmetné označenia majú spoločné písmená „ol“ a poslednú slabiku „gan“.

      56     Je potrebné poznamenať, že vizuálnu podobnosť predstavujú iba spoločné prvky uvedené žalobkyňou. Naproti tomu predmetné označenia
         majú podstatné vizuálne odlišnosti. Skoršie ochranné známky sú zložené z dvoch slov, začínajú sa písmenom „o“ a obsahujú dvojité
         „l“ a písmeno „y“. Prihlasovaná ochranná známka je zložená z jedného slova, začína sa písmenom „h“ a obsahuje dvojité „o“
         a písmeno „i“. Je teda nevyhnutné vyvodiť záver, že odvolací senát správne usúdil, že predmetné označenia sú vizuálne odlišné.

      57     Ďalej, čo sa týka fonetickej podobnosti predmetných označení, odvolací senát usúdil, že ich výslovnosť je odlišná podľa francúzskeho
         a španielskeho slovníka. Počas pojednávania ÚHVT uviedol, že odvolacie senáty z dôvodu „vnútornej“ organizácie poznajú výslovnosť
         v jednotlivých jazykoch, keďže ich členovia sú rozličných národností. Odvolací senát tiež usúdil, že keďže priemerní francúzski
         a portugalskí spotrebitelia poznajú význam slova „hooligan“ vo vzťahu k futbalu, poznajú aj jeho výslovnosť. Pauza medzi slovami,
         ktorá existuje vo výslovnosti skorších ochranných známok a neexistuje vo výslovnosti prihlasovanej ochrannej známky, predstavuje
         tiež fonetický rozdiel (body 21 a 22 napadnutého rozhodnutia).

      58     Je potrebné poznamenať, že spôsob, akým priemerný spotrebiteľ vysloví cudzie slovo vo svojom materinskom jazyku, môže byť
         len ťažko určený s istotou. Po prvé, nie je isté, že toto slovo bude považované za cudzie, najmä ak tak, ako to je v prípade
         francúzskeho spotrebiteľa, bolo toto slovo upravené podľa pravidiel pravopisu francúzskeho jazyka. Takže anglické slovo „hooligan“
         existuje vo francúzštine v podobe „houligan“. Po druhé, aj keď cudzí pôvod dotknutého slova je uznaný, jeho výslovnosť nemusí
         byť taká ako v pôvodnom jazyku. V skutočnosti správna výslovnosť v pôvodnom jazyku predpokladá nielen, že je známa jeho výslovnosť,
         ale aj schopnosť vysloviť dotknuté slovo so správnym prízvukom. Po tretie, v rámci posudzovania pravdepodobnosti zámeny by
         bolo potrebné preukázať, že väčšina príslušnej skupiny verejnosti má túto schopnosť.

      59     V tejto súvislosti slovníky príslušnej skupiny verejnosti v zásade môžu byť zobraté do úvahy tak v prvostupňovom konaní, ako
         aj v odvolacom konaní pred ÚHVT aj bez toho, aby boli predložené účastníkom konania, pretože predstavujú a priori skutočnosti, ktoré sú všeobecne známe. Tieto slovníky poskytujú relevantný údaj o správnej výslovnosti dotknutého slova v prijímajúcom
         jazyku, aj keď nič nezaručuje, že táto výslovnosť je skutočne používaná v bežnej reči. Okrem toho znalosť, ktorú majú jednotlivé
         inštancie ÚHVT z dôvodu rozličných národností jeho zamestnancov alebo členov, môže prípadne potvrdiť skutočnosti smerujúce
         k stanoveniu výslovnosti priemerným spotrebiteľom.

      60     Čo sa týka toho, že príslušná skupina verejnosti foneticky pozná slovo „hooligan“, odvolací senát mohol správne usúdiť, že
         táto verejnosť pozná dané slovo z dôvodu jeho bežného používania v oblasti futbalu. Odvolací senát tiež správne usúdil, že
         prvá slabika tohto slova je a priori  vo francúzštine vyslovovaná ako „ou“. Mohol teda platne usúdiť, že francúzsky spotrebiteľ buď pozná anglický výraz „hooligan“
         a jeho základnú výslovnosť, alebo francúzsky výraz „houligan“ tak, ako je uvedený vo francúzskom slovníku, na ktorý odkazuje
         napadnuté rozhodnutie. Časť francúzskej príslušnej skupiny verejnosti, ktorá nepozná francúzske slovo a ktorá vyslovuje anglické
         slovo po francúzsky napriek jeho zjavne cudziemu pôvodu, je naopak veľmi malá. Takže aj keď samohlásky „ou“ a „o“ sú príbuzné,
         predstavujú fonetickú odlišnosť medzi predmetnými ochrannými známkami. Naproti tomu, čo sa týka portugalského priemerného
         spotrebiteľa, je úvaha odvolacieho senátu oslabená skutočnosťou, že sa nesprávne opieral o španielsky slovník, ktorý nie je
         relevantný pre jazyk, ktorým hovorí tento spotrebiteľ. Okrem toho odvolací senát správne podčiarkol, že aj skutočnosť, že
         skoršie ochranné známky sú zložené z dvoch slov, zatiaľ čo prihlasovaná ochranná známka je zložená iba z jedného slova, predstavuje
         relevantný fonetický rozdiel medzi predmetnými ochrannými známkami.

      61     Je však potrebné uviesť, že nič nenasvedčuje tomu, že slabiky „li“ prihlasovanej ochrannej známky a „ly“ skorších ochranných
         známok sú odlišne vyslovované príslušnou skupinou verejnosti. Podobne príslušná skupina verejnosti bude bez ohľadu na jej
         výslovnosť vnímať slabiku „gan“, spoločnú predmetným ochranným známkam, ako zhodnú. Nič nenasvedčuje ani tomu, že začiatočné
         písmeno „h“ prihlasovanej ochrannej známky a naozajstný rozdiel v prízvuku pri vyslovovaní predmetných ochranných známok v angličtine
         umožní príslušnej skupine verejnosti, to znamená francúzskej a portugalskej, foneticky rozlíšiť predmetné ochranné známky
         tak, ako sú vyslovované touto verejnosťou.

      62     Takže je potrebné vyvodiť záver, že fonetické podobnosti ochranných známok HOOLIGAN a OLLY GAN prevažujú nad ich rozdielmi,
         a teda pre príslušnú skupinu verejnosti sú foneticky podobné. Odvolací senát sa teda dopustil omylu v posúdení, keď usúdil,
         že predmetné označenia sú pre priemerných francúzskych a portugalských spotrebiteľov foneticky odlišné.

      63     Na záver, čo sa týka koncepčnej podobnosti predmetných označení, odvolací senát usúdil, že keďže táto podobnosť je v napadnutom
         rozhodnutí založená iba na fonetickej podobnosti, z jej neexistencie teda vyplýva aj neexistencia koncepčnej podobnosti.

      64     Keďže táto úvaha sa zakladá na nesprávnom predpoklade tak, ako to bolo uvedené vyššie, je potrebné vysloviť, že napadnuté
         rozhodnutie je chybné aj v tomto bode.

      65     Záver odvolacieho senátu, že predmetné ochranné známky sú koncepčne odlišné, je však správny.
      66     Na jednej strane je zrejmé, že prihlasovaná ochranná známka je vnútorne založená na pojme chuligán. Okrem toho nie je spochybňované,
         že tento pojem je známy francúzskym a portugalským spotrebiteľom najmä z dôvodu jeho používania v oblasti futbalu. Takže prihlasovanú
         ochrannú známku bude príslušná skupina verejnosti chápať a spájať s týmto kontextom. Na druhej strane výrazy tvoriace skoršie
         ochranné známky nemajú a priori žiaden konkrétny význam a na prvý pohľad vyvolávajú predstavu mena a priezviska. Takýto postup je bežne používaný v odvetví
         odevov a príslušná skupina verejnosti si ho úplne osvojí, takže skoršie ochranné známky si zapamätá v tejto súvislosti. Vo
         vedomí príslušnej skupiny verejnosti môže prípadné spájanie skorších ochranných známok s pojmom chuligán nastať iba nepriamo
         a výlučne iba z fonetického hľadiska. Takéto spájanie však predpokladá najprv zámenu predmetných ochranných známok z dôvodu
         ich fonetickej podobnosti. Vizuálne vnímanie skorších ochranných známok však okamžite stanoví hranicu medzi pojmom chuligán
         a skoršími ochrannými známkami. V tejto súvislosti odvolací senát správne usúdil, že vo všeobecnosti si nákup odevu vyžaduje
         vizuálne preskúmanie ochranných známok (bod 23 napadnutého rozhodnutia). Takže priemerný spotrebiteľ si skoršie ochranné známky
         zapamätá ako predstavujúce meno a priezvisko.

      67     V tomto štádiu úvahy je potrebné preskúmať tvrdenie žalobkyne, podľa ktorého skoršie ochranné známky majú vysokú vnútornú
         rozlišovaciu spôsobilosť. Tak ako to bolo uvedené vyššie, skoršie ochranné známky sú vytvorené spôsobom, ktorý bude príslušnou
         skupinou verejnosti chápaný ako spojenie mena a priezviska. Je to bežný postup v odvetví odevov. Navyše nič nenasvedčuje tomu,
         že vybrané priezvisko a meno môžu byť príslušnou skupinou verejnosti považované za osobitne význačné. Takže nemožno tvrdiť,
         že skoršie ochranné známky majú vysokú vnútornú rozlišovaciu spôsobilosť.

      68     V rámci celkového posúdenia predmetných označení je teda potrebné uviesť, že odvolací senát správne rozhodol aj napriek omylu
         v posúdení vo vzťahu k neexistencii fonetickej podobnosti, že z ich vizuálnej odlišnosti a neexistencie koncepčnej podobnosti
         vyplýva neexistencia podobnosti týchto označení.

      69     V rámci celkového posúdenia predmetných ochranných známok teda odvolací senát správne rozhodol v bode 23 napadnutého rozhodnutia,
         že príslušná skupina verejnosti si nebude zamieňať prihlasovanú ochrannú známku so skoršími ochrannými známkami, najmä nie
         v odvetví odevov.

      70     So zreteľom na vyššie uvedené je potrebné žalobu zamietnuť.
       O trovách
      71     Podľa článku 87 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
         ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže žalobkyňa nemala vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania
         v súlade s návrhmi ÚHVT a vedľajších účastníkov konania.

      Z týchto dôvodov
      SÚD PRVÉHO STUPŇA (druhá komora)
      rozhodol a vyhlásil:
      1.      Žaloba sa zamieta.
      2.      Žalobkyňa je povinná nahradiť trovy konania.

               Pirrung

               Forwood

               Papasavvas

         Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 1. februára 2005.

               Tajomník

                     Predseda komory

               H. Jung

                     J. Pirrung

         * Jazyk konania: nemčina.