title: Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 13. septembra 2007.#Komisia Európskych spoločenstiev proti Talianskej republike.#Nesplnenie povinnosti členským štátom - Sloboda usadiť sa a slobodné poskytovanie služieb - Koncesie na služby vo verejnom záujme - Obnovenie 329 koncesií na usporadúvanie a zber dostihových stávok bez vyhlásenia výberového konania - Povinnosť zverejnenia a transparentnosti.#Vec C-260/04.

text:
      Vec C‑260/04
      Komisia Európskych spoločenstiev
      proti
      Talianskej republike
      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Sloboda usadiť sa a slobodné poskytovanie služieb – Koncesie na služby vo verejnom záujme – Obnovenie 329 koncesií na usporadúvanie a zber dostihových stávok bez vyhlásenia výberového konania – Povinnosť zverejnenia a transparentnosti“
      Abstrakt rozsudku
      Právo Spoločenstva – Zásady – Rovnosť zaobchádzania – Diskriminácia založená na štátnej príslušnosti
      (Články 43 ES a 49 ES)
      Orgány verejnej moci uzatvárajúce zmluvy na koncesiu na služby vo verejnom záujme sú vo všeobecnosti povinné dodržiavať základné
         pravidlá Zmluvy ES, najmä články 43 ES a 49 ES, a osobitne zásadu zákazu diskriminácie na základe štátnej príslušnosti, ktoré
         sú osobitným vyjadrením všeobecnej zásady rovnosti zaobchádzania. Zásady rovnosti zaobchádzania a zákazu diskriminácie na
         základe štátnej príslušnosti zahŕňajú najmä povinnosť transparentnosti, ktorá zabezpečuje pre každého potenciálneho uchádzača
         adekvátny stupeň zverejnenia umožňujúci sprístupnenie koncesie na služby vo verejnom záujme konkurencii, ako aj kontrolu nestrannosti
         postupov zadávania zákaziek.

      Obnovením koncesií na usporadúvanie dostihových stávok bez vyhlásenia akéhokoľvek výberového konania si členský štát nesplnil
         povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článkov 43 ES a 49 ES, a porušil najmä všeobecnú zásadu transparentnosti, ako aj povinnosť
         zaistiť primeraný stupeň zverejnenia.

      Obnovenie uvedených koncesií bez vyhlásenia výberového konania nemožno odôvodniť potrebou brániť rozvoju nelegálneho zberu
         a prideľovania stávok, pretože táto činnosť nie je vhodná na zabezpečenie dosiahnutia cieľa a ide nad rámec toho, čo je potrebné
         na zabránenie zapojeniu podnikateľov pôsobiacich v odvetví dostihových stávok do kriminálnych alebo podvodných aktivít.

      Okrem toho ekonomické opodstatnenie, akým je potreba zaistiť majiteľom koncesií kontinuitu, finančnú stabilitu a spravodlivý
         výnos z investícií, ktoré v minulosti uskutočnili, nemôže byť prijaté ako naliehavý dôvod všeobecného záujmu odôvodňujúci
         obmedzenie základnej slobody zaručenej Zmluvou.

      (pozri body 22 – 24, 31, 34, 35, 38 a výrok)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (štvrtá komora)
      z 13. septembra 2007 (*)

      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Sloboda usadiť sa a slobodné poskytovanie služieb – Koncesie na služby vo verejnom záujme – Obnovenie 329 koncesií na usporadúvanie a zber dostihových stávok bez vyhlásenia výberového konania – Povinnosť zverejnenia a transparentnosti“
      Vo veci C‑260/04,
      ktorej predmetom je žaloba o nesplnenie povinnosti podľa článku 226 ES, podaná 17. júna 2004,
      Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: K. Wiedner, C. Cattabriga a L. Visaggio, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      žalobkyňa,
      proti
      Talianskej republike, v zastúpení: I. M. Braguglia, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci G. De Bellis, avvocato dello Stato, s adresou na doručovanie
         v Luxemburgu,

      žalovanej,
      ktorú v konaní podporujú:
      Dánske kráľovstvo, v zastúpení: J. Molde, splnomocnený zástupca, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      Španielske kráľovstvo, v zastúpení: F. Díez Moreno, splnomocnený zástupca, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      vedľajší účastníci konania,
      SÚDNY DVOR (štvrtá komora),
      v zložení: predseda štvrtej komory K. Lenaerts, sudcovia E. Juhász, R. Silva de Lapuerta, G. Arestis (spravodajca) a J. Malenovský,
      generálna advokátka: E. Sharpston,
      tajomník: R. Grass,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 29. marca 2007,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Svojou žalobou Komisia Európskych spoločenstiev žiada Súdny dvor aby určil, že obnovením 329 koncesií na usporadúvanie dostihových
         stávok bez vyhlásenia akéhokoľvek výberového konania si Talianska republika nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú zo Zmluvy
         ES a najmä porušila všeobecnú zásadu transparentnosti, ako aj povinnosť zverejnenia, ktoré vyplývajú z článkov 43 ES a 49 ES.

       Právny rámec
       Vnútroštátna právna úprava
      2        Pôvodne bolo v Taliansku usporadúvanie hier a dostihových stávok vyhradené Unione Nazionale per l’Incremento delle Razze Equine
         (Národnej únii pre šľachtenie konských rás, ďalej len „UNIRE“), ktorá bola oprávnená usporadúvať zber a prijímanie stávok
         priamo alebo uzavrieť na tieto služby zmluvy s tretími osobami. UNIRE poverila poskytovaním týchto služieb dostihové stávkové
         kancelárie.

      3        Neskoršie bolo zákonom č. 662 z 23. decembra 1996 (riadna príloha ku GURI č. 303 z 28. decembra 1996) poverené organizáciou
         a usporadúvaním hier a stávok týkajúcich sa konských dostihov ministerstvo financií, ako aj ministerstvo poľnohospodárstva,
         potravinárstva a lesného hospodárstva, ktoré boli oprávnené zaisťovať tieto činnosti priamo alebo prostredníctvom nimi určených
         verejných inštitúcií, spoločností alebo bookmakerov. Článok 3 ods. 78 tohto zákona stanovoval, že prostredníctvom právnych
         predpisov budú hry a stávky spojené s konskými dostihmi reorganizované, tak pokiaľ ide o organizačné, funkčné, daňové a represívne
         aspekty, ako aj rozdelenie príjmov plynúcich z týchto stávok.

      4        Talianska vláda prijala na účely vykonania tohto článku dekrét prezidenta Talianskej republiky č. 169 z 8. apríla 1998 (GURI
         č. 125 z 1. júna 1998, ďalej len „dekrét č. 169/1998“), ktorý v článku 2 stanovoval, že ministerstvo financií po dohode s ministerstvom
         poľnohospodárstva, potravinárstva a lesného hospodárstva zadá prostredníctvom výberových konaní v súlade s pravidlami Spoločenstva
         fyzickým osobám a spoločnostiam spĺňajúcim stanovené požiadavky koncesie na usporadúvanie dostihových stávok. Na prechodné
         obdobie článok 25 dekrétu č. 169/1998 stanovoval predĺženie doby platnosti koncesií zadaných UNIRE až do 31. decembra 1998
         alebo v prípade, že nebude možné pred týmto dátumom zorganizovať výberové konania, až do 31. decembra 1999.

      5        Následne bol vyhláškou ministerstva zo 7. apríla 1999 (GURI č. 86 zo 14. apríla 1999) schválený plán posilnenia siete na zber
         a prijímanie dostihových stávok s cieľom zvýšiť počet stávkových kancelárií na talianskom území z 329 na 1 000. Zatiaľ čo
         671 nových koncesií bolo zadaných prostredníctvom výberového konania, smernica ministerstva financií z 9. decembra 1999 stanovovala,
         že 329 „pôvodných koncesií“ zadaných UNIRE bude obnovených. Na účely vykonania tejto smernice boli rozhodnutím ministerstva
         financií z 21. decembra 1999 (GURI č. 300 z 23. decembra 1999, ďalej len „napadnuté rozhodnutie“) uvedené koncesie obnovené
         na šesť rokov od 1. januára 2000.

      6        Zákonný dekrét č. 452 z 28. decembra 2001 (GURI č. 301 z 29. decembra 2001) zmenený na zákon č. 16 z 27. februára 2002 (GURI
         č. 49 z 27. februára 2002) neskôr stanovoval, že „pôvodné koncesie“ budú na jednej strane opätovne zadané podľa dekrétu č. 169/1998,
         to znamená prostredníctvom výberového konania Spoločenstva, a na druhej strane zostanú platné až do momentu ich úplného opätovného
         zadania.

      7        Napokon zákonný dekrét č. 147 z 24. júna 2003 týkajúci sa predĺženia lehôt a neodkladných opatrení v rozpočtovej oblasti (GURI
         č. 145 z 25. júna 2003), teraz zákon č. 200 z 1. augusta 2003 (GURI č. 178 z 2. augusta 2003, ďalej len „zákon č. 200/2003“),
         v článku 8 ods. 1 stanovuje finančný status každého koncesionára s cieľom vyriešiť problém „garantovaného minima“, teda poplatkovej
         kvóty, ktorú musel každý koncesionár odvádzať UNIRE bez ohľadu na skutočný objem príjmov v danom roku a ktorá sa ukázala ako
         neprimerane vysoká a viedla k ekonomickej kríze v sektore dostihových stávok. Na účely vykonania tohto zákona prijal mimoriadny
         komisár určený UNIRE rozhodnutie č. 107/2003 zo 14. októbra 2003, ktorým bola predĺžená platnosť zadaných koncesií s cieľom
         stanoviť sumy, ktoré majú koncesionári zaplatiť do konca splatnosti poslednej platby, teda do 30. októbra 2011, a v každom
         prípade do zadania nových koncesií prostredníctvom výberového konania.

       Skutkový stav a konanie pred podaním žaloby
      8        Na základe sťažnosti predloženej súkromným subjektom pôsobiacim v sektore dostihových stávok Komisia 24. júla 2001 zaslala
         talianskym orgánom v súlade s článkom 226 ES výzvu, ktorou ich upozorňovala na nezlučiteľnosť talianskeho systému týkajúceho
         sa poverovania usporadúvaním dostihových stávok a najmä, ako vyplývalo z napadnutého rozhodnutia, obnovenia 329 pôvodných
         koncesií zadaných UNIRE bez vyhlásenia výberového konania so všeobecnou zásadou transparentnosti a povinnosťou zverejnenia,
         ktoré vyplývajú z článkov 43 ES a 49 ES. Talianska vláda na to reagovala listami z 30. novembra 2001 a 15. januára 2002, v ktorých
         informovala o návrhu, ako aj o prijatí zákona č. 16 z 27. februára 2002.

      9        Ustanovenia predmetného zákona Komisiu neuspokojili, a preto 16. októbra 2002 vydala odôvodnené stanovisko, ktorým Taliansku
         republiku vyzvala, aby v lehote dvoch mesiacov od jeho doručenia prijala opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s týmto
         stanoviskom. Talianska vláda listom z 10. decembra 2002 odpovedala, že pred vyhlásením výberového konania bolo nevyhnutné
         presne uznať finančný status držiteľov stále platných koncesií.

      10      Vzhľadom na to, že Komisia nedostala žiadne ďalšie informácie týkajúce sa ukončenia konania o uznaní a vyhlásenia výberového
         konania na účely opätovného zadania predmetných koncesií, rozhodla sa podať túto žalobu.

      11      Dánske kráľovstvo a Španielske kráľovstvo vstúpili do konania ako vedľajší účastníci na podporu Talianskej republiky.

       O žalobe
      12      Na podporu svojej žaloby Komisia uplatňuje jediný žalobný dôvod. Uvádza, že Talianska republika si tým, že obnovila 329 pôvodných
         koncesií zadaných UNIRE na usporadúvanie dostihových stávok bez vyhlásenia akéhokoľvek výberového konania, nesplnila svoje
         povinnosti, ktoré jej vyplývajú zo Zmluvy, a najmä porušila všeobecnú zásadu transparentnosti a povinnosť zverejnenia, ktoré
         vyplývajú z článkov 43 ES a 49 ES.

      13      Vo svojej žalobe Komisia uvádza, že z pohľadu práva Spoločenstva musí byť uzatvorenie zmluvy o usporadúvaní a zbere dostihových
         stávok považované za koncesiu na služby vo verejnom záujme. Z toho dôvodu nepatrí uvedené uzatvorenie zmluvy do pôsobnosti
         smernice Rady 92/50/EHS z 18. júna 1992 o koordinácii postupov verejného obstarávania služieb (Ú. v. ES L 209, s. 1; Mim.
         vyd. 06/001, s. 322). Z judikatúry Súdneho dvora a najmä z rozsudku zo 7. decembra 2000, Telaustria a Telefonadress (C‑324/98,
         Zb. s. I‑10745), však vyplýva, že vnútroštátne orgány, ktoré uzatvárajú takéto zmluvy, musia dodržiavať zásadu zákazu diskriminácie
         a zásadu transparentnosti, aby zaručili primeraný stupeň zverejnenia umožňujúci sprístupnenie trhu služieb konkurencii, tak
         ako aj kontrolu nestrannosti postupov zadávania zákaziek.

      14      Komisia v tejto súvislosti konštatuje, že talianska vláda tým, že obnovila 329 existujúcich koncesií UNIRE bez výberového
         konania, nedodržala uvedené zásady. Komisia sa totiž domnieva, že výnimky z týchto zásad sú povolené len v prípadoch a z dôvodov
         stanovených v článkoch 45 ES a 46 ES. Odôvodnenia uvedené talianskou vládou však nepatria medzi odôvodnenia výslovne uvedené
         v týchto článkoch a v každom prípade talianska vláda nepreukázala nevyhnutnosť a primeranosť týchto výnimiek vzhľadom na uvádzané
         ciele.

      15      Vo svojom vyjadrení k žalobe talianska vláda uvádza, že zákon č. 200/2003 a rozhodnutie č. 107/2003 sú v súlade požiadavkami
         práva Spoločenstva v oblasti koncesií na služby vo verejnom záujme. Podľa talianskej vlády bolo predĺženie platnosti pôvodných
         koncesií UNIRE odôvodnené potrebou zaistiť majiteľom koncesií kontinuitu, finančnú stabilitu a spravodlivý výnos z investícií,
         ktoré v minulosti uskutočnili, ako aj potrebou predchádzať nelegálnym aktivitám, a to až do zadania nových koncesií prostredníctvom
         výberového konania. Takéto odôvodnenia predstavujú naliehavé dôvody všeobecného záujmu, ktoré umožňujú výnimky zo zásad Zmluvy
         stanovujúcich povinnosť sprístupniť trh služieb konkurencii.

      16      Dánska vláda spochybňuje výklad v už citovanom rozsudku Súdneho dvora vo veci Telaustria a Telefonadress, uvedený Komisiou
         v prípade dosahu povinnosti zverejnenia za okolností, akými sú okolnosti v prejednávanej veci. Španielska vláda uvádza úvahy
         týkajúce sa špecifickosti povoľovania a organizovania stávok, ktoré podľa jej názoru Komisia nezohľadnila.

      17      V úvode je potrebné poukázať na to, že talianska vláda nepopiera, že zákon č. 200/2003 a rozhodnutie č. 107/2003 boli prijaté
         až po uplynutí lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku.

      18      V tomto ohľade treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora sa má existencia nesplnenia povinnosti hodnotiť
         vo vzťahu ku konkrétnemu členskému štátu ku dňu uplynutia lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku a že Súdny dvor nemôže
         brať do úvahy neskoršie zmeny (pozri najmä rozsudky z 2. júna 2005, Komisia/Írsko, C‑282/02, Zb. s. I‑4653, bod 40, a z 26. januára
         2006, Komisia/Španielsko, C‑514/03, Zb. s. I‑963, bod 44).

      19      Vzhľadom na to nemôžu byť ustanovenia zákona č. 200/2003 a rozhodnutia č. 107/2003 relevantné na účely posúdenia porušenia
         vytýkaného Talianskej republike. Predmetná žaloba je teda založená len na posúdení napadnutého rozhodnutia.

      20      Ako správne uviedla Komisia, talianska vláda ani počas konania pred podaním žaloby a ani v priebehu tohto konania nepoprela,
         že uzatvorenie zmluvy o usporadúvaní a zbere dostihových stávok je v Taliansku považované za koncesiu na služby vo verejnom
         záujme. Takáto kvalifikácia bola prijatá v rozsudku zo 6. marca 2007, Placanica a i. (C‑338/04, C‑359/04 a C‑360/04, Zb. s. I‑1891),
         v ktorom Súdny dvor vykladá články 43 ES a 49 ES vzhľadom na rovnakú vnútroštátnu právnu úpravu.

      21      Je nepochybné, že koncesie na služby vo verejnom záujme sú vylúčené z pôsobnosti smernice 92/50 (pozri rozsudok z 13. októbra
         2005, Parking Brixen, C‑458/03, Zb. s. I‑8585, bod 42).

      22      Súdny dvor rozhodol, že aj napriek skutočnosti, že zmluvy na koncesiu na služby vo verejnom záujme sú za súčasného stavu práva
         Spoločenstva vylúčené z pôsobnosti smernice 92/50, orgány verejnej moci uzatvárajúce tieto zmluvy sú vo všeobecnosti povinné
         dodržiavať základné pravidlá Zmluvy ES a osobitne zásadu zákazu diskriminácie na základe štátnej príslušnosti (pozri v tomto
         zmysle rozsudky Telaustria a Telefonadress, už citovaný, bod 60; z 21. júla 2005, Coname, C‑231/03, Zb. s. I‑7287, bod 16,
         ako aj Parking Brixen, už citovaný, bod 46).

      23      Súdny dvor ďalej rozhodol, že ustanovenia Zmluvy uplatňujúce sa na koncesie na služby vo verejnom záujme, najmä články 43 ES
         a 49 ES, ako aj zákaz diskriminácie na základe štátnej príslušnosti, sú osobitným vyjadrením zásady rovnosti zaobchádzania
         (pozri v tomto zmysle rozsudok Parking Brixen, už citovaný, bod 48).

      24      V tomto ohľade zahrnujú zásady rovnosti zaobchádzania a zákazu diskriminácie na základe štátnej príslušnosti najmä povinnosť
         transparentnosti, ktorá umožní poverujúcemu orgánu verejnej moci uistiť sa o dodržiavaní týchto zásad. Uvedená povinnosť transparentnosti
         prináležiaca tomuto orgánu zabezpečuje pre každého potenciálneho uchádzača adekvátny stupeň zverejnenia umožňujúci sprístupnenie
         koncesie na služby vo verejnom záujme konkurencii, ako aj kontrolu nestrannosti postupov zadávania zákaziek (pozri v tomto
         zmysle rozsudky Telaustria a Telefonadress, už citovaný, body 61 a 62, ako aj Parking Brixen, už citovaný, bod 49).

      25      V predmetnej veci treba konštatovať, že absolútna neexistencia výberového konania na zadanie koncesií na usporadúvanie dostihových
         stávok nie je v súlade s článkami 43 ES a 49 ES a najmä porušuje všeobecnú zásadu transparentnosti, ako aj povinnosť zaistiť
         adekvátny stupeň zverejnenia. Obnovenie 329 pôvodných koncesií bez vyhlásenia výberového konania totiž znemožňuje sprístupnenie
         týchto koncesií konkurencii, ako aj kontrolu nestrannosti postupov zadávania zákaziek.

      26      Za týchto podmienok je potrebné skúmať, či je uvedené obnovenie prípustné ako odchýlka výslovne stanovená článkami 45 ES a 46 ES,
         alebo v súlade s judikatúrou Súdneho dvora odôvodnené naliehavými dôvodmi všeobecného záujmu (pozri v tomto zmysle rozsudky
         zo 6. novembra 2003, Gambelli a i., C‑243/01, Zb. s. I‑13031, bod 60, ako aj Placanica a i., už citovaný, bod 45).

      27      V tejto súvislosti judikatúra pripustila niekoľko naliehavých dôvodov všeobecného záujmu, akými sú ciele ochrany spotrebiteľov,
         predchádzanie podvodom a podnecovaniu občanov k nadmerným výdavkom spojeným s hrami, ako aj predchádzanie narušeniam sociálneho
         poriadku vo všeobecnosti (rozsudok Placanica a i., už citovaný, bod 46).

      28      Aj keď členské štáty môžu určiť ciele svojej politiky v oblasti hazardných hier a prípadne presne definovať požadovanú úroveň
         ochrany, obmedzenia, ktoré ukladajú, musia spĺňať podmienky, ktoré vyplývajú z judikatúry Súdneho dvora, pokiaľ ide o ich
         primeranosť (rozsudok Placanica a i., už citovaný, bod 48).

      29      V dôsledku toho je potrebné skúmať, či je obnovenie koncesií bez vyhlásenia akéhokoľvek výberového konania vhodné na zabezpečenie
         dosiahnutia cieľa sledovaného Talianskou republikou a či nejde nad rámec toho, čo je potrebné na jeho dosiahnutie. V každom
         prípade musí byť toto obnovenie uplatňované nediskriminačným spôsobom (pozri v tomto zmysle rozsudky Gambelli a i., už citovaný,
         body 64 a 65, ako aj Placanica a i., už citovaný, bod 49).

      30      Je zrejmé, že talianska vláda schválila plán posilnenia siete na zhromažďovanie a výber dostihových stávok, aby bol počet
         stávkových kancelárií na talianskom území zvýšený z 329 na 1 000. S cieľom uskutočniť tento plán bolo prostredníctvom výberového
         konania zadaných 671 nových koncesií, zatiaľ čo 329 existujúcich pôvodných koncesií bolo obnovených bez vyhlásenia výberového
         konania.

      31      V tomto ohľade sa talianska vláda neodvoláva na odchýlky, akými sú odchýlky výslovne stanovené v článkoch 45 ES a 46 ES. Táto
         vláda odôvodňuje uvedené obnovenie bez vyhlásenia výberového konania najmä potrebou brániť rozvoju nelegálneho zberu a prideľovania
         stávok.

      32      Talianska vláda však vo svojom vyjadrení k žalobe nevysvetlila, prečo nebolo v tomto ohľade potrebné vyhlásiť výberové konanie,
         a neuviedla dôvody, na základe ktorých by bolo možné vyvrátiť porušenie povinnosti vytýkané Komisiou. Uvedená vláda hlavne
         neodôvodnila, akým spôsobom malo obnovenie existujúcich koncesií bez akéhokoľvek zadávacieho konania brániť rozvoju nelegálnych
         činností v oblasti dostihových stávok, a obmedzila sa na konštatovanie, že zákon č. 200/2003 a rozhodnutie č. 107/2003 sú
         v súlade s právom Spoločenstva týkajúcim sa koncesií na služby vo verejnom záujme.

      33      V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že je úlohou príslušných vnútroštátnych orgánov preukázať na jednej strane, že
         ich právna úprava je odôvodnená kľúčovým záujmom v zmysle článkov 45 ES a 46 ES alebo naliehavým dôvodom všeobecného záujmu
         stanoveným judikatúrou, a na druhej strane, že predmetná právna úprava je v súlade so zásadou proporcionality (pozri v tomto
         zmysle rozsudky z 2. decembra 2004, Komisia/Holandsko, C‑41/02, Zb. s. I‑11375, bod 47; z 13. januára 2005, Komisia/Belgicko,
         C‑38/03, neuverejnený v Zbierke, bod 20, a z 15. júna 2006, Komisia/Francúzsko, C‑255/04, Zb. s. I‑5251, bod 29).

      34      Je teda potrebné konštatovať, že obnovenie 329 pôvodných koncesií UNIRE bez vyhlásenia zadávacieho konania nie je vhodné na
         zabezpečenie dosiahnutia cieľa sledovaného Talianskou republikou a ide nad rámec toho, čo je potrebné na zabránenie zapojeniu
         podnikateľov pôsobiacich v odvetví dostihových stávok do kriminálnych alebo podvodných aktivít.

      35      Pokiaľ ide o ekonomické opodstatnenie uvádzané talianskou vládou, akým je potreba zaistiť majiteľom koncesií kontinuitu, finančnú
         stabilitu a spravodlivý výnos z investícií, ktoré v minulosti uskutočnili, stačí pripomenúť, že toto opodstatnenie nemôže
         byť prijaté ako naliehavý dôvod všeobecného záujmu odôvodňujúci obmedzenie základnej slobody zaručenej Zmluvou (pozri v tomto
         zmysle rozsudky zo 6. júna 2000, Verkooijen, C‑35/98, Zb. s. I‑4071, bod 48, a zo 16. januára 2003, Komisia/Taliansko, C‑388/01,
         Zb. s. I‑721, bod 22).

      36      Z toho vyplýva, že žiaden z naliehavých dôvodov všeobecného záujmu uvádzaných Talianskou republikou na odôvodnenie obnovenia
         329 pôvodných koncesií bez vyhlásenia výberového konania nemôže byť prijatý.

      37      Je teda potrebné konštatovať, že žaloba Komisie je dôvodná.

      38      Z uvedeného vyplýva, že obnovením 329 koncesií na usporadúvanie dostihových stávok bez vyhlásenia akéhokoľvek výberového konania
         si Talianska republika nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článkov 43 ES a 49 ES, a najmä porušila všeobecnú zásadu
         transparentnosti, ako aj povinnosť zaistiť primeraný stupeň zverejnenia.

       O trovách
      39      Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
         ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia navrhla zaviazať Taliansku republiku na náhradu trov konania a Talianska
         republika nemala úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol a vyhlásil:
      1.      Obnovením 329 koncesií na usporadúvanie dostihových stávok bez vyhlásenia akéhokoľvek výberového konania si Talianska republika
            nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článkov 43 ES a 49 ES, a najmä porušila všeobecnú zásadu transparentnosti, ako
            aj povinnosť zaistiť primeraný stupeň zverejnenia.
      2.      Talianska republika je povinná nahradiť trovy konania.
      Podpisy
      * Jazyk konania: taliančina.


title: Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 21. júla 2005.#Consorzio Aziende Metano (Coname) proti Comune di Cingia de' Botti.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia - Taliansko.#Články 43 ES, 49 ES a 81 ES - Koncesia týkajúca sa riadenia služieb vo verejnom záujme distribúcie plynu.#Vec C-231/03.

text:
      Vec C‑231/03
      Consorzio Aziende Metano (Coname)
      proti
      Comune di Cingia de’ Botti
      (návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia)
      „Články 43 ES, 49 ES a 81 ES – Koncesia týkajúca sa riadenia služby vo verejnom záujme distribúcie plynu“
      Návrhy prednesené 12. apríla 2005 – generálna advokátka C. Stix-Hackl
      Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 21. júla 2005
      Abstrakt rozsudku
      1.     Hospodárska súťaž – Kartely – Dohody medzi podnikmi – Pojem – Zadanie koncesie na služby vo verejnom záujme orgánom verejnej
            moci – Vylúčenie
      (Článok 81 ES)
      2.     Voľný pohyb osôb – Sloboda usadiť sa – Slobodné poskytovanie služieb – Priame zadanie koncesie týkajúcej sa riadenia služby
            vo verejnom záujme distribúcie plynu – Neprípustnosť pre nedostatok primeranej transparentnosti
      (Články 43 ES a 49 ES)
      1.     Článok 81 ES, ktorý sa podľa jeho znenia uplatňuje na dohody „medzi podnikateľmi“, sa v zásade nevzťahuje na dohody o koncesii
         uzavreté medzi obcou, ktorá koná ako orgán verejnej moci, a koncesionárom povereným výkonom služby vo verejnom záujme.

      (pozri bod 12)
      2.     Článkom 43 ES a 49 ES odporuje priame zadanie koncesie týkajúcej sa riadenia služby vo verejnom záujme distribúcie plynu obcou
         spoločnosti, ktorej základné imanie je tvorené vkladmi prevažne z verejného sektora, a na ktorej má uvedená obec kapitálovú
         účasť vo výške 0,97 %, ak takéto zadanie nezodpovedá požiadavkám transparentnosti, ktoré bez toho, aby z nich nevyhnutne vyplývala
         povinnosť vykonať verejné obstarávanie, majú najmä taký charakter, že umožňujú, aby mohol mať podnik nachádzajúci sa na území
         iného členského štátu, ako je štát, v ktorom sa nachádza uvedená obec, prístup k primeraným informáciám o uvedenej koncesii
         pred jej zadaním tak, že ak by si to tento podnik želal, mohol prejaviť svoj záujem s cieľom získať túto koncesiu.

      (pozri body 21, 28 a výrok)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (veľká komora)
      z 21. júla 2005 (*)

      „Články 43 ES, 49 ES a 81 ES – Koncesia týkajúca sa riadenia služby vo verejnom záujme distribúcie plynu“
      Vo veci C‑231/03,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Tribunale amministrativo
         regionale per la Lombardia (Taliansko) zo 14. februára 2003 a doručený Súdnemu dvoru 28. mája 2003, ktorý súvisí s konaním:

      Consorzio Aziende Metano (Coname)
      proti
      Comune di Cingia de’ Botti,
      za účasti:
      Padania Acque SpA,
      SÚDNY DVOR (veľká komora),
      v zložení: predseda V. Skouris, predsedovia komôr P. Jann, C. W. A. Timmermans (spravodajca), A. Rosas, R. Silva de Lapuerta
         a A. Borg Barthet, sudcovia R. Schintgen, S. von Bahr, J. N. Cunha Rodrigues, G. Arestis, M. Ilešič, J. Malenovský a J. Klučka,

      generálna advokátka: C. Stix-Hackl,
      tajomník: L. Hewlett, hlavná referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 1. marca 2005,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –       Consorzio Aziende Metano (Coname), v zastúpení: M. Zoppolato, avvocato,
      –       talianska vláda, v zastúpení: I. M. Braguglia, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci G. Fiengo, avvocato dello Stato,
      –       holandská vláda, v zastúpení: D. J. M. de Grave, splnomocnený zástupca,
      –       rakúska vláda, v zastúpení: M. Fruhmann, splnomocnený zástupca,
      –       fínska vláda, v zastúpení: A. Guimaraes-Purokoski, splnomocnená zástupkyňa,
      –       Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: X. Lewis, K. Wiedner a C. Loggi, splnomocnení zástupcovia,
      po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 12. apríla 2005,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1       Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článkov 43 ES, 49 ES a 81 ES.
      2       Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Consorzio Aziende Metano (ďalej len „Coname“) a comune di Cingia de’ Botti (commune
         de Cingia de’ Botti) v súvislosti s tým, že posledný uvedený subjekt uzavrel s obchodnou spoločnosťou Padania Acque SpA (ďalej
         len „Padania“) zmluvu na poskytnutie služieb riadenia, distribúcie a prevádzky zariadení na distribúciu metánu.

       Právny rámec
      3       Podľa článku 22 ods. 3 zákona č. 142 z 8. júna 1990 o organizácii miestnych autonómnych jednotiek (zákon č. 142, recante ordinamento
         delle autonomie locali) z 8. júna 1990 (riadna príloha ku GURI č. 135 z 12. júna 1990, ďalej len „zákon č. 142/1990“) môže
         byť služba, akou je služba týkajúca sa riadenia, distribúcie a prevádzky zariadení na distribúciu metánu, zabezpečená samotným
         orgánom verejnej moci, zadaním koncesie tretím osobám, prostredníctvom iných podnikov alebo tiež podľa článku 22 ods. 3 písm. e)
         „prostredníctvom akciových spoločností alebo spoločností s ručením obmedzeným so základným imaním tvoreným prevažne vkladmi
         z verejného sektora, ktoré sú založené organizáciou zabezpečujúcou služby vo verejnom záujme alebo na ktorých má takáto organizácia
         účasť, a ak sa to ukáže ako vhodné vzhľadom na charakter alebo rozsah územia pokrytého službou, s účasťou viacerých verejných
         alebo súkromných subjektov“.

       Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
      4       Coname uzavrela s comune di Cingia de’ Botti zmluvu, ktorej predmetom je poskytovanie služby prevádzky, riadenia a dohľadu
         nad sieťou metánového plynu na obdobie od 1. januára 1999 do 31. decembra 2000.

      5       Listom z 30. decembra 1999 spomenutá obec informovala Coname, že na základe rozhodnutia z 21. decembra 1999 obecná rada poverila
         spoločnosť Padania vykonávaním služby riadenia, distribúcie a prevádzky zariadení na distribúciu metánu na obdobie od 1. januára
         2000 do 31. decembra 2005. Základné imanie uvedenej obchodnej spoločnosti tvoria z väčšej časti vklady pochádzajúce z verejného
         sektora, vlastnené provinciou de Cremona, ako aj takmer všetkými obcami tejto provincie. Účasť comune di Cingia de’ Botti
         na základnom imaní tejto obchodnej spoločnosti je vo výške 0,97 %.

      6       Výkon spornej služby vo veci samej bol zverený Padanii priamym uzavretím zmluvy na základe článku 22 ods. 3 písm. e) zákona
         č. 142/1990.

      7       Coname, ktorá sa domáha toho, aby vnútroštátny súd najmä zrušil rozhodnutie z 21. decembra 1999, tvrdí, že uzavretie zmluvy
         na poskytovanie uvedenej služby sa malo uskutočniť v rámci verejného obstarávania.

      8       Domnievajúc sa, že riešenie sporu, o ktorom rozhoduje, si vyžaduje výklad určitých ustanovení Zmluvy ES, Tribunal amministrativo
         regionale per la Lombardia rozhodol prerušiť konania a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:

      „Odporuje článkom 43 [ES], 49 [ES] a 81 ES, ktoré zakazujú obmedzenia slobody usadiť sa pre štátnych príslušníkov členského
         štátu na území iného členského štátu a obmedzenia slobodného poskytovania služieb vo vnútri Spoločenstva pre štátnych príslušníkov
         členských štátov, ako aj obchodné postupy a praktiky obchodných spoločností, ktoré môžu vylúčiť, obmedziť alebo skresliť hospodársku
         súťaž vo vnútri Európskej únie, priame uzavretie zmluvy, teda bez oznámenia o vyhlásení verejného obstarávania, na poskytnutie
         služieb vo verejnom záujme spočívajúcich v distribúcii plynu so spoločnosťou, na ktorej základnom imaní majú účasť obce, keď
         je táto účasť na základnom imaní taká, že neumožňuje žiadnu priamu kontrolu nad jej riadením, a preto je potrebné tvrdiť,
         že pokiaľ účasť predstavuje 0,97 % tak ako v tomto prípade, nie sú splnené predpoklady na riadenie ‚in house‘?“

       O prejudiciálnej otázke
      9       Na úvod je potrebné zdôrazniť, že vec sama sa zrejme týka, tak ako to vyplýva z odpovede vnútroštátneho súdu na žiadosť o vysvetlenie,
         ktorú podal Súdny dvor na základe článku 104 ods. 5 svojho rokovacieho poriadku, služby podliehajúcej koncesii, ktorá nevyplýva
         ani z vecnej pôsobnosti smernice Rady 92/50/EHS z 18. júna 1992 o koordinácii postupov verejného obstarávania služieb (Ú. v. ES
         L 209, s. 1; Mim. vyd. 06/001, s. 322) a ani zo smernice Rady 93/38/EHS zo 14. júna 1993 o koordinácii postupy verejného obstarávania
         subjektov pôsobiacich vo vodnom, energetickom, dopravnom a telekomunikačnom sektore (Ú. v. ES L 199, s. 84; Mim. vyd. 06/002,
         s. 194) (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 7. decembra 2000, Telaustria a Telefonadress, C‑324/98, Zb. s. I‑10745, bod 56,
         a uznesenie z 30. mája 2002, Buchhändler-Vereinigung, C‑358/00, Zb. s. I‑4685, bod 28).

      10     Teda tento rozsudok sa zakladá na premise, že spor vo veci samej sa týka zadania koncesie, pričom overenie tejto premisy prislúcha
         vnútroštátnemu súdu.

      11     Keďže je toto upresnené, vnútroštátny súd sa prostredníctvom svojej prejudiciálnej otázky pýta na výklad článkov 43 ES, 49
         ES a 81 ES.

       O článku 81 ES
      12     Treba pripomenúť, že článok 81 ES, ktorý sa podľa jeho znenia uplatňuje na dohody „medzi podnikateľmi“, sa v zásade nevzťahuje
         na dohody o koncesii uzavreté medzi obcou, ktorá koná ako orgán verejnej moci, a koncesionárom povereným výkonom služby vo
         verejnom záujme (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 4. mája 1988, Bodson, 30/87, Zb. s. 2479, bod 18).

      13     V dôsledku toho, ako správne uvádza fínska vláda a Komisia, uvedené ustanovenie nie je uplatniteľné na vec samú tak, ako ju
         popisuje rozhodnutie vnútroštátneho súdu.

      14     Teda nie je potrebné odpovedať na otázku v tejto súvislosti.
       O článkoch 43 ES a 49 ES
      15     Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či články 43 ES a 49 ES vylučujú priame zadanie koncesie obcou, teda bez
         oznámenia o vyhlásení verejného obstarávania, ktorá sa týka riadenia služby vo verejnom záujme distribúcie plynu, obchodnej
         spoločnosti so základným imaním tvoreným prevažne vkladmi z verejného sektora, pričom táto obec je vlastníkom vkladov, ktoré
         predstavujú 0,97 % základného imania.

      16     Je potrebné pripomenúť, že zadanie takej koncesie nie je upravené žiadnou zo smerníc, ktorými zákonodarca Spoločenstva upravil
         oblasť verejného obstarávania. V prípade neexistencie takejto právnej úpravy potom na základe primárneho práva a obzvlášť
         v súvislosti so základnými slobodami zakotvenými v Zmluve sa musia skúmať dôsledky práva Spoločenstva týkajúce sa zadania
         takých koncesií.

      17     V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že keďže zmienená koncesia môže zaujať aj pozornosť podniku, ktorý sa nachádza v inom
         členskom štáte, ako je ten, kde sa nachádza comune di Cingia de’ Botti, zadanie tejto koncesie podniku nachádzajúcemu sa v poslednom
         uvedenom členskom štáte predstavuje v prípade neexistencie akejkoľvek transparentnosti nerovné zaobchádzanie v neprospech
         podniku nachádzajúcemu sa v inom členskom štáte (pozri v tomto zmysle rozsudok Telaustria a Telefonadress, už citovaný, bod
         61).

      18     V prípade neexistencie akejkoľvek transparentnosti totiž posledný uvedený podnik nemá žiadnu skutočnú možnosť prejaviť svoj
         záujem o získanie spomenutej koncesie.

      19     Takéto rozdielne zaobchádzanie, ktoré vylúčením všetkých podnikov usadených v inom členskom štáte znevýhodňuje najmä tieto
         podniky, predstavuje, pokiaľ nie je odôvodnené objektívnymi okolnosťami, nepriamu diskrimináciu na základe štátnej príslušnosti,
         ktorú články 43 ES a 49 ES zakazujú (pozri v tomto zmysle najmä rozsudky z 10. marca 1993, Komisia/Luxembursko, C‑111/91,
         Zb. s. I‑817, bod 17; z 8. júna 1999, Meeusen, C‑337/97, Zb. s. I‑3289, bod 27, a z 26. októbra 1999, Eurowings Luftverkehr,
         C‑294/97, Zb. s. I‑7447, bod 33, a citovanú judikatúru).

      20     Pokiaľ ide o vec samu, zo spisového materiálu nevyplýva, že vzhľadom na osobitné okolnosti, ako je veľmi obmedzený hospodársky
         zisk, by bolo možné rozumne tvrdiť, že podnik nachádzajúci sa v inom členskom štáte, ako je ten, kde sa nachádza comune di
         Cingia de’ Botti, by sa nezaujímal o predmetnú koncesiu a že účinky na dotknuté základné slobody by teda mali byť považované
         za príliš náhodné a príliš nepriame na to, aby sa mohol vyvodiť záver o ich prípadnom porušení (pozri v tomto zmysle rozsudky
         zo 7. marca 1990, Krantz, C‑69/88, Zb. s. I‑583, bod 11, a z 21. septembra 1999, BASF, C‑44/98, Zb. s. I‑6269, bod 16, ako
         aj uznesenie z 12. septembra 2002, Mertens, C‑431/01, Zb. s. I‑7073, bod 34).

      21     Za týchto podmienok je v právomoci vnútroštátneho súdu preveriť, či zadanie koncesie comune de Cingia de’ Botti obchodnej
         spoločnosti Padania zodpovedá požiadavkám transparentnosti, ktoré bez toho, aby z nich nevyhnutne vyplývala povinnosť vykonať
         verejné obstarávanie, majú najmä taký charakter, že umožňujú, aby mohol mať podnik nachádzajúci sa na území iného členského
         štátu, ako je Talianska republika, prístup k primeraným informáciám o uvedenej koncesii pred jej zadaním tak, že ak by si
         to tento podnik želal, mohol prejaviť svoj záujem s cieľom získať túto koncesiu.

      22     Ak nejde o takýto prípad, treba konštatovať nerovné zaobchádzanie v neprospech uvedeného podniku.
      23     Pokiaľ ide o objektívne okolnosti, ktoré môžu odôvodniť takýto rozdiel v zaobchádzaní, je potrebné zdôrazniť, že skutočnosť,
         že comune di Cingia de’ Botti, ktorá má účasť na základnom imaní obchodnej spoločnosti Padania vo výške 0,97 %, nepredstavuje
         sama osebe jednu z objektívnych okolností.

      24     Za predpokladu, že nutnosť, aby obec vykonávala kontrolu nad koncesionárom riadiacim službu vo verejnom záujme, môže totižto
         tvoriť objektívnu okolnosť, ktorá môže odôvodniť prípadný rozdiel v zaobchádzaní, pričom v tejto súvislosti treba zdôrazniť,
         že účasť na základnom imaní vo výške 0,97 % je tak slabá, že nedáva možnosť takej kontroly, akú uvádza samotný vnútroštátny
         súd.

      25     Na pojednávaní talianska vláda v podstate tvrdila, že s výnimkou niekoľkých veľkých talianskych miest väčšina obcí nemá prostriedky
         na zabezpečenie služieb vo verejnom záujme prostredníctvom vnútorných štruktúr, akými sú distribúcia plynu na ich území, a teda
         sú nútené obrátiť sa na štruktúry, ako je obchodná spoločnosť Padania, na ktorej základnom imaní sa zúčastňujú svojimi vkladmi
         viaceré obce.

      26     V tejto súvislosti treba konštatovať, že štruktúra, akou je Padania, nemôže byť prispôsobená štruktúre, ktorou obec alebo
         mesto vnútorne riadi službu vo verejnom záujme. Ako totiž vyplýva zo spisového materiálu, Padania je obchodnou spoločnosťou,
         ktorá je otvorená aspoň sčasti súkromnému kapitálu, čo bráni tomu, aby sa považovala za „vnútornú“ riadiacu štruktúru služby
         vo verejnom záujme v rámci obcí, ktoré sú jej súčasťou.

      27     Žiadna ďalšia objektívna okolnosť schopná odôvodniť prípadný rozdiel v zaobchádzaní nebola v konaní pred Súdnym dvorom uvedená.
      28     Za týchto podmienok treba odpovedať na položenú otázku tak, že za okolností ako vo veci samej článkom 43 ES a 49 ES odporuje
         priame zadanie koncesie týkajúcej sa riadenia služby vo verejnom záujme distribúcie plynu obcou spoločnosti, ktorej základné
         imanie je tvorené vkladmi prevažne z verejného sektora a na ktorej má uvedená obec kapitálovú účasť vo výške 0,97 %, ak takéto
         zadanie nezodpovedá požiadavkám transparentnosti, ktoré bez toho, aby z nich nevyhnutne vyplývala povinnosť vykonať verejné
         obstarávanie, majú najmä taký charakter, že umožňujú, aby mohol mať podnik nachádzajúci sa na území iného členského štátu,
         ako je štát, v ktorom sa nachádza uvedená obec, prístup k primeraným informáciám o uvedenej koncesii pred jej zadaním tak,
         že ak by si to tento podnik želal, mohol prejaviť svoj záujem s cieľom získať túto koncesiu.

       O trovách
      29     Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (veľká komora) rozhodol takto:
      Za týchto podmienok treba odpovedať na položenú otázku tak, že za okolností ako vo veci samej článkom 43 ES a 49 ES odporuje
            priame zadanie koncesie týkajúcej sa riadenia služby vo verejnom záujme distribúcie plynu obcou spoločnosti, ktorej základné
            imanie je tvorené vkladmi prevažne z verejného sektora, a na ktorej má uvedená obec kapitálovú účasť vo výške 0,97 %, ak takéto
            zadanie nezodpovedá požiadavkám transparentnosti, ktoré bez toho, aby z nich nevyhnutne vyplývala povinnosť vykonať verejné
            obstarávanie, majú najmä taký charakter, že umožňujú, aby mohol mať podnik nachádzajúci sa na území iného členského štátu,
            ako je štát, v ktorom sa nachádza uvedená obec, prístup k primeraným informáciám o uvedenej koncesii pred jej zadaním tak,
            že ak by si to tento podnik želal, mohol prejaviť svoj záujem s cieľom získať túto koncesiu.
      Podpisy
      * Jazyk konania: taliančina.


Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 22. októbra 1986. # Metro SB-Großmärkte GmbH & Co. KG proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Hospodárska súťaž. # Vec 75/84.


title: Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) zo 14. novembra 2013.#Comune di Ancona proti Regione Marche.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Tribunale amministrativo regionale per le Marche.#Štrukturálne fondy – Európsky fond pre regionálny rozvoj (EFRR) – Finančný príspevok zo štrukturálneho fondu – Kritériá oprávnenosti výdavkov – Nariadenie (ES) č. 1260/1999 – Článok 30 ods. 4 – Zásada trvalosti činnosti – Pojem ‚podstatná zmena‘ činnosti – Udelenie koncesnej zmluvy bez predchádzajúceho zverejnenia alebo predchádzajúcej súťaže.#Vec C‑388/12.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (štvrtá komora)
      zo 14. novembra 2013 (
            *1
         )
      „Štrukturálne fondy — Európsky fond pre regionálny rozvoj (EFRR) — Finančný príspevok zo štrukturálneho fondu — Kritériá oprávnenosti výdavkov — Nariadenie (ES) č. 1260/1999 — Článok 30 ods. 4 — Zásada trvalosti činnosti — Pojem ‚podstatná zmena‘ činnosti — Udelenie koncesnej zmluvy bez predchádzajúceho zverejnenia alebo predchádzajúcej súťaže“
      Vo veci C‑388/12,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Tribunale amministrativo regionale per le Marche (Taliansko) z 21. júna 2012 a doručený Súdnemu dvoru 16. augusta 2012, ktorý súvisí s konaním:

         Comune di Ancona

      proti

         Regione Marche,

      SÚDNY DVOR (štvrtá komora),
      v zložení: predseda štvrtej komory L. Bay Larsen, podpredseda Súdneho dvora K. Lenaerts, vykonávajúci funkciu sudcu štvrtej komory, sudcovia M. Safjan, J. Malenovský (spravodajca) a A. Prechal,
      generálny advokát: Y. Bot,
      tajomník: A. Impellizzeri, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 11. júla 2013,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               Comune di Ancona, v zastúpení: A. Lucchetti, avvocato,

               —

               portugalská vláda, v zastúpení: L. Inez Fernandes, S. Rodrigues a A. Gattini, splnomocnení zástupcovia,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: A. Steiblytė a D. Recchia, splnomocnené zástupkyne,

         po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 5. septembra 2013,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 30 ods. 4 nariadenia Rady (ES) č. 1260/1999 z 21. júna 1999 o všeobecných ustanoveniach o štrukturálnych fondoch (Ú. v. ES L 161, s. 1; Mim. vyd. 14/001, s. 31).

               2

               Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Comune di Ancona a Regione Marche v súvislosti s rozhodnutím Regione Marche o odobratí a vymáhaní finančnej pomoci, ktorá bola Comune di Ancona poskytnutá na základe projektu týkajúceho sa stavebných prác na lodenicovom sklze.

         Právny rámec

               3

               Odôvodnenie 4 nariadenia č. 1260/1999 znie:
               „… s cieľom zvýšiť sústredenie prostriedkov a zjednodušiť činnosť štrukturálnych fondov je potrebné.… [definovať prioritné ciele], aby pôsobili v prospech rozvoja a štrukturálnych zmien regiónov, ktorých rozvoj zaostáva, hospodárskych a sociálnych premien oblastí, ktoré čelia štrukturálnym ťažkostiam, a prispôsobovaniu a modernizácii politík a systémov vzdelávania, školenia a zamestnanosti“.

               4

               Odôvodnenie 7 uvedeného nariadenia stanovuje:
               „… Európsky fond pre regionálny rozvoj (EFRR) zásadne prispieva k dosiahnutiu cieľa podpory rozvoja a štrukturálnych zmien regiónov, ktorých rozvoj zaostáva a ktorých hospodárska a sociálna premena čelí štrukturálnym ťažkostiam [a k hospodárskej a sociálnej premene regiónov so štrukturálnymi ťažkosťami – neoficiálny preklad]“.

               5

               Odôvodnenie 41 toho istého nariadenia stanovuje:
               „.… pre zaistenie účinnosti a dlhodobého vplyvu pomoci fondov by celá pomoc alebo časť pomoci fondu mala zostať viazaná na činnosť [mala zostať pre činnosť zachovaná – neoficiálny preklad], len ak povaha činnosti alebo podmienky jej vykonávania neprejdú nejakou podstatnou zmenou, ktorá by viedla k tomu, že sa činnosť, ktorej sa pomoci dostáva, odchýli od svojich pôvodných cieľov“.

               6

               Článok 30 ods. 4 nariadenia č. 1260/1999 nazvaný „Oprávnenosť výdavkov“ uvádza:
               „Členské štáty zabezpečia, že príspevok od fondov bude pre činnosť zachovaný len vtedy, ak v období piatich rokov odo dňa, kedy príslušné vnútroštátne orgány alebo riadiaci orgán rozhodli o príspevku z fondu, v nej nedošlo k nejakej podstatnej zmene:

                        a)

                        ktorá ovplyvňuje jeho povahu alebo podmienky vykonávania alebo poskytuje nejakej firme alebo verejnému subjektu neopodstatnenú výhodu;
                        a

                        b)

                        ktorá je výsledkom buď zmeny v povahe vlastníctva nejakej súčasti infraštruktúry, alebo ukončenia či premiestnenia nejakej produktívnej činnosti.

                  Členské štáty o každej takejto zmene informujú Komisiu. V prípade, že k takej zmene dôjde, použijú sa ustanovenia článku 39.“

               7

               Článok 38 uvedeného nariadenia s názvom „Všeobecné ustanovenia“ vo svojom odseku 1 stanovuje:
               „Bez toho, aby bola dotknutá zodpovednosť Komisie za vykonávanie všeobecného rozpočtu Európskych spoločenstiev, členské štáty prevezmú zodpovednosť za finančnú kontrolu pomoci v prvom stupni. Medzi opatrenia, ktoré na tento účel prijmú, patria:
               …

                        e)

                        predchádzanie, zisťovanie a náprava nezrovnalostí, ich oznamovanie Komisii v súlade s pravidlami a stále informovanie Komisie o pokroku v správnych a súdnych konaniach;

                  …

                        h)

                        spätné získanie všetkých čiastok stratených následkom zistených nezrovnalostí, a ak je to vhodné, uplatnenie úroku z omeškania.“

               8

               Článok 39 toho istého nariadenia nazvaný „Úpravy financovania“ vo svojom odseku 1 stanovuje:
               „Členské štáty sú v prvom rade povinné vyšetrovať nezrovnalosti a konať na základe dôkazu o každej väčšej zmene ovplyvňujúcej povahu alebo podmienky vykonávania pomoci alebo jej kontroly a vykonať žiaduce úpravy financovania.
               Členský štát vykoná úpravy financovania, ktoré sú žiaduce v spojitosti s jednotlivými alebo systematickými nezrovnalosťami. Tieto úpravy vykonané členským štátom spočívajú v zrušení celého príspevku spoločenstva alebo jeho časti. Fondy spoločenstva, ktoré sa týmto spôsobom uvoľnia, môžu byť členským štátom znovu použité na dotknutú pomoc v súlade s ustanoveniami prijatými podľa článku 53 ods. 2.“

         Skutkové okolnosti vo veci samej a prejudiciálne otázky

               9

               Regione Marche, riadiaci orgán operačného programu pre štrukturálne zásahy Únie v regióne Marky, uverejnil v rámci EFRR výzvu na predkladanie rôznych infraštruktúrnych projektov v miestnych prístavných zónach na programové obdobie od roku 2002 do roku 2006.

               10

               Comune di Ancona na základe tejto výzvy predložila žiadosť o financovanie troch projektov, a to výstavby lodenicového sklzu, nákupu autožeriavu a vybudovania promenády pred uvedeným sklzom. Tieto tri žiadosti boli schválené.

               11

               Po uskutočnení výstavby lodenicového sklzu a po inštalácii autožeriavu Comune di Ancona ako príjemca predmetného financovania v januári 2005 položila Regione Marche otázku týkajúcu sa možnosti zveriť správu uvedeného sklzu tretiemu subjektu. Regione Marche usúdil, že uvedenému riešeniu nič nebráni, pričom pripomenul potrebu dodržiavania platnej právnej úpravy v oblasti prideľovania koncesií na služby vo verejnom záujme.

               12

               Rozhodnutím obecnej rady z 19. apríla 2005 Comune di Ancona poverila správou lodenicového sklzu Cooperativa arl Pescatori e Motopescherecci di Ancona (ďalej len „družstvo Pescatori“), pričom stanovila družstvu Pescatori rad povinností, medzi ktoré patrili platba ročného poplatku vypočítaného tak, aby sa nevytváral významný čistý zisk ani v prospech zadávateľa, ani v prospech koncesionára, zákaz zmeny podmienok vykonávania financovateľnej činnosti, zákaz vykonávania ziskovej činnosti, dodržiavanie všetkých uplatniteľných smerníc a noriem Únie, ako aj zachovanie verejnej povahy a určenia predmetného diela. Okrem iného spresnila, že toto dielo zostane v každom prípade vlastníctvom Comune di Ancona.

               13

               V júni 2010 Regione Marche usúdil, že v správe lodenicového sklzu zo strany Cumune di Ancona došlo k určitým protiprávnostiam, a to:

                        —

                        využívanie lodenicového sklzu aj rekreačnými plavidlami podielom, ktorý sa odhaduje na 18 %,

                        —

                        nevyužívanie časti predmetného diela a

                        —

                        ako hlavný dôvod vo vzťahu k dvom ostatným dôvodom priame zadanie správy tohto diela, čiže zadanie bez použitia zadávacieho konania.

               14

               Regione Marche prijal na základe týchto zistení rozhodnutie, ktorým nariadil odobratie a vymáhanie finančnej pomoci poskytnutej Comune di Ancona.

               15

               Comune di Ancona následne proti uvedenému rozhodnutiu podala žalobu o neplatnosť na vnútroštátny súd.

               16

               Na podporu svojej žaloby predložila najmä nasledujúce dôvody:

                        —

                        prípadné nedodržanie zadávacieho konania, pokiaľ ide o správu lodenicového sklzu na základe koncesie, nie je dôvodom na zrušenie finančnej pomoci,

                        —

                        na pridelenie správy predmetného lodenicového sklzu nebolo potrebné vyhlásenie zadávacieho konania, keďže okrem družstva Pescatori neexistoval iný záujemca o túto koncesiu, a

                        —

                        využívanie lodenicového sklzu rekreačnými plavidlami nie je v rozpore s cieľmi, ktoré sleduje EFRR.

               17

               Za týchto okolností Tribunale amministrativo regionale per le Marche rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

                        „1.

                        Má sa [článok 30 ods. 4 nariadenia č. 1260/1999] vykladať v tom zmysle, že k posúdeniu, či z udelenia koncesie nevyplývajú významné príjmy pre zadávateľa alebo neopodstatnené výhody pre koncesionára, sa môže pristúpiť iba po overení toho, či sa dielo podstatným spôsobom nezmenilo?

                        2.

                        [Pokiaľ je odpoveď na túto prvú otázku kladná, čo sa myslí pod pojmom] ‚podstatná zmena‘, t. j. vzťahuje sa [článok 30 ods. 4 nariadenia č. 1260/1999] iba na fyzické zmeny – v tom zmysle, že zrealizované dielo nezodpovedá dielu uvedenému v projekte, na ktorý sa poskytol finančný príspevok, – alebo aj na funkčné zmeny, a je v tomto druhom prípade ‚podstatnou zmenou‘ skutočnosť, že dielo sa využíva ‚aj‘ – avšak nie prevažne – na iné činnosti, ako sú tie, ktoré boli uvedené vo výzve na predkladanie projektov alebo v žiadosti o pridelenie príspevku[?]

                        3.

                        [Naopak, pokiaľ je odpoveď na prvú otázku záporná], má sa [článok 30 ods. 4 nariadenia č. 1260/1999] v prípade, že sa verejný finančný príspevok použije na zhotovenie diel, ktoré môžu byť predmetom hospodársky významnej správy, uplatňovať iba na fázu realizácie diela alebo.… povinnosť dodržiavať pravidlá týkajúce sa súťaže pretrváva aj vo vzťahu ku koncesii na správu týchto diel[?]

                        4.

                        Má sa článok 30 ods. 4 nariadenia č. 1260/1999 vykladať v tom zmysle, že overenie toho, či z udelenia koncesie tretiemu subjektu nevyplývajú významné čisté príjmy alebo neopodstatnená výhoda v prospech podniku alebo verejného orgánu…, je z logického a právneho hľadiska následnou fázou vo vzťahu k prejudiciálnej otázke (t. j. k povinnosti súladu so zadávacími konaniami) alebo… sa má existencia povinnosti vyhlásiť súťaž overiť aj s ohľadom na konkrétnu úpravu vzťahu medzi zadávateľom a koncesionárom?“

         O prejudiciálnych otázkach

         Úvodné pripomienky

               18

               Článok 30 ods. 4 nariadenia č. 1260/1999 vyjadruje zásadu, podľa ktorej príspevok štrukturálnych fondov na činnosť zostane zachovaný len vtedy, ak v predmetnej činnosti v lehote piatich rokov odo dňa rozhodnutia príslušného vnútroštátneho orgánu alebo riadiaceho orgánu o príspevku z uvedených fondov nedošlo k „podstatnej zmene“. Vo veci samej je medzi účastníkmi konania sporné okrem iného to, či sa na zmeny, ktoré zistil Regione Marche, vzťahuje toto ustanovenie.

               19

               Hneď na úvod je vhodné pripomenúť, že Súdnemu dvoru neprináleží konkrétne posúdiť zmeny, o ktoré ide vo veci samej. Takéto posúdenie totiž patrí do výlučnej právomoci vnútroštátneho súdu. Úlohou Súdneho dvora je iba poskytnúť vnútroštátnemu súdu výklad práva Únie potrebný pre rozhodnutie, ktoré má vnútroštátny súd prijať v rámci sporu, o ktorom rozhoduje. Súdny dvor však pritom môže určiť relevantné podklady spôsobilé viesť vnútroštátny súd pri jeho posúdení (pozri rozsudok z 10. novembra 2011, Norma‑A a Dekom, C-348/10, Zb. s. I-10983, body 57 a 58).

               20

               V tomto kontexte treba zdôrazniť, že aby bolo možné určiť, že na zmenu sa vzťahuje pôsobnosť článku 30 ods. 4 nariadenia č. 1260/1999, treba sa najprv ubezpečiť, že na danú činnosť, ktorá prešla touto zmenou, sa vzťahuje uvedený článok, a v prípade kladnej odpovede následne skúmať, či táto zmena spĺňa podmienky spomenuté v písmenách a) a b) prvého pododseku uvedeného ustanovenia, pričom ako vyplýva z použitia priraďovacej spojky „a“ medzi dvoma podmienkami spomenutými v uvedenom článku 30 ods. 4 prvom pododseku písm. a) a b), zmena musí kumulatívne spĺňať obe tieto podmienky.

               21

               Pri skúmaní uvedených podmienok je vhodné v prvom rade preveriť, či sporná zmena spĺňa podmienku spomenutú v článku 30 ods. 4 prvom pododseku písm. b) nariadenia č. 1260/1999, ktorá vyžaduje, aby táto zmena vyplývala buď zo zmeny povahy vlastníctva položky infraštruktúry, alebo z ukončenia alebo premiestnenia výrobnej činnosti. Pri preverovaní tejto podmienky totiž treba posúdiť okolnosti, ktoré predchádzali spornej zmene, a tak predstavujú jej príčiny.

               22

               V druhom rade je vhodné skúmať, či sa na posudzovanú zmenu vzťahuje niektorý z predpokladov spomenutých v článku 30 ods. 4 prvom pododseku písm. a) uvedeného nariadenia, čiže ovplyvnenie povahy alebo podmienok vykonávania dotknutej činnosti alebo neoprávnené zvýhodnenie akéhokoľvek podniku alebo verejného subjektu, pričom tieto predpoklady sa týkajú účinkov predmetnej zmeny.

               23

               V treťom rade treba po preskúmaní podmienok spomenutých v článku 30 ods. 4 prvom pododseku písm. a) a b) nariadenia č. 1260/1999 preveriť, či sú sporné zmeny podstatné.

               24

               V tomto poradí Súdny dvor odpovie na rôzne otázky položené vnútroštátnym súdom.

         O tretej otázke

               25

               Treťou otázkou, na ktorú je vhodné odpovedať v prvom rade, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 30 ods. 4 nariadenia č. 1260/1999 vykladať v tom zmysle, že toto ustanovenie sa vzťahuje len na zmeny, ktoré nastanú pri realizácii diela, alebo či sa toto ustanovenie vzťahuje aj na zmeny, ku ktorým dôjde neskôr, najmä pri správe tohto diela.

               26

               V tejto súvislosti na jednej strane zo znenia článku 30 ods. 4 nariadenia č. 1260/1999 vyplýva, že sa vzťahuje na zmeny činnosti v lehote piatich rokov od rozhodnutia príslušného vnútroštátneho orgánu alebo riadiaceho orgánu o príspevku zo štrukturálnych fondov. Vzhľadom na to, že napríklad v prípade realizácie diela nemožno vylúčiť, že čas výstavby dotknutého diela môže byť kratší ako táto lehota piatich rokov, treba dospieť k záveru, že predmetné zmeny sa nemôžu obmedziť len na zmeny, ku ktorým dôjde pri realizácii diela, ale musia zahŕňať aj zmeny, ku ktorým prípadne dôjde v rámci uvedenej lehoty po realizácii diela, okrem iného aj zmeny jeho správy.

               27

               Na druhej strane z odôvodnenia 4 nariadenia č. 1260/1999 vyplýva, že zásah štrukturálnych fondov je odpoveďou na prioritné ciele, a to „rozvoj a štrukturálne zmeny regiónov, ktorých rozvoj zaostáva, hospodárske a sociálne premeny oblastí, ktoré čelia štrukturálnym ťažkostiam, a prispôsobovanie a modernizácia politík a systémov vzdelávania, školenia a zamestnanosti“. V prípade EFRR sú podľa odôvodnenia 7 nariadenia č. 1260/1999 týmito cieľmi konkrétnejšie rozvoj a štrukturálne zmeny regiónov, ktorých rozvoj zaostáva, a hospodárska a sociálna premena regiónov so štrukturálnymi ťažkosťami.

               28

               Z toho vyplýva, že štrukturálne fondy sledujú ciele, ktoré možno dosiahnuť len vtedy, ak sa dotácie poskytnuté týmito fondmi a s nimi spojená kontrola budú týkať úkonov a výdavkov spojených nielen s realizáciou činnosti, ale aj s podmienkami jej vykonávania a správy v medziach lehoty piatich rokov upravenej v článku 30 ods. 4 nariadenia č. 1260/1999. Len pod touto podmienkou totiž možno zaručiť účinnosť akcie uvedených fondov tak, že sa zabráni tomu, aby financovali diela, ktoré po tom, čo sa zrealizujú, a v nadväznosti na zmenu svojej správy, už nezodpovedajú cieľom, vzhľadom na ktoré bolo takéto financovanie priznané.

               29

               Vzhľadom na tieto úvahy treba na tretiu otázku odpovedať, že článok 30 ods. 4 nariadenia č. 1260/1999 sa má vykladať v tom zmysle, že zmeny, na ktoré sa toto ustanovenie vzťahuje, zahŕňajú tak zmeny, ktoré nastanú pri realizácii diela, ako aj zmeny, ku ktorým dôjde neskôr, najmä pri správe tohto diela, pokiaľ tieto zmeny nastanú v lehote piatich rokov upravenej v uvedenom ustanovení.

         O prvej otázke

               30

               Svojou prvou otázkou, na ktorú je vhodné odpovedať v druhom rade, chce vnútroštátny súd zistiť, či sa má článok 30 ods. 4 nariadenia č. 1260/1999 vykladať v tom zmysle, že k posúdeniu, či z udelenia koncesie nevyplývajú významné príjmy pre zadávateľa alebo neopodstatnené výhody pre koncesionára, sa môže pristúpiť iba po predchádzajúcom overení toho, či sa dielo, ktoré je predmetom koncesie, podstatným spôsobom nezmenilo.

               31

               V tejto súvislosti zo znenia článku 30 ods. 4 nariadenia č. 1260/1999 vyplýva, že existencia neopodstatnenej výhody je jedným z prvkov, ktoré môžu potenciálne predstavovať podstatnú zmenu v zmysle tohto ustanovenia.

               32

               Z toho vyplýva, že vnútroštátny súd musí predtým, ako v predmetnej veci určí, či existuje alebo neexistuje podstatná zmena v zmysle článku 30 ods. 4 nariadenia č. 1260/1999, najmä preveriť, či sporná zmena vyvolala neopodstatnenú výhodu a/alebo či sú ňou ovplyvnené povaha alebo podmienky vykonania diela.

               33

               Vzhľadom na predchádzajúce úvahy teda treba na prvú otázku odpovedať, že článok 30 ods. 4 nariadenia č. 1260/1999 sa má vykladať v tom zmysle, že posúdenie, či z udelenia koncesie nevyplývajú významné príjmy pre zadávateľa alebo neopodstatnené výhody pre koncesionára, si nevyžaduje predchádzajúce overenie toho, či sa dielo, ktoré je predmetom koncesie, podstatným spôsobom nezmenilo.

         O druhej otázke

               34

               Svojou druhou otázkou, na ktorú treba odpovedať v treťom rade, sa vnútroštátny súd pýta, či sa má článok 30 ods. 4 nariadenia č. 1260/1999 vykladať v tom zmysle, že toto ustanovenie sa vzťahuje iba na predpoklad fyzickej zmeny, pokiaľ zrealizované dielo nezodpovedá dielu uvedenému v projekte, na ktorý sa poskytol finančný príspevok, alebo či sa vzťahuje aj na predpoklad funkčnej zmeny. Za tohto druhého predpokladu sa vnútroštátny súd pýta, či je „podstatnou zmenou“ skutočnosť, že dielo sa využíva čiastočne, nie však prevažne, na iné aktivity, ako sú tie, ktoré boli uvedené vo výzve na predkladanie projektov alebo v žiadosti o pridelenie finančného príspevku podanej na základe tejto výzvy.

               35

               Predovšetkým vzhľadom na to, že si normotvorca Únie dal námahu pridať prívlastok „podstatná“ na označenie dotknutej zmeny, treba na to, aby sa na uvedenú zmenu vzťahovala pôsobnosť článku 30 ods. 4 nariadenia č. 1260/1999, vyžadovať, aby táto zmena nielen jednoducho spĺňala obe podmienky obsiahnuté v tomto ustanovení, ale aby mala navyše aj určitý rozsah.

               36

               V tejto súvislosti z odôvodnenia 41 nariadenia č. 1260/1999 vyplýva, že pomoc alebo časť pomoci poskytnutá niektorým zo štrukturálnych fondov by mala ostať pre činnosť zachovaná, len ak povaha činnosti alebo podmienky jej vykonávania neprejdú nejakou podstatnou zmenou, ktorá by viedla k tomu, že sa činnosť, na ktorú sa pomoc dostáva, odchýli od svojho pôvodného cieľa.

               37

               V dôsledku toho pokiaľ zmena spĺňa podmienku obsiahnutú v článku 30 ods. 4 prvom pododseku písm. a) nariadenia č. 1260/1999, keďže ovplyvňuje povahu alebo podmienky vykonávania činnosti, možno takúto zmenu posúdiť ako „podstatnú zmenu“ v zmysle článku 30 ods. 4 uvedeného nariadenia len vtedy, ak významným spôsobom znižuje schopnosť dotknutej činnosti dosiahnuť cieľ, ktorý jej bol pridelený.

               38

               Vzhľadom na to, že schopnosť dotknutej činnosti dosiahnuť cieľ, ktorý jej bol pridelený, môže významným spôsobom znížiť tak fyzická, ako aj funkčná zmena, treba z toho vyvodiť, že kontrola zmien diela, ktorá sa vzťahuje na článok 30 ods. 4 nariadenia č. 1260/1999, sa týka nielen nezrovnalostí medzi projektom diela a realizovaným dielom, ale aj zmien fungovania dotknutého diela.

               39

               Z predchádzajúceho vyplýva, že okolnosť, že rôzne prvky tvoriace súčasť činnosti boli zmenené v určitom číselnom pomere, nemôže byť sama osebe považovaná za určujúcu.

               40

               Za okolností veci samej teda prináleží vnútroštátnemu súdu, aby posúdil, či vykonané zmeny, najmä okolnosť, že lodenicový sklz, ktorý vybudovala Comune di Ancona, využívajú rekreačné plavidlá podielom odhadovaným na 18 %, hoci toto využívanie nebolo v projekte, na ktorý bol schválený finančný príspevok, plánované, boli spôsobilé významne zmeniť používanie dotknutého diela prostredníctvom iných aktivít, ako sú tie, ktoré boli plánované pôvodne, a následne významným spôsobom znížiť schopnosť predmetnej činnosti dosiahnuť cieľ, ktorý jej bol pridelený.

               41

               Vzhľadom na druhú podmienku uvedenú v článku 30 ods. 4 písm. b) nariadenia č. 1260/1999 na to, aby sa zmena spočívajúca vo využívaní diela na iné aktivity, ako sú tie, ktoré boli plánované v projekte, na ktorý bol schválený finančný príspevok, mohla posúdiť ako „podstatná zmena“ v zmysle uvedeného článku 30 ods. 4, treba ešte spresniť, že dôsledkom tejto zmeny musí byť prinajmenšom čiastočné zastavenie určitých aktivít plánovaných v projekte, na ktorý bol schválený finančný príspevok.

               42

               V dôsledku toho treba na druhú otázku odpovedať, že článok 30 ods. 4 nariadenia č. 1260/1999 sa má vykladať v tom zmysle, že toto ustanovenie sa vzťahuje tak na predpoklad fyzickej zmeny, pokiaľ zrealizované dielo nezodpovedá dielu uvedenému v projekte, na ktorý sa poskytol finančný príspevok, ako aj na predpoklad funkčnej zmeny, pričom v prípade zmeny spočívajúcej vo využívaní diela na iné aktivity, ako sú tie pôvodne plánované v projekte, na ktorý bol poskytnutý finančný príspevok, musí byť takáto zmena spôsobilá významným spôsobom znížiť schopnosť predmetnej činnosti dosiahnuť cieľ, ktorý jej bol pridelený.

         O štvrtej otázke

               43

               Svojou štvrtou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či právo Únie bráni tomu, aby obec tretiemu subjektu priamo, teda bez zadávacieho konania, zadala koncesiu na službu vo verejnom záujme, týkajúcu sa diela, pokiaľ uvedená koncesia nie je spôsobilá ani vytvárať významné čisté príjmy, ani poskytovať neopodstatnenú výhodu tomuto tretiemu subjektu alebo verejnému orgánu, ktorý je zadávateľom.

               44

               V tejto súvislosti treba najprv uviesť, že ak sa preukáže, že predmetné zmeny nemožno posúdiť ako „zmeny“ v zmysle článku 30 ods. 4 nariadenia č. 1260/1999, stále platí, že v súlade s povinnosťami upravenými v článku 38 ods. 1 písm. e) a h) toho istého nariadenia musí dotknutý členský štát skúmať, či táto zmena nepredstavuje nezrovnalosť v zmysle článkov 38 a 39 uvedeného nariadenia, vo vzťahu ku ktorej treba následne vykonať žiaduce úpravy financovania a spätne získať zodpovedajúce stratené sumy a ak je to vhodné, uplatniť úroky z omeškania.

               45

               Ďalej treba pripomenúť, že koncesie na služby vo verejnom záujme nie sú na úrovni Únie upravené nijakou právnou úpravou. Vzhľadom na chýbajúcu právnu úpravu sa právo uplatniteľné na koncesie na služby musí skúmať z hľadiska primárneho práva, konkrétnejšie z hľadiska základných slobôd upravených Zmluvou o FEÚ (pozri rozsudok zo 7. decembra 2000, Telaustria a Telefonadress, C-324/98, Zb. s. I-10745, bod 60).

               46

               V tejto súvislosti už Súdny dvor rozhodol, že zásada rovnosti zaobchádzania a zásada zákazu diskriminácie na základe štátnej príslušnosti ukladajú okrem iného zadávateľovi povinnosť transparentnosti, ktorá zabezpečuje pre každého potenciálneho uchádzača primeraný stupeň zverejnenia umožňujúci sprístupnenie zadávania zákazky konkurencii, ako aj kontrolu nestrannosti tohto postupu, pričom to nevyhnutne neznamená povinnosť pristúpiť k zadávaciemu konaniu (rozsudky z 13. septembra 2007, Komisia/Taliansko, C-260/04, Zb. s. I-7083, bod 24, a z 13. novembra 2008, Coditel Brabant, C-324/07, Zb. s. I-8457, bod 25).

               47

               Konkrétnejšie bolo rozhodnuté, že keďže koncesia môže zaujať aj podnik, ktorý sa nachádza v inom členskom štáte, ako je ten, do pôsobnosti ktorého patrí zadávateľ, zadanie tejto koncesie podniku nachádzajúcemu sa v poslednom uvedenom členskom štáte predstavuje v prípade neexistencie akejkoľvek transparentnosti nerovné zaobchádzanie v neprospech podnikov nachádzajúcich sa v inom členskom štáte. V prípade neexistencie akejkoľvek transparentnosti totiž podniky nachádzajúce sa v týchto iných členských štátoch nemajú žiadnu skutočnú možnosť prejaviť svoj záujem o získanie predmetnej koncesie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 21. júla 2005, Coname, C-231/03, Zb. s. I-7287, body 17 a 18).

               48

               Taký rozdiel v zaobchádzaní, ktorý je hlavne v neprospech podnikov nachádzajúcich sa v inom členskom štáte, predstavuje, pokiaľ nie je odôvodnený objektívnymi okolnosťami, nepriamu diskrimináciu na základe štátnej príslušnosti, ktorá je podľa článkov 49 ZFEÚ a 56 ZFEÚ zakázaná (rozsudok zo 17. júla 2008, ASM Brescia, C-347/06, Zb. s. I-5641, bod 60).

               49

               Za týchto podmienok s cieľom posúdiť, či je udelenie koncesie týkajúcej sa lodenicového sklzu v súlade s právom Únie, prináleží vnútroštátnemu súdu preveriť, či udelenie koncesie na službu vo verejnom záujme zo strany Comune di Ancona zodpovedá požiadavkám transparentnosti, ktoré sú najmä spôsobilé umožniť podniku nachádzajúcemu sa na území iného členského štátu, ako je Talianska republika, prístup k primeraným informáciám o tejto koncesii pred jej udelením tak, aby mal tento podnik možnosť prejaviť svoj záujem o získanie uvedenej koncesie, pokiaľ by si to želal (pozri rozsudok Coname, už citovaný, bod 21).

               50

               Vo veci samej Comune di Ancona neuviedla žiadnu objektívnu okolnosť spôsobilú odôvodniť neexistenciu akejkoľvek transparentnosti pri prideľovaní koncesie. Tvrdila však, že koncesia nemohla zaujímať podniky nachádzajúce sa v iných členských štátoch, keďže koncesia udelená družstvu Pescatori bola nastavená tak, že nebola spôsobilá ani vytvárať významné čisté príjmy pre svojho príjemcu, ani poskytovať neopodstatnenú výhodu jemu alebo obci.

               51

               Okolnosť, že koncesia nie je spôsobilá ani vytvárať významné čisté príjmy, ani poskytovať neopodstatnenú výhodu podniku alebo verejnému subjektu, však sama osebe neumožňuje dospieť k záveru, že táto koncesia nemá hospodársky význam pre podniky nachádzajúce sa v iných členských štátoch, ako je členský štát, do pôsobnosti ktorého patrí zadávateľ. Podnik totiž môže v rámci ekonomickej stratégie smerujúcej k rozšíreniu časti jeho aktivít do iného členského štátu prijať taktické rozhodnutie uchádzať sa o udelenie koncesie v tomto členskom štáte napriek skutočnosti, že táto koncesia nie je ako taká spôsobilá vytvárať primeraný zisk, pretože nemenej platí, že táto príležitosť mu môže umožniť vstúpiť na trh uvedeného štátu a dať na ňom o sebe vedieť s cieľom prípravy jeho budúcej expanzie.

               52

               Vzhľadom na predchádzajúce je vhodné na štvrtú otázku odpovedať, že za okolností, o aké ide v spore vo veci vo veci samej, právo Únie nebráni tomu, aby bola koncesia na službu vo verejnom záujme týkajúcu sa diela udelená bez zadávacieho konania, pokiaľ toto udelenie zodpovedá zásade transparentnosti, ktorej dodržanie bez toho, aby to nevyhnutne znamenalo povinnosť pristúpiť k zadávaciemu konaniu, musí umožniť podniku nachádzajúcemu sa na území iného členského štátu, ako je členský štát, do pôsobnosti ktorého patrí zadávateľ, prístup k primeraným informáciám o tejto koncesii pred jej udelením tak, aby mal tento podnik možnosť prejaviť svoj záujem o získanie uvedenej koncesie, pokiaľ by si to želal, pričom takéto preverenie prináleží vnútroštátnemu súdu.

         O trovách

               53

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:

                           1.

                           Článok 30 ods. 4 nariadenia Rady (ES) č. 1260/1999 z 21. júna 1999 o všeobecných ustanoveniach o štrukturálnych fondoch sa má vykladať v tom zmysle, že zmeny, na ktoré sa toto ustanovenie vzťahuje, zahŕňajú tak zmeny, ktoré nastanú pri realizácii diela, ako aj zmeny, ku ktorým dôjde neskôr, najmä pri správe tohto diela, pokiaľ tieto zmeny nastanú v lehote piatich rokov upravenej v uvedenom ustanovení.

                           2.

                           Článok 30 ods. 4 nariadenia č. 1260/1999 sa má vykladať v tom zmysle, že posúdenie, či z udelenia koncesie nevyplývajú významné príjmy pre zadávateľa alebo neopodstatnené výhody pre koncesionára, si nevyžaduje predchádzajúce overenie toho, či sa dielo, ktoré je predmetom koncesie, podstatným spôsobom nezmenilo.

                           3.

                           Článok 30 ods. 4 nariadenia č. 1260/1999 sa má vykladať v tom zmysle, že toto ustanovenie sa vzťahuje tak na predpoklad fyzickej zmeny, pokiaľ zrealizované dielo nezodpovedá dielu uvedenému v projekte, na ktorý sa poskytol finančný príspevok, ako aj na predpoklad funkčnej zmeny, pričom v prípade zmeny spočívajúcej vo využívaní diela na iné aktivity, ako sú tie, ktoré boli plánované pôvodne v projekte, na ktorý bol poskytnutý finančný príspevok, musí byť takáto zmena spôsobilá významným spôsobom znížiť schopnosť predmetnej činnosti dosiahnuť cieľ, ktorý jej bol pridelený.

                           4.

                           Za okolností, o aké ide v spore vo veci vo veci samej, právo Únie nebráni tomu, aby bola koncesia na službu vo verejnom záujme týkajúcu sa diela udelená bez zadávacieho konania, pokiaľ toto udelenie zodpovedá zásade transparentnosti, ktorej dodržanie bez toho, aby to nevyhnutne znamenalo povinnosť pristúpiť k zadávaciemu konaniu, musí umožniť podniku nachádzajúcemu sa na území iného členského štátu, ako je členský štát, do pôsobnosti ktorého patrí zadávateľ, prístup k primeraným informáciám o tejto koncesii pred jej udelením tak, aby mal tento podnik možnosť prejaviť svoj záujem o získanie uvedenej koncesie, pokiaľ by si to želal, pričom takéto preverenie prináleží vnútroštátnemu súdu.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: taliančina.