title: Rozsudok Súdneho dvora (ôsma komora) z 20. novembra 2014.#Rohm Semiconductor GmbH proti Hauptzollamt Krefeld.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Finanzgericht Düsseldorf.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Colná únia – Colné zaradenie – Spoločný colný sadzobník – Kombinovaná nomenklatúra – Položky 8541 a 8543 – Moduly slúžiace na vysielanie a prijímanie údajov na krátku vzdialenosť – Podpoložky 8543 89 95 a 8543 90 80 – Pojem časti alebo súčasti elektrických strojov, prístrojov a zariadení.#Vec C‑666/13.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (ôsma komora)
      z 20. novembra 2014 (
            *1
         )
      „Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Colná únia — Colné zaradenie — Spoločný colný sadzobník — Kombinovaná nomenklatúra — Položky 8541 a 8543 — Moduly slúžiace na vysielanie a prijímanie údajov na krátku vzdialenosť — Podpoložky 8543 89 95 a 8543 90 80 — Pojem časti alebo súčasti elektrických strojov, prístrojov a zariadení“
      Vo veci C‑666/13,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Finanzgericht Düsseldorf (Nemecko) z 27. novembra 2013 a doručený Súdnemu dvoru 16. decembra 2013, ktorý súvisí s konaním:

         Rohm Semiconductor GmbH

      proti

         Hauptzollamt Krefeld,

      SÚDNY DVOR (ôsma komora),
      v zložení: sudcovia C. Toader (spravodajkyňa), vykonávajúca funkciu predsedníčky ôsmej komory, E. Jarašiūnas a C. G. Fernlund,
      generálny advokát: N. Jääskinen,
      tajomník: A. Calot Escobar,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               Rohm Semiconductor GmbH, v zastúpení: H. Nehm, Rechtsanwalt,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: B.‑R. Killmann a A. Caeiros, splnomocnení zástupcovia,

         so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu položiek 8541 a 8543, ako aj podpoložiek 8543 89 95 a 8543 90 80 kombinovanej nomenklatúry nachádzajúcej sa v prílohe I nariadenia Rady (EHS) č. 2658/87 z 23. júla 1987 o colnej a štatistickej nomenklatúre a o Spoločnom colnom sadzobníku (Ú. v. ES L 256, s. 1; Mim. vyd. 02/002, s. 382), zmeneného a doplneného nariadením Komisie (ES) č. 1832/2002 z 1. augusta 2002 (Ú. v. EÚ L 290, s. 1, ďalej len „KN“).

               2

               Tento návrh bol predložený v rámci sporu medzi spoločnosťou Rohm Semiconductor GmbH (ďalej len „Rohm Semiconductor“) a Hauptzollamt Krefeld (hlavný colný úrad Krefeld) vo veci náhrady dovozného cla týkajúceho sa modulov slúžiacich na vysielanie a prijímanie údajov na krátku vzdialenosť.

         Právny rámec

         Právo Únie

               3

               KN sa zakladá na harmonizovanom systéme opisu a číselného označovania tovaru (ďalej len „HS“) vypracovanom Radou pre colnú spoluprácu, teraz Svetovou colnou organizáciou (WCO), a zavedenom medzinárodným dohovorom o harmonizovanom systéme opisu a označovania tovaru, uzavretým 14. júna 1983 v Bruseli a prijatým v mene Európskeho hospodárskeho spoločenstva rozhodnutím Rady 87/369/EHS zo 7. apríla 1987 (Ú. v. ES L 198, s. 1; Mim. vyd. 02/002, s. 288). Preberá šesťčíselnú klasifikáciu položiek a podpoložiek HS, pričom k nim pridáva siedme a ôsme číslo na vytvorenie svojho vlastného podrobnejšieho rozdelenia.

               4

               Prvá časť KN obsahuje súbor úvodných ustanovení. V tejto časti v oddiele I, ktorý obsahuje všeobecné pravidlá, bod A nazvaný „Všeobecné pravidlá pre interpretáciu [KN]“ znie:
               „Zatrieďovanie výrobkov do [KN] sa riadi nasledujúcimi zásadami:

                        1.

                        Názvy tried, kapitol a podkapitol majú len orientačný charakter; na právne účely sa zatriedenie určuje podľa znenia položiek a príslušných poznámok k triedam alebo kapitolám, a ak tieto položky alebo poznámky nevyžadujú inak, podľa nasledujúcich ustanovení.

                        2.

                                 a)

                                 Každé uvedenie výrobku v položke sa vzťahuje aj na taký výrobok, ktorý je nekompletný alebo nedokončený, ak v stave a za podmienok, za akých sa predkladá tento nekompletný alebo nedokončený výrobok, má podstatný charakter kompletného alebo hotového výrobku. Vzťahuje sa aj na taký kompletný alebo hotový výrobok (alebo ktorý sa použitím tohto pravidla zatriedi ako kompletný alebo hotový), ktorý je predkladaný v nezmontovanom alebo rozmontovanom stave.

                  …

                        6.

                        Na právne účely sa zaradenie tovaru do položiek podpoložky [podpoložiek položky – neoficiálny preklad] určuje podľa znenia týchto podpoložiek a príslušných poznámok k podpoložkám a mutatis mutandis, podľa vyššie uvedených pravidiel, pričom sa tým rozumie, že porovnateľné sú len podpoložky rovnakej úrovne…“

               5

               Druhá časť KN s názvom „Zoznam colných sadzieb“ obsahuje triedu XVI. Táto trieda zahŕňa kapitolu 85 s názvom „Elektrické stroje, prístroje a zariadenia a ich časti a súčasti; prístroje na záznam a reprodukciu zvuku, prístroje na záznam a reprodukciu televízneho obrazu a zvuku, časti a súčasti a príslušenstvo týchto prístrojov“.

               6

               Pod názvom tejto triedy je uvedená poznámka 2, ktorá spresňuje:
               „…

                        a)

                        časti a súčasti, ktoré sa zatrieďujú ako výrobky do ktorejkoľvek položky kapitoly 84 alebo 85 (iné ako položky 8409, 8431, 8448, 8466, 8473, 8485, 8503, 8522, 8529, 8538 a 8548), sa vo všetkých prípadoch majú zatriediť do príslušných položiek [bez ohľadu na stroj alebo prístroj, do ktorého sú určené];

                  …

                        c)

                        všetky ostatné časti a súčasti sa majú zatriediť do zodpovedajúcej položky 8409, 8431, 8448, 8466, 8473, 8503, 8522, 8529 alebo 8538 a prípadne do položiek 8485 alebo 8548.“

               7

               Kapitola 85 zahŕňa predovšetkým nasledujúce položky a podpoložky:
               „8529 Časti a súčasti vhodné výlučne alebo hlavne na prístroje položiek 8525 až 8528:
               …
               8529 90 – Ostatné:
               8529 90 10 ‐ ‐ Zostavy a podzostavy skladajúce sa z dvoch alebo niekoľkých spojených častí, na prístroje patriace do podpoložiek 8526 10 10, 8526 91 11, 8526 91 19 a 8526 92 10, na použitie v civilných lietadlách…
               ‐ ‐ Ostatné:
               8529 90 40 ‐ ‐ ‐ Časti a súčasti prístrojov zatriedených do podpoložiek 8525 10 50, 8525 20 91, 8525 20 99, 8525 40 11 a 8527 90 92
               ‐ ‐ ‐ Ostatné:
               ‐ ‐ ‐ ‐ Skrine a puzdrá:
               …
               8541 Diódy, tranzistory a podobné polovodičové prvky; fotocitlivé polovodičové zariadenia, vrátane fotovoltických článkov, tiež zostavené do modulov alebo zabudovaných do panelov; diódy vyžarujúce svetlo (LED); zabudované piezoelektrické kryštály:
               …
               8543 Elektrické stroje a zariadenia a prístroje, ktoré majú individuálne funkcie a nie sú špecifikované alebo zahrnuté inde v tejto kapitole:
               …
               – Ostatné stroje, prístroje a zariadenia:
               …
               8543 89 – – Ostatné
               […]
               8543 89 95 – – – – Ostatné
               8543 90 – Časti a súčasti:
               …
               8543 90 80 – – Ostatné
               …“

               8

               Článok 1 nariadenia Rady (ES) č. 1255/96 z 27. júna 1996, ktorým sa dočasne pozastavuje uplatňovanie ciel podľa Spoločného colného sadzobníka na niektoré priemyselné a poľnohospodárske výrobky (Ú. v. ES L 158, s. 1; Mim. vyd. 02/007, s. 180), zmeneného a doplneného nariadením Rady (ES) č. 2264/2002 z 19. decembra 2002 (Ú. v. ES L 350, s. 1, ďalej len „nariadenie č. 1255/96“), stanovovalo, že samostatné clá podľa Spoločného colného sadzobníka na tovary uvedené v jeho prílohe majú byť pozastavené na úrovni uvedenej pri každom z nich. Podľa tejto prílohy boli tovary zodpovedajúce podpoložke 8543 90 80 oslobodené od cla. To sa vzťahovalo predovšetkým na „zostavy skladajúce sa z tovarov položiek 8541 alebo 8542 namontované na tlačenom obvode [doske s plošnými spojmi – neoficiálny preklad] pod spoločným krytom“. Nariadenie č. 1255/96 bolo zrušené nariadením Rady (EÚ) č. 1344/2011 z 19. decembra 2011 o pozastavení autonómnych ciel Spoločného colného sadzobníka v prípade určitých poľnohospodárskych, rybárskych a priemyselných výrobkov, ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 1255/96 (Ú. v. EÚ L 349, s. 1). Nariadenie č. 1255/96 sa však naďalej uplatňuje za okolností, ako sú okolnosti vo veci samej.

         Vysvetlivky k HS

               9

               WCO schvaľuje za podmienok stanovených v článku 8 medzinárodného dohovoru o harmonizovanom systéme opisu a číselného označovania tovaru uzatvoreného v Bruseli 14. júna 1983 vysvetlivky a klasifikačné stanoviská prijaté výborom pre HS.

               10

               Vysvetlivky k HS týkajúce sa položky 8541 obsahujú v bode B s názvom „Fotosenzitívne polovodičové zariadenia“ tieto spresnenia:
               „Táto skupina zahŕňa fotosenzitívne polovodičové zariadenia, v ktorých viditeľné infračervené alebo ultrafialové žiarenie vyvoláva prostredníctvom vnútorného fotoelektrického účinku variácie odporu.
               …
               Fotosenzitívne polovodičové zariadenia patria do tejto položky bez ohľadu na to, či sú predložené namontované, t. j. vybavené prípojkami, v puzdre alebo nenamontované.“

               11

               Vysvetlivky k HS týkajúce sa položky 8543 uvádzajú najmä:
               „Za stroje, prístroje alebo zariadenia v zmysle tejto položky sa považujú iba elektrické zariadenia s individuálnou funkciou. Ustanovenia vysvetlivky č. 8479 týkajúcej sa strojov, prístrojov a zariadení s individuálnou funkciou sa uplatňujú mutatis mutandis na stroje, prístroje a zariadenia podľa tejto položky.“

               12

               V tejto súvislosti vysvetlivky k HS týkajúce sa položky 8479 uvádzajú:
               „Táto položka zahŕňa mechanické stroje, prístroje a zariadenia s individuálnou funkciou, ktoré nie sú:
               …

                        c)

                        zaradené do iných konkrétnejších položiek tejto kapitoly, lebo:
                        …

                                 1.

                                 nie sú konkretizované svojou funkciou alebo druhom;

                  …
               Stroje, prístroje a zariadenia podľa tejto položky sa odlišujú od častí a súčastí strojov, prístrojov a zariadení zaradených podľa všeobecných ustanovení týkajúcich sa častí a súčastí tým, že majú individuálnu funkciu.“

         Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky

               13

               V priebehu roka 2003 Rohm Semiconductor prihlásila na účely ich prepustenia do voľného obehu moduly slúžiace v spolupráci s inými elektronickými zariadeniami na vysielanie a prijímanie údajov na krátku vzdialenosť pomocou infračerveného žiarenia. Tieto moduly sú určené na zabudovanie do mobilných telefónov a prenosných počítačov. Každý z nich sa skladá najmä z dosky s plošnými spojmi, na ktorej sú namontované fotodiódy a diódy vyžarujúce svetlo (ďalej len „LED“).

               14

               Počas rokov 2006 a 2007 Hauptzollamt Krefeld uplatňoval na tieto moduly clo so sadzbou 3,7 % z dôvodu, že patria do podpoložky 8543 89 95 KN. V dôsledku toho vydal vo vzťahu k spoločnosti Rohm Semiconductor dve rozhodnutia o vymáhaní cla v celkovej výške 125397,15 eura.

               15

               Rohm Semiconductor podala proti týmto rozhodnutiam žalobu na Finanzgericht Düsseldorf (Finančný súd, Düsseldorf). Domnieva sa, že moduly, o ktoré ide vo veci samej, patria do položky sadzobníka 8541, ktorá zahŕňa najmä diódy, tranzistory a podobné polovodičové prvky, ako aj LED, a že v dôsledku toho sú tieto moduly oslobodené od cla. Na podporu tejto argumentácie uvádza rozsudok X (C‑411/07, EU:C:2008:535), v ktorom Súdny dvor konštatoval, že optočleny patria do položky 8541 KN.

               16

               Hauptzollamt Krefeld spochybňuje relevantnosť tejto argumentácie. Sporné moduly sa totiž podľa neho líšia od optočlenov, keďže na rozdiel od nich uvedené moduly fungujú vďaka spolupráci diód, ktoré sú v nich zabudované, s vonkajšími diódami inštalovanými v iných elektronických zariadeniach.

               17

               Najskôr sa domnieva, že samotná okolnosť, že rovnaké moduly nie sú optočlenmi, bráni tomu, aby boli zaradené do položky 8541. Prvky optočlenov vysielajúce a prijímajúce svetlo sú totiž podľa neho galvanicky oddelené, čo vylučuje akékoľvek elektrické spojenie medzi okruhmi spojenými týmito dielcami. Naproti tomu v moduloch, o ktoré ide vo veci samej, nie sú LED a fotodiódy poňaté tak, aby spolu komunikovali, ale musia buď vysielať signály svojim externým náprotivkom, alebo ich od nich prijímať.

               18

               Tieto moduly majú ďalej údajne inú funkciu než optočleny. Ako vysielacie/prijímacie moduly sú totiž údajne určené na optickú bezdrôtovú komunikáciu.

               19

               Uvedená funkcia je napokon odlišná od funkcie zariadení, mobilných telefónov alebo prenosných počítačov, v ktorých sú zabudované. Uvedené moduly vzhľadom na svoju funkciu údajne nepredstavujú integrovaný alebo neoddeliteľný prvok týchto zariadení.

               20

               Vzhľadom na predložené tvrdenia má vnútroštátny súd pochybnosti o otázke, či tieto moduly patria do položky 8541 KN vzhľadom na ich zloženie, alebo do položky 8543 NK vzhľadom na ich individuálnu funkciu.

               21

               Za týchto podmienok Finanzgericht Düsseldorf rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky:

                        „1.

                        Vedie okolnosť, že tovar má individuálnu funkciu v zmysle položky 8543 [KN], k tomu, že tento tovar napriek svojmu zloženiu už nemôže byť zaradený do položky 8541?

                        2.

                        V prípade kladnej odpovede na prvú otázku: za akých podmienok sa považujú vysielacie/prijímacie moduly druhu, ktorý je bližšie opísaný v odôvodnení, ktoré majú individuálnu funkciu v zmysle položky 8543, za časti alebo súčasti strojov, prístrojov alebo zariadení zaradené do položky 8543?“

         O prejudiciálnych otázkach

         O prvej otázke

               22

               Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa KN má vykladať v tom zmysle, že na moduly, z ktorých je každý jeden tvorený vzájomným prepojením LED, fotodiódy a niekoľkých ďalších polovodičových zariadení a môžu sa používať ako infračervené vysielače/prijímače, pokiaľ sú napájané elektrinou zo zariadení, do ktorých sú zabudované, sa vzťahuje položka 8541 alebo 8543 KN.

               23

               Najskôr treba pripomenúť, že z ustálenej judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že ak rozhoduje o návrhu na začatie prejudiciálneho konania v oblasti colného zaradenia, jeho úloha spočíva prevažne v tom, aby vnútroštátnemu súdu objasnil kritériá, ktorých uplatnenie mu umožní správne zaradiť tovary, o ktoré ide vo veci samej, do KN, a nie v tom, aby sám uskutočnil toto zaradenie, a to o to viac, že nedisponuje nevyhnutne všetkými podkladmi potrebnými v tomto smere. Vnútroštátny súd sa zdá v každom prípade viac príslušný pre vykonanie tohto zaradenia. Súdny dvor však v duchu spolupráce s vnútroštátnymi súdmi a s cieľom poskytnúť vnútroštátnemu súdu užitočnú odpoveď môže tomuto súdu poskytnúť všetky informácie, ktoré považuje za nevyhnutné (pozri najmä rozsudky Data I/O, C‑370/08, EU:C:2010:284, bod 24 a citovanú judikatúru, ako aj Data I/O, C‑297/13, EU:C:2014:331, bod 36 a citovanú judikatúru).

               24

               Následne ako tvrdia Rohm Semiconductor a Európska komisia, v záujme zabezpečenia právnej istoty a uľahčenia kontrol sa má rozhodujúce kritérium pre colné zaradenie tovarov hľadať vo všeobecnosti v ich objektívnych znakoch a vlastnostiach, ako sú definované v znení položky KN a v poznámkach k triede alebo ku kapitole (pozri najmä rozsudky Peacock, C‑339/98, EU:C:2000:573, bod 9; Codirex Expeditie, C‑400/06, EU:C:2007:519, bod 16 a citovanú judikatúru, ako aj Sysmex Europe, C‑480/13, EU:C:2014:2097, bod 29).

               25

               Napokon vysvetlivky, ktoré v súvislosti s KN vypracovala Komisia a v súvislosti s HS WCO, prispievajú dôležitým spôsobom k výkladu významu rozličných colných položiek, ale nie sú právne záväzné (pozri v tomto zmysle najmä rozsudky Data I/O, EU:C:2014:331, bod 33 a citovanú judikatúru, ako aj Lukoyl Neftohim Burgas, C‑330/13, EU:C:2014:1757, bod 35 a citovanú judikatúru).

               26

               Pokiaľ ide na jednej strane o položku 8541 KN, Súdny dvor rozhodol, že do tejto položky patria najmä fotosenzitívne polovodičové zariadenia, ako sú optočleny (rozsudok X, EU:C:2008:535, bod 30).

               27

               Pokiaľ ide na druhej strane o položku 8543, uplatňuje sa len vtedy, ak elektrický stroj, prístroj alebo zariadenie majú individuálnu funkciu a nemožno ich zaradiť do iných položiek kapitoly 85 KN (pozri v tomto zmysle rozsudok X, EU:C:2008:535, body 27 a 28).

               28

               Keďže vnútroštátny súd konštatoval, že moduly, o ktoré ide vo veci samej, majú individuálnu funkciu, treba preskúmať druhú z týchto podmienok.

               29

               Zo subsidiárnej povahy položky 8543 vyplýva, že zahŕňa tovary, ktoré napriek tomu, že patria do kapitoly 85 NK, nezodpovedajú nijakej z ostatných položiek tejto kapitoly (pozri analogicky rozsudok Data I/O, EU:C:2014:331, bod 49).

               30

               Charakteristické vlastnosti tovaru, o ktorý ide vo veci samej, sú pritom v prvom rade komplexnejšie než charakteristické vlastnosti optočlenov.

               31

               Moduly, ako sú tie, o ktoré ide vo veci samej, sa totiž odlišujú od jednoduchých polovodičových zariadení alebo jednoduchých diód, keďže ako uvádza vnútroštátny súd, sa skladajú z viacerých obvodov umiestnených na viacerých polovodičových zariadeniach, ako aj LED a fotodiódy. Preto ani jedna z týchto zložiek nedáva týmto modulom charakteristickú funkciu, lebo sa môžu použiť súčasne na vysielanie aj prijímanie signálov.

               32

               Následne, zatiaľ čo optočleny vysielajú signál z jedného elektrického obvodu na iný v rámci toho istého výrobku, uvedené moduly umožňujú vonkajšiu komunikáciu výrobkov, v ktorých sú zabudované. Komunikácia údajov prostredníctvom týchto modulov sa tak uskutočňuje medzi rozdielnymi zariadeniami.

               33

               V druhom rade, ako poznamenala Komisia vo svojich písomných pripomienkach, okolnosť, že moduly, ako sú tie, o ktoré ide vo veci samej, sa skladajú z prvkov, ktoré, pokiaľ sa posudzujú oddelene, môžu byť každý samostatne zaradený do položky 8541 KN, nemôže spochybniť ich zaradenie do inej položky, keďže vzhľadom na zabudovanie týchto prvkov predstavujú tovary odlišné od týchto prvkov (pozri analogicky rozsudok Kloosterboer Services, C‑173/08, EU:C:2009:382, bod 29).

               34

               Preto keďže na jednej strane moduly, ako sú tie, o ktoré ide vo veci samej, používané v spolupráci s inými elektronickými zariadeniami na vysielanie a prijímanie údajov na krátku vzdialenosť pomocou infračerveného žiarenia, majú individuálnu funkciu, a na druhej strane tieto moduly, z ktorých sa každý jeden skladá zo vzájomného spojenia LED, fotodiódy a niekoľkých ďalších polovodičových zariadení a ktoré sú určené na zabudovanie do iných zariadení, z ktorých sú napájané elektrinou, nepatria do nijakej inej položky kapitoly 85 KN než položky 8543, na uvedené moduly sa vzťahuje táto posledná uvedená položka.

               35

               Zo všetkých uvedených úvah vyplýva, že na prvú otázku treba odpovedať tak, že KN sa má vykladať v tom zmysle, že na moduly, z ktorých je každý jeden tvorený vzájomným prepojením LED, fotodiódy a niekoľkých ďalších polovodičových zariadení a môžu sa používať ako infračervené vysielače/prijímače, pokiaľ sú napájané elektrinou zo zariadení, do ktorých sú zabudované, sa vzťahuje položka 8543 KN.

         O druhej otázke

      O prípustnosti

               36

               Rohm Semiconductor tvrdí, že druhá otázka je hypotetická a v dôsledku toho navrhuje, aby ju Súdny dvor vyhlásil za neprípustnú. V tejto súvislosti uvádza vymedzenie pojmu „časti alebo súčasti“, ktoré bolo podľa nej prijaté Súdnym dvorom v jeho rozsudku X (EU:C:2008:535), na základe čoho tvrdí, že pokiaľ moduly, o ktoré ide vo veci samej, nemôžu účinne fungovať nezávisle od mobilných telefónov, pre ktoré sú určené, musia sa považovať za „časti alebo súčasti“ týchto telefónov. Podľa poznámky 2 písm. c) k triede XVI KN by pritom tieto moduly podľa nej mali byť zaradené do podpoložky 8529 90 40, keďže sú určené práve na zabudovanie do mobilných telefónov.

               37

               Podľa spoločnosti Rohm Semiconductor je teda cieľom druhej otázky určenie, či za predpokladu, ak znenie položky 8525 KN vylučuje mobilné telefóny, sa takéto moduly musia takisto považovať za stroje alebo prístroje/zariadenia patriace do položky 8543 z dôvodu, že majú individuálnu funkciu, ktorá je odlišná od funkcie mobilného telefónu, alebo či sú tieto moduly napriek tejto individuálnej funkcii časťou alebo súčasťou strojov alebo prístrojov patriacich do tejto položky.

               38

               Najskôr treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora pri otázkach týkajúcich sa výkladu práva Únie položených vnútroštátnym súdom v rámci právnej úpravy a skutkového stavu, ktoré tento súd vymedzí na vlastnú zodpovednosť a ktorých presnosť Súdnemu dvoru neprináleží preverovať, platí prezumpcia relevantnosti. Súdny dvor teda môže návrh vnútroštátneho súdu na začatie prejudiciálneho konania zamietnuť len vtedy, ak je zjavné, že požadovaný výklad práva Únie nemá nijakú súvislosť s existenciou alebo predmetom sporu vo veci samej, pokiaľ ide o hypotetický problém alebo ak Súdny dvor nemá k dispozícii skutkové a právne podklady nevyhnutné na užitočné zodpovedanie otázok, ktoré sú mu položené (pozri najmä rozsudky Pohotovosť, C‑470/12, EU:C:2014:101, bod 27 a citovanú judikatúru, ako aj Kušionová, C‑34/13, EU:C:2014:2189, bod 38).

               39

               Pritom na jednej strane vzhľadom na odpoveď poskytnutú na prvú otázku, podľa ktorej sa KN má vykladať v tom zmysle, že na moduly, ako sú tie, o ktoré ide vo veci samej, sa vzťahuje položka 8543, sa a fortiori preukázala nevyhnutnosť aj relevancia poskytnúť vnútroštátnemu súdu odpoveď na druhú otázku v súvislosti s rozhodnutím sporu vo veci samej.

               40

               Na druhej strane treba pripomenúť, že podľa poznámky 2 písm. a) k triede XVI KN „časti a súčasti, ktoré sa zatrieďujú ako výrobky do ktorejkoľvek položky kapitoly 84 alebo 85 (iné ako položky 8409, 8431, 8448, 8466, 8473, 8485, 8503, 8522, 8529, 8538 a 8548), sa vo všetkých prípadoch majú zatriediť do príslušných položiek [bez ohľadu na stroj alebo prístroj, do ktorého sú určené]“. Toto pravidlo zaradenia sa uplatňuje vtedy, ak sa posudzované časti alebo súčasti skladajú z tovarov, na ktoré sa z dôvodu ich individuálnych funkcií vzťahuje osobitná položka nomenklatúry patriaca do kapitoly 84 alebo kapitoly 85 KN. Podľa tohto pravidla sa časti alebo súčasti strojov alebo prístrojov zaraďujú podľa svojich individuálnych funkcií ako samostatné tovary do osobitnej položky, do ktorej patria tieto tovary.

               41

               Toto spresnenie nie je samoúčelné, keďže ako uviedol vnútroštátny súd, v zmysle nariadenia č. 1255/96 je pozastavené vyberanie cla vo vzťahu k určitým tovarom zaradeným do položky 8543 90 KN. Medzi tovary zaradené do položky 8543 90 KN, pri ktorých existuje takéto pozastavenie, patria tovary predložené vo forme „zostáv skladajúcich sa z tovarov položiek 8541 alebo 8542 namontovaných na [doske s plošnými spojmi] pod spoločným krytom“. Ako bolo uvedené v bode 33 tohto rozsudku, je možné, aby tovar, o ktorý ide vo veci samej, skladajúci sa zo zariadení, z ktorých každé jednotlivo patrí do položky 8541 KN, mohol zodpovedať tomuto opisu. Na to, aby sa mu priznalo takéto pozastavenie, je však nevyhnutné, aby sa tento tovar mohol vymedziť ako „časť alebo súčasť“. Rozhodnutie sporu vo veci samej preto závisí od odpovede na druhú otázku.

               42

               Zo všetkých predchádzajúcich úvah vyplýva, že druhá otázka je prípustná.

         O veci samej

               43

               Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa KN má vykladať v tom zmysle, že moduly, ako sú tie, o ktoré ide vo veci samej, zabudované do zariadení, pričom pre ich mechanické alebo elektrické fungovanie nie sú nevyhnutné, predstavujú časti alebo súčasti v zmysle podpoložky 8543 90 80 KN, alebo v tom zmysle, že na tieto moduly sa vzťahuje podpoložka 8543 89 95 KN týkajúca sa iných elektrických strojov a prístrojov alebo zariadení, ktoré majú individuálne funkcie a nie sú špecifikované alebo zahrnuté inde v kapitole 85 KN.

               44

               Pojem „časti alebo súčasti“ v zmysle poznámky 2 k triede XVI KN nie je v tejto poznámke vymedzený. V záujme zosúladeného a jednotného uplatňovania spoločného colného sadzobníka by mal Súdny dvor priznať tomuto pojmu rovnaké vymedzenie, ako je to vo vzťahu k ostatným kapitolám KN (pozri v tomto zmysle rozsudok HARK, C‑450/12, EU:C:2013:824, bod 37).

               45

               Z judikatúry Súdneho dvora, ktorá bola prijatá v súvislosti s položkou 8473 KN a s poznámkou 2 písm. b) k triede XVI KN, vyplýva, že pojem „časti a súčasti“ zahŕňa existenciu celku, pre ktorého fungovanie sú tieto časti a súčasti nevyhnutné (rozsudky Peacock, EU:C:2000:573, bod 21, ako aj Data I/O, EU:C:2014:331, bod 35 a citovaná judikatúra).

               46

               Na to, aby sa výrobok mohol považovať za „časť alebo súčasť“, nestačí preukázať, že bez tohto výrobku by stroj alebo prístroj nemohol plniť účel, na ktorý je určený. Treba tiež preukázať, že mechanické alebo elektrické fungovanie tohto stroja závisí od uvedeného výrobku (rozsudky HARK, EU:C:2013:824, bod 36 a citovaná judikatúra, ako aj Data I/O, EU:C:2014:331, bod 35 a citovaná judikatúra).

               47

               Vysvetlivky k HS týkajúce sa položky 8543 uvádzajú, že za stroje, prístroje alebo zariadenia v zmysle tejto položky sa považujú elektrické zariadenia s individuálnou funkciou. Tento bod tiež spresňuje, že ustanovenia vysvetlivky k položke 8479 HS týkajúcej sa strojov, prístrojov a zariadení s individuálnou funkciou sa uplatňujú mutatis mutandis na stroje, prístroje a zariadenia podľa položky 8543 HS.

               48

               V tejto súvislosti vysvetlivky k HS týkajúce sa položky 8479 na jednej strane spresňujú, že zahŕňa mechanické stroje, prístroje a zariadenia s individuálnou funkciou, ktoré nie sú zaradené do iných, konkrétnejších položiek kapitoly 84 HS, lebo nie sú konkretizované svojou funkciou alebo druhom, a na druhej strane, že stroje, prístroje a zariadenia podľa tejto položky sa odlišujú od častí a súčastí strojov, prístrojov a zariadení zaradených podľa všeobecných ustanovení týkajúcich sa častí a súčastí tým, že majú individuálnu funkciu.

               49

               Podľa spoločnosti Rohm Semiconductor Súdny dvor údajne konštatoval, že optočleny, o ktoré išlo vo veci, ktorá viedla k rozsudku X (EU:C:2008:535, bod 28), nemohli byť zaradené do položky 8543 ani za predpokladu, že nepatria do položky 8541 KN.

               50

               Hoci je pravda, že v bode 28 nemeckého znenia uvedeného rozsudku sa uvádzajú „súčasti strojov“, toto slovné spojenie neodkazuje na pojem „časti alebo súčasti“ v zmysle KN, ale znamená, že optočlen je konštitutívnym prvkom iných strojov, na základe čoho je relevantné jeho zaradenie do položky 8541 KN.

               51

               Ako totiž uviedla Komisia vo svojich písomných pripomienkach, francúzske znenie rozsudku X (EU:C:2008:535) by mohlo vyvolať rovnakú zámenu, ako je to v prípade nemeckého znenia. V bode 28 anglického znenia tohto rozsudku je však namiesto slovného spojenia „súčasti strojov“ použitého vo francúzskom znení uvedené slovné spojenie „machine components“. V prípade, ak by išlo o „časti alebo súčasti“ v zmysle KN, v anglickom znení uvedeného rozsudku by bol v tomto bode použitý výraz „parts of machines“, ako je uvedený najmä v bode 6 tohto znenia.

               52

               Hoci Súdny dvor skutočne usudzoval, že na optočleny, ako sú tie, o ktoré išlo vo veci, ktorá viedla k uvedenému rozsudku, sa nemôže vzťahovať položka 8543, je to práve preto, že ako uviedol v bode 29 uvedeného rozsudku, sú určené viacerým druhom strojov a prístrojov a nie iba reziduálnej skupine strojov a prístrojov uvedenej v položke 8543 KN, ktorá zodpovedá elektrickým strojom, prístrojom a zariadeniam, ktoré majú individuálne funkcie a nie sú špecifikované alebo zahrnuté inde v kapitole 85.

               53

               Ako uviedol vnútroštátny súd, hoci sú moduly, o ktoré ide vo veci samej, nepochybne zabudované do mobilných telefónov alebo iných zariadení, nie sú nevyhnutné na ich používanie. Ako uviedla Komisia vo svojich písomných pripomienkach, tieto moduly nezohrávajú ako také nijakú úlohu v procese telefonovania, spracovania údajov, tlačenia alebo fotografovania a úpravy fotografií. Navyše podľa informácií poskytnutých vnútroštátnym súdom nezabudovanie týchto modulov do mobilných telefónov, prenosných počítačov, tlačiarní alebo digitálnych fotoaparátov nebráni ich fungovaniu.

               54

               Keďže toto zabudovanie nie je nevyhnutné na fungovanie týchto strojov alebo prístrojov, uvedené moduly nemožno považovať za časti alebo súčasti v zmysle položky 8543 90 80 KN.

               55

               Preto treba na druhú otázku odpovedať tak, že KN sa má vykladať v tom zmysle, že moduly, ako sú tie, o ktoré ide vo veci samej, zabudované do zariadení, pričom pre ich mechanické alebo elektrické fungovanie nie sú nevyhnutné, nepredstavujú časti alebo súčasti v zmysle podpoložky 8543 90 80 KN, ale že na tieto moduly sa vzťahuje podpoložka 8543 89 95 KN týkajúca sa iných elektrických strojov a prístrojov alebo zariadení, ktoré majú individuálne funkcie a nie sú špecifikované alebo zahrnuté inde v kapitole 85 KN.

         O trovách

               56

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (ôsma komora) rozhodol takto:

                           1.

                           Kombinovaná nomenklatúra nachádzajúca sa v prílohe I nariadenia Rady (EHS) č. 2658/87 z 23. júla 1987 o colnej a štatistickej nomenklatúre a o Spoločnom colnom sadzobníku, zmeneného a doplneného nariadením Komisie (ES) č. 1832/2002 z 1. augusta 2002, sa má vykladať v tom zmysle, že na moduly, z ktorých je každý jeden tvorený vzájomným prepojením diódy vyžarujúcej svetlo, fotodiódy a niekoľkých ďalších polovodičových zariadení a môžu sa používať ako infračervené vysielače/prijímače, pokiaľ sú napájané elektrinou zo zariadení, do ktorých sú zabudované, sa vzťahuje položka 8543 tejto nomenklatúry.

                           2.

                           Kombinovaná nomenklatúra nachádzajúca sa v prílohe I nariadenia č. 2658/87, zmeneného a doplneného nariadením č. 1832/2002, sa má vykladať v tom zmysle, že moduly, ako sú tie, o ktoré ide vo veci samej, zabudované do zariadení, pričom pre ich mechanické alebo elektrické fungovanie nie sú nevyhnutné, nepredstavujú časti alebo súčasti v zmysle podpoložky 8543 90 80 tejto nomenklatúry, ale že na tieto moduly sa vzťahuje podpoložka 8543 89 95 uvedenej nomenklatúry týkajúca sa iných elektrických strojov a prístrojov alebo zariadení, ktoré majú individuálne funkcie a nie sú špecifikované alebo zahrnuté inde v kapitole 85 tejto nomenklatúry.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: nemčina.


title: Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) zo 16. októbra 2008.#Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände - Verbraucherzentrale Bundesverband eV proti deutsche internet versicherung AG.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Bundesgerichtshof - Nemecko.#Smernica 2000/31/ES - Článok 5 ods. 1 písm. c) - Elektronický obchod - Poskytovateľ služieb cez internet - Elektronická pošta.#Vec C-298/07.

text:
      Vec C‑298/07
      Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände –Verbraucherzentrale Bundesverband eV
      proti
      deutsche internet versicherung AG
      (návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Bundesgerichtshof)
      „Smernica 2000/31/ES – Článok 5 ods. 1 písm. c) – Elektronický obchod – Poskytovateľ služieb cez internet – Elektronická pošta“
      Abstrakt rozsudku
      Aproximácia právnych predpisov – Elektronický obchod – Smernica 2000/31 – Poskytovanie služieb cez internet
      [Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2000/31, článok 5 ods. 1 písm. c)]
      Článok 5 ods. 1 písm. c) smernice 2000/31 o určitých právnych aspektoch služieb informačnej spoločnosti na vnútornom trhu,
         najmä o elektronickom obchode, sa má vykladať v tom zmysle, že poskytovateľ služieb musí príjemcom služby pred uzavretím zmluvy
         poskytnúť okrem svojej adresy elektronickej pošty aj iné informácie, ktoré umožnia rýchle nadviazanie kontaktu, ako aj priamu
         a účinnú komunikáciu. Týmito informáciami nemusí byť nevyhnutne telefónne číslo. Tieto informácie môžu spočívať v elektronickom
         kontaktnom formulári, prostredníctvom ktorého sa príjemcovia služby môžu na internete obrátiť na poskytovateľa služieb a na
         ktorý uvedený poskytovateľ odpovedá elektronickou poštou, okrem prípadov, keď sa príjemca služby po tom, ako sa skontaktoval
         s poskytovateľom služieb elektronickou cestou, nachádza v situácii, keď nemá prístup k elektronickej sieti, a požiada uvedeného
         poskytovateľa o prístup k inému ako elektronickému spôsobu komunikácie.

      (pozri bod 40 a výrok)

ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (štvrtá komora)
      zo 16. októbra 2008 (*)

      „Smernica 2000/31/ES – Článok 5 ods. 1 písm. c) – Elektronický obchod – Poskytovateľ služieb cez internet – Elektronická pošta“
      Vo veci C‑298/07,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Bundesgerichtshof (Nemecko)
         z 26. apríla 2007 a doručený Súdnemu dvoru 22. júna 2007, ktorý súvisí s konaním:

      Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband eV
      proti
      deutsche internet versicherung AG,
      SÚDNY DVOR (štvrtá komora),
      v zložení: predseda štvrtej komory K. Lenaerts, sudcovia R. Silva de Lapuerta, E. Juhász, G. Arestis a J. Malenovský (spravodajca),
      generálny advokát: D. Ruiz‑Jarabo Colomer,
      tajomník: R. Grass,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale Bundesverband eV, v zastúpení: H. Büttner,
         Rechtsanwalt,

      –        deutsche internet versicherung AG, v zastúpení: J. Kummer, Rechtsanwalt,
      –        talianska vláda, v zastúpení: I. M. Braguglia, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci F. Arena, avvocato dello Stato,
      –        poľská vláda, v zastúpení: T. Nowakowski, splnomocnený zástupca,
      –        švédska vláda, v zastúpení: S. Johannesson, splnomocnená zástupkyňa,
      –        Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: E. Montaguti a G. Braun, splnomocnení zástupcovia,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 15. mája 2008,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 5 ods. 1 písm. c) smernice 2000/31/ES Európskeho parlamentu
         a Rady z 8. júna 2000 o určitých právnych aspektoch služieb informačnej spoločnosti na vnútornom trhu, najmä o elektronickom
         obchode („smernica o elektronickom obchode“) (Ú. v. ES L 178, s. 1; Mim. vyd. 13/025, s. 399, ďalej len „smernica“).

      2        Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände – Verbraucherzentrale
         Bundesverband eV (ďalej len „Bundesverband“) a deutsche internet versicherung AG (ďalej len „DIV“) týkajúceho sa otázky, či
         poskytovateľ služieb, ktorý ponúka svoje služby výlučne cez internet, musí povinne oznámiť svoje telefónne číslo klientom,
         a to aj pred uzavretím zmluvy.

       Právny rámec
       Právna úprava Spoločenstva
      3        Článok 2 smernice stanovuje:

      „Na účely tejto smernice majú nasledujúce výrazy uvedený význam:
      a)      ‚služby informačnej spoločnosti‘: služby v zmysle článku 1 ods. 2 smernice [Európskeho parlamentu a Rady] 98/34/ES [z 22. júna
         1998 o postupe pri poskytovaní informácií v oblasti technických noriem a predpisov (Ú. v. ES L 204, s. 37; Mim. vyd. 13/020,
         s. 337)], naposledy zmenenej a doplnenej smernicou [Európskeho parlamentu a Rady] 98/48/ES [z 20. júla 1998 (Ú. v. ES L 217,
         s. 18; Mim. vyd. 13/021, s. 8)];

      b)      ‚poskytovateľ služieb‘: každá fyzická alebo právnická osoba, ktorá poskytuje služby informačnej spoločnosti;
      …
      d)      ‚príjemca služby‘: právnická alebo fyzická osoba, ktorá na účely svojej odbornej činnosti alebo inak využíva službu informačnej
         spoločnosti, najmä za účelom vyhľadávania alebo sprístupňovania informácií;

      …“
      4        Článok 5 ods. 1 smernice stanovuje:

      „1.      Okrem ostatných požiadaviek na informácie, ktoré sú ustanovené v práve spoločenstva, musia členské štáty zabezpečiť, aby poskytovateľ
         služieb poskytol príjemcom služby a príslušným orgánom minimálne tieto informácie, ktoré musia byť ľahko, priamo a stále dostupné:

      a)      názov/meno poskytovateľa služieb;
      b)      zemepisnú adresu, na ktorej má poskytovateľ služieb sídlo;
      c)      podrobné informácie o poskytovateľovi služieb, vrátane adresy jeho elektronickej pošty, ktorá mu umožní, aby bolo možné sa
         s ním rýchlo spojiť a aby s ním bolo možné komunikovať priamo a efektívne;

      …“
       Vnútroštátna právna úprava
      5        § 5 ods. 1 body 1 a 2 zákona o prostriedkoch komunikácie na diaľku (Telemediengesetz) z 26. februára 2007 (BGBl. 2007 I, s. 179)
         stanovujú:

      „1.      Poskytovatelia služieb, ktorí ponúkajú, v zásade za úhradu, telekomunikačné prostriedky na obchodné účely, musia umožniť ľahký,
         priamy a stály prístup k týmto informáciám:

      (1)      meno a adresu bydliska/sídla. Právnické osoby musia uviesť právnu formu, osoby oprávnené konať v ich mene, a ak existujú informácie
         týkajúce sa základného imania, základné imanie, a za predpokladu, že neboli zložené všetky peňažné vklady, celkovú výšku nesplatených
         vkladov;

      (2)      podrobné informácie, vrátane adresy elektronickej pošty, aby bolo možné sa s nimi rýchlo spojiť a nadviazať s nimi priamu
         a efektívnu komunikáciu elektronickou cestou…“

       Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
      6        DIV je spoločnosť, ktorá ponúka poistenie motorových vozidiel výlučne cez internet. Na svojich internetových stránkach uvádza
         svoju poštovú adresu, ako aj svoju e-mailovú adresu, ale neuvádza žiadne telefónne číslo. Tento údaj poskytuje len zákazníkom,
         s ktorými uzatvorí poistnú zmluvu. Záujemcovia o služby spoločnosti DIV jej však môžu klásť otázky prostredníctvom kontaktného
         elektronického formulára, pričom odpovede dostanú e-mailom.

      7        Bundesverband, nemecká federácia združení na ochranu spotrebiteľov, sa však nazdáva, že DIV má povinnosť uviesť na svojej
         internetovej stránke telefónne číslo. Nazdáva sa, že toto je jediný spôsob ako zabezpečiť priamu komunikáciu medzi potenciálnym
         klientom a poisťovňou. Bundesverband teda podala proti DIV žalobu na Landgericht Dortmund (Krajinský súd v Dortmunde), v ktorej
         navrhovala, aby bolo DIV nariadené zastaviť ponúkanie poisťovacích služieb spotrebiteľom prostredníctvom internetu bez toho,
         aby sa s ňou spotrebitelia mohli priamo telefonicky spojiť.

      8        Landgericht v Dortmunde vyhovel žalobe Bundesverband. Odvolací súd ju naopak zamietol. Tento súd sa nazdával, že nie je nevyhnutné
         uviesť telefónne číslo, aby bolo možné nadviazať priamu komunikáciu medzi zákazníkom a poskytovateľom služieb. Túto komunikáciu
         je možné zabezpečiť prostredníctvom elektronického fomulára bez zásahu tretích osôb do komunikácie medzi potenciálnym zákazníkom
         a DIV. Okrem toho je splnená aj požiadavka rýchlej komunikácie, keďže DIV odpovedala na otázky položené spotrebiteľmi s časovým
         odstupom v rozmedzí 30 až 60 minút.

      9        Bundesverband podala kasačný opravný prostriedok na Bundesgerichtshof, aby bolo rozhodnuté v neprospech DIV.

      10      Bundesgerichtshof sa nazdáva, že napriek tomu, že článok 5 ods. 1 písm. c) smernice nevyžaduje uvedenie telefónneho čísla,
         účel tohto ustanovenia by si mohol vyžadovať takúto povinnosť. Okrem toho v Nemecku je táto otázka kontroverzná tak v judikatúre,
         ako aj doktríne. Dôvodová správa k vládnemu návrhu zákona o elektronickom obchode (Elektronischer Geschäftsverkehr-Gesetz)
         tiež konštatovala potrebu uvedenia telefónneho čísla. Bundesgerichtshof taktiež uvádza, že iba po telefóne je možné viesť
         komunikáciu vo forme slovnej výmeny v zmysle skutočného dialógu.

      11      Na druhej strane prekážka vyplývajúca z povinnosti odpovedať na telefonické otázky potenciálnych klientov by nútila DIV zmeniť
         svoju obchodnú stratégiu spočívajúcu v získavaní zákazníkov výlučne cez internet, čím by vzniklo riziko vytvorenia prekážok
         elektronickému obchodu. Okrem toho, ak by bolo telefónne číslo spoplatnené vyššou tarifou, mohli by byť potenciálni príjemcovia
         služby odradení od kontaktovania poskytovateľa, čo by malo za dôsledok, že táto forma komunikácie by bola menej účinná.

      12      Za týchto okolností Bundesgerichtshof rozhodol o prerušení konania a položil Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

      „1.      Je poskytovateľ služieb podľa článku 5 ods. 1 písm. c) smernice… povinný pred uzatvorením zmluvy s príjemcom služby uviesť
         telefónne číslo, aby sa s ním bolo možné rýchlo spojiť a aby s ním bolo možné komunikovať priamo a efektívne?

      2.      V prípade zápornej odpovede na prvú otázku:
      a)      Musí poskytovateľ služieb okrem uvedenia svojej adresy elektronickej pošty pred uzatvorením zmluvy s príjemcom služby podľa
         článku 5 ods. 1 písm. c) smernice umožniť aj iný spôsob komunikácie?

      b)      V prípade kladnej odpovede, postačuje pre takýto iný spôsob komunikácie to, že predmetná spoločnosť zriadi elektronický dotazník,
         prostredníctvom ktorého sa príjemca služby môže s ňou skontaktovať cez internet, a odpoveď mu poskytne prostredníctvom elektronickej
         pošty?“

       O prejudiciálnych otázkach
      13      Svojimi otázkami, ktoré treba preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 5 ods. 1 písm. c) smernice
         vykladať v tom zmysle, že poskytovateľ služieb musí ešte pred uzatvorením zmluvy príjemcovi služieb poskytnúť okrem svojej
         adresy elektronickej pošty aj ďalšie informácie, ktoré umožňujú dodatočný spôsob komunikácie, a za predpokladu, že takáto
         povinnosť existuje, či tieto informácie musia nevyhnutne zahŕňať telefónne číslo alebo či postačuje kontaktný eletronický
         formulár.

      14      Bundesverband, ako aj talianska vláda sa nazdávajú, že poskytovateľ služieb musí príjemcovi služieb poskytnúť okrem adresy
         elektronickej pošty aj ďalšie informácie, ktoré príjemcovi služby umožnia dodatočný spôsob komunikácie. DIV, poľská a švédska
         vláda, ako aj Komisia Európskych spoločenstiev obhajujú opačnú tézu.

      15      Na úvod treba uviesť, že podľa ustálenej judikatúry je potrebné pri výklade ustanovenia práva Spoločenstva zohľadniť nielen
         jeho znenie, ale tiež jeho kontext a ciele, ktoré sledujú právne predpisy, ktorých je súčasťou (pozri najmä rozsudky z 18. mája
         2000, KVS International, C‑301/98, Zb. s. I‑3583, bod 21; z 19. septembra 2000, Nemecko/Komisia, C‑156/98, Zb. s. I‑6857,
         bod 50; zo 6. júla 2006, Komisia/Portugalsko, C‑53/05, Zb. s. I‑6215, bod 20, a z 23. novembra 2006, ZVK, C‑300/05, Zb. s. I‑11169,
         bod 15).

      16      Podľa článku 5 ods. 1 písm. c) smernice musí poskytovateľ zabezpečiť príjemcom služieb prístup k určitým minimálnym informáciám,
         medzi ktorými sa nachádzajú podrobné informácie o poskytovateľovi služieb vrátane jeho adresy elektronickej pošty, ktorá uvedeným
         príjemcom služieb umožní sa s ním rýchlo spojiť a priamo a efektívne s ním komunikovať.

      17      Zo znenia uvedeného článku 5 ods. 1 písm. c) a najmä z výrazu „vrátane“ vyplýva, že zákonodarca Spoločenstva mal v úmysle
         vyžadovať od poskytovateľa služieb, aby príjemcom služieb poskytol okrem svojej adresy elektronickej pošty aj ďalšie informácie,
         ktoré umožnia dosiahnuť výsledok sledovaný týmto ustanovením.

      18      Takýto doslovný výklad je potvrdený kontextom článku 5 ods. 1 písm. c) smernice. Podľa článku 5 ods. 1 písm. b) smernice sa
         medzi informáciami, ktoré má poskytovateľ služieb poskytnúť príjemcom služieb, nachádza aj jeho geografická adresa. Zo znenia
         uvedeného ustanovenia teda jasne vyplýva, že zákonodarca Spoločenstva nechcel obmedziť možnosť nadviazania kontaktu a komunikácie
         s poskytovateľom služieb iba na elektornickú poštu, ale mal v úmysle príjemcom služieb ponúknuť aj prístup k poštovej adrese.

      19      Pokiaľ ide o ciele sledované smernicou, je vhodné v prvom rade zdôrazniť, že podľa článku 1 ods. 1, ako aj podľa odôvodnení
         č. 3 až 6 a odôvodnenia č. 8 tejto smernice je jej cieľom prispieť k rozvoju služieb informačnej spoločnosti a využitiu možností,
         ktoré ponúka vnútorný trh elektronickému obchodu.

      20      Zákonodarca Spoločenstva mal síce v úmysle podporiť rozvoj elektronického obchodu, ale zo žiadneho odôvodnenia smernice nevyplýva,
         že chcel izolovať elektronický obchod od zvyšnej časti vnútorného trhu. Uvedenie „adresy elektronickej pošty“ v článku 5 ods. 1
         písm. c) smernice preukazuje vôľu zákonodarcu Spoločenstva zabezpečiť, aby táto informácia, ktorá umožňuje prístup k elektronickej
         komunikácii, bola povinne poskytnutá poskytovateľom služieb ich príjemcom, to však neznamená, že zákonodarca Spoločenstva
         chcel vynechať iné druhy neelektronickej komunikácie, ktoré by mohli byť použité doplnkovo.

      21      V prípade, ak by príjemcovia služieb nemohli využiť iný druh komunikácie po nadviazaní kontaktu s poskytovateľom služieb elektronickou
         cestou, v situácii, keď by dočasne nemali prístup k elektronickej sieti, by nemohli uzavrieť zmluvu, čím by boli vylúčení
         z trhu. Toto vylúčenie by mohlo oslabiť a odlúčiť predmetný sektor od ostatnej časti trhu, a teda vytvoriť prekážku fungovania
         vnútorného trhu, a smernicu čiastočne zbaviť jej potrebného účinku.

      22      Po druhé z článku 1 ods. 3 smernice a z jej odôvodnení č. 7, 10 a 11 vyplýva, že cieľom smernice je aj zabezpečenie ochrany
         záujmov spotrebiteľov. Takáto ochrana musí byť zabezpečená v každej fáze kontaktov medzi poskytovateľom služieb a prijemcami
         služby.

      23      Z uvedeného vyplýva, že v rozsahu, v akom informácie od poskytovateľa služieb umožňujú príjemcom služby posúdiť rozsah svojich
         budúcich záväzkov, čím ich chránia najmä pred určitými rizikami omylov, ktoré by mohli viesť k uzavretiu nevýhodnej zmluvy,
         sa môže preukázať potreba ďalšieho komunikačného prostriedku pred uzavretím zmluvy.

      24      Ak sa príjemcom služby ponúkne ďalší, prípadne iný ako elektronický prostriedok komunikácie, nemožno ho považovať za vysokú
         ekonomickú záťaž pre poskytovateľa služieb, ktorý ponúka svoje služby prostredníctvom internetu. Tento poskytovateľ sa totiž
         obvykle obracia na spotrebiteľov, ktorí majú ľahký prístup k elektronickej sieti a sú oboznámení s týmto typom komunikácie.
         Elektronická komunikácia by mala byť teda nahradená inou ako elektronickou komunikáciou iba za výnimočných okolností.

      25      Z vyššie uvedených úvah vyplýva, že poskytovateľ služieb je na základe článku 5 ods. 1 písm. c) smernice povinný poskytnúť
         príjemcom služby okrem svojej adresy elektronickej pošty aj iný spôsob rýchlej, priamej a efektívnej komunikácie.

      26      Je teda potrebné položiť si otázku, či informácie, ktoré unmožňujú príjemcom služby prístup k tomuto ďalšiemu prostriedku
         komunikácie, musia nevyhnutne zahŕňať telefónne číslo.

      27      Odlišne od DIV, poľskej a švédskej vlády, ako aj Komisie, Bundesverband a talianska vláda tvrdia, že poskytovateľ služieb
         musí príjemcom služby poskytnúť svoje telefónne číslo, pretože iba telefón spĺňa požiadavky na priamu a účinnú komunikáciu
         v zmysle smernice. Priama komunikácia totiž nevyhnutne znamená komunikáciu „od osoby k osobe“, pričom efektívnu komunikáciu
         nie je možné dosiahnuť spracovaním zaslaných informácií s časovým odstupom, ale len poskytnutím takmer okamžitej odpovede.

      28      Je zrejmé, že telefonická komunikácia môže byť považovaná za priamu a účinnú komunikáciu, hoci po jej ukončení nezostáva žiadna
         hmatateľná stopa po jej obsahu.

      29      V tejto súvislosti je vhodné zdôrazniť, že príslovka „priamo“ použitá v článku 5 ods. 1 písm. c) smernice nevyhnutne neznamená
         komunikáciu vo forme slovnej výmeny, teda skutočný dialóg, ale iba komunikáciu bez sprostredkovateľa.

      30      Účinná komunikácia okrem toho neznamená, že odpoveď na položenú otázku musí byť okamžitá. Naopak, treba sa domnievať, že komunikácia
         je účiná, ak umožňuje získanie vhodných informácií v lehote, ktorá vyhovuje potrebám alebo legitímnym očakávaniam ich príjemcov.

      31      Je zjavné, že existujú aj iné komunikačné prostriedky než telefonická komunikácia, ktoré môžu spĺňať kritériá priamej a účinnej
         komunikácie uvedenej v článku 5 ods. 1 písm. c) smernice, t. j. dostatočne plynulej komunikácie bez sprostredkovateľa, napríklad
         osobný kontakt v priestoroch poskytovateľa služieb prostredníctvom zodpovednej osoby alebo prostredníctvom faxu.

      32      Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy informácie umožňujúce dodatočný spôsob komunikácie, ktorý musí poskytovateľ služieb
         poskytnúť ešte pred uzatvorením zmluvy príjemcovi služby, nemusia nevyhnutne zahŕňať telefónne číslo.

      33      Odpoveď podaná v rámci predchádzajúcej analýzy umožňuje odpovedať aj na otázku, či elektronický kontaktný formulár, prostredníctvom
         ktorého sa môžu príjemcovia služby na internete obrátiť na poskytovateľa služieb, ktorý im odpovie elektronickou poštou, spĺňa
         požiadavky smernice.

      34      Bundesverband, ku ktorému sa v podstate pripája talianska vláda, sa nazdáva, že elektronický kontaktný formulár nie je vhodný,
         pretože neumožňuje rýchly, priamy a účinný kontakt. Naopak, DIV a Komisia sa nazdávajú, že takýto formulár postačuje, a to
         najmä preto, lebo smernica nevyžaduje „paralelnú-simultánnu“ komunikáciu.

      35      Je pravda, že elektronický kontaktný formulár možno považovať za priamy a účinný spôsob komunikácie v zmysle článku 5 ods. 1
         písm. c) smernice, keď, ako to vyplýva zo spisového materiálu v spore vo veci samej, poskytovateľ služieb odpovie na otázky
         položené spotrebiteľmi v rozmedzí od 30 do 60 minút.

      36      V prípadoch, ktoré sú skôr výnimočné, keď sa príjemca služby po tom, ako sa skontaktoval s poskytovateľom služieb elektronickou
         cestou, nachádza v situácii, keď z rôznych dôvodov, akými sú cesta, dovolenka alebo pracovná cesta, nemá prístup k elektronickej
         sieti, však nemôže byť komunikácia prostredníctvom elektronického kontaktného formulára považovaná za účinnú v zmysle článku 5
         ods. 1 písm. c) smernice.

      37      Keďže uvedený formulár taktiež predstavuje elektronickú formu komunikácie, nutnosť použiť formulár na internete by v takýchto
         situáciách neumožnila viesť plynulú, a teda účinnú komunikáciu medzi poskytovateľom služieb a príjemcom služby, čo by bolo
         v rozpore s článkom 5 ods. 1 písm. c) smernice.

      38      V situáciách opísaných v bode 36 tohto rozsudku nie je poskytnutie elektronického kontaktného formulára v súlade s vôľou zákonodarcu
         Spoločenstva, ktorý, ako bolo uvedené v bode 20 tohto rozsudku, chcel podporiť rozvoj elektronického obchodu, pričom ho však
         nechcel izolovať od zvyšnej časti vnútorného trhu.

      39      V týchto situaciách musí teda poskytovateľ služieb umožniť príjemcovi služby na jeho žiadosť prístup k inému ako elektronickému
         komunikačnému prostriedku, ktorý mu umožní viesť účinnú komunikáciu.

      40      Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy je vhodné na položené otázky odpovedať, že článok 5 ods. 1 písm. c) smernice sa má vykladať
         v tom zmysle, že poskytovateľ služieb musí príjemcom služby pred uzavretím zmluvy poskytnúť okrem svojej adresy elektronickej
         pošty aj iné informácie, ktoré umožnia rýchle nadviazanie kontaktu, ako aj priamu a účinnú komunikáciu. Týmito informáciami
         nemusí byť nevyhnutne telefónne číslo. Tieto informácie môžu spočívať v elektronickom kontaktnom formulári, prostredníctvom
         ktorého sa príjemcovia služby môžu na internete obrátiť na poskytovateľa služieb a na ktorý uvedený poskytovateľ odpovedá
         elektronickou poštou, okrem prípadov, keď sa príjemca služby po tom, ako sa skontaktoval s poskytovateľom služieb elektronickou
         cestou, nachádza v situácii, keď nemá prístup k elektronickej sieti, a požiada uvedeného poskytovateľa o prístup k inému ako
         elektronickému spôsobu komunikácie.

       O trovách
      41      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:
      Článok 5 ods. 1 písm. c) smernice 2000/31/ES Európskeho parlamentu a Rady z 8. júna 2000 o určitých právnych aspektoch služieb
            informačnej spoločnosti na vnútornom trhu, najmä o elektronickom obchode („smernica o elektronickom obchode“), sa má vykladať
            v tom zmysle, že poskytovateľ služieb musí príjemcom služby pred uzavretím zmluvy poskytnúť okrem svojej adresy elektronickej
            pošty aj iné informácie, ktoré umožnia rýchle nadviazanie kontaktu, ako aj priamu a účinnú komunikáciu. Týmito informáciami
            nemusí byť nevyhnutne telefónne číslo. Tieto informácie môžu spočívať v elektronickom kontaktnom formulári, prostredníctvom
            ktorého sa príjemcovia služby môžu na internete obrátiť na poskytovateľa služieb a na ktorý uvedený poskytovateľ odpovedá
            elektronickou poštou, okrem prípadov, keď sa príjemca služby po tom, ako sa skontaktoval s poskytovateľom služieb elektronickou
            cestou, nachádza v situácii, keď nemá prístup k elektronickej sieti, a požiada uvedeného poskytovateľa o prístup k inému ako
            elektronickému spôsobu komunikácie.
      Podpisy
      * Jazyk konania: nemčina.


title: Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) zo 17. júla 2014.#Angelo Alberto Torresi a Pierfrancesco Torresi proti Consiglio dell’Ordine degli Avvocati di Macerata.#Návrhy na začatie prejudiciálneho konania, ktoré podala Consiglio Nazionale Forense.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Voľný pohyb osôb – Prístup k advokátskemu povolaniu – Možnosť zamietnuť registráciu v zozname advokátskej komory štátnym príslušníkom členského štátu, ktorí získali odbornú kvalifikáciu advokáta v inom členskom štáte – Zneužitie práva.#Spojené veci C‑58/13 a C‑59/13.

text:
               Účastníci konania
               Odôvodnenie
               Výrok

            Účastníci konania
            V spojených veciach C‑58/13 a C‑59/13,
            ktorých predmetom sú návrhy na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podané rozhodnutiami Consiglio Nazionale Forense (Taliansko) z 29. septembra 2012 a doručené Súdnemu dvoru 4. februára 2013, ktoré súvisia s konaniami:
            Angelo Alberto Torresi  (C‑58/13),
            Pierfrancesco Torresi  (C‑59/13)
            proti
            Consiglio dell’Ordine degli Avvocati di Macerata,
            SÚDNY DVOR (veľká komora),
            v zložení: predseda V. Skouris, podpredseda K. Lenaerts, predsedovia komôr R. Silva de Lapuerta, M. Ilešič, L. Bay Larsen (spravodajca), E. Juhász a M. Safjan, sudcovia A. Rosas, D. Šváby, M. Berger, S. Rodin, F. Biltgen a K. Jürimäe,
            generálny advokát: N. Wahl,
            tajomník: A. Impellizzeri, referentka,
            so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 11. februára 2014,
            so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
            – A. A. Torresi a P. Torresi, v zastúpení: C. Torresi, avvocato
            – talianska vláda, v zastúpení: G. Palmieri, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci S. Fiorentino, avvocato dello Stato,
            – španielska vláda, v zastúpení: A. Rubio González a S. Centeno Huerta, splnomocnení zástupcovia,
            – rakúska vláda, v zastúpení: A. Posch, splnomocnený zástupca,
            – poľská vláda, v zastúpení: B. Majczyna, splnomocnený zástupca,
            – rumunská vláda, v zastúpení: R.‑H. Radu, R.‑I. Hatieganu a A.‑L. Crişan, splnomocnení zástupcovia,
            – Európsky parlament, v zastúpení: M. Gómez‑Leal a L. Visaggio, splnomocnení zástupcovia,
            – Rada Európskej únie, v zastúpení: A. Vitro a P. Mahnič Bruni, splnomocnení zástupcovia,
            – Európska komisia, v zastúpení: E. Montaguti a H. Støvlbæk, splnomocnení zástupcovia,
            po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 10. apríla 2014,
            vyhlásil tento
            Rozsudok

            Odôvodnenie
            1. Návrhy na začatie prejudiciálneho konania sa týkajú výkladu a platnosti článku 3 smernice Európskeho parlamentu a Rady 98/5/ES zo 16. februára 1998 o uľahčení trvalého výkonu právnického povolania v inom členskom štáte ako v tom, kde bola získaná kvalifikácia (Ú. v. ES L 77, s. 36; Mim. vyd. 06/003, s. 83).
            2. Tieto návrhy boli predložené v rámci dvoch sporov, a to medzi Angelom Albertom Torresim a Consiglio dell’Ordine degli Avvocati di Macerata (Rada advokátskej komory v Macerate, ďalej len „rada komory v Macerate“) a medzi Pierfrancescom Torresim a touto radou komory v Macerate, týkajúcich sa zamietnutia rady komory vyhovieť žiadostiam týchto osôb o registráciu v osobitnej časti zoznamu advokátov.
            Právny rámec
            Právo Únie
            3. Odôvodnenie 6 smernice 98/5 znie takto:
            „keďže takýto prístup je na úrovni spoločenstva oprávnený aj preto, lebo iba niekoľko členských štátov na svojom území povoľuje činnosť právnikov z iných členských štátov, ktorí na základe profesijného titulu domovskej krajiny vykonávajú inú činnosť, ako je poskytovanie služieb; keďže aj v členských štátoch, kde táto možnosť existuje, sa praktické detaily, ako napríklad oblasť pôsobnosti a povinnosť zaregistrovať sa na príslušnom orgáne, značne odlišujú; keďže táto rôznorodosť vedie ku skresľovaniu faktov a narušeniu hospodárskej súťaže medzi právnikmi z rôznych členských štátov a je prekážkou voľného pohybu; keďže iba smernica, ktorá stanoví pravidlá na vykonávanie činnosti v tejto profesii iným spôsobom ako poskytovaním služieb právnikmi, ktorí vykonávajú povolanie na základe profesijného titulu domovskej krajiny, môže vyriešiť tieto ťažkosti a poskytnúť rovnaké možnosti právnikom aj užívateľom právnych služieb vo všetkých členských štátoch“.
            4. Podľa článku 1 ods. 1 uvedenej smernice má táto smernica uľahčiť trvalé vykonávanie právnického povolania ako samostatnej zárobkovej činnosti alebo v platenom pracovnoprávnom vzťahu v členskom štáte inom, ako je ten, v ktorom bola získaná odborná kvalifikácia.
            5. Článok 2 smernice 98/5 s názvom „Právo vykonávať činnosť na základe profesijného titulu domovskej krajiny“ vo svojom prvom odseku stanovuje:
            „Každý právnik je oprávnený trvale vykonávať na základe profesijného titulu domovskej krajiny v ktoromkoľvek členskom štáte činnosti uvedené v článku 5.“
            6. Článok 3 tejto smernice s názvom „Registrácia na príslušnom orgáne“ vo svojom odseku 1 a 2 stanovuje:
            „1. Právnik, ktorý chce vykonávať činnosť v inom členskom štáte ako je ten, v ktorom nadobudol svoju profesijnú kvalifikáciu, sa zaregistruje na príslušnom orgáne v danom štáte.
            2. Príslušný orgán v hostiteľskom členskom štáte zaregistruje právnika po predložení osvedčenia, ktoré potvrdzuje jeho registráciu na príslušnom orgáne v jeho domovskom členskom štáte. Orgán môže vyžadovať, aby tento doklad nebol starší ako tri mesiace, ak je predložený príslušným orgánom domovského členského štátu. Orgán o registrácii informuje príslušný orgán v domovskom členskom štáte.“
            Talianske právo
            7. Talianska republika prebrala smernicu 98/5 do vnútroštátneho práva legislatívnym dekrétom č. 96 z 2. februára 2001 (riadna príloha GURI č. 79 zo 4. apríla 2001, ďalej len „legislatívny dekrét č. 96/2001“). Článok 6 tohto legislatívneho dekrétu, nazvaný „Registrácia“, znie:
            „1. Štátni príslušníci členských štátov, ktorí majú jeden z titulov uvedený v článku 2 a chcú trvalo vykonávať v Taliansku povolanie advokáta, musia v obvode svojho trvalého bydliska alebo miesta podnikania požiadať o registráciu v osobitnej časti zoznamu, pod podmienkou dodržania právnych predpisov týkajúcich sa povinností v oblasti sociálneho zabezpečenia.
            2. Podmienkou registrácie v osobitnej časti zoznamu je vykonanie registrácie žiadateľa na príslušnom profesijnom orgáne v krajine pôvodu.
            3. K žiadosti o registráciu musia byť priložené tieto doklady:
            a) doklad preukazujúci štátnu príslušnosť členského štátu Európskej únie alebo osvedčenie o takomto doklade;
            b) doklad o bydlisku alebo osvedčenie o takomto doklade, alebo osvedčenie žiadateľa o mieste podnikania;
            c) doklad o registrácii na profesijnom orgáne domovského členského štátu, ktorý nie je starší ako tri mesiace odo dňa podania, alebo osvedčenie o takomto doklade.
            …
            6. Rada komory v lehote tridsať dní odo dňa podania žiadosti alebo jej doplnenia, po tom, ako overí splnenie požadovaných podmienok a ak tomu nebránia dôvody nezlučiteľnosti, nariadi registráciu v osobitnej časti zoznamu a upovedomí o tom príslušné orgány domovského členského štátu.
            7. O zamietnutí žiadosti možno rozhodnúť len po vypočutí dotknutej osoby. Rozhodnutie musí byť odôvodnené a dotknutá osoba spolu s prokurátorom Republiky musia byť s jeho plným znením oboznámení v lehote pätnásť dní…
            8. Ak rada komory nevydala rozhodnutie o žiadosti v lehote stanovenej v odseku 6, má dotknutá osoba možnosť do desiatich dní po uplynutí uvedenej lehoty podať žalobu na Consiglio Nazionale Forense [Národná rada advokátskej komory], ktorá rozhodne o žiadosti vo veci samej.
            9. Registráciou v osobitnej časti zoznamu získa usadený advokát právo voliť, ale nie právo byť volený.
            …“
            8. Podľa kráľovského zákonného dekrétu č. 1578 z 27. novembra 1933, po doplneniach zmeneného na zákon č. 36 z roku 1934, v znení neskorších zmien a doplnení ( Gazzetta Ufficiale č. 24 z 30. januára 1934), možno každé rozhodnutie Consiglio Nazionale Forense napadnúť z dôvodu zákonnosti opravným prostriedkom, o ktorom rozhodujú spojené komory Corte suprema di cassazione (Najvyšší kasačný súd).
            Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
            9. Po získaní vysokoškolského diplomu v odbore právo v Taliansku získali Angelo Alberto Torresi a Pierfrancesco Torresi vysokoškolský diplom v odbore právo v Španielsku a boli 1. decembra 2011 zaregistrovaní ako advokáti do zoznamu Ilustre Colegio de Abogados de Santa Cruz de Tenerife (Advokátska komora v Santa Cruz de Tenerife, Španielsko).
            10. Dňa 17. marca 2012 páni Torresiovci podali na základe článku 6 legislatívneho dekrétu č. 96/2001 na radu komory v Macerate žiadosť o registráciu v osobitnej časti zoznamu advokátov týkajúcej sa advokátov, ktorí získali odborný titul v inom členskom štáte ako v Talianskej republike a sú v Talianskej republike usadení (ďalej len „usadení euroadvokáti“).
            11. Rada komory v Macerate sa v lehote tridsať dní stanovenej v článku 6 ods. 6 legislatívneho dekrétu č. 96/2001 k žiadostiam o registráciu nevyjadrila.
            12. Páni Torresiovci preto podali na Consiglio Nazionale Forense 19. a 20. apríla 2012 žaloby na účely rozhodnutia o ich žiadostiach o registráciu. Na podporu svojich žalôb uvádzajú, že požadované registrácie sú podmienené iba jednou podmienkou, ktorú vyžaduje platná právna úprava, a to predložením „dokladu o registrácii na príslušnom orgáne domovského členského štátu“, ktorým je v prejednávanej veci Španielske kráľovstvo.
            13. Consiglio Nazionale Forense sa však domnieva, že prípad, keď sa osoba, ktorá sa po získaní vysokoškolského vzdelania v odbore právo v jednom členskom štáte presunie do iného členského štátu s cieľom získať advokátsky titul, a následne sa okamžite vráti do prvého členského štátu s cieľom vykonávať v ňom odbornú činnosť, je zrejme v rozpore s cieľmi smernice 98/5 a môže predstavovať zneužitie práva.
            14. Consiglio Nazionale Forense na základe pochybností, pokiaľ ide o výklad a platnosť článku 3 smernice 98/5, a po tom, ako pripomenul, že bol Súdnym dvorom vyhlásený za príslušného podať návrh na začatie prejudiciálneho konania (rozsudok Gebhard, C‑55/94, EU:C:1995:411), rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
            „1. Má sa článok 3 [smernice 98/5] s ohľadom na všeobecnú zásadu zákazu zneužitia práva a článok 4 ods. 2 ZEÚ týkajúci sa rešpektovania národných identít vykladať v tom zmysle, že ukladá vnútroštátnym správnym orgánom povinnosť registrácie talianskych občanov, ktorí zneužívajú právo Únie, v zozname usadených euroadvokátov a bráni vnútroštátnej praxi, ktorá týmto orgánom umožňuje zamietnuť žiadosti o registráciu v zozname usadených euroadvokátov v prípade, ak na základe objektívnych skutočností možno predpokladať, že došlo k zneužitiu práva Únie, bez toho, aby bolo dotknuté jednak dodržiavanie zásady proporcionality a zákazu diskriminácie, jednak právo žiadateľa podniknúť právne kroky v súvislosti s prípadným porušením práva usadiť sa, t. j. právo na súdne preskúmanie rozhodnutia správneho orgánu?
            2. Treba v prípade zápornej odpovede [na prvú otázku] považovať takto vykladaný článok 3 [smernice 98/5] za neplatný s ohľadom na článok 4 ods. 2 ZEÚ v rozsahu, v akom umožňuje obchádzanie právnych predpisov členského štátu, ktorý podmieňuje prístup k povolaniu advokáta vykonaním štátnej skúšky, pričom táto povinnosť je stanovená ústavou tohto členského štátu a predstavuje jednu zo základných zásad ochrany užívateľov odborných služieb a riadneho výkonu spravodlivosti?“
            O prejudiciálnych otázkach
            O právomoci Súdneho dvora
            15. Páni Torresiovci na úvod najmä tvrdia, že Consiglio Nazionale Forense nie je súdnym orgánom, a preto nemá právo predložiť návrhy na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ. Tento orgán totiž vykonáva súdne funkcie, iba keď koná v disciplinárnej oblasti, a nie keď vykonáva správu zoznamu advokátov, čo je oblasť, v ktorej zastáva čisto administratívnu funkciu. Keď je naň teda podaná žaloba podľa článku 6 ods. 8 legislatívneho dekrétu č. 96/2001, má rozhodnúť o zápise ako administratívny orgán hierarchicky vyššie postavený ako rada miestnej komory, ktorá nerozhodla v lehote stanovenej v odseku 6 tohto článku.
            16. Páni Torresiovci s odkazom na rozsudok Wilson (C‑506/04, EU:C:2006:587) rovnako tvrdia, že Consiglio Nazionale Forense nespĺňa podmienku nestrannosti, keďže jej členmi sú advokáti volení každou radou miestnej komory, vrátane rady komory, ktorá je účastníkom konania v spore vo veci samej. Preto existuje riziko, že riešenie sporu, o ktorom má rozhodnúť, bude ovplyvnené praktickým záujmom, akým je záujem obmedziť registrácie, skôr ako uplatnením právnych prepisov.
            17. V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že z ustálenej judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že pri posudzovaní, či má vnútroštátny orgán povahu „súdneho orgánu“ v zmysle článku 267 ZFEÚ, Súdny dvor berie do úvahy ako celok všetky také skutočnosti, akými sú jeho právne postavenie, trvalý charakter, zákonom daná právomoc, kontradiktórna povaha konania, uplatňovanie právnych predpisov týmto orgánom, ako aj jeho nezávislosť (pozri najmä rozsudky Miles a i., C‑196/09, EU:C:2011:388, bod 37 a citovanú judikatúru, ako aj Belov, C‑394/11, EU:C:2013:48, bod 38).
            18. Pokiaľ ide konkrétne o nezávislosť orgánu predkladajúceho návrh na začatie prejudiciálneho konania, táto požiadavka predpokladá, že uvedený orgán je chránený pred vonkajšími zásahmi alebo tlakmi, ktoré by mohli ohroziť nezávislosť rozhodovania jeho členov v súvislosti so spormi, ktoré prejednávajú (pozri rozsudok Wilson, EU:C:2006:587, bod 51).
            19. Okrem toho na preukázanie, či vnútroštátny org án, ktorému zákon priznáva funkcie inej povahy, treba považovať za „súdny orgán“ v zmysle článku 267 ZFEÚ, treba overiť, aká je konkrétna povaha jeho funkcií, ktoré vykonáva v osobitnom normatívnom kontexte, v ktorom žiada Súdny dvor o rozhodnutie. Vnútroštátne súdy môžu podať návrh na začatie prejudiciálneho konania na Súdny dvor iba vtedy, ak prejednávajú spor a ak majú rozhodnúť v rámci konania, ktoré sa má ukončiť rozhodnutím, ktoré má povahu súdneho rozhodnutia (pozri rozsudok Belov, EU:C:2013:48, body 39 a 41).
            20. Pokiaľ ide o prvých päť skutočností uvedených v bode 17 tohto rozsudku, zo spisu, ktorým disponuje Súdny dvor, vyplýva, že Consiglio Nazionale Forense bol založený na základe zákona a má trvalý charakter. Okrem toho z dôvodu, že právomoc Consiglio Nazionale Forense rozhodovať o žalobách proti rozhodnutiam prijatých radami miestnych komôr je upravená zákonom, nie je voliteľná a rozhodnutia tohto orgánu, ktoré prijme pri výkone tejto právomoci, majú právne záväznú povahu, vyplýva, že rozhodnutie tohto orgánu na tomto stupni je záväzné. Nakoniec je nesporné, že na jednej strane povaha konania na Consiglio Nazionale Forense, ktorú značne ovplyvnili pravidlá občianskeho konania, je vo svojej písomnej aj ústnej časti kontradiktórna, a na druhej strane, že tento orgán rozhoduje na základe práva.
            21. Pokiaľ ide o požiadavku nezávislosti, treba po prvé uviesť, že najmä z údajov talianskej vlády vyplýva, že hoci je Consiglio Nazionale Forense orgán zložený z poradcov volených členmi rôznych rád miestnych komôr medzi advokátmi oprávnenými vystupovať pred Corte suprema di cassazione, kde samotní členovia týchto rád sú volení advokátmi zaregistrovanými na zozname dotknutej advokátskej komory, je funkcia národného poradcu nezlučiteľná najmä s funkciou člena rady miestnej advokátskej komory.
            22. Po druhé je zjavné, že Consiglio Nazionale Forense podlieha zárukám stanoveným v talianskej ústave v oblasti nezávislosti a nestrannosti súdu. Svoje úlohy tak vykonáva samostatne, nikomu nepodlieha a od nikoho neprijíma príkazy alebo inštrukcie. Okrem toho sa naň plne vzťahujú ustanovenia talianskeho občianskeho súdneho poriadku v oblasti zdržania sa hlasovania a vylúčenia z rozhodovania pre zaujatosť.
            23. Po tretie, ako to počas pojednávania potvrdila aj talianska vláda, na rozdiel od rady miestnej advokátskej komory, ktorá je v rámci konania na základe žaloby proti rozhodnutiu rady tejto komory účastníkom konania pred Consiglio Nazionale Forense, samotné Consiglio Nazionale Forense nemôže byť účastníkom konania začatého pred Corte suprema di cassazione proti rozhodnutiu, ktorým rozhodlo o žalobe proti dotknutej rade komory. Consiglio Nazionale Forense je tak v postavení tretej osoby v porovnaní s orgánom, ktorý prijal rozhodnutie napadnuté opravným prostriedkom, ako to vyžaduje aj judikatúra Súdneho dvora (pozri rozsudok Wilson, EU:C:2006:587, bod 49).
            24. Zo spisu nakoniec vyplýva, že podľa ustálenej praxe národný poradca patriaci do obvodu rady advokátskej komory dotknutej žiadosťou o registráciu nie je súčasťou kolégia Consiglio Nazionale Forense, ktoré rozhoduje, bez toho, aby bola dotknutá plná uplatniteľnosť pravidiel týkajúcich sa zdržania sa hlasovania a vylúčenia z rozhodovania pre zaujatosť stanovených talianskym občianskym súdnym poriadkom. Počas pojednávania talianska vláda uviedla, že pokiaľ bol jeden z členov Consiglio Nazionale Forense zaregistrovaný v zozname advokátskej komory v Macerate, iste sa zdržal účasti na konaniach týkajúcich sa pánov Torresiovcov.
            25. Za týchto podmienok treba konštatovať, že Consiglio Nazionale Forense spĺňa požiadavky nezávislosti a nestrannosti, ktoré charakterizujú súdy v zmysle článku 267 ZFEÚ.
            26. Pokiaľ ide o požiadavku uvedenú v bode 19 tohto rozsudku, a to požiadavku, podľa ktorej vnútroštátny súd môže podať návrh na začatie prejudiciálneho konania na Súdny dvor iba vtedy, ak má rozhodnúť v rámci konania, ktoré sa má ukončiť rozhodnutím, ktoré má povahu súdneho rozhodnutia, treba konštatovať, že v rozpore s tým, čo tvrdia páni Torresiovci, pokiaľ Consiglio Nazionale Forense rozhoduje podľa článku 6 ods. 8 legislatívneho dekrétu č. 96/2001 o žalobe podanej proti nevydaniu rozhodnutia rady komory v lehote 30 dní od predloženia žiadosti o registráciu v osobitnej časti zoznamu advokátov, neobmedzí sa na rozhodnutie o tejto žiadosti namiesto dotknutej rady komory. Ako to totiž vyplýva najmä z vysvetlení talianskej vlády a zo zápisníc z pojednávaní týkajúcich sa žalôb podaných pánmi Torresiovcami proti rade komory v Macerate, ktoré sa uskutočnili 29. septembra 2012 pred Consiglio Nazionale Forense, Consiglio Nazionale Forense má rozhodnúť o dôvodnosti implicitného rozhodnutia rady dotknutej komory, akoby táto rada komory žiadosť o registráciu dotknutej osoby zamietla. V takom prípade, ak je žaloba prijatá, Consiglio Nazionale Forense rozhodne o samotnej žiadosti o registráciu.
            27. Rovnako je nesporné, že podanie žaloby v zmysle článku 6 ods. 8 legislatívneho dekrétu č. 96/2001 vedie ku konaniu, v ktorom musia účastníci konania vyjadriť svoje tvrdenia písomne, ako aj ústne na verejnom pojednávaní a v zastúpení advokátom. Na pojednávaní predloží svoje závery aj prokurátor. V prejednávanej veci zo zápisníc spomenutých v predchádzajúcom bode vyplýva, že prokurátor sa priklonil k zamietnutiu žaloby pánov Torresiovcov. Consiglio Nazionale Forense rozhoduje na neverejnom zasadnutí, a to rozhodnutím, ktoré má formu, označenie a obsah rozsudku vyhlásenom v mene talianskeho ľudu.
            28. Nakoniec, ako bolo pripomenuté v bode 23 tohto rozsudku, zatiaľ čo rada miestnej advokátskej komory je v rámci konania na základe žaloby proti rozhodnutiu tejto komory účastníkom konania pred Consiglio Nazionale Forense, samotné Consiglio Nazionale Forense, pokiaľ je jeho rozhodnutie o uvedenej žalobe predmetom opravného prostriedku na Corte suprema di cassazione, nie je účastníkom konania na tomto kasačnom súde. V skutočnosti, ako to vyplýva najmä z rozsudku spojených senátov tohto súdu vyhlásenom 22. decembra 2011, ktorého sa dovolávajú páni Torresiovci vo svojich písomných pripomienkach, je to dotknutá rada advokátskej komory, ktorá bude účastníkom konania pred Corte suprema di cassazione.
            29. Z toho vyplýva, že Consiglio Nazionale Forense rozhoduje v prejednávanej veci spor a to v rámci konania, ktoré sa má ukončiť rozhodnutím, ktoré má povahu súdneho rozhodnutia.
            30. S ohľadom na uvedené treba konštatovať, že Consiglio Nazionale Forense v rozsahu, v akom vykonáva preskúmanie podľa článku 6 ods. 8 legislatívneho dekrétu č. 96/2001, predstavuje súdny orgán v zmysle článku 267 ZFEÚ, a že následne je Súdny dvor oprávnený odpovedať na ním položené otázky.
            O prípustnosti prejudiciálnych otázok
            31. Páni Torresiovci a Rada Európskej únie tvrdia, že vzhľadom na jednoznačnú judikatúru Súdneho dvora v tejto oblasti patria otázky položené Consiglio Nazionale Forense do doktríny acte éclairé , a sú z toho dôvodu neprípustné.
            32. V tejto súvislosti treba pripomenúť, že aj v prípade existencie judikatúry Súdneho dvora, ktorá dotknutú právnu otázku objasňuje, si vnútroštátne súdy zachovávajú možnosť obrátiť sa na Súdny dvor, pokiaľ to považujú za vhodné (pozri rozsudok Cilfit a i., 283/81, EU:C:1982:335, body 13 až 15), bez toho, aby okolnosť, že ustanovenia, ktorých výklad sa požaduje, už Súdny dvor vyložil, zbavovala Súdny dvor právomoci znova rozhodovať (pozri v tomto zmysle rozsudok Boxus a i., C‑128/09 až C‑131/09, C‑134/09 a C‑135/09, EU:C:2011:667, bod 32).
            33. Z toho vyplýva, že návrhy na začatie prejudiciálneho konania sú prípustné.
            O prvej otázke
            34. Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 3 smernice 98/5 vykladať v tom zmysle, že bráni tomu, aby príslušné orgány členského štátu zamietli z dôvodu zneužitia práva registráciu v zozname usadených euroadvokátov štátnym príslušníkom tohto členského štátu, ktorí po tom, ako získali vysokoškolský diplom v tomto štáte, odišli do iného členského štátu, aby v ňom získali odbornú kvalifikáciu advokáta, a následne sa vrátili do prvého členského štátu, aby v ňom vykonávali povolanie advokáta pod odborným titulom udeleným v členskom štáte, v ktorom bola získaná odborná kvalifikácia.
            35. Na úvod treba pripomenúť, že podľa článku 1 ods. 1 smernice 98/5 má táto smernica za cieľ uľahčiť trvalé vykonávanie právnického povolania v členskom štáte inom, ako je ten, v ktorom bola získaná odborná kvalifikácia.
            36. V tejto súvislosti už mal Súdny dvor príležitosť konštatovať, že uvedená smernica zakladá mechanizmus vzájomného uznávania odborných titulov migrujúcich advokátov, ktorí chcú túto činnosť vykonávať pod označením udeleným v domovskom členskom štáte (pozri rozsudok Luxembursko/Parlament a Rada, C‑168/98, EU:C:2000:598, bod 56).
            37. Okrem toho, ako vyplýva z odôvodnenia 6 smernice 98/5, normotvorca Spoločenstva mal touto smernicou v úmysle najmä odstrániť rozdiely medzi vnútroštátnymi predpismi týkajúcimi sa podmienok registrácie na príslušných orgánoch, ktoré boli pôvodom rozdielov a prekážok voľnému pohybu (pozri rozsudky Komisia/Luxembursko, C‑193/05, EU:C:2006:588, bod 34, a Wilson, EU:C:2006:587, bod 64).
            38. V tomto kontexte článok 3 smernice 98/5 vedie k úplnej harmonizácii predchádzajúcich podmienok požadovaných na využívanie práva usadiť sa priznaného touto smernicou, keď stanovuje, že advokát, ktorý chce vykonávať činnosť v inom členskom štáte, ako je ten, v ktorom nadobudol svoju odbornú kvalifikáciu, sa zaregistruje na príslušnom orgáne v danom štáte, ktorý ho zaregistruje „po predložení osvedčenia, ktoré potvrdzuje jeho registráciu na príslušnom orgáne v jeho domovskom členskom štáte“ (pozri v tomto zmysle rozsudok Komisia/Luxembursko, EU:C:2006:588, body 35 a 36, ako aj Wilson, EU:C:2006:587, body 65 a 66).
            39. V tejto súvislosti už Súdny dvor rozhodol, že predloženie osvedčenia príslušnému orgánu hostiteľského štátu, ktoré potvrdzuje registráciu na príslušnom orgáne v domovskom členskom štáte, sa tak javí ako jediná podmienka, ktorej sa má podriadiť registrácia dotknutej osoby v hostiteľskom členskom štáte umožňujúca mu v ňom vykonávať činnosť na základe profesijného titulu jej domovskej krajiny (pozri rozsudky Komisia/Luxembursko, EU:C:2006:588, bod 37, a Wilson, EU:C:2006:587, bod 67).
            40. Treba preto uviesť, že štátni príslušníci členského štátu, akými sú aj páni Torresiovci, ktorí predložili príslušnému orgánu tohto členského štátu osvedčenie o ich registrácii na príslušnom orgáne v inom členskom štáte, sa musia v zásade považovať za príslušníkov spĺňajúcich všetky podmienky potrebné na ich registráciu v zozname advokátov usadených v prvom členskom štáte na základe ich odborného titulu získaného v inom členskom štáte.
            41. Podľa vnútroštátneho súdu sa však páni Torresiovci nemôžu v prejednávanej veci odvolávať na článok 3 smernice 98/5, keďže získanie odbornej kvalifikácie advokáta v členskom štáte inom ako Talianska republika malo za jediný cieľ vyhnúť sa uplatneniu práva Talianskej republiky upravujúceho prístup k povolaniu advokáta, a z tohto dôvodu predstavuje zneužitie práva usadiť sa, ktoré je v rozpore s cieľmi tejto smernice.
            42. V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora sa právne subjekty nemôžu podvodne alebo zneužívajúcim spôsobom dovolávať právnych noriem Únie (pozri najmä rozsudky Halifax a i., C‑255/02, EU:C:2006:121, bod 68, ako aj SICES a i., C‑155/13, EU:C:2014:145, bod 29).
            43. Pokiaľ ide najmä o boj so zneužívaním slobody usadiť sa, má členský štát právo prijať opatrenia určené na zabránenie tomu, aby sa v prospech výhod stanovených v Zmluve o FEÚ niektorí z jeho štátnych príslušníkov nepokúšali oslobodiť zneužívajúcim spôsobom od pravidiel stanovených v ich vnútroštátnom právnom poriadku (pozri rozsudok Inspire Art, C‑167/01, EU:C:2003:512, bod 136).
            44. Na konštatovanie zneužívajúceho postupu sa vyžaduje súčasná existencia objektívnej a subjektívnej okolnosti (pozri rozsudok SICES a i., EU:C:2014:145, bod 31).
            45. Pokiaľ ide o objektívnu okolnosť, zo všetkých objektívnych skutočností musí vyplývať, že napriek formálnemu dodržaniu podmienok stanovených právnou úpravou Únie nebol dosiahnutý cieľ sledovaný touto právnou úpravou (pozri rozsudok SICES a i., EU:C:2014:145, bod 32 a citovanú judikatúru).
            46. Pokiaľ ide o subjektívnu okolnosť, musí spočívať v úmysle získať výhodu vyplývajúcu z právnej úpravy Únie tým, že sa umelo vytvárajú podmienky potrebné na jej získanie (pozri v tomto zmysle rozsudok O. a B., C‑456/12, EU:C:2014:135, bod 58 a citovanú judikatúru).
            47. Ako to bolo pripomenuté v bode 35 tohto rozsudku, cieľom smernice 98/5 je uľahčiť trvalé vykonávanie právnického povolania v členskom štáte inom, ako je ten, v ktorom bola získaná odborná kvalifikácia.
            48. V tejto súvislosti treba uviesť, že právo štátnych príslušníkov jedného členského štátu zvoliť si jednak členský štát, v ktorom chcú získať svoju odbornú kvalifikáciu, a jednak členský štát, v ktorom chcú vykonávať svoje povolanie, je na jednotnom trhu neoddeliteľne späté s výkonom základných slobôd zaručených Zmluvami (pozri v tomto zmysle rozsudok Komisia/Španielsko, C‑286/06, EU:C:2008:586, bod 72).
            49. Skutočnosť, že štátny príslušník členského štátu, ktorý získal vysokoškolský diplom v tomto členskom štáte, odišiel do iného členského štátu, aby v ňom získal odbornú kvalifikáciu advokáta, a následne sa vrátil do členského štátu, ktorého je štátnym príslušníkom, aby v ňom vykonával povolanie advokáta pod odborným titulom udeleným v členskom štáte, v ktorom bola táto kvalifikácia získaná, tak predstavuje jednu z možností, ktorú má dosiahnuť cieľ smernice 98/5, a nemôže sama osebe predstavovať zneužitie práva usadiť sa vyplývajúce z článku 3 smernice 98/5.
            50. Okrem toho okolnosť, že si štátny príslušník jedného členského štátu vybral možnosť získať odbornú kvalifikáciu v členskom štáte inom ako v tom, v ktorom má bydlisko, s cieľom ťažiť výhody z výhodnejšej právnej úpravy, neumožňuje sama osebe, ako to uviedol aj generálny advokát v bodoch 91 a 92 svojich návrhov, prísť k záveru o existencii zneužitia práva.
            51. Okrem toho takéto konštatovanie nemôže vyvrátiť skutočnosť, že podanie žiadosti o registráciu v zozname usadených euroadvokátov vedenom príslušným orgánom hostiteľského členského štátu nastalo krátko po získaní odborného titulu v domovskom členskom štáte. Ako to totiž uviedol aj generálny advokát v bodoch 93 a 94 svojich návrhov, článok 3 smernice 98/5 nikde nestanovuje, že registráciu advokáta, ktorý chce vykonávať túto činnosť v inom členskom štáte ako v tom, v ktorom získal svoju odbornú kvalifikáciu, u príslušného orgánu hostiteľského členského štátu, možno podriadiť podmienke vykonávania činnosti právnika počas určitého obdobia v domovskom členskom štáte.
            52. Vzhľadom na uvedené treba na prvú otázku odpovedať tak, že článok 3 smernice 98/5 sa má vykladať v tom zmysle, že skutočnosť, že štátny príslušník členského štátu odišiel do iného členského štátu, aby v ňom po úspešnom absolvovaní vysokoškolského štúdia získal odbornú kvalifikáciu advokáta, a následne sa vrátil do členského štátu, ktorého je štátnym príslušníkom, aby v ňom vykonával povolanie advokáta pod odborným titulom udeleným v členskom štáte, v ktorom bola táto odborná kvalifikácia získaná, nemôže predstavovať zneužívajúci postup.
            O druhej otázke
            53. Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či článok 3 smernice 98/5 je vzhľadom na článok 4 ods. 2 ZEÚ neplatný.
            54. V tejto súvislosti treba na úvod pripomenúť, že v zmysle článku 4 ods. 2 ZEÚ Únia rešpektuje národnú identitu členských štátov obsiahnutú v ich základných politických a ústavných systémoch.
            55. Consiglio Nazionale Forense sa domnieva, že článok 3 smernice 98/5 tým, že umožňuje talianskym štátnym príslušníkom, ktorí získali svoj odborný titul advokáta v inom členskom štáte ako v Talianskej republike, vykonávať svoje povolanie v tomto štáte, má za následok obídenie článku 33 ods. 5 talianskej Ústavy, ktorá podmieňuje prístup k advokátskemu povolaniu úspešným zložením štátnej skúšky. Toto ustanovenie sekundárneho práva Únie tak v rozsahu, v akom umožňuje obídenie právnej úpravy, ktorá je súčasťou talianskej národnej identity, porušuje článok 4 ods. 2 ZEÚ a musí sa teda považovať za neplatné.
            56. V tejto súvislosti treba uviesť, že článok 3 smernice 98/5 sa týka iba práva usadiť sa v členskom štáte na účely výkonu povolania advokáta pod odborným titulom udeleným v domovskom členskom štáte. Toto ustanovenie neupravuje prístup k advokátskemu povolaniu ani výkon tejto činnosti pod odborným titulom udeleným v hostiteľskom členskom štáte.
            57. Z toho nevyhnutne vyplýva, že žiadosť o registráciu v zozname usadených euroadvokátov podanú na základe článku 3 smernice 98/5 neumožňuje vyhnúť sa uplatneniu právnej úpravy hostiteľského členského štátu týkajúcej sa prístupu k povolaniu advokáta.
            58. Preto treba prijať záver, ako to uznala aj talianska vláda počas pojednávania, že článok 3 smernice 98/5 tým, že umožňuje štátnym príslušníkom členského štátu, ktorí získali odborný titul advokáta v inom členskom štáte, vykonávať povolanie advokáta v štáte, ktorého sú štátnymi príslušníkmi, pod odborným titulom udeleným v domovskom členskom štáte, nemôže v každom prípade ovplyvniť základné politické a ústavné systémy, ani základné funkcie hostiteľského členského štátu v zmysle článku 4 ods. 2 ZEÚ.
            59. Z toho vyplýva, že posúdenie druhej položenej otázky neodhalilo žiadnu skutočnosť, ktorá by mohla mať vplyv na platnosť článku 3 smernice 98/5.
            O trovách
            60. Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

            Výrok
            Z týchto dôvodov Súdny dvor (veľká komora) rozhodol takto:
            1. Článok 3 smernice Európskeho parlamentu a Rady 98/5/ES zo 16. februára 1998 o uľahčení trvalého výkonu právnického povolania v inom členskom štáte ako v tom, kde bola získaná kvalifikácia, sa má vykladať v tom zmysle, že skutočnosť, že štátny príslušník členského štátu odišiel do iného členského štátu, aby v ňom po úspešnom absolvovaní vysokoškolského štúdia získal odbornú kvalifikáciu advokáta, a následne sa vrátil do členského štátu, ktorého je štátnym príslušníkom, aby v ňom vykonával povolanie advokáta pod odborným titulom udeleným v členskom štáte, v ktorom bola táto odborná kvalifikácia získaná, nemôže predstavovať zneužívajúci postup.
            2. Posúdenie druhej položenej otázky neodhalilo žiadnu skutočnosť, ktorá by mohla mať vplyv na platnosť článku 3 smernice 98/5.


Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 19. októbra 1983. # Lucchini Siderurgica SpA proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Vec 179/82.


Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 28. septembra 1983. # Jean-Claude Renaud proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Vec 148/82.


title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (tretia komora) zo 4. októbra 2006. # Freixenet SA proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Ochranná známka Spoločenstva - Tvar bielej vybrúsenej fľaše - Absolútny dôvod zamietnutia - Článok 7 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 40/94 - Nedostatok rozlišovacej spôsobilosti - Porušenie práva na obranu - Článok 73 nariadenia č. 40/94. # Vec T-190/04.

text:
      Rozsudok Súdu prvého stupňa (tretia komora) zo 4. októbra 2006 – Freixenet/ÚHVT (Tvar bielej vybrúsenej fľaše)
      (vec T‑190/04)
      „Ochranná známka Spoločenstva – Tvar bielej vybrúsenej fľaše – Absolútny dôvod zamietnutia – Článok 7 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 40/94 – Nedostatok rozlišovacej spôsobilosti – Porušenie práva na obranu – Článok 73 nariadenia č. 40/94“
      1.                     Ochranná známka Spoločenstva – Opravné prostriedky (nariadenie Rady č. 40/94, článok 63 ods. 3 a článok 6) (pozri body 15
            – 18, 44 – 47)
      2.                     Ochranná známka Spoločenstva – Rozhodnutia Úradu – Rešpektovanie práva na obranu (nariadenie Rady č. 40/94, článok 73) (pozri
            body 28 – 30, 41, 42)
      Predmet

               Žaloba podaná proti rozhodnutiu štvrtého odvolacieho senátu ÚHVT z 11. februára 2004 (vec R 97/2001-4), týkajúcemu sa zápisu
                  ochrannej známky v tvare bielej vybrúsenej fľaše ako ochrannej známky Spoločenstva

            Údaje týkajúce sa veci

               Prihlasovateľ ochrannej známky Spoločenstva:

               Freixenet, SA

               Predmetná ochranná známka Spoločenstva:

               trojrozmerná ochranná známka v tvare bielej vybrúsenej fľaše, pre tovary patriace do triedy 33 – prihláška č. 32532

               Rozhodnutie prieskumového pracovníka:

               zamietnutie zápisu

               Rozhodnutie odvolacieho senátu:

               zamietnutie odvolania

      Výrok

                  1.

                  Rozhodnutie štvrtého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) z 11. februára
                     2004 (vec R 97/2001‑4) sa zrušuje.

                  2.

                  V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.

                  3.

                  ÚHVT znáša svoje vlastné trovy konania a je povinný nahradiť trovy konania, ktoré vznikli žalobcovi.


Rozsudok Všeobecného súdu (šiesta komora) z 12. apríla 2013. # Združenje skladateljev, avtorjev in založnikov za zaščito avtorskih pravic Slovenije (SAZAS) proti Európskej komisii. # Hospodárska súťaž - Kartely - Autorské práva týkajúce sa verejného predvádzania hudobných diel prostredníctvom internetu, satelitu a káblovej retransmisie - Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 81 ES - Rozdelenie geografického trhu - Dvojstranné dohody medzi vnútroštátnymi organizáciami kolektívnej správy - Zosúladený postup vylučujúci možnosť udeľovať licencie pre viaceré územia a multirepertoárové licencie - Dôkaz - Prezumpcia neviny. # Vec T-420/08.


Rozsudok Súdu prvého stupňa (piata komora) z 21. júna 1996. # Paul Dischamp SA proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Vec T-226/94.