title: Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 22. novembra 2007.#Deutsche Telekom AG proti Bundesrepublik Deutschland.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Bundesverwaltungsgericht - Nemecko.#Odvetvie telekomunikácií - Univerzálna služba a práva užívateľov - Pojem ,povinnosti‘, ktoré sa majú dočasne ponechať v platnosti - Článok 27 ods.1 smernice 2002/21/ES ("rámcovej smernice") a článok 16 ods. 1 písm. a) smernice 2002/22/ES ("smernice univerzálnej služby") - Tvorba cien za poskytovanie hlasových telekomunikačných služieb - Povinnosť získať správne povolenie.#Vec C-262/06.

text:
      Vec C‑262/06
      Deutsche Telekom AG
      proti
      Spolkovej republike Nemecko
      (návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Bundesverwaltungsgericht)
      „Odvetvie telekomunikácií – Univerzálna služba a práva užívateľov – Pojem ‚povinnosti‘, ktoré sa majú dočasne ponechať v platnosti – Článok 27 ods. 1 smernice 2002/21/ES (‚rámcová smernica‘) a článok 16 ods. 1 písm. a) smernice 2002/22/ES (‚smernica univerzálnej
         služby‘) – Tvorba cien za poskytovanie hlasových telekomunikačných služieb – Povinnosť získať správne povolenie“

      Návrhy prednesené 28. júna 2007 – generálny advokát D. Ruiz-Jarabo Colomer
      Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 22. novembra 2007
      Abstrakt rozsudku
      Aproximácia právnych predpisov – Odvetvie telekomunikácií – Elektronické komunikačné siete a služby – Regulačný rámec – Smernica
            2002/21 – Univerzálna služba a práva užívateľov – Smernica 2002/22
      [Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2002/21, článok 27 prvý odsek, a smernica Európskeho parlamentu a Rady 2002/22, článok
            16 ods. 1 písm. a)]
      Článok 27 ods. 1 smernice 2002/21 o spoločnom regulačnom rámci pre elektronické komunikačné siete a služby a článok 16 ods. 1
         písm. a) smernice 2002/22 o univerzálnej službe a právach užívateľov týkajúcich sa elektronických komunikačných sietí a služieb
         sa majú vykladať v tom zmysle, že v platnosti sa má dočasne ponechať povinnosť stanovená skoršou vnútroštátnou právnou úpravou
         v rámci regulačného rámca vyplývajúceho z uvedených smerníc, na základe ktorej povoleniu podliehajú tarify za poskytovanie
         hlasových telefónnych služieb, ktoré koncovým užívateľom poskytuje podnik s dominantným postavením na trhu, a s ňou aj príslušné
         správne akty stanovujúce túto povinnosť.

      Tieto ustanovenia majú totiž rovnaký cieľ, ktorým je zabezpečiť kontinuitu medzi predchádzajúcim a novým regulačným rámcom,
         a to bez ohľadu na povahu alebo základ povinností ukladaných operátorom.

      V tomto ohľade skutočnosť, že rozhodnutie ukončiť takúto dočasnú situáciu vyplývajúce z uskutočnenia analýzy trhu uvedenej
         v článku 16 smernice 2002/21 je zverené vnútroštátnemu regulačnému orgánu, nemá na tento výklad vplyv, pretože uvedený orgán
         len vykonáva povinnosti uložené platnou právnou úpravou vyplývajúcou z nového regulačného rámca. Práve tento nový rámec totiž
         určuje povinnosti, ktoré sa majú zmeniť, zachovať alebo zrušiť.

      (pozri body 22, 36, 43 a výrok)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (druhá komora)
      z 22. novembra 2007 (*)

      „Odvetvie telekomunikácií – Univerzálna služba a práva užívateľov – Pojem ‚povinnosti‘, ktoré sa majú dočasne ponechať v platnosti – Článok 27 ods. 1 smernice 2002/21/ES (‚rámcová smernica‘) a článok 16 ods. 1 písm. a) smernice 2002/22/ES (‚smernica univerzálnej
         služby‘) – Tvorba cien za poskytovanie hlasových telekomunikačných služieb – Povinnosť získať správne povolenie“

      Vo veci C‑262/06,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Bundesverwaltungsgericht
         (Nemecko) zo 17. mája 2006 a doručený Súdnemu dvoru 15. júna 2006, ktorý súvisí s konaním:

      Deutsche Telekom AG
      proti
      Spolkovej republike Nemecko, v zastúpení: Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen,

      SÚDNY DVOR (druhá komora),
      v zložení: predseda druhej komory C. W. A. Timmermans, sudcovia L. Bay Larsen, J. Makarczyk, P. Kūris (spravodajca), a J.‑C. Bonichot,
      generálny advokát: D. Ruiz-Jarabo Colomer,
      tajomník: B. Fülöp, referent,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 7. júna 2007,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –       Deutsche Telekom AG, v zastúpení: T. Mayen, U. Karpenstein, a B. Stamm, Rechtsanwälte,
      –       Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen, v zastúpení: Bayer, Meyer-Sebastian, E. Greiwe, M. Dorsch, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci B. Kuhrmeyer a R. Busch,

      –       nemecká vláda, v zastúpení: M. Lumma a C. Schulze-Bahr, splnomocnení zástupcovia,
      –       belgická vláda, v zastúpení: A. Hubert, splnomocnená zástupkyňa,
      –       talianska vláda, v zastúpení: I. M. Braguglia, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci M. G. Aiello, avvocato dello Stato,
      –       litovská vláda, v zastúpení: S. Žalimienė, splnomocnená zástupkyňa,
      –       Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: G. Braun a M. Shotter, splnomocnení zástupcovia,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 28. júna 2007,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1       Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 27 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2002/21/ES
         zo 7. marca 2002 o spoločnom regulačnom rámci pre elektronické komunikačné siete a služby (rámcová smernica) (Ú. v. ES L 108,
         s. 33; Mim. vyd. 13/029, s. 349, ďalej len „rámcová smernica“) a článku 16 ods. 1 písm. a) smernice Európskeho parlamentu
         a Rady 2002/22/ES zo 7. marca 2002 o univerzálnej službe a právach užívateľov týkajúcich sa elektronických komunikačných sietí
         a služieb (smernica univerzálnej služby) (Ú. v. ES L 108, s. 51; Mim. vyd. 13/029, s. 367, ďalej len „smernica univerzálnej
         služby“).

      2       Tento návrh bol podaný v konaní o opravnom prostriedku „Revision“ medzi Spolkovou republikou Nemecko, v zastúpení Bundesnetzagentur
         für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen (Spolkovou agentúrou pre elektrickú energiu, plyn, telekomunikácie,
         pošty a železnice, ďalej len „regulačný orgán“) a Deutsche Telekom AG (ďalej len „Deutsche Telekom“), týkajúcom sa rozhodnutia
         z 8. júna 2004, ktorým regulačný orgán určil, že tarify uplatňované Deutsche Telekom, ako aj obsah ustanovení všeobecných
         podmienok predaja týkajúcich sa týchto taríf podliehajú v prípade niektorých „ponukových balíkov“ povinnosti povolenia podľa
         § 25 ods. 1 telekomunikačného zákona (Telekommunikationsgesetz) z 25. júla 1996 (BGBl. 1996 I, s. 1120, ďalej len „TKG 1996“).

       Právny rámec
       Právna úprava Spoločenstva
      3       Článok 17 smernice Európskeho parlamentu a Rady 98/10/ES z 26. februára 1998 o uplatňovaní služieb otvorenej siete (ONP) na
         hlasový telefón a o univerzálnej službe pre telekomunikácie v súťažnom prostredí [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 101, s. 24) stanovuje zásady tvorby cien takto:

      „1.      Bez toho, aby boli dotknuté osobitné ustanovenia článku 3 týkajúce sa prijateľnosti taríf alebo ustanovenia článku 6, dbajú
         národné regulačné orgány o to, aby subjekty poskytujúce hlasové telefónne služby a s významným postavením na trhu alebo subjekty
         označené podľa článku 5, ktoré majú významné postavenie na trhu, dodržiavali ustanovenia tohto článku.

      2.      Tarify za používanie pevnej verejnej telefónnej siete a za služby poskytované prostredníctvom tejto siete musia byť v súlade
         so základnými zásadami nákladového orientovania cien uvedenými v prílohe II smernice 90/387/EHS.

      3.      Bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia článku 7 ods. 3 smernice [Európskeho parlamentu a Rady] 97/33/ES ‹z 30. júna 1997
         o prepojení v telekomunikáciách v súvislosti so zabezpečením univerzálnej služby a interoperability prostredníctvom uplatňovania
         princípov otvorenej siete (ONP) [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 199, s. 32)›, sú tarify za prístup k pevnej verejnej telefónnej sieti a za používanie tejto siete nezávislé
         od spôsobu použitia uplatneného užívateľmi s výnimkou prípadov, keď požadujú iné služby alebo doplnkové služby.

      4.      Tarify doplnkových služieb súvisiacich s poskytnutím pripojenia k pevnej verejnej telefónnej sieti a so službami poskytovanými
         prostredníctvom pevnej verejnej telefónnej siete musia byť, v súlade s právom Spoločenstva, dostatočne oddelené, aby užívateľ
         nebol povinný platiť za tie doplnkové služby, ktoré nie sú pre požadovanú službu nevyhnutné.

      5.      Zmeny taríf nadobudnú platnosť až po uplynutí primeranej doby od upozornenia verejnosti, ktorú stanoví národný regulačný orgán.
      6.      Bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia článku 3 týkajúce sa prijateľnosti cien, členský štát môže oprávniť svoj národný regulačný
         orgán, aby neuplatňoval odseky 1, 2, 3, 4 alebo 5 tohto článku v určitej zemepisnej oblasti, v ktorej bolo zistené účinné
         fungovanie hospodárskej súťaže na trhu služieb poskytovaných prostredníctvom pevných verejných telefónnych sietí.“ [neoficiálny preklad]

      4       Podľa odôvodnenia č. 12 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2002/19/ES zo 7. marca 2002 o prístupe a prepojení elektronických
         komunikačných sietí a príslušných zariadení (prístupová smernica) (Ú. v. ES L 108, s. 7; Mim. vyd. 13/029, s. 323, ďalej len
         „prístupová smernica“) je s cieľom zabezpečiť kontinuitu existujúcich dohôd a vylúčiť právne vákuum potrebné, aby nový regulačný
         rámec v telekomunikačnom odvetví zachoval, až do ich prehodnotenia, povinnosti stanovené skoršou právnou úpravou.

      5       Článok 16 ods. 1 rámcovej smernice stanovuje, že národné regulačné orgány vypracujú analýzu relevantných trhov čo najskôr
         po prijatí odporúčania alebo jeho aktualizácie, pričom maximálne zohľadňujú pokyny. Členské štáty zabezpečia, aby sa táto
         analýza v prípade potreby vykonala v spolupráci s národnými orgánmi pre hospodársku súťaž.

      6       Článok 27 ods. 1 rámcovej smernice stanovuje:
      „Členské štáty zachovávajú všetky povinnosti podľa vnútroštátneho práva uvedené v článku 7 [prístupovej smernice] a článku
         16 [smernice univerzálnej služby] do doby prijatia rozhodnutia národného regulačného orgánu týkajúceho sa týchto povinností,
         v súlade s článkom 16 tejto smernice.“

      7       Článok 7 prístupovej smernice znie:
      „Prehodnotenie predchádzajúcich povinností týkajúcich sa prístupu a prepojenia
      1.      Členské štáty zachovávajú všetky povinnosti podnikov poskytujúcich verejné komunikačné siete a/alebo služby týkajúce sa prístupu
         a prepojenia, ktoré boli platné pred dátumom nadobudnutia účinnosti tejto smernice podľa článkov 4, 6, 7, 8, 11, 12 a 14 smernice
         [97/33] dovtedy, kým sa tieto povinnosti neprehodnotia a neprijme sa rozhodnutie v súlade s článkom 3.

      2.      Komisia oznámi príslušné trhy, ktorých sa majú týkať povinnosti uvedené v bode 1 v prvom odporúčaní o príslušných trhoch produktov
         a služieb a rozhodnutí identifikujúcom nadnárodné trhy, ktoré sa má prijať v súlade s bodom 15 [rámcovej smernice].

      3.      Členské štáty zabezpečia, aby, čo najskôr po nadobudnutí účinnosti tejto smernice a potom v pravidelných časových úsekoch,
         národné regulačné orgány vykonali analýzu trhu v súlade s článkom 16 [rámcovej smernice], aby sa zistilo, či je potrebné zachovať,
         zmeniť a doplniť alebo zrušiť tieto povinnosti. Strany ovplyvnené takouto zmenou a doplnením alebo zrušením povinností sú
         o tom v primeranej lehote informované.“

      8       Článok 16 smernice univerzálnej služby stanovuje:
      „Revízia záväzkov
      1.      Členské štáty zachovávajú všetky záväzky týkajúce sa:
      a)      maloobchodných taríf za poskytnutie prístupu k verejnej telefónnej sieti a za jej používanie podľa článku 17 smernice [98/10];
      b)      voľby alebo predvoľby prevádzkovateľa podľa smernice [97/33];
      …“
       Vnútroštátna právna úprava
      9       § 24 TKG 1996 najmä stanovuje, že tarify musia byť orientované podľa nákladov účinného poskytovania služieb a musia zodpovedať
         týmto podmienkam: neobsahovať príplatky ukladané len v súvislosti so skutočnosťou, že operátor má dominantné postavenie na
         relevantnom telekomunikačnom trhu v zmysle § 19 zákona o obmedzovaní hospodárskej súťaže (Gesetz gegen Wettbewerbsbeschränkungen)
         v jeho znení uverejnenom v BGBl. 1989 I, s. 2486, neobsahovať zníženia ohrozujúce konkurenčné možnosti iných podnikov na telekomunikačnom
         trhu a nepriznávať užívateľom, oproti iným užívateľom podobných alebo zhodných telekomunikačných služieb na relevantnom telekomunikačnom
         trhu, výhody s výnimkou prípadu, že sa tieto objektívne odôvodnia.

      10     § 25 TKG 1996 stanovuje:
      „1.      Podľa § 24 a 27 až 31 tohto zákona podliehajú tarify a ustanovenia všeobecných podmienok predaja týkajúce sa týchto taríf
         súvisiace s ponúkaním spôsobov prenosu a hlasových telefónnych služieb v rámci tretej a štvrtej triedy licencií v zmysle § 6
         povoleniu regulačného orgánu, ak majiteľ licencie požíva na relevantnom trhu dominantné postavenie v zmysle § 22 zákona o obmedzovaní
         hospodárskej súťaže.

      2.      Tarify a ustanovenia všeobecných podmienok predaja týkajúce sa týchto taríf súvisiace s poskytovaním iných telekomunikačných
         služieb, než sú uvedené v odseku 1, ktoré uplatňuje podnik požívajúci na relevantnom trhu dominantné postavenie v zmysle § 22
         zákona o obmedzovaní hospodárskej súťaže. podliehajú podľa § 24, § 27 ods. 4 a § 31 postupu podľa § 30.

      3.      Odseky 1 a 2 sa uplatnia analogicky na tarify a ustanovenia všeobecných podmienok predaja týkajúce sa týchto taríf uplatňované
         podnikom, ktorý tvorí s majiteľom licencie v zmysle ods. 1 alebo s podnikom v zmysle odseku 2 jeden a ten istý podnik. Podniky
         tvoria jeden a ten istý podnik, ak majú medzi sebou vzťah v zmysle §36 ods. 2 a § 37 ods. 1 a 2 zákona o obmedzovaní hospodárskej
         súťaže.“

      11     § 150 telekomunikačného zákona (Telekommunikationsgesetz) z 22. júna 2004 (BGBl. 2004 I, s. 1190), zmeneného a doplneného
         zákonom zo 7. júla 2005 (BGBl. 2005 I, s. 1970, ďalej len „TKG 2004“) upravuje tarify takto:

      „1.      Dominantné postavenia na trhoch, ktoré regulačný orgán určil pred nadobudnutím účinnosti tohto zákona, ako aj z toho vyplývajúce
         povinnosti zostávajú v platnosti až do ich nahradenia novými rozhodnutiami v súlade s časťou 2. To platí tiež v prípade, ak
         bolo určenie dominantných postavení na trhu konštatované len v odôvodnení správneho aktu. Prvá veta sa uplatní analogicky
         na povinnosti uvedené v § 36, 37 a 39 druhej alternatíve [TKG 1996].

      …“
       Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
      12     V roku 2003 uviedol Deutsche Telekom na trh rôzne „ponukové balíky“ telekomunikačných služieb obsahujúce naraz služby podliehajúce
         povinnosti povolenia regulačného orgánu podľa § 25 ods. 1 TKG 1996 a služby, ktoré tejto povinnosti nepodliehali.

      13     Na základe sťažností začal regulačný úrad v decembri 2003 šetrenie na účely preskúmania, či tieto balíky podliehali uvedenej
         povinnosti ako celok.

      14     Rozhodnutím z 8. júna 2004 regulačný úrad konštatoval, že uplatňované tarify, ako aj časti všeobecných podmienok predaja týkajúce
         sa týchto taríf spadajú pod povinnosť získať povolenie podľa § 25 TKG 1996.

      15     Deutsche Telekom podal proti tomuto rozhodnutiu pred Verwaltungsgericht Köln žalobu, ktorá obsahovala návrh na vydanie predbežného
         opatrenia.

      16     Rozsudkom z 15. septembra 2005 uvedený súd žalobe Deutsche Telekom vyhovel z dôvodu, že prechodné ustanovenie v § 150 ods. 1
         TKG 2004 sa týka len povinností, ktoré nevyžadujú žiaden vykonávací akt a ktoré sú uplatniteľné ako také, čo sú kritériá,
         s ktorými povinnosť podľa § 25 ods. 1 TKG 1996 nie je v súlade.

      17     Proti tomuto rozsudku podal regulačný orgán opravný prostriedok „Revision“ pred Bundesverwaltungsgericht, ktorý rozhodol konanie
         prerušiť a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

      „1.      Má sa článok 27 prvá veta [rámcovej smernice] a článok 16 ods. 1 písm. a) [smernice univerzálnej služby] vykladať v tom zmysle,
         že sa má dočasne ponechať v platnosti povinnosť vyplývajúca zo skoršej vnútroštátnej právnej úpravy, na základe ktorej povoleniu
         podliehajú tarify za poskytovanie hlasových telefónnych služieb, ktoré koncovým užívateľom poskytuje podnik s dominantným
         postavením na trhu, a s ňou aj príslušný správny akt stanovujúci túto povinnosť?

      Pri zápornej odpovedi na prvú otázku:
      2.      Je takéto dočasné ponechanie v platnosti v rozpore s právom Spoločenstva?“
       O prejudiciálnych otázkach
      18     Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či článok 27 rámcovej smernice a článok 16 smernice univerzálnej
         služby umožňujú dočasne ponechať v platnosti zákonnú povinnosť vyplývajúcu zo skoršej vnútroštátnej právnej úpravy, na základe
         ktorej povoleniu podliehajú telekomunikačné tarify uplatňované podnikom s dominantným postavením na trhu, a s ňou aj príslušný
         správny akt stanovujúci túto povinnosť.

      19     Je zrejmé, že regulačný úrad neprijal žiadne rozhodnutie podľa článku 16 rámcovej smernice, pretože v čase, keď prebiehalo
         konanie pred vnútroštátnym súdom, nebola dokončená analýza relevantného trhu.

       O výklade článku 27 rámcovej smernice a článku 16 smernice univerzálnej služby
      20     Pokiaľ ide o doslovný výklad článku 27 rámcovej smernice, treba uviesť, že v platnosti sa majú ponechať „všetky povinnosti“
         upravené v právnych úpravách členských štátov a uvedené v článkoch 7 prístupovej smernice a 16 smernice univerzálnej služby.
         Uvedený článok 7 sa týka povinností týkajúcich sa prístupu a prepojenia uložených podnikom poskytujúcim verejné komunikačné
         siete a/alebo služby, ktoré boli platné pred dátumom nadobudnutia účinnosti rámcovej smernice. Článok 16 ods. 1 písm. a) smernice
         univerzálnej služby stanovuje zachovanie v platnosti všetkých záväzkov týkajúcich sa maloobchodných taríf za poskytnutie prístupu
         k verejnej telefónnej sieti a za jej používanie.

      21     Z toho vyplýva, ako to uviedol generálny advokát v bode 30 svojich návrhov, že v platnosti sa majú ponechať, nezávisle od
         ich povahy, všetky takto stanovené povinnosti uložené skoršou vnútroštátnou právnou členských štátov v rámci regulačného rámca
         vyplývajúceho z rámcovej smernice, prístupovej smernice, smernice univerzálnej služby a smernice Európskeho parlamentu a Rady
         2002/20/ES zo 7. marca 2002 o povolení na elektronické komunikačné sieťové systémy a služby (smernica o povolení) (Ú. v. ES
         L 108, s. 21; Mim. vyd. 13/029, s. 337, ďalej len „nová smernica o povolení“).

      22     Skutočnosť, že rozhodnutie ukončiť takúto dočasnú situáciu vyplývajúce z uskutočnenia analýzy trhu uvedenej v článku 16 rámcovej
         smernice je zverené regulačnému orgánu, nemá na tento výklad vplyv, pretože uvedený orgán len vykonáva povinnosti uložené
         platnou právnou úpravou vyplývajúcou z nového regulačného rámca. Práve tento nový rámec totiž určuje povinnosti, ktoré sa
         majú zmeniť, zachovať alebo zrušiť.

      23     Taký výklad je tiež v súlade s vývojom a štruktúrou nového regulačného rámca.
      24     Pokiaľ ide o vývoj tohto rámca, je zrejmé, že v návrhu smernice Európskeho parlamentu a Rady z 12. júla 2000 o spoločnom regulačnom
         rámci pre elektronické komunikačné siete a služby [KOM(2000) 393 v konečnom znení] nebolo definované žiadne výslovne prechodné
         ustanovenie.

      25     Stanovisko Hospodárskeho a sociálneho výboru z 24. januára 2001 k „návrhu smernice Európskeho parlamentu a Rady o spoločnom
         regulačnom rámci pre elektronické komunikačné siete a služby“ [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES C 123, s. 56) v bode 4.4 uvádza potrebu „jasne stanoviť, že existujúca právna úprava sa bude uplatňovať len do
         tej doby, než sa dokončí prvá analýza trhov vykonaná v súlade s novou smernicou“ [neoficiálny preklad].

      26     Uvedený návrh bol prevzatý do spoločnej pozície (ES) č. 38/2001 zo 17. septembra 2001 prijatej Radou v súvislosti s prijatím
         smernice Európskeho parlamentu a Rady z 12. júla 2000 o spoločnom regulačnom rámci pre elektronické komunikačné siete a služby
         (rámcovej smernice) [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES C 337, s. 34), z čoho vyplýva, že Rada mala snahu zabezpečiť právnu zrozumiteľnosť a navyše zohľadniť rôznorodosť
         situácií v jednotlivých štátoch.

      27     Z toho vyplýva, že zákonodarca Spoločenstva zjavne nemal v úmysle zúžiť kategórie povinností uvedených v článku 27 ods. 1
         rámcovej smernice.

      28     Pokiaľ ide o štruktúru nového regulačného rámca, je potrebné na prvom mieste konštatovať, že povinnosti uložené podniku s dominantným
         postavením na určitom trhu boli v predchádzajúcom regulačnom rámci definované tými istými textami, pričom v novom regulačnom
         rámci sú na definovanie relevantného trhu a uplatnenie regulačných nástrojov príslušné národné regulačné orgány. Tieto orgány
         dokonca intervenujú v rámci analýzy trhu a označujú podniky s významným podielom na ňom.

      29     Na druhom mieste článok 7 prístupovej smernice medzi povinnosťami, ktoré boli platné pred dátumom nadobudnutia účinnosti tejto
         smernice, uvádza, aby členské štáty zachovali v platnosti na jednej strane článok 4 smernice 97/33, ktorý stanovuje povinnosti
         priamo operátorom, a na druhej strane články 6 až 8, 11, 12 a 14 poslednej uvedenej smernice, článok 16 smernice 98/10, ako
         aj články 7 a 8 smernice 92/44, ktoré na členské štáty delegujú vykonávanie vyššie uvedených ustanovení, zabezpečené buď prostredníctvom
         štátnych orgánov, alebo národných regulačných orgánov.

      30     Na treťom a poslednom mieste treba zdôrazniť, že odôvodnenie č. 28 smernice univerzálnej služby považuje za nevyhnutné zabezpečiť
         pokračovanie uplatňovania platných ustanovení týkajúcich sa služieb prenájmu okruhov uvedených v právnych predpisoch Spoločenstva
         v oblasti telekomunikácií, najmä v smernici 92/44, dovtedy, kým národné regulačné orgány nestanovia, že také opatrenia už
         nie sú potrebné, pretože sa na ich území vytvoril dostatočne súťažne orientovaný trh.

      31     Predovšetkým uvedený cieľ kontinuity výslovne vykonáva príloha VII smernice univerzálnej služby týkajúca sa podmienok pre
         minimálny súbor prenajatých okruhov uvedený v článku 18 tejto smernice, ako aj článok 16 ods. 1 písm. c) uvedenej smernice,
         ktorý stanovuje zachovávanie v platnosti povinností týkajúcich sa prenájmu okruhov podľa článkov 3, 4, 7 a 10 smernice 92/44,
         ktoré ukladajú povinnosti členským štátom, a podľa článkov 6 a 8 poslednej uvedenej smernice, ktorých regulačný charakter
         nemožno spochybniť.

      32     Ďalej článok 16 ods. 1 písm. a) a b) smernice univerzálnej služby stanovuje zachovanie v platnosti povinností týkajúcich sa
         tak maloobchodných taríf podľa článku 17 smernice 98/10, ako aj voľby alebo predvoľby operátorov podľa smernice 97/33.

      33     Z predchádzajúcich úvah vyplýva, že vyššie uvedené povinnosti sa týkajú tak individuálnych aktov, ako aj regulačných opatrení
         uplatňovaných orgánom, ktorého určenie závisí od ústavného usporiadania každého členského štátu.

      34     Nakoniec tento výklad potvrdzuje preskúmanie účelu predmetných ustanovení.
      35     Odôvodnenie č. 12 a článok 7 prístupovej smernice totiž stanovujú potrebu vylúčiť právne vákuum medzi predchádzajúcim a novým
         regulačným rámcom. Na tento účel sa stanovuje ponechať v platnosti všetky existujúce povinnosti bez ohľadu na ich základ.

      36     Článok 27 rámcovej smernice má teda tým, že výslovne odkazuje na článok 7 prístupovej smernice a článok 16 smernice univerzálnej
         služby, nevyhnutne v úmysle naplniť ten istý cieľ, zabezpečiť kontinuitu medzi predchádzajúcim a novým regulačným rámcom,
         a to bez ohľadu na povahu alebo základ povinností ukladaných operátorom.

       O § 25 ods. 1 TKG 1996
      37     § 25 ods. 1 TKG 1996 podriaďoval predchádzajúcemu povoleniu tarify, ktoré podnik s dominantným postavením na trhu uplatňoval
         voči konečným užívateľom za poskytovanie hlasových telefónnych služieb, a to v súlade s § 24 a 27 až 31 tohto istého zákona.

      38     Článok 17 smernice 98/10, ktorý bol výslovne ponechaný v platnosti článkom 16 ods. 1 písm. a) smernice univerzálnej služby,
         uvedený v článku 27 rámcovej smernice vo svojom odseku 1 definuje úlohu národných regulačných orgánov, ako aj povinnosť držiteľov
         licencie, ktorí majú významné postavenie na trhu, dodržiavať jeho ustanovenia. Odsek 2 tohto článku 17 stanovuje, že tarify
         za používanie pevnej verejnej telefónnej siete a za služby poskytované prostredníctvom tejto siete musia byť v súlade so základnými
         zásadami nákladového orientovania cien.

      39     V súlade s § 24 TKG 1996 musia byť tarify orientované podľa nákladov účinného poskytovania služieb a musia zodpovedať podmienkam
         uvedeným v odseku 2 tohto paragrafu, najmä že tarify nesmú obsahovať príplatky ukladané len v súvislosti so skutočnosťou,
         že operátor má dominantné postavenie na relevantnom telekomunikačnom trhu.

      40     Z toho vyplýva, že ustanovenie, akým je § 25 TKG 1996, ktoré obsahuje všeobecnú povinnosť získať povolenie a paralelne odkazuje
         na zásadu nákladového orientovania cien uvedenú v ustanovení, akým je § 24 tohto zákona, možno považovať za vykonávajúce článok
         17 smernice 98/10.

      41     Z predchádzajúceho vyplýva, že povinnosť stanovená v § 25 TKG 1996 je povinnosťou v zmysle článku 16 ods. 1 písm. a) smernice
         univerzálnej služby, a teda sa musí dočasne ponechať v platnosti.

      42     Je pravdou, že Deutsche Telekom tvrdí, že národný regulačný orgán by mohol tým, že nevykoná analýzu trhu, oddialiť uplatňovanie
         nových pravidiel Spoločenstva. V tomto prípade však náleží vnútroštátnym orgánom a v prípade potreby príslušným súdom, aby
         z toho vyvolali dôsledky, a Komisii, aby vykonala svoje právomoci na účely zabezpečenia plného uplatňovania práva Spoločenstva.

      43     Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na prvú predloženú otázku odpovedať, že článok 27 ods. 1 rámcovej smernice a článok
         16 ods. 1 smernice univerzálnej služby sa majú vykladať v tom zmysle, že v platnosti sa má dočasne ponechať povinnosť vyplývajúca
         zo skoršej vnútroštátnej právnej úpravy, na základe ktorej povoleniu podliehajú tarify za poskytovanie hlasových telefónnych
         služieb, ktoré koncovým užívateľom poskytuje podnik s dominantným postavením na trhu, a s ňou aj príslušné správne akty stanovujúce
         túto povinnosť.

      44     Vzhľadom na odpoveď na prvú otázku nie je potrebné odpovedať na druhú otázku.
       O trovách
      45     Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol takto:
      Článok 27 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2002/21/ES zo 7. marca 2002 o spoločnom regulačnom rámci pre elektronické
            komunikačné siete a služby (rámcová smernica) a článok 16 ods. 1 písm. a) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2002/22/ES
            zo 7. marca 2002 o univerzálnej službe a právach užívateľov týkajúcich sa elektronických komunikačných sietí a služieb (smernica
            univerzálnej služby) sa majú vykladať v tom zmysle, že v platnosti sa má dočasne ponechať povinnosť, akú stanovuje § 25 telekomunikačného
            zákona (Telekommunikationsgesetz) z 25. júla 1996 prijatého skoršou vnútroštátnou právnou úpravou v rámci regulačného rámca
            vyplývajúceho z uvedených smerníc, na základe ktorej povoleniu podliehajú tarify za poskytovanie hlasových telefónnych služieb,
            ktoré koncovým užívateľom poskytuje podnik s dominantným postavením na trhu, a s ňou aj príslušné správne akty stanovujúce
            túto povinnosť.
      Podpisy
      * Jazyk konania: nemčina.


title: Rozsudok Všeobecného súdu (štvrtá komora) z 23. novembra 2011.#bpost NV van publiek recht proti Európskej komisii.#Verejné zákazky na služby - Verejné obstarávanie ÚP - Každodenná preprava a distribúcia Úradného vestníka, tlačovín, ako aj ďalších periodík a publikácií - Odmietnutie ponuky uchádzača a rozhodnutie prideliť zákazku inému uchádzačovi - Kritéria hodnotenia ponúk - Povinnosť odôvodnenia - Zjavne nesprávne posúdenie - Mimozmluvná zodpovednosť.#Vec T-514/09.

text:
      Rozsudok Všeobecného súdu (štvrtá komora) z 23. novembra 2011 – bpost/Komisia
      (vec T‑514/09)
      „Verejné zákazky na služby – Verejné obstarávanie ÚP – Každodenná preprava a distribúcia úradného vestníka, tlačovín, ako aj ďalších periodík a publikácií – Zamietnutie ponuky uchádzača a rozhodnutie prideliť zákazku inému uchádzačovi – Kritériá hodnotenia ponúk – Povinnosť odôvodnenia – Zjavne nesprávne posúdenie – Mimozmluvná zodpovednosť“
      1.                     Verejné zmluvy Európskych spoločenstiev – Verejné obstarávanie – Postupy preskúmavania proti rozhodnutiam verejného obstarávateľa
            o uzavretí verejných zmlúv – Zásada kontradiktórnosti – Zosúladenie s ochranou obchodného tajomstva – Orgány príslušné na
            preskúmavanie – Povinnosť zabezpečiť dôvernosť a právo na dodržanie obchodného tajomstva vo vzťahu k informáciám uvedeným
            v spisoch, ktoré predložili účastníci konania – Podmienky – Zosúladenie uvedenej povinnosti s požiadavkami účinnej právnej
            ochrany a dodržaním práva na obhajobu (článok 267 ZFEÚ; nariadenie Rady č. 1605/2002, článok 100 ods. 2) (pozri body 25, 26)
      2.                     Verejné zmluvy Európskych spoločenstiev – Verejné obstarávanie – Uzavretie zmlúv – Ekonomicky najvýhodnejšia ponuka – Kritériá
            hodnotenia ponúk – Voľba uskutočnená verejným obstarávateľom – Hranice – Dodržiavanie zásad transparentnosti, rovnosti zaobchádzania
            a zákazu diskriminácie (nariadenie Rady č. 1605/2002, článok 97; nariadenie Komisie č. 2342/2002, článok 138) (pozri body
            64, 66)
      3.                     Verejné zmluvy Európskych spoločenstiev – Verejné obstarávanie – Povinnosť dodržiavať zásadu rovnosti zaobchádzania s uchádzačmi
            – Nevyhnutnosť zabezpečiť rovnosť príležitostí a dodržiavať zásadu transparentnosti – Rozsah povinnosti transparentnosti (nariadenie
            Rady č. 1605/2002, článok 89) (pozri bod 65)
      4.                     Verejné zmluvy Európskych spoločenstiev – Uzavretie zmluvy v rámci verejného obstarávania – Voľná úvaha inštitúcií – Súdne
            preskúmanie – Hranice (pozri bod 121)
      5.                     Mimozmluvná zodpovednosť – Podmienky – Protiprávnosť – Ujma – Príčinná súvislosť – Neexistencia jednej z podmienok – Zamietnutie
            žaloby o náhradu škody v celom rozsahu (článok 340 druhý odsek ZFEÚ) (pozri bod 167)
      6.                     Verejné zmluvy Európskych spoločenstiev – Verejné obstarávanie – Náklady, ktoré vznikli uchádzačovi – Právo na náhradu škody
            – Neexistencia (nariadenie Rady č. 1605/2002, článok 101) (pozri bod 173)
      Predmet

               Jednak návrh na zrušenie rozhodnutia Úradu pre publikácie Európskej únie doručeného listom zo 17. decembra 2009, ktorým bola
                  odmietnutá ponuka žalobkyne predložená v rámci verejného obstarávania č. 10234, „Každodenná preprava a distribúcia Úradného
                  vestníka, tlačovín, ďalších periodík a publikácií“ (Ú. v. EÚ 2009/S 176‑253034), ako aj rozhodnutia o pridelení zákazky inému
                  uchádzačovi, a jednak návrh na náhradu škody

            Výrok

                  1.

                  	Žaloba sa zamieta.

                  2.

                  	bpost NV van publiek recht je povinná nahradiť trovy konania vrátane trov súvisiacich s konaním o nariadení predbežného opatrenia.


Rozsudok Súdneho dvora (siedma komora) z 10. decembra 2015.#Kyocera Mita Europe BV proti Európskej komisii.#Odvolanie – Colná únia a spoločný colný sadzobník – Nariadenie (EÚ) č. 861/2010 – Žaloba o neplatnosť – Článok 263 štvrtý odsek ZFEÚ – Regulačný akt, ktorý si nevyžaduje vykonávacie opatrenia – Prepustenie tovaru a oznámenie výšky cla – Použitie zjednodušených postupov alebo techník elektronického spracovania údajov.#Vec C-553/14 P.


Rozsudok Súdneho dvora z 15. novembra 1972. # Jozef Aimer proti Einfuhr- und Vorratsstelle für Getreide und Futtermittel. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Verwaltungsgericht Frankfurt am Main - Nemecko. # Vec 27-72.


title: Rozsudok Všeobecného súdu (ôsma komora) z 25. septembra 2014. # Peri GmbH proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Ochranná známka Spoločenstva - Prihláška trojrozmernej ochrannej známky Spoločenstva - Tvar napínacej skrutky - Absolútny dôvod zamietnutia - Nedostatok rozlišovacej spôsobilosti - Článok 7 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009. # Vec T-171/12.

text:
               Účastníci konania
               Odôvodnenie
               Výrok

            Účastníci konania
            Vo veci T‑171/12,
            Peri GmbH,  so sídlom vo Weißenhorne (Nemecko), v zastúpení: J. Dönch, advokát,
            žalobkyňa,
            proti
            Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT),  v zastúpení: D. Walicka, splnomocnená zástupkyňa,
            žalovanému,
            ktorej predmetom je žaloba podaná proti rozhodnutiu prvého odvolacieho senátu ÚHVT z 26. januára 2012 (vec R 1209/2011‑1) týkajúcemu sa prihlášky trojrozmerného označenia, ktoré predstavuje tvar napínacej skrutky, ako ochrannej známky Spoločenstva,
            VŠEOBECNÝ SÚD (ôsma komora),
            v zložení: predseda komory D. Gratsias, sudcovia M. Kănčeva a C. Wetter (spravodajca),
            tajomník: S. Bukšek Tomac, referentka,
            so zreteľom na žalobu podanú do kancelárie Všeobecného súdu 12. apríla 2012,
            so zreteľom na vyjadrenie k žalobe podané do kancelárie Všeobecného súdu 24. júla 2012,
            po pojednávaní z 5. júna 2014,
            vyhlásil tento
            Rozsudok

            Odôvodnenie
            Okolnosti predchádzajúce sporu
            1. Dňa 5. októbra 2010 podala žalobkyňa, Peri GmbH, prihlášku ochrannej známky Spoločenstva na Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) podľa nariadenia Rady (ES) č. 207/2009 z 26. februára 2009 o ochrannej známke Spoločenstva (Ú. v. EÚ L 78, s. 1).
            2. Trojrozmerný tvar, ktorý sa prihlasuje ako ochranná známka, je znázornený takto:
            >image>3
            3. Výrobky, o ktorých zápis sa žiada, patria do tried 6 a 19 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb pre zápis známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení a pre každú z týchto tried zodpovedajú tomuto opisu:
            – trieda 6: „Debnenia na betónové konštrukcie a ich kovové príslušenstvo“,
            – trieda 19: „Debnenia na betónové konštrukcie a ich nekovové príslušenstvo“.
            4. Dňa 21. apríla 2011 prieskumový pracovník zamietol prihlášku pre všetky dotknuté výrobky na základe článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009.
            5. Dňa 7. júna 2011 žalobkyňa podala proti rozhodnutiu prieskumového pracovníka odvolanie podľa článkov 58 až 64 nariadenia č. 207/2009.
            6. Rozhodnutím z 26. januára 2012 (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“), ktoré bolo žalobkyni doručené 13. februára 2012, prvý odvolací senát ÚHVT zamietol odvolanie z dôvodu, že pokiaľ ide o predmetné výrobky, trojrozmerné označenie, pre ktoré sa žiadal zápis ako ochrannej známky Spoločenstva, nemá rozlišovaciu spôsobilosť v zmysle článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009.
            Návrhy účastníkov konania
            7. Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:
            – zrušil napadnuté rozhodnutie,
            – uložil ÚHVT povinnosť nahradiť trovy konania.
            8. ÚHVT navrhuje, aby Všeobecný súd:
            – zamietol žalobu,
            – uložil žalobkyni povinnosť nahradiť trovy konania.
            Právny stav
            O predmete sporu
            9. Žalobkyňa, ktorej bola počas pojednávania položená otázka v súvislosti s prípadnými pripomienkami, ktoré by mala, pokiaľ ide o zápisnicu z pojednávania, požiadala Všeobecný súd o zmenu tejto zápisnice na účely zohľadnenia zúženia jej prihlášky. V rámci výsluchu v tomto zmysle spresnila, že toto zúženie bolo vykonané po prijatí napadnutého rozhodnutia, pretože k nemu došlo 23. mája 2014, a pokiaľ ide o výrobky, ktoré boli predmetom prihlasovanej ochrannej známky, opísané v bode 3 vyššie, týkalo sa tohto spresnenia: „s výnimkou uzáver debnení“.
            10. ÚHVT namietal, že Všeobecný súd nemôže prihliadnuť k tejto žiadosti, ako podľa neho vyplýva z judikatúry [rozsudok z 20. novembra 2007, Tegometall International/ÚHVT – Wuppermann (TEK), T‑458/05, Zb., EU:T:2007:349], keďže by to znamenalo protiprávnu zmenu predmetu konania v zmysle článku 135 ods. 4 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu.
            11. Podľa ÚHVT je nesporné, že Všeobecný súd pripustil, že vyhlásenie prihlasovateľa ochrannej známky, ku ktorému došlo v období po rozhodnutí odvolacieho senátu a prostredníctvom ktorého prihlasovateľ vzal svoju prihlášku späť len v súvislosti s niektorými výrobkami alebo službami uvedenými v pôvodnej prihláške, možno vykladať tak, že jeho cieľom je spochybniť zákonnosť napadnutého rozhodnutia iba v rozsahu, v akom sa týka zostávajúcich výrobkov alebo služieb, a že toto vyhlásenie teda nemení predmet konania. To však neplatí v prejednávanom prípade, keďže zúženie prihlášky ochrannej známky neobsahuje zúženie zoznamu výrobkov, ale spočíva v úprave opisu predmetných výrobkov.
            12. Bez ohľadu na túto námietku žalobkyňa nezmenila svoju analýzu.
            13. Na úvod treba pripomenúť, že Všeobecný súd môže zrušiť alebo zmeniť rozhodnutie odvolacieho senátu ÚHVT iba vtedy, ak v čase prijatia tohto rozhodnutia nastali niektoré z dôvodov zrušenia alebo zmeny uvedené v článku 65 ods. 2 nariadenia č. 207/2009. V súlade s článkom 76 uvedeného nariadenia Všeobecný súd môže rozhodnúť len vzhľadom na skutkový a právny rámec sporu, ako bol predložený odvolaciemu senátu (pozri rozsudok TEK, už citovaný v bode 10 vyššie, EU:T:2007:349, bod 19 a citovanú judikatúru).
            14. Naproti tomu Všeobecný súd nemôže zrušiť alebo zmeniť uvedené rozhodnutie z dôvodov, ktoré nastali po jeho prijatí [rozsudky z 11. mája 2006, Sunrider/ÚHVT, C‑416/04 P, Zb., EU:C:2006:310, bod 55, a z 9. júla 2008, Reber/ÚHVT – Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (Mozart), T‑304/06, Zb., EU:T:2008:268, bod 24].
            15. Navyše podľa článku 26 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 207/2009 „prihláška ochrannej známky Spoločenstva obsahuje… zoznam tovarov alebo služieb, pre ktoré sa zápis žiada“.
            16. Článok 43 ods. 1 nariadenia č. 207/2009 stanovuje, že „prihlasovateľ môže kedykoľvek vziať späť svoju prihlášku ochrannej známky Spoločenstva alebo zúžiť zoznam tovarov alebo služieb nachádzajúcich sa v tejto prihláške“.
            17. V prejednávanom prípade je nesporné, že žalobkyňa zúžila zoznam výrobkov uvedených v jej prihláške ochrannej známky Spoločenstva po tom, čo bolo prijaté napadnuté rozhodnutie.
            18. Z toho vyplýva, že zúženie zoznamu výrobkov alebo služieb nachádzajúcich sa v prihláške ochrannej známky Spoločenstva v zmysle článku 43 ods. 1 nariadenia č. 207/2009, ktoré sa vykoná v čase po prijatí rozhodnutia odvolacieho senátu, ktoré bolo napadnuté pred Všeobecným súdom, nemôže v zásade ovplyvniť zákonnosť uvedeného rozhodnutia, ktoré bolo jediné napadnuté v konaní pred Všeobecným súdom (pozri rozsudok Mozart, už citovaný v bode 14 vyššie, EU:T:2008:268, bod 25 a citovanú judikatúru).
            19. Je však rovnako potrebné pripomenúť, že rozhodnutie odvolacieho senátu ÚHVT môže byť napadnuté pred Všeobecným súdom výlučne v súvislosti s niektorými výrobkami alebo službami uvedenými na zozname v prihláške predmetnej ochrannej známky Spoločenstva. V takom prípade bude toto rozhodnutie, pokiaľ ide o ostatné výrobky alebo služby nachádzajúce sa na tom istom zozname, konečné (rozsudok Mozart, už citovaný v bode 14 vyššie, EU:T:2008:268, bod 26).
            20. Vzhľadom na túto možnosť Všeobecný súd vyložil vyhlásenie prihlasovateľa ochrannej známky, ktoré bolo urobené v konaní pred ním, a teda po rozhodnutí odvolacieho senátu, a podľa ktorého prihlasovateľ vzal svoju prihlášku pre niektoré výrobky uvedené v pôvodnej prihláške späť, ako vyhlásenie, že napadnuté rozhodnutie je spochybnené iba v rozsahu, v akom sa týka zvyšku dotknutých výrobkov, alebo ako čiastočné späťvzatie v prípade, ak toto vyhlásenie bolo urobené v pokročilom štádiu konania pred Všeobecným súdom (pozri rozsudok Mozart, už citovaný v bode 14 vyššie, EU:T:2008:268, bod 27 a citovanú judikatúru).
            21. Ak však zúžením zoznamu v ýrobkov uvedených v prihláške ochrannej známky Spoločenstva prihlasovateľ nechce stiahnuť jeden alebo viacero výrobkov z tohto zoznamu, ale zmeniť jednu alebo viaceré ich vlastnosti, nemožno vylúčiť, že táto zmena by mohla ovplyvniť preskúmanie ochrannej známky Spoločenstva zo strany jednotlivých inštancií ÚHVT počas správneho konania. Za týchto okolností by sa pripustenie takejto zmeny v štádiu žaloby pred Všeobecným súdom rovnalo zmene predmetu sporu počas konania, ktorú zakazuje článok 135 ods. 4 rokovacieho poriadku. Také zúženie preto Všeobecný súd nemôže zohľadniť na účely preskúmania dôvodnosti žaloby [rozsudky TEK, už citovaný v bode 10 vyššie, EU:T:2007:349, bod 25, a z 20. februára 2013, Caventa/ÚHVT – Anson’s Herrenhaus (B BERG), T‑631/11, EU:T:2013:85, bod 23].
            22. Je preto dôležité určiť, či zúženie prihlášky dotknutej ochrannej známky, ku ktorému došlo 23. mája 2014 a ktoré žalobkyňa uviedla na pojednávaní, možno vykladať ako vyhlásenie žalobkyne, že napadnuté rozhodnutie spochybňuje len v rozsahu, v akom sa týka výrobkov uvedených na zmenenom zozname, alebo ako čiastočné späťvzatie.
            23. O taký prípad nejde. Týmto zúžením žalobkyňa totiž nestiahla niektoré výrobky zo zoznamu výrobkov uvedených v prihláške predmetnej ochrannej známky, ktorými sú aj naďalej na jednej strane, pokiaľ ide o triedu 6, debnenia na betónové konštrukcie a ich kovové príslušenstvo, a na druhej strane, pokiaľ ide o triedu 19, debnenia na betónové konštrukcie a ich nekovové príslušenstvo, ale uviedla, že týmito výrobkami treba rozumieť uvedené výrobky „s výnimkou uzáver debnení“. Nemožno teda vylúčiť, že takýmto postupom žalobkyňa vykonala zmenu, ktorá môže mať vplyv na preskúmanie ochrannej známky Spoločenstva vykonané inštanciami ÚHVT počas správneho konania. Ako bolo uvedené v bode 21 vyššie, také zúženie však Všeobecný súd nemôže zohľadniť, pretože by zmenilo predmet konania.
            24. Treba preto prijať záver, že výrobkami, ktoré treba zohľadniť v rámci tejto žaloby, sú tie, ktoré sú uvedené na zozname výrobkov, ktorých sa týka pôvodná prihláška žalobkyne (pozri bod 3 vyššie).
            25. V dôsledku toho treba žiadosť žalobkyne uvedenú v bode 9 vyššie zamietnuť.
            O veci samej
            26. Na podporu svojej žaloby žalobkyňa uvádza dva žalobné dôvody, pričom prvý je založený na porušení článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009 a druhý na porušení článku 7 ods. 1 písm. e) uvedeného nariadenia.
            O prvom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009
            27. Žalobkyňa tvrdí, že vzhľadom na stupeň pozornosti príslušnej skupiny verejnosti zloženej z odborníkov, ktorý je vyšší než stupeň pozornosti typický pre priemerného bežne informovaného a primerane pozorného a obozretného spotrebiteľa, a tiež vzhľadom na ľahko rozlíšiteľné vlastnosti napínacej skrutky, ktorú zobrazuje predmetné označenie, mal odvolací senát prijať záver, že prihlasovaná ochranná známka má rozlišovaciu spôsobilosť.
            28. Žalobkyňa zastáva názor, že odvolací senát neposkytol konkrétne skutočnosti na podporu svojej analýzy, ktorá sa zakladá na obyčajných nepodložených domnienkach. Dodáva, že tieto domnienky boli vyvrátené prostredníctvom dôkazov predložených v konaní pred ÚHVT, a to najmä prostredníctvom ankety, ktorú predložila, a že odvolací senát nesprávne usúdil, že označenie sa týka iba nemecky hovoriacej skupiny verejnosti, zatiaľ čo napínacia skrutka je označením, ktoré možno „pochopiť“ bez akejkoľvek jazykovej znalosti.
            29. ÚHVT popiera tvrdenia žalobkyne.
            30. V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009 sa do registra nezapíšu „ochranné známky, ktoré nemajú rozlišovaciu spôsobilosť“.
            31. Rozlišovacia spôsobilosť ochrannej známky v zmysle článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009 znamená, že táto ochranná známka je spôsobilá identifikovať výrobok, pre ktorý sa zápis žiada, ako výrobok pochádzajúci od určitého podniku, a teda odlíšiť tento výrobok od výrobkov iných podnikov [pozri rozsudok z 9. decembra 2010, Wilo/ÚHVT (Fazetový plášť elektrického motora a vyobrazenie zeleného fazetovania), T‑253/09, a T‑254/09, EU:T:2010:507, bod 17 a citovanú judikatúru].
            32. Táto rozlišovacia spôsobilosť ochrannej známky sa musí na jednej strane posudzovať vo vzťahu k výrobkom a službám, pre ktoré sa zápis žiada, a na druhej strane vo vzťahu k jej vnímaniu príslušnou skupinou verejnosti, ktorú predstavuje priemerný riadne informovaný a primerane pozorný a obozretný spotrebiteľ predmetných výrobkov a služieb (pozri rozsudok Fazetový plášť elektrického motora a vyobrazenie zeleného fazetovania, už citovaný v bode 31 vyššie, EU:T:2010:507, bod 18 a citovanú judikatúru).
            33. Podľa ustálenej judikatúry kritériá posudzovania rozlišovacej spôsobilosti ochranných známok tvorených vzhľadom samotného výrobku nie sú odlišné od kritérií uplatniteľných na iné kategórie ochranných známok (pozri rozsudok Fazetový plášť elektrického motora a vyobrazenie zeleného fazetovania, už citovaný v bode 31 vyššie, EU:T:2010:507, bod 19 a citovanú judikatúru).
            34. V rámci uplatnenia týchto kritérií však vnímanie príslušnou skupinou verejnosti nie je v prípade trojrozmernej ochrannej známky tvorenej tvarom samotného výrobku nevyhnutne rovnaké ako v prípade slovnej alebo obrazovej ochrannej známky, ktorá spočíva v označení nezávislom na vzhľade výrobkov, ktoré predstavuje. Priemerní spotrebitelia totiž nemajú pri absencii akéhokoľvek grafického alebo slovného prvku vo zvyku odvodzovať pôvod výrobkov od ich tvaru alebo tvaru ich obalu, a preto by mohlo byť náročnejšie preukázať rozlišovaciu spôsobilosť vo vzťahu k takejto trojrozmernej ochrannej známke než vo vzťahu k slovnej alebo obrazovej ochrannej známke (pozri rozsudok Fazetový plášť elektrického motora a vyobrazenie zeleného fazetovania, už citovaný v bode 31 vyššie, EU:T:2010:507, bod 20 a citovanú judikatúru).
            35. Navyše podľa judikatúry čím viac sa tvar, ktorý je prihlasovaný ako ochranná známka, približuje najpravdepodobnejšiemu tvaru predmetného výrobku, tým je pravdepodobnejšie, že uvedený tvar nemá rozlišovaciu spôsobilosť v zmysle článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009. Za týchto podmienok jedine ochranná známka, ktorá sa výrazne líši od normy alebo zvykov odvetvia, čím je spôsobilá plniť svoju základnú funkciu označenia pôvodu, nie je zbavená rozlišovacej spôsobilosti v zmysle článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009 (pozri rozsudok Fazetový plášť elektrického motora a vyobrazenie zeleného fazetovania, už citovaný v bode 31 vyššie, EU:T:2010:507, bod 21 a citovanú judikatúru).
            36. Vo svetle týchto úvah treba preskúmať tvrdenia žalobkyne.
            37. Čo sa týka príslušnej skupiny verejnosti, odvolací senát správne usúdil, že ide o špecializovanú skupinu verejnosti (bod 11 napadnutého rozhodnutia). Žalobkyňa, ktorá sa stotožnila s touto analýzou, z nej vyvodila, že príslušnou skupinou verejnosti je odborná verejnosť, čo je iba čiastočne správne. Keďže – ako to tiež pripúšťa žalobkyňa – vzťah uvedenej skupiny verejnosti k dotknutej oblasti môže všeobecne zahrnovať aj osoby „ktoré sa zaujímajú iba o základy tejto oblasti“, môže tento vzťah na rozdiel od prijatia uvedeného chápania, ku ktorému sa priklonila žalobkyňa, zahrnovať prípadne striktne odborný rámec.
            38. Vzhľadom na toto poskytnuté spresnenie treba uviesť, že účastníci konania sa správne zhodli na závere, ktorý treba vyvodiť z toho, že príslušná skupina verejnosti je špecializovanou verejnosťou, čo znamená, že vyšší stupeň pozornosti, ktorý má uvedená verejnosť voči takému trojrozmernému označeniu, akým je predmetné označenie, sa prejavuje najmä tým, že „táto skupina sa bude zaujímať o technické vlastnosti takého systému uzatvárania (prípadne o kvalitu materiálu a konštrukcie)“ (bod 11 napadnutého rozhodnutia).
            39. Naproti tomu žalobkyňa tvrdí, že vzhľadom na tento vyšší stupeň pozornosti príslušnej skupiny verejnosti boli vlastnosti napínacej skrutky, ktorých sa týka trojrozmerné označenie, ktoré je prihlasované ako ochranná známka Spoločenstva, t. j. najmä nekrytá ozubená drážka a centrálne zárezy vo vertikálnej kotviacej tyči, zrejmé a uvedenej ochrannej známke preto dodávali rozlišovaciu spôsobilosť, čo podporuje výsledok ankety. Žalobkyňa odvolaciemu senátu vytýka, že neuviedol nijakú konkrétnu skutočnosť, ktorá by odôvodňovala to, že odmietol zapísať prihlasovanú ochrannú známku.
            40. Odvolací senát sa domnieva, že konkrétne z dôvodu vyššieho stupňa pozornosti príslušnej skupiny verejnosti, ktorý bol zdôraznený v bode 38 vyššie, táto skupina vníma predovšetkým predmetné funkčné prvky ako technický prostriedok umožňujúci spojiť alebo uzavrieť najmä murované prvky alebo betónové časti. Keďže sa tieto technické prvky nachádzajú aj v iných napínacích skrutkách, malé rozdiely medzi napínacou skrutkou, o ktorú ide v prejednávanej veci, a ostatnými napínacími skrutkami neumožňujú podľa odvolacieho senátu prijať záver, že prihlasovaná trojrozmerná ochranná známka predstavuje jedinečnú a význačnú koncepciu.
            41. Treba zdôrazniť, že v súlade s judikatúrou pripomenutou v bode 35 vyššie v oblasti trojrozmerných známok jedine ochranná známka, ktorá sa výrazne líši od normy alebo zvykov odvetvia, čím je spôsobilá plniť svoju základnú funkciu označenia pôvodu, nie je zbavená rozlišovacej spôsobilosti.
            42. Táto analýza si zachováva svoj význam v prípade, že predmetná skupina verejnosti je špecializovanou verejnosťou [pozri, pokiaľ ide o zúžený okruh spotrebiteľov v súvislosti s mikrofónmi, rozsudok z 12. septembra 2007, Neumann/ÚHVT (Tvar mikrofónového krytu), T‑358/04, Zb., EU:T:2007:263, bod 46, v súvislosti s prístreškami a tienidlami, rozsudok zo 17. decembra 2008, Somm/ÚHVT (Tieniaci prístrešok), T‑351/07, EU:T:2008:591, bod 29, a v súvislosti s luxusnými hodinkami a ciferníkmi luxusných hodiniek, rozsudok zo 14. septembra 2009, Lange Uhren/ÚHVT (Geometrické polia na ciferníku hodiniek), T‑152/07, EU:T:2009:324, bod 87].
            43. Odvolací senát teda na základe správneho uplatnenia článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009 poukázal na neexistenciu jedinečnej a význačnej koncepcie zobrazenej napínacej skrutky, ktorá predstavuje iba malé rozdiely v porovnaní s inými výrobkami tohto druhu. V prejednávanej veci sa totiž nezdá, že by predmetná napínacia skrutka mala takú neobvyklú povahu, aby bolo možné prijať záver, že jej samotné trojrozmerné zobrazenie umožňuje považovať prihlasovanú ochrannú známku za známku so skutočnou spôsobilosťou rozlíšiť výrobky, na ktoré sa má vzťahovať, od konkurenčných výrobkov.
            44. Hoci žalobkyňa odvolaciemu senátu vytýka, že neuviedol nijakú konkrétnu skutočnosť na podporu tohto tvrdenia, nie je tento argument vecne podložený. Z napadnutého rozhodnutia v tejto súvislosti vyplýva, že odvolací senát preskúmal vzorky napínacích skrutiek vyrábaných konkurentmi žalobkyne, pričom zistil, že umožňujú preukázať iba to, že svorky môžu „mať rôzne funkčné alebo dokonca estetické tvary“, avšak na základe „týchto variácií výrobku“ nemožno konštatovať „funkciu ochrannej známky v rámci ich celkového dojmu“ (bod 17 napadnutého rozhodnutia). Odvolací senát žalobkyni správne oznámil, že nestačí, aby verejnosť mohla rozoznať rozdiely medzi jednotlivými napínacími skrutkami, čoho je taká špecializovaná skupina verejnosti, o akú ide v prejednávanom prípade, schopná, ale musí takisto schopná vnímať variant napínacej skrutky, ktorý žalobkyňa predstavila ako „tak významný, [že ho táto verejnosť] rozozná ako označenie pôvodu“ (bod 18 napadnutého rozhodnutia). Ako však náležite uvádza odvolací senát, rozdiely, ktoré vykazuje predmetná napínacia skrutka a ktoré sú nepochybne identifikovateľné, sa zdajú byť obyčajnými variantmi vyhotovenia napínacích skrutiek. Tieto vlastnosti teda nemôžu individualizovať predmetný výrobok ani označiť určitý obchodný pôvod.
            45. Napokon, pokiaľ ide o dôkaznú hodnotu ankety, ktorú žalobkyňa predložila počas konania pred ÚHVT v súvislosti s rozlišovacou spôsobilosťou predmetného trojrozmerného označenia, treba zdôrazniť, že odvolací senát správne tvrdil, že táto anketa sa uskutočnila len v rámci špecializovanej nemecky hovoriacej skupiny verejnosti a nie v rámci špecializovanej skupiny verejnosti Európskej únie, ktorá je v tomto prípade príslušnou skupinou verejnosti. Aj keď ide totiž o prihlášku trojrozmernej ochrannej známky Spoločenstva, ktorá teda nepredpokladá jazykové znalosti, aby ju bolo možné „pochopiť“ – ako správne tvrdí žalobkyňa – nič to nemení na tom, že nemecky hovoriaca špecializovaná skupina verejnosti má širšiu znalosť výrobkov uvádzaných na trh nemeckými alebo rakúskymi spoločnosťami a prirodzene teda v ankete uvádza častejšie ich názov, ako by tak robila špecializovaná skupina verejnosti Únie ako celok.
            46. Navyše žalobkyňa, ktorá uviedla výsledky uvedenej ankety, pred odvolacím senátom tvrdila (bod 6 štvrtá zarážka napadnutého rozhodnutia), že „veľká časť nemeckej špecializovanej skupiny verejnosti“ identifikovala výrobcu trojrozmerného tvaru, pre ktorý sa žiada zápis ako ochrannej známky Spoločenstva. Samotnú rozlišovaciu spôsobilosť však treba vnímať z hľadiska celej príslušnej skupiny verejnosti (a to príslušnej skupiny verejnosti v rámci Únie). Z toho vyplýva, že odvolací senát správne odmietol túto anketu, keďže neumožnila vyvrátiť jeho záver o neexistencii rozlišovacej spôsobilosti predmetného trojrozmerného označenia.
            47. V rozsahu, v akom sa žalobkyňa odvolávala na výsledky tejto ankety ako na preukazujúce rozlišovaciu spôsobilosť uvedeného označenia v rámci príslušnej skupiny verejnosti v prípade výrobku, ktorý žalobkyňa uviedla na trh a ktorý toto označenie zobrazuje, treba uviesť, že také tvrdenie sa týka rozlišovacej spôsobilosti nadobudnutej používaním prihlasovanej ochrannej známky. Odvolací senát teda bez toho, aby sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, pripomenul, že taká skutočnosť nemôže viesť k vylúčeniu uplatnenia absolútneho dôvodu zamietnutia v zmysle článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009 zo strany ÚHVT [pozri v tomto zmysle rozsudok zo 7. februára 2002, Mag Instrument/ÚHVT (Tvar vreckových bateriek), T‑88/00, Zb., EU:T:2002:28, bod 39], a možno ju zohľadniť len v rámci uplatnenia článku 7 ods. 3 uvedeného nariadenia, ktorého sa žalobkyňa počas konania vôbec nedomáhala.
            48. Z toho vyplýva, že odvolací senát správne konštatoval, že predmetná trojrozmerná ochranná známka nemá v prípade všetkých dotknutých výrobkov rozlišovaciu spôsobilosť v zmysle článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009.
            49. Z vyššie uvedeného vyplýva, že prvý žalobný dôvod je potrebné zamietnuť.
            O druhom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 7 ods. 1 písm. e) nariadenia č. 207/2009
            50. Treba konštatovať, že odvolací senát v závere bodu 23 napadnutého rozhodnutia uviedol možnosť, ktorú mal prieskumový pracovník, a to zamietnuť prihlášku ochrannej známky žalobkyne tiež na základe článku 7 ods. 1 písm. e) bodov i) a ii) nariadenia č. 207/2009, iba nadbytočne a bez jej uplatnenia. Zo znenia tohto bodu totiž vyplýva, že z dôvodu hospodárnosti konania odvolací senát odmietol predložiť vec prieskumovému pracovníkovi na účely doplňujúceho rozhodnutia, keďže prihláška mala byť „v každom prípade zamietnutá na základe článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009“, čo je posúdením, ktorého zákonnosť bola potvrdená v bodoch 30 až 48 vyššie.
            51. Vzhľadom na to, že napadnuté rozhodnutie sa nezakladalo na článku 7 ods. 1 písm. e) bodoch i) a ii) nariadenia č. 207/2009, ako pripomína ÚHVT vo vyjadrení k žalobe, žalobný dôvod založený na jeho porušení nemôže mať vplyv na zákonnosť uvedeného rozhodnutia.
            52. Z toho istého dôvodu nebol porušení článok 75 nariadenia č. 207/2009, podľa ktorého sú v rozhodnutiach ÚHVT uvedené dôvody. Pokiaľ ide o dôkaz, v súvislosti s ktorým odvolací senát ex offo  rozhodol, že nebude tvoriť základ jeho rozhodnutia, nebola predchádzajúca konzultácia so žalobkyňou potrebná.
            53. Z uvedeného vyplýva, že druhý žalobný dôvod treba zamietnuť.
            54. Bez toho, aby bolo potrebné rozhodnúť o prípustnosti dokumentu, ktorý žalobkyňa predložila na pojednávaní, je preto potrebné zamietnuť žalobu v celom rozsahu.
            O trovách
            55. Podľa článku 87 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
            56. Keďže žalobkyňa nemala vo veci úspech, je opodstatnené uložiť jej povinnosť nahradiť trovy konania v súlade s návrhom ÚHVT.

            Výrok
            Z týchto dôvodov
            VŠEOBECNÝ SÚD (ôsma komora)
            rozhodol a vyhlásil:
            1. Žaloba sa zamieta.
            2. Peri GmbH je povinná nahradiť trovy konania.

    ---documentbreak---

         ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (ôsma komora)
      z 25. septembra 2014 (
            *1
         )
      „Ochranná známka Spoločenstva — Prihláška trojrozmernej ochrannej známky Spoločenstva — Tvar napínacej skrutky — Absolútny dôvod zamietnutia — Nedostatok rozlišovacej spôsobilosti — Článok 7 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009“
      Vo veci T‑171/12,

         Peri GmbH, so sídlom vo Weißenhorne (Nemecko), v zastúpení: J. Dönch, advokát,
      žalobkyňa,
      proti

         Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT), v zastúpení: D. Walicka, splnomocnená zástupkyňa,
      žalovanému,
      ktorej predmetom je žaloba podaná proti rozhodnutiu prvého odvolacieho senátu ÚHVT z 26. januára 2012 (vec R 1209/2011‑1) týkajúcemu sa prihlášky trojrozmerného označenia, ktoré predstavuje tvar napínacej skrutky, ako ochrannej známky Spoločenstva,
      VŠEOBECNÝ SÚD (ôsma komora),
      v zložení: predseda komory D. Gratsias, sudcovia M. Kănčeva a C. Wetter (spravodajca),
      tajomník: S. Bukšek Tomac, referentka,
      so zreteľom na žalobu podanú do kancelárie Všeobecného súdu 12. apríla 2012,
      so zreteľom na vyjadrenie k žalobe podané do kancelárie Všeobecného súdu 24. júla 2012,
      po pojednávaní z 5. júna 2014,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

         Okolnosti predchádzajúce sporu

               1

               Dňa 5. októbra 2010 podala žalobkyňa, Peri GmbH, prihlášku ochrannej známky Spoločenstva na Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) podľa nariadenia Rady (ES) č. 207/2009 z 26. februára 2009 o ochrannej známke Spoločenstva (Ú. v. EÚ L 78, s. 1).

               2

               Trojrozmerný tvar, ktorý sa prihlasuje ako ochranná známka, je znázornený takto:

               3

               Výrobky, o ktorých zápis sa žiada, patria do tried 6 a 19 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb pre zápis známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení a pre každú z týchto tried zodpovedajú tomuto opisu:

                        —

                        trieda 6: „Debnenia na betónové konštrukcie a ich kovové príslušenstvo“,

                        —

                        trieda 19: „Debnenia na betónové konštrukcie a ich nekovové príslušenstvo“.

               4

               Dňa 21. apríla 2011 prieskumový pracovník zamietol prihlášku pre všetky dotknuté výrobky na základe článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009.

               5

               Dňa 7. júna 2011 žalobkyňa podala proti rozhodnutiu prieskumového pracovníka odvolanie podľa článkov 58 až 64 nariadenia č. 207/2009.

               6

               Rozhodnutím z 26. januára 2012 (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“), ktoré bolo žalobkyni doručené 13. februára 2012, prvý odvolací senát ÚHVT zamietol odvolanie z dôvodu, že pokiaľ ide o predmetné výrobky, trojrozmerné označenie, pre ktoré sa žiadal zápis ako ochrannej známky Spoločenstva, nemá rozlišovaciu spôsobilosť v zmysle článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009.

         Návrhy účastníkov konania

               7

               Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

                        —

                        zrušil napadnuté rozhodnutie,

                        —

                        uložil ÚHVT povinnosť nahradiť trovy konania.

               8

               ÚHVT navrhuje, aby Všeobecný súd:

                        —

                        zamietol žalobu,

                        —

                        uložil žalobkyni povinnosť nahradiť trovy konania.

         Právny stav

         O predmete sporu

               9

               Žalobkyňa, ktorej bola počas pojednávania položená otázka v súvislosti s prípadnými pripomienkami, ktoré by mala, pokiaľ ide o zápisnicu z pojednávania, požiadala Všeobecný súd o zmenu tejto zápisnice na účely zohľadnenia zúženia jej prihlášky. V rámci výsluchu v tomto zmysle spresnila, že toto zúženie bolo vykonané po prijatí napadnutého rozhodnutia, pretože k nemu došlo 23. mája 2014, a pokiaľ ide o výrobky, ktoré boli predmetom prihlasovanej ochrannej známky, opísané v bode 3 vyššie, týkalo sa tohto spresnenia: „s výnimkou uzáver debnení“.

               10

               ÚHVT namietal, že Všeobecný súd nemôže prihliadnuť k tejto žiadosti, ako podľa neho vyplýva z judikatúry [rozsudok z 20. novembra 2007, Tegometall International/ÚHVT – Wuppermann (TEK), T‑458/05, Zb., EU:T:2007:349], keďže by to znamenalo protiprávnu zmenu predmetu konania v zmysle článku 135 ods. 4 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu.

               11

               Podľa ÚHVT je nesporné, že Všeobecný súd pripustil, že vyhlásenie prihlasovateľa ochrannej známky, ku ktorému došlo v období po rozhodnutí odvolacieho senátu a prostredníctvom ktorého prihlasovateľ vzal svoju prihlášku späť len v súvislosti s niektorými výrobkami alebo službami uvedenými v pôvodnej prihláške, možno vykladať tak, že jeho cieľom je spochybniť zákonnosť napadnutého rozhodnutia iba v rozsahu, v akom sa týka zostávajúcich výrobkov alebo služieb, a že toto vyhlásenie teda nemení predmet konania. To však neplatí v prejednávanom prípade, keďže zúženie prihlášky ochrannej známky neobsahuje zúženie zoznamu výrobkov, ale spočíva v úprave opisu predmetných výrobkov.

               12

               Bez ohľadu na túto námietku žalobkyňa nezmenila svoju analýzu.

               13

               Na úvod treba pripomenúť, že Všeobecný súd môže zrušiť alebo zmeniť rozhodnutie odvolacieho senátu ÚHVT iba vtedy, ak v čase prijatia tohto rozhodnutia nastali niektoré z dôvodov zrušenia alebo zmeny uvedené v článku 65 ods. 2 nariadenia č. 207/2009. V súlade s článkom 76 uvedeného nariadenia Všeobecný súd môže rozhodnúť len vzhľadom na skutkový a právny rámec sporu, ako bol predložený odvolaciemu senátu (pozri rozsudok TEK, už citovaný v bode 10 vyššie, EU:T:2007:349, bod 19 a citovanú judikatúru).

               14

               Naproti tomu Všeobecný súd nemôže zrušiť alebo zmeniť uvedené rozhodnutie z dôvodov, ktoré nastali po jeho prijatí [rozsudky z 11. mája 2006, Sunrider/ÚHVT, C‑416/04 P, Zb., EU:C:2006:310, bod 55, a z 9. júla 2008, Reber/ÚHVT – Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (Mozart), T‑304/06, Zb., EU:T:2008:268, bod 24].

               15

               Navyše podľa článku 26 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 207/2009 „prihláška ochrannej známky Spoločenstva obsahuje… zoznam tovarov alebo služieb, pre ktoré sa zápis žiada“.

               16

               Článok 43 ods. 1 nariadenia č. 207/2009 stanovuje, že „prihlasovateľ môže kedykoľvek vziať späť svoju prihlášku ochrannej známky Spoločenstva alebo zúžiť zoznam tovarov alebo služieb nachádzajúcich sa v tejto prihláške“.

               17

               V prejednávanom prípade je nesporné, že žalobkyňa zúžila zoznam výrobkov uvedených v jej prihláške ochrannej známky Spoločenstva po tom, čo bolo prijaté napadnuté rozhodnutie.

               18

               Z toho vyplýva, že zúženie zoznamu výrobkov alebo služieb nachádzajúcich sa v prihláške ochrannej známky Spoločenstva v zmysle článku 43 ods. 1 nariadenia č. 207/2009, ktoré sa vykoná v čase po prijatí rozhodnutia odvolacieho senátu, ktoré bolo napadnuté pred Všeobecným súdom, nemôže v zásade ovplyvniť zákonnosť uvedeného rozhodnutia, ktoré bolo jediné napadnuté v konaní pred Všeobecným súdom (pozri rozsudok Mozart, už citovaný v bode 14 vyššie, EU:T:2008:268, bod 25 a citovanú judikatúru).

               19

               Je však rovnako potrebné pripomenúť, že rozhodnutie odvolacieho senátu ÚHVT môže byť napadnuté pred Všeobecným súdom výlučne v súvislosti s niektorými výrobkami alebo službami uvedenými na zozname v prihláške predmetnej ochrannej známky Spoločenstva. V takom prípade bude toto rozhodnutie, pokiaľ ide o ostatné výrobky alebo služby nachádzajúce sa na tom istom zozname, konečné (rozsudok Mozart, už citovaný v bode 14 vyššie, EU:T:2008:268, bod 26).

               20

               Vzhľadom na túto možnosť Všeobecný súd vyložil vyhlásenie prihlasovateľa ochrannej známky, ktoré bolo urobené v konaní pred ním, a teda po rozhodnutí odvolacieho senátu, a podľa ktorého prihlasovateľ vzal svoju prihlášku pre niektoré výrobky uvedené v pôvodnej prihláške späť, ako vyhlásenie, že napadnuté rozhodnutie je spochybnené iba v rozsahu, v akom sa týka zvyšku dotknutých výrobkov, alebo ako čiastočné späťvzatie v prípade, ak toto vyhlásenie bolo urobené v pokročilom štádiu konania pred Všeobecným súdom (pozri rozsudok Mozart, už citovaný v bode 14 vyššie, EU:T:2008:268, bod 27 a citovanú judikatúru).

               21

               Ak však zúžením zoznamu výrobkov uvedených v prihláške ochrannej známky Spoločenstva prihlasovateľ nechce stiahnuť jeden alebo viacero výrobkov z tohto zoznamu, ale zmeniť jednu alebo viaceré ich vlastnosti, nemožno vylúčiť, že táto zmena by mohla ovplyvniť preskúmanie ochrannej známky Spoločenstva zo strany jednotlivých inštancií ÚHVT počas správneho konania. Za týchto okolností by sa pripustenie takejto zmeny v štádiu žaloby pred Všeobecným súdom rovnalo zmene predmetu sporu počas konania, ktorú zakazuje článok 135 ods. 4 rokovacieho poriadku. Také zúženie preto Všeobecný súd nemôže zohľadniť na účely preskúmania dôvodnosti žaloby [rozsudky TEK, už citovaný v bode 10 vyššie, EU:T:2007:349, bod 25, a z 20. februára 2013, Caventa/ÚHVT – Anson’s Herrenhaus (B BERG), T‑631/11, EU:T:2013:85, bod 23].

               22

               Je preto dôležité určiť, či zúženie prihlášky dotknutej ochrannej známky, ku ktorému došlo 23. mája 2014 a ktoré žalobkyňa uviedla na pojednávaní, možno vykladať ako vyhlásenie žalobkyne, že napadnuté rozhodnutie spochybňuje len v rozsahu, v akom sa týka výrobkov uvedených na zmenenom zozname, alebo ako čiastočné späťvzatie.

               23

               O taký prípad nejde. Týmto zúžením žalobkyňa totiž nestiahla niektoré výrobky zo zoznamu výrobkov uvedených v prihláške predmetnej ochrannej známky, ktorými sú aj naďalej na jednej strane, pokiaľ ide o triedu 6, debnenia na betónové konštrukcie a ich kovové príslušenstvo, a na druhej strane, pokiaľ ide o triedu 19, debnenia na betónové konštrukcie a ich nekovové príslušenstvo, ale uviedla, že týmito výrobkami treba rozumieť uvedené výrobky „s výnimkou uzáver debnení“. Nemožno teda vylúčiť, že takýmto postupom žalobkyňa vykonala zmenu, ktorá môže mať vplyv na preskúmanie ochrannej známky Spoločenstva vykonané inštanciami ÚHVT počas správneho konania. Ako bolo uvedené v bode 21 vyššie, také zúženie však Všeobecný súd nemôže zohľadniť, pretože by zmenilo predmet konania.

               24

               Treba preto prijať záver, že výrobkami, ktoré treba zohľadniť v rámci tejto žaloby, sú tie, ktoré sú uvedené na zozname výrobkov, ktorých sa týka pôvodná prihláška žalobkyne (pozri bod 3 vyššie).

               25

               V dôsledku toho treba žiadosť žalobkyne uvedenú v bode 9 vyššie zamietnuť.

         O veci samej

               26

               Na podporu svojej žaloby žalobkyňa uvádza dva žalobné dôvody, pričom prvý je založený na porušení článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009 a druhý na porušení článku 7 ods. 1 písm. e) uvedeného nariadenia.

         O prvom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009

               27

               Žalobkyňa tvrdí, že vzhľadom na stupeň pozornosti príslušnej skupiny verejnosti zloženej z odborníkov, ktorý je vyšší než stupeň pozornosti typický pre priemerného bežne informovaného a primerane pozorného a obozretného spotrebiteľa, a tiež vzhľadom na ľahko rozlíšiteľné vlastnosti napínacej skrutky, ktorú zobrazuje predmetné označenie, mal odvolací senát prijať záver, že prihlasovaná ochranná známka má rozlišovaciu spôsobilosť.

               28

               Žalobkyňa zastáva názor, že odvolací senát neposkytol konkrétne skutočnosti na podporu svojej analýzy, ktorá sa zakladá na obyčajných nepodložených domnienkach. Dodáva, že tieto domnienky boli vyvrátené prostredníctvom dôkazov predložených v konaní pred ÚHVT, a to najmä prostredníctvom ankety, ktorú predložila, a že odvolací senát nesprávne usúdil, že označenie sa týka iba nemecky hovoriacej skupiny verejnosti, zatiaľ čo napínacia skrutka je označením, ktoré možno „pochopiť“ bez akejkoľvek jazykovej znalosti.

               29

               ÚHVT popiera tvrdenia žalobkyne.

               30

               V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009 sa do registra nezapíšu „ochranné známky, ktoré nemajú rozlišovaciu spôsobilosť“.

               31

               Rozlišovacia spôsobilosť ochrannej známky v zmysle článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009 znamená, že táto ochranná známka je spôsobilá identifikovať výrobok, pre ktorý sa zápis žiada, ako výrobok pochádzajúci od určitého podniku, a teda odlíšiť tento výrobok od výrobkov iných podnikov [pozri rozsudok z 9. decembra 2010, Wilo/ÚHVT (Fazetový plášť elektrického motora a vyobrazenie zeleného fazetovania), T‑253/09, a T‑254/09, EU:T:2010:507, bod 17 a citovanú judikatúru].

               32

               Táto rozlišovacia spôsobilosť ochrannej známky sa musí na jednej strane posudzovať vo vzťahu k výrobkom a službám, pre ktoré sa zápis žiada, a na druhej strane vo vzťahu k jej vnímaniu príslušnou skupinou verejnosti, ktorú predstavuje priemerný riadne informovaný a primerane pozorný a obozretný spotrebiteľ predmetných výrobkov a služieb (pozri rozsudok Fazetový plášť elektrického motora a vyobrazenie zeleného fazetovania, už citovaný v bode 31 vyššie, EU:T:2010:507, bod 18 a citovanú judikatúru).

               33

               Podľa ustálenej judikatúry kritériá posudzovania rozlišovacej spôsobilosti ochranných známok tvorených vzhľadom samotného výrobku nie sú odlišné od kritérií uplatniteľných na iné kategórie ochranných známok (pozri rozsudok Fazetový plášť elektrického motora a vyobrazenie zeleného fazetovania, už citovaný v bode 31 vyššie, EU:T:2010:507, bod 19 a citovanú judikatúru).

               34

               V rámci uplatnenia týchto kritérií však vnímanie príslušnou skupinou verejnosti nie je v prípade trojrozmernej ochrannej známky tvorenej tvarom samotného výrobku nevyhnutne rovnaké ako v prípade slovnej alebo obrazovej ochrannej známky, ktorá spočíva v označení nezávislom na vzhľade výrobkov, ktoré predstavuje. Priemerní spotrebitelia totiž nemajú pri absencii akéhokoľvek grafického alebo slovného prvku vo zvyku odvodzovať pôvod výrobkov od ich tvaru alebo tvaru ich obalu, a preto by mohlo byť náročnejšie preukázať rozlišovaciu spôsobilosť vo vzťahu k takejto trojrozmernej ochrannej známke než vo vzťahu k slovnej alebo obrazovej ochrannej známke (pozri rozsudok Fazetový plášť elektrického motora a vyobrazenie zeleného fazetovania, už citovaný v bode 31 vyššie, EU:T:2010:507, bod 20 a citovanú judikatúru).

               35

               Navyše podľa judikatúry čím viac sa tvar, ktorý je prihlasovaný ako ochranná známka, približuje najpravdepodobnejšiemu tvaru predmetného výrobku, tým je pravdepodobnejšie, že uvedený tvar nemá rozlišovaciu spôsobilosť v zmysle článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009. Za týchto podmienok jedine ochranná známka, ktorá sa výrazne líši od normy alebo zvykov odvetvia, čím je spôsobilá plniť svoju základnú funkciu označenia pôvodu, nie je zbavená rozlišovacej spôsobilosti v zmysle článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009 (pozri rozsudok Fazetový plášť elektrického motora a vyobrazenie zeleného fazetovania, už citovaný v bode 31 vyššie, EU:T:2010:507, bod 21 a citovanú judikatúru).

               36

               Vo svetle týchto úvah treba preskúmať tvrdenia žalobkyne.

               37

               Čo sa týka príslušnej skupiny verejnosti, odvolací senát správne usúdil, že ide o špecializovanú skupinu verejnosti (bod 11 napadnutého rozhodnutia). Žalobkyňa, ktorá sa stotožnila s touto analýzou, z nej vyvodila, že príslušnou skupinou verejnosti je odborná verejnosť, čo je iba čiastočne správne. Keďže – ako to tiež pripúšťa žalobkyňa – vzťah uvedenej skupiny verejnosti k dotknutej oblasti môže všeobecne zahrnovať aj osoby „ktoré sa zaujímajú iba o základy tejto oblasti“, môže tento vzťah na rozdiel od prijatia uvedeného chápania, ku ktorému sa priklonila žalobkyňa, zahrnovať prípadne striktne odborný rámec.

               38

               Vzhľadom na toto poskytnuté spresnenie treba uviesť, že účastníci konania sa správne zhodli na závere, ktorý treba vyvodiť z toho, že príslušná skupina verejnosti je špecializovanou verejnosťou, čo znamená, že vyšší stupeň pozornosti, ktorý má uvedená verejnosť voči takému trojrozmernému označeniu, akým je predmetné označenie, sa prejavuje najmä tým, že „táto skupina sa bude zaujímať o technické vlastnosti takého systému uzatvárania (prípadne o kvalitu materiálu a konštrukcie)“ (bod 11 napadnutého rozhodnutia).

               39

               Naproti tomu žalobkyňa tvrdí, že vzhľadom na tento vyšší stupeň pozornosti príslušnej skupiny verejnosti boli vlastnosti napínacej skrutky, ktorých sa týka trojrozmerné označenie, ktoré je prihlasované ako ochranná známka Spoločenstva, t. j. najmä nekrytá ozubená drážka a centrálne zárezy vo vertikálnej kotviacej tyči, zrejmé a uvedenej ochrannej známke preto dodávali rozlišovaciu spôsobilosť, čo podporuje výsledok ankety. Žalobkyňa odvolaciemu senátu vytýka, že neuviedol nijakú konkrétnu skutočnosť, ktorá by odôvodňovala to, že odmietol zapísať prihlasovanú ochrannú známku.

               40

               Odvolací senát sa domnieva, že konkrétne z dôvodu vyššieho stupňa pozornosti príslušnej skupiny verejnosti, ktorý bol zdôraznený v bode 38 vyššie, táto skupina vníma predovšetkým predmetné funkčné prvky ako technický prostriedok umožňujúci spojiť alebo uzavrieť najmä murované prvky alebo betónové časti. Keďže sa tieto technické prvky nachádzajú aj v iných napínacích skrutkách, malé rozdiely medzi napínacou skrutkou, o ktorú ide v prejednávanej veci, a ostatnými napínacími skrutkami neumožňujú podľa odvolacieho senátu prijať záver, že prihlasovaná trojrozmerná ochranná známka predstavuje jedinečnú a význačnú koncepciu.

               41

               Treba zdôrazniť, že v súlade s judikatúrou pripomenutou v bode 35 vyššie v oblasti trojrozmerných známok jedine ochranná známka, ktorá sa výrazne líši od normy alebo zvykov odvetvia, čím je spôsobilá plniť svoju základnú funkciu označenia pôvodu, nie je zbavená rozlišovacej spôsobilosti.

               42

               Táto analýza si zachováva svoj význam v prípade, že predmetná skupina verejnosti je špecializovanou verejnosťou [pozri, pokiaľ ide o zúžený okruh spotrebiteľov v súvislosti s mikrofónmi, rozsudok z 12. septembra 2007, Neumann/ÚHVT (Tvar mikrofónového krytu), T‑358/04, Zb., EU:T:2007:263, bod 46, v súvislosti s prístreškami a tienidlami, rozsudok zo 17. decembra 2008, Somm/ÚHVT (Tieniaci prístrešok), T‑351/07, EU:T:2008:591, bod 29, a v súvislosti s luxusnými hodinkami a ciferníkmi luxusných hodiniek, rozsudok zo 14. septembra 2009, Lange Uhren/ÚHVT (Geometrické polia na ciferníku hodiniek), T‑152/07, EU:T:2009:324, bod 87].

               43

               Odvolací senát teda na základe správneho uplatnenia článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009 poukázal na neexistenciu jedinečnej a význačnej koncepcie zobrazenej napínacej skrutky, ktorá predstavuje iba malé rozdiely v porovnaní s inými výrobkami tohto druhu. V prejednávanej veci sa totiž nezdá, že by predmetná napínacia skrutka mala takú neobvyklú povahu, aby bolo možné prijať záver, že jej samotné trojrozmerné zobrazenie umožňuje považovať prihlasovanú ochrannú známku za známku so skutočnou spôsobilosťou rozlíšiť výrobky, na ktoré sa má vzťahovať, od konkurenčných výrobkov.

               44

               Hoci žalobkyňa odvolaciemu senátu vytýka, že neuviedol nijakú konkrétnu skutočnosť na podporu tohto tvrdenia, nie je tento argument vecne podložený. Z napadnutého rozhodnutia v tejto súvislosti vyplýva, že odvolací senát preskúmal vzorky napínacích skrutiek vyrábaných konkurentmi žalobkyne, pričom zistil, že umožňujú preukázať iba to, že svorky môžu „mať rôzne funkčné alebo dokonca estetické tvary“, avšak na základe „týchto variácií výrobku“ nemožno konštatovať „funkciu ochrannej známky v rámci ich celkového dojmu“ (bod 17 napadnutého rozhodnutia). Odvolací senát žalobkyni správne oznámil, že nestačí, aby verejnosť mohla rozoznať rozdiely medzi jednotlivými napínacími skrutkami, čoho je taká špecializovaná skupina verejnosti, o akú ide v prejednávanom prípade, schopná, ale musí takisto schopná vnímať variant napínacej skrutky, ktorý žalobkyňa predstavila ako „tak významný, [že ho táto verejnosť] rozozná ako označenie pôvodu“ (bod 18 napadnutého rozhodnutia). Ako však náležite uvádza odvolací senát, rozdiely, ktoré vykazuje predmetná napínacia skrutka a ktoré sú nepochybne identifikovateľné, sa zdajú byť obyčajnými variantmi vyhotovenia napínacích skrutiek. Tieto vlastnosti teda nemôžu individualizovať predmetný výrobok ani označiť určitý obchodný pôvod.

               45

               Napokon, pokiaľ ide o dôkaznú hodnotu ankety, ktorú žalobkyňa predložila počas konania pred ÚHVT v súvislosti s rozlišovacou spôsobilosťou predmetného trojrozmerného označenia, treba zdôrazniť, že odvolací senát správne tvrdil, že táto anketa sa uskutočnila len v rámci špecializovanej nemecky hovoriacej skupiny verejnosti a nie v rámci špecializovanej skupiny verejnosti Európskej únie, ktorá je v tomto prípade príslušnou skupinou verejnosti. Aj keď ide totiž o prihlášku trojrozmernej ochrannej známky Spoločenstva, ktorá teda nepredpokladá jazykové znalosti, aby ju bolo možné „pochopiť“ – ako správne tvrdí žalobkyňa – nič to nemení na tom, že nemecky hovoriaca špecializovaná skupina verejnosti má širšiu znalosť výrobkov uvádzaných na trh nemeckými alebo rakúskymi spoločnosťami a prirodzene teda v ankete uvádza častejšie ich názov, ako by tak robila špecializovaná skupina verejnosti Únie ako celok.

               46

               Navyše žalobkyňa, ktorá uviedla výsledky uvedenej ankety, pred odvolacím senátom tvrdila (bod 6 štvrtá zarážka napadnutého rozhodnutia), že „veľká časť nemeckej špecializovanej skupiny verejnosti“ identifikovala výrobcu trojrozmerného tvaru, pre ktorý sa žiada zápis ako ochrannej známky Spoločenstva. Samotnú rozlišovaciu spôsobilosť však treba vnímať z hľadiska celej príslušnej skupiny verejnosti (a to príslušnej skupiny verejnosti v rámci Únie). Z toho vyplýva, že odvolací senát správne odmietol túto anketu, keďže neumožnila vyvrátiť jeho záver o neexistencii rozlišovacej spôsobilosti predmetného trojrozmerného označenia.

               47

               V rozsahu, v akom sa žalobkyňa odvolávala na výsledky tejto ankety ako na preukazujúce rozlišovaciu spôsobilosť uvedeného označenia v rámci príslušnej skupiny verejnosti v prípade výrobku, ktorý žalobkyňa uviedla na trh a ktorý toto označenie zobrazuje, treba uviesť, že také tvrdenie sa týka rozlišovacej spôsobilosti nadobudnutej používaním prihlasovanej ochrannej známky. Odvolací senát teda bez toho, aby sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, pripomenul, že taká skutočnosť nemôže viesť k vylúčeniu uplatnenia absolútneho dôvodu zamietnutia v zmysle článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009 zo strany ÚHVT [pozri v tomto zmysle rozsudok zo 7. februára 2002, Mag Instrument/ÚHVT (Tvar vreckových bateriek), T‑88/00, Zb., EU:T:2002:28, bod 39], a možno ju zohľadniť len v rámci uplatnenia článku 7 ods. 3 uvedeného nariadenia, ktorého sa žalobkyňa počas konania vôbec nedomáhala.

               48

               Z toho vyplýva, že odvolací senát správne konštatoval, že predmetná trojrozmerná ochranná známka nemá v prípade všetkých dotknutých výrobkov rozlišovaciu spôsobilosť v zmysle článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009.

               49

               Z vyššie uvedeného vyplýva, že prvý žalobný dôvod je potrebné zamietnuť.

         O druhom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 7 ods. 1 písm. e) nariadenia č. 207/2009

               50

               Treba konštatovať, že odvolací senát v závere bodu 23 napadnutého rozhodnutia uviedol možnosť, ktorú mal prieskumový pracovník, a to zamietnuť prihlášku ochrannej známky žalobkyne tiež na základe článku 7 ods. 1 písm. e) bodov i) a ii) nariadenia č. 207/2009, iba nadbytočne a bez jej uplatnenia. Zo znenia tohto bodu totiž vyplýva, že z dôvodu hospodárnosti konania odvolací senát odmietol predložiť vec prieskumovému pracovníkovi na účely doplňujúceho rozhodnutia, keďže prihláška mala byť „v každom prípade zamietnutá na základe článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009“, čo je posúdením, ktorého zákonnosť bola potvrdená v bodoch 30 až 48 vyššie.

               51

               Vzhľadom na to, že napadnuté rozhodnutie sa nezakladalo na článku 7 ods. 1 písm. e) bodoch i) a ii) nariadenia č. 207/2009, ako pripomína ÚHVT vo vyjadrení k žalobe, žalobný dôvod založený na jeho porušení nemôže mať vplyv na zákonnosť uvedeného rozhodnutia.

               52

               Z toho istého dôvodu nebol porušení článok 75 nariadenia č. 207/2009, podľa ktorého sú v rozhodnutiach ÚHVT uvedené dôvody. Pokiaľ ide o dôkaz, v súvislosti s ktorým odvolací senát ex offo rozhodol, že nebude tvoriť základ jeho rozhodnutia, nebola predchádzajúca konzultácia so žalobkyňou potrebná.

               53

               Z uvedeného vyplýva, že druhý žalobný dôvod treba zamietnuť.

               54

               Bez toho, aby bolo potrebné rozhodnúť o prípustnosti dokumentu, ktorý žalobkyňa predložila na pojednávaní, je preto potrebné zamietnuť žalobu v celom rozsahu.

         O trovách

               55

               Podľa článku 87 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.

               56

               Keďže žalobkyňa nemala vo veci úspech, je opodstatnené uložiť jej povinnosť nahradiť trovy konania v súlade s návrhom ÚHVT.

               Z týchto dôvodov
               VŠEOBECNÝ SÚD (ôsma komora)
               rozhodol a vyhlásil:

                           1.

                           Žaloba sa zamieta.

                           2.

                           Peri GmbH je povinná nahradiť trovy konania.

                           Gratsias

                           Kănčeva

                           Wetter

                     Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 25. septembra 2014.
                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: nemčina.


Rozsudok Súdu prvého stupňa (druhá komora) z 15. januára 2003. # Institut de l'audiovisuel a des télécommunications en Europe (IDATE) proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Arbitrážna doložka. # Vec T-171/01.


Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 15. marca 1984. # Tradax Graanhandel BV proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Vec 64/82.