title: Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) zo 17. decembra 2015.#Gergely Szemerey proti Miniszterelnökséget vezető miniszter.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Gyulai közigazgatási és munkaügyi bíróság.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Spoločná poľnohospodárska politika – Opatrenia na podporu rozvoja vidieka – Agroenvironmentálne platby – Nariadenie (ES) č. 1122/2009 – Články 23 a 58 – Nariadenie (ES) č. 1698/2005 – Nariadenie (ES) č. 1975/2006 – Podpora na pestovanie vzácnych druhov rastlín – Žiadosť o platbu – Obsah – Povinnosť predložiť osvedčenie – Sankcie v prípade nepredloženia.#Vec C-330/14.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (štvrtá komora)
      zo 17. decembra 2015 (
            *
         )
      „Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Spoločná poľnohospodárska politika — Opatrenia na podporu rozvoja vidieka — Agroenvironmentálne platby — Nariadenie (ES) č. 1122/2009 — Články 23 a 58 — Nariadenie (ES) č. 1698/2005 — Nariadenie (ES) č. 1975/2006 — Podpora na pestovanie vzácnych druhov rastlín — Žiadosť o platbu — Obsah — Povinnosť predložiť osvedčenie — Sankcie v prípade nepredloženia“
      Vo veci C‑330/14,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Gyulai közigazgatási és munkaügyi bíróság (Správny a pracovný súd v Gyule, Maďarsko) z 28. mája 2014 a doručený Súdnemu dvoru 8. júla 2014, ktorý súvisí s konaním:

         Gergely Szemerey

      proti

         Miniszterelnökséget vezető miniszter, právna nástupkyňa Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve,
      SÚDNY DVOR (štvrtá komora),
      v zložení: predseda tretej komory M. Bay Larsen, vykonávajúci funkciu predsedu štvrtej komory, sudcovia J. Malenovský, M. Safjan, A. Prechal a K. Jürimäe (spravodajkyňa),
      generálny advokát: N. Wahl,
      tajomník: V. Tourrès, referent,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 24. júna 2015,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               G. Szemerey, v zastúpení: I. Boross a M. Honoré, ügyvédek,

               —

               Miniszterelnökséget vezető miniszter, v zastúpení: A. Ivanovits a P. Káldy, ügyvédek,

               —

               maďarská vláda, v zastúpení: M. Fehér a G. Koós, splnomocnení zástupcovia,

               —

               grécka vláda, v zastúpení: I. Chalkias, O. Tsirkinidou a A. Vasilopoulou, splnomocnení zástupcovia,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: G. von Rintelen a A. Sipos, splnomocnení zástupcovia,

         po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 16. septembra 2015,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu nariadenia Komisie (ES) č. 1122/2009 z 30. novembra 2009, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá vykonávania nariadenia Rady (ES) č. 73/2009, pokiaľ ide o krížové plnenie, moduláciu a integrovaný správny a kontrolný systém v rámci schém priamej podpory pre poľnohospodárov ustanovených uvedeným nariadením, ako aj podrobné pravidlá vykonávania nariadenia Rady (ES) č. 1234/2007, pokiaľ ide o krížové plnenie v rámci schémy podpory ustanovenej pre odvetvie vinohradníctva a vinárstva (Ú. v. EÚ L 316, s. 65), v spojení s nariadením Rady (ES) č. 1698/2005 z 20. septembra 2005 o podpore rozvoja vidieka prostredníctvom Európskeho poľnohospodárskeho fondu pre rozvoj vidieka (EPFRV) (Ú. v. EÚ L 277, s. 1), zmeneným a doplneným nariadením Rady (ES) č. 473/2009 z 25. mája 2009 (Ú. v. EÚ L 144, s. 3, ďalej len „nariadenie č. 1698/2005“), a v spojení s nariadením Komisie (ES) č. 1975/2006 zo 7. decembra 2006, ktorým sa stanovujú podrobné pravidlá uplatňovania nariadenia č. 1698/2005, pokiaľ ide o realizáciu kontrolných postupov a krížového plnenia pri opatreniach na podporu rozvoja vidieka (Ú. v. EÚ L 368, s. 74), zmeneným a doplneným nariadením Komisie (ES) č. 484/2009 z 9. júna 2009 (Ú. v. EÚ L 145, s. 25, ďalej len „nariadenie č. 1975/2006“).

               2

               Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi pánom Szemereyom a Miniszterelnökséget vezető miniszter, právnou nástupkyňou Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve (Kancelária predsedu vlády, právna nástupkyňa Ústredného úradu pre pôdohospodárstvo a rozvoj vidieka, ďalej len „úrad“), vo veci rozhodnutia tohto úradu, ktorým sa zamieta žiadosť o podporu podaná pánom Szemereyom na základe pomoci na plochu a ktorým sa mu ukladá peňažná sankcia z dôvodu nedodržania podmienok predloženia tejto žiadosti.

         Právny rámec

         Právo Únie

      Nariadenie č. 1698/2005

               3

               Nariadenie č. 1698/2005 stanovuje všeobecné pravidlá, ktoré upravujú podporu Spoločenstva pre rozvoj vidieka financovanú Európskym poľnohospodárskym fondom pre rozvoj vidieka (EPFRV).

               4

               Podpora pre rozvoj vidieka, ktorú stanovuje toto nariadenie, sa vykonáva prostredníctvom štyroch osí vymedzených v hlave IV uvedeného nariadenia. Oddiel 2 je tak nazvaný „Os 2 – Zlepšenie životného prostredia a vidieka“. Článok 36 písm. a) bod iv) toho istého nariadenia, ktorý sa nachádza v tomto oddiele, spresňuje, že podpora uvedená v tomto oddiele sa týka opatrení zameraných na trvalo udržateľné využívanie poľnohospodárskej pôdy prostredníctvom agroenvironmentálnych platieb.

               5

               Článok 74 ods. 3 nariadenia č. 1698/2005 stanovuje:
               „Členské štáty zabezpečia pre každý program rozvoja vidieka, aby sa zriadil príslušný systém riadenia a kontroly, ktorý zabezpečí jasné pridelenie a oddelenie funkcií riadiaceho orgánu a ostatných orgánov. …“

         Nariadenie č. 1975/2006

               6

               Nariadenie č. 1975/2006 stanovuje osobitné ustanovenia v oblasti kontrolných postupov a krížového plnenia, pokiaľ ide o opatrenia na podporu stanovené nariadením č. 1698/2005.

               7

               Článok 4 nariadenia č. 1975/2006, nazvaný „Žiadosti o podporu a žiadosti o platby“, stanovuje:
               „1.   Bez toho, aby boli dotknuté osobitné ustanovenia tohto nariadenia, členské štáty zabezpečujú vhodné postupy pri predkladaní žiadostí o podporu.
               …
               3.   Žiadosti o podporu a žiadosti o platbu sa v prípade, že v nich zodpovedný orgán zistí zrejmé chyby, môžu kedykoľvek po predložení upraviť.“

               8

               Článok 5 tohto nariadenia, nazvaný „Všeobecné zásady kontroly“, stanovuje:
               „1.   Bez toho, aby boli dotknuté osobitné ustanovenia tohto nariadenia, členské štáty zabezpečujú možnosť kontrolovať všetky kritériá oprávnenosti stanovené Spoločenstvom [v právnej úprave Spoločenstva alebo – neoficiálny preklad] vo vnútroštátnych právnych predpisoch alebo programoch rozvoja vidieka podľa súboru overiteľných ukazovateľov stanovených členskými štátmi.
               …
               3.   Bez toho, aby boli dotknuté osobitné ustanovenia, žiadna platba sa neuskutoční v prospech príjemcov, u ktorých sa zistí, že umelo vytvorili podmienky požadované na poskytnutie týchto platieb a tak získali výhodu, ktorá nie je v súlade s cieľmi režimu podpory.“

               9

               Časť II uvedeného nariadenia, nazvaná „Pravidlá správy a kontroly“, obsahuje hlavu I, nazvanú „Podpora rozvoja vidieka pre niektoré opatrenia podľa osi 2 a osi 4“. Kapitola II tohto nariadenia, ktorá sa nachádza v tejto hlave a je nazvaná „Kontroly, zníženia sumy a vylúčenia z poskytovania pomoci“, obsahuje článok 10. Toto ustanovenie, nazvané „Všeobecné zásady“, znie:
               „1.   Žiadosti o podporu a následné žiadosti o platbu sa kontrolujú spôsobom, ktorý zaistí účinné overenie ich súladu s podmienkami na poskytnutie podpory.
               2.   Členské štáty určia vhodné metódy a prostriedky na overovanie podmienok poskytnutia podpory pre každé podporné opatrenie.
               …
               4.   Overovanie kritérií oprávnenosti pozostáva z administratívnych kontrol a kontrol na mieste.
               5.   Dodržiavanie krížového plnenia sa overuje prostredníctvom kontrol na mieste a v prípadoch, keď to je vhodné, prostredníctvom administratívnych kontrol.
               …“

               10

               Oddiel I kapitoly II nariadenia č. 1975/2006 má názov „Dodržiavanie kritérií oprávnenosti“. Tento oddiel obsahuje najmä pododdiel I, nazvaný „Kontroly“, v ktorom sa nachádza článok 11, nazvaný „Administratívne kontroly“, ktorý vo svojom odseku 1 stanovuje:
               „Administratívne kontroly sa vykonávajú pri všetkých žiadostiach o podporu a platbu a pokrývajú všetky prvky, ktoré možno a je vhodné kontrolovať administratívnymi prostriedkami. V rámci administratívnych postupov je zabezpečené zaznamenávanie vykonaných kontrol, výsledkov overovaní a opatrení prijatých v prípade nezrovnalostí.“

               11

               Pododdiel II uvedeného oddielu I je nazvaný „Zníženia sumy a vylúčenia z poskytovania pomoci“. Obsahuje článok 18, ktorý pod názvom „Zníženia sumy a vylúčenia v prípadoch nespĺňania kritérií oprávnenosti“ stanovuje:
               „1.   V prípade, že sa nedodržia iné záväzky spojené s poskytovaním pomoci ako súvisiace s vyhlásenou plochou alebo počtom zvierat, nárokovaná pomoc sa zníži alebo zamietne.
               2.   Členský štát na základe závažnosti, rozsahu a lehoty trvania nedodržiavania záväzkov stanoví sumu, o ktorú sa pomoc zníži.
               Závažnosť nedodržania záväzkov závisí najmä od váhy dôsledkov, pričom sa zohľadňujú ciele, ktoré sa sledovali nedodržanými kritériami.
               Rozsah nedodržania záväzkov závisí najmä od jeho vplyvu na operáciu ako celok.
               To, či sa nesúlad stane trvalým, závisí najmä od dĺžky časového obdobia, počas ktorého sa prejavoval, alebo možnosti ukončiť tento vplyv rozumnými prostriedkami.
               3.   V prípade, že k nedodržaniu záväzkov došlo pre úmyselné nezrovnalosti, príjemca sa z dotyčného opatrenia vylúči na príslušný kalendárny rok, ako aj na nasledujúci kalendárny rok.“

         Nariadenie č. 1122/2009

               12

               Nariadením č. 1122/2009 sa zrušilo nariadenie Komisie (ES) č. 796/2004 z 21. apríla 2004, ktoré ustanovuje podrobné pravidlá na uplatňovanie krížového plnenia, modulácie a integrovaného správneho a kontrolného systému uvedeného v nariadení Rady (ES) č. 1782/2003, ktorým sa ustanovujú spoločné pravidlá pre režimy priamej podpory v rámci spoločnej poľnohospodárskej politiky a ktorým sa zavádzajú niektoré režimy podpory pre poľnohospodárov (Ú. v. EÚ L 141, s. 18; Mim. vyd. 03/044, s. 243). Nariadenie č. 1122/2009 sa podľa svojho článku 87 uplatňuje na žiadosti o poskytnutie pomoci týkajúce sa hospodárskych rokov alebo prémiových období začínajúcich od 1. januára 2010.

               13

               Odôvodnenia 19, 28 a 29 nariadenia č. 1122/2009 stanovujú:

                        „(19)

                        Pre efektívnu správu je včasné podanie žiadosti o zvýšenie hodnoty alebo pridelenie platobných nárokov v rámci režimu jednotnej platby rozhodujúce. Členské štáty by preto mali určiť termín podania žiadosti, ktorým by mal byť najneskôr 15. máj. Na zjednodušenie postupu by sa členským štátom malo umožniť rozhodnúť, že žiadosť sa môže podávať v tom istom čase ako jednotná žiadosť. …

                  …

                        (28)

                        Aby sa príslušným orgánom členských štátov umožnilo naplánovať a následne efektívne vykonať kontroly správnosti žiadostí o poskytnutie pomoci, je nevyhnutné dodržať lehoty na predkladanie žiadostí o poskytnutie pomoci, na zmenu a doplnenie žiadostí o poskytnutie pomoci na plochu a na predkladanie akýchkoľvek podkladov, zmlúv alebo prehlásení. Mali by sa preto prijať ustanovenia ohľadom najneskorších lehôt, v rámci ktorých je predkladanie žiadostí ešte akceptovateľné. S cieľom povzbudiť poľnohospodárov pri dodržiavaní lehôt by sa okrem toho malo uplatňovať zníženie.

                        (29)

                        S ohľadom na včasné určenie platobných nárokov je pre členské štáty nevyhnutné, aby poľnohospodári podávali žiadosti o platobné nároky načas. Neskoré predkladanie takýchto žiadostí by sa preto malo povoliť len v rámci rovnakej dodatočnej lehoty, aká sa určila na neskoré predkladanie žiadostí o poskytnutie akejkoľvek inej pomoci. Okrem toho by sa mala uplatňovať aj odrádzajúca znížená sadzba, pokiaľ dôvodom oneskorenia nie sú prípady vyššej moci alebo mimoriadne okolnosti.“

               14

               Článok 23 tohto nariadenia, nazvaný „Žiadosti predložené po termíne“, vo svojom odseku 1 stanovuje:
               „Okrem prípadov vyššej moci a mimoriadnych okolností, ako sa uvádza v článku 75, predloženie žiadosti o poskytnutie pomoci v zmysle tohto nariadenia po príslušnej lehote vedie za každý pracovný deň k 1 % zníženiu sumy, na ktorú by mal poľnohospodár nárok, ak by bol žiadosť včas podal.
               Bez toho, aby boli dotknuté akékoľvek konkrétne opatrenia prijaté členskými štátmi, pokiaľ ide o potrebu predložiť akékoľvek podklady včas s cieľom umožniť naplánovanie a vykonanie efektívnych kontrol, sa prvý pododsek takisto uplatňuje s ohľadom na dokumenty, zmluvy alebo vyhlásenia, ktoré sa majú predložiť príslušnému orgánu v súlade s článkami 12 a 13, pokiaľ sú takéto dokumenty, zmluvy alebo vyhlásenia nevyhnutné na posúdenie oprávnenosti príslušnej pomoci. V takom prípade sa uplatní zníženie splatnej sumy príslušnej pomoci.
               Ak je omeškanie dlhšie ako 25 kalendárnych dní, žiadosť sa považuje za neprípustnú.“

               15

               Podľa článku 7 nariadenia č. 1975/2006 v spojení s korelačnou tabuľkou v prílohe II nariadenia č. 1122/2009 sa článok 23 posledného uvedeného nariadenia uplatňuje mutatis mutandis na situácie, ktoré upravuje nariadenie č. 1975/2006.

               16

               Článok 58 nariadenia č. 1122/2009, nazvaný „Zníženia a vylúčenia v prípadoch nadhodnotenia pri deklarovaní“, stanovuje:
               „Ak plocha v súvislosti so skupinou plodín deklarovaná na účely akýchkoľvek schém pomoci na plochu okrem schém pomoci na pestovanie škrobových zemiakov a osiva, ako sa ustanovuje v oddieloch 2 a 5 kapitole 1 hlave IV nariadenia [Rady] (ES) č. 73/2009 [z 19. januára 2009, ktorým sa ustanovujú spoločné pravidlá režimov priamej podpory pre poľnohospodárov v rámci spoločnej poľnohospodárskej politiky a ktorým sa ustanovujú niektoré režimy podpory pre poľnohospodárov, ktorým sa menia a dopĺňajú nariadenia (ES) č. 1290/2005, (ES) č. 247/2006, (ES) č. 378/2007 a ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 1782/2003 (Ú. v. EÚ L 30, s. 16)], presahuje plochu určenú v súlade s článkom 57 tohto nariadenia, pomoc sa vypočíta na základe určenej plochy zníženej o dvojnásobok zisteného rozdielu, ak je tento rozdiel väčší ako 3 % alebo dva hektáre, ale nie väčší ako 20 % určenej plochy.
               Ak je rozdiel väčší ako 20 % určenej plochy, žiadna pomoc na plochu sa v prípade príslušnej skupiny plodín neposkytuje.
               Ak je rozdiel väčší ako 50 %, poľnohospodár sa takisto vylučuje z prijímania pomoci do výšky rovnajúcej sa sume, ktorá zodpovedá rozdielu medzi deklarovanou plochou a plochou určenou v súlade s článkom 57 tohto nariadenia. Táto suma sa započíta v súlade s článkom 5b nariadenia Komisie (ES) č. 885/2006 [z 21. júna 2006, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá uplatňovania nariadenia Rady (ES) č. 1290/2005, pokiaľ ide o akreditáciu platobných agentúr a iných orgánov a zúčtovania EPZF a EPFRV (Ú. v. EÚ L 171, s. 90)]. Ak sa táto suma nemôže v plnej výške započítať v súlade s uvedeným článkom počas troch kalendárnych rokov po kalendárnom roku zistenia, neuhradený zostatok zanikne.“

               17

               Podľa článku 75 ods. 1 tohto nariadenia, nazvaného „Vyššia moc a mimoriadne okolnosti“:
               „Ak poľnohospodár nebol schopný splniť svoje povinnosti v dôsledku vyššej moci alebo mimoriadnych okolností, ako sa uvádza v článku 31 [nariadenia č. 73/2009], udrží si právo na poskytnutie pomoci na plochu alebo zvieratá, na ktoré bolo možné poskytnúť pomoc v čase, keď sa vyskytol prípad vyššej moci alebo mimoriadnych okolností. Okrem toho, ak sa nesúlad v dôsledku takejto vyššej moci alebo mimoriadnych okolností týka krížového plnenia, príslušné zníženie sa neuplatní.“

         Maďarské právo

               18

               § 29 ods. 3 vyhlášky Ministerstva pôdohospodárstva a rozvoja vidieka č. 61/2009 (V.14.), ktorou sa spresňujú požiadavky na žiadosti o agroenvironmentálnu podporu predložené prostredníctvom EPFRV [az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapból nyújtott agrár‑környezetgazdálkodási támogatások igénybevételének részletes feltételeiről szóló 61/2009. (V.14.) FVM rendelet], v znení vyhlášky č. 31/2010 (ďalej len „vyhláška č. 61/2009“), stanovuje:
               „Pokiaľ ide o cieľový program vymedzený v § 3 ods. 1 písm. a) bodoch aa) až ac), v prípade pestovania vzácnych druhov rastlín, ktoré sú ohrozené a ktoré sú obzvlášť významné z kultúrno‑historického alebo genetického hľadiska v zmysle prílohy 12, alebo v prípade pestovania zeleniny podľa prílohy 13, má osoba oprávnená na podporu za príslušný rok a v prípade dotknutých poľnohospodárskych parciel právo na osobitnú sumu pomoci podľa kapitoly II za predpokladu, že orgán pre poľnohospodárske služby potvrdí, že daný druh rastliny predstavuje rastlinu v zmysle prílohy 12 alebo 13.“

               19

               § 43 ods. 6 tejto vyhlášky stanovuje:
               „V prípade pestovania vzácnych druhov rastlín je potrebné pripojiť k žiadosti o platbu dokument vyhotovený na základe ustanovení § 29 ods. 3, ktoré sa týkajú vzácnych druhov rastlín.“

               20

               Podľa § 55 ods. 4 uvedenej vyhlášky:
               „Ak kontrola na mieste odhalí, že osoba oprávnená na podporu nie je držiteľom osvedčenia uvedeného v § 29 ods. 3, celá suma podpory sa zamietne na jeden hospodársky rok, a to vo vzťahu k príslušnej parcele.“

         Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky

               21

               Žalobca v konaní vo veci samej podal v máji 2010 jednotnú žiadosť na základe pomoci na plochu. Táto žiadosť sa týkala vyplatenia pomoci na plochu 52,9 hektára v rámci programu ekologického pôdohospodárstva na obrábanej pôde, z čoho 29,69 hektára malo byť určených na pestovanie vzácneho a ohrozeného druhu rastliny, ktorý sa uprednostňuje z genetických, ako aj historických a kultúrnych dôvodov.

               22

               V roku 2010 bola sejba tohto druhu zmarená v dôsledku záplav a ďalších prírodných javov. Z tohto dôvodu sa žalobca v konaní vo veci samej odvolal na prípad vyššej moci, ktorý nastal v júni a následne v júli 2010. V nadväznosti na odporúčania maďarských orgánov zmenil žalobca v konaní vo veci samej označenie využitia plochy, ktorej sa týkala žiadosť o podporu, a označil ju ako „pôda vyňatá z produkcie“.

               23

               V marci 2011 platobná agentúra zamietla žiadosť o vyplatenie pomoci podanú žalobcom v konaní vo veci samej a uložila mu peňažnú sankciu vo výške 2483953 maďarských forintov (HUF) (približne 7900 eur), ktorá sa týkala troch rokov, pričom táto suma sa mala odpočítať od pomoci na plochu, o ktorú by mohol počas týchto rokov obvykle požiadať. Uvedený orgán týmto rozhodnutím tiež potvrdil existenciu vyššej moci, na ktorú sa pán Szemerey odvolával.

               24

               Pán Szemerey podal proti tomuto rozhodnutiu sťažnosť na úrad, ktorý ju rozhodnutím z 13. januára zamietol z dôvodu, že žalobca pri podávaní žiadosti o podporu na základe pomoci na plochu nepredložil osvedčenie o vzácnom druhu rastliny, ktoré vydáva maďarský orgán pre poľnohospodárske služby a ktoré je potrebné na vznik nároku na požadovanú pomoc (ďalej len „predmetné osvedčenie“).

               25

               Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že maďarský zákonodarca zmenil s účinnosťou od 30. marca 2010 pravidlá týkajúce sa osvedčení vydávaných pre vzácne druhy rastlín, stanovené vo vyhláške č. 61/2009. Po nadobudnutí účinnosti tejto zmeny má žiadateľ o podporu povinnosť predložiť toto osvedčenie súčasne so svojou žiadosťou o podporu na základe pomoci na plochu, v tomto prípade teda pred 15. májom 2015, zatiaľ čo pred touto legislatívnou zmenou sa malo uvedené osvedčenie predložiť výlučne pri kontrole na mieste.

               26

               Vzhľadom na to, že pán Szemerey nepredložil predmetné osvedčenie súčasne so žiadosťou o podporu na základe pomoci na plochu, úrad dospel k záveru, že parcely, ktorých sa týkali dotknuté vzácne druhy, nemohli byť zohľadnené pri určení výšky pomoci. Úrad totiž usúdil, že zo žiadosti žalobcu v konaní vo veci samej vyplýval viac ako 50 % rozdiel medzi deklarovanou plochou a určenou plochou. Úrad preto dospel k záveru, že žiadosť o podporu bola „nadhodnotená pri deklarovaní“ v zmysle nariadenia č. 1122/2009, a rozhodol o uplatnení sankcií stanovených v článku 58 tohto nariadenia. Okrem toho úrad vo svojom rozhodnutí usúdil, že keďže sa sejba tohto vzácneho druhu obvykle uskutočňuje na jar, pán Szemerey mohol v čase podávania svojej žiadosti o podporu vedieť, že k 15. máju 2010 nemôže získať predmetné osvedčenie, takže mohol po tomto dátume zmeniť svoju žiadosť v prípade ostatných druhov rastlín, ktoré nie sú vzácne.

               27

               Žalobca v konaní vo veci samej podal proti tomuto rozhodnutiu úradu žalobu na Gyulai közigazgatási és munkaügyi bíróság (Správny a pracovný súd v Gyule) s cieľom napadnúť jeho zákonnosť.

               28

               Za týchto okolností Gyulai közigazgatási és munkaügyi bíróság (Správny a pracovný súd v Gyule) rozhodol prerušiť konanie a predložiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

                        „1.

                        Majú sa zásada flexibility a možnosť zmeny podľa odôvodnení 20 a 27 nariadenia č. 796/2004 alebo odôvodnení 18, 23 a 26 nariadenia č. 1122/2009 vykladať v tom zmysle, že im odporuje vnútroštátna právna úprava, podľa ktorej je v prípade pestovania vzácneho druhu rastliny potrebné priložiť k žiadosti o podporu osvedčenie o vzácnej rastline, pokiaľ sa vezme do úvahy správna prax, v súlade s ktorou bolo možné požiadať o osvedčenie iba pred podaním žiadosti podporu medzi 2. a 15. aprílom 2010 a v súlade s ktorou bolo možné priložiť toto osvedčenie iba súčasne s predložením jednotnej žiadosti, pričom právna úprava neumožňovala nápravu tohto nedostatku žiadosti spočívajúceho v chýbajúcom osvedčení?

                        2.

                        Je tento režim zlučiteľný s povinnosťou členského štátu neohroziť ciele spoločnej poľnohospodárskej politiky alebo možno povedať, že účinné uplatnenie práva na podporu poľnohospodárom pestujúcim vzácne druhy rastlín vyplývajúce z práva Únie sa v roku 2010 stalo nemožným alebo neprimerane ťažkým a nepredvídateľným po zmene právnej úpravy?

                        3.

                        Je v rozpore s odôvodnením 57 nariadenia č. 796/2004 alebo odôvodnením 75 nariadenia č. 1122/2009 a najmä so zásadou proporcionality správny postup, podľa ktorého je v prípade chýbajúceho osvedčenia o vzácnej rastline ukladaná sankcia za celú žiadosť z dôvodu ‚nadhodnotenia pri deklarovaní‘, bez zohľadnenia úmyselnosti, nedbanlivosti, alebo určitých okolností, aj keď v ostatnom žiadosť o podporu spĺňa vo vzťahu k celej parcele požiadavky na priznanie pomoci a poľnohospodár pestuje deklarované rastliny na deklarovanej rozlohe?

                        4.

                        Sú uplatniteľné dôvody pre vylúčenie zodpovednosti uvedené v odôvodneniach 67 alebo 71 nariadenia č. 796/2004 alebo odôvodnení 75 nariadenia č. 1122/2009 v prípade, že poľnohospodár namieta, že správny postup odporuje právu alebo je neprimeraný výnimočným okolnostiam a usiluje sa dokázať, že postup správneho orgánu bol úplne alebo čiastočne príčinou jeho omylu?

                        5.

                        Dá sa vyhlásenie o situácii vyššej moci, ktorému sa vyhovelo a ktoré predkladá poľnohospodár v súvislosti s celkovou stratou plodiny (sejby), považovať za správnu informáciu, na ktorú odkazujú odôvodnenie 67 nariadenia č. 796/2004 a odôvodnenie 93 nariadenia č. 1122/2009, ktoré zbavujú poľnohospodára zodpovednosti za nepredloženie osvedčenia o vzácnej rastline, a ktoré v dôsledku toho predpokladajú oslobodenie od sankcií v súvislosti s úplnosťou žiadosti?“

         O prejudiciálnych otázkach

         O prípustnosti

               29

               Maďarská vláda poukazuje na neprípustnosť prejudiciálnych otázok z dôvodu, že sa netýkajú normatívnych ustanovení obsiahnutých v príslušnej právnej úprave Únie, ale výlučne odôvodnení nariadení č. 796/2004 a 1122/2009.

               30

               V tejto súvislosti treba pripomenúť, že v rámci postupu spolupráce medzi vnútroštátnymi súdmi a Súdnym dvorom zavedeného článkom 267 ZFEÚ prináleží Súdnemu dvoru poskytnúť vnútroštátnemu súdu užitočnú odpoveď, ktorá mu umožní rozhodnúť prejednávaný spor. V tomto smere Súdnemu dvoru prípadne prináleží právo preformulovať otázky, ktoré sú mu predložené. Povinnosťou Súdneho dvora je totiž vykladať všetky ustanovenia práva Únie, ktoré vnútroštátne súdy potrebujú na rozhodovanie o žalobách, ktoré im boli predložené, aj keď tieto ustanovenia nie sú výslovne spomenuté v otázkach, ktoré tieto súdy položili Súdnemu dvoru (rozsudok Fuß, C‑243/09, EU:C:2010:609, bod 39 a citovaná judikatúra).

               31

               V dôsledku toho, hoci z formálneho hľadiska vnútroštátny súd svoje otázky obmedzil iba na výklad odôvodnení nariadení č. 796/2004 a 1122/2009, nebráni to Súdnemu dvoru, aby poskytol vnútroštátnemu súdu všetky aspekty výkladu práva Únie, ktoré môžu byť užitočné na rozhodnutie vo veci, ktorú prejednáva, a to bez ohľadu na to, či ich vnútroštátny súd uviedol alebo neuviedol vo svojich otázkach. Súdnemu dvoru prináleží, aby zo všetkých informácií, ktoré poskytol vnútroštátny súd, a najmä z odôvodnenia návrhu na začatie prejudiciálneho konania, vybral tie právne ustanovenia, ktoré si so zreteľom na predmet sporu vyžadujú výklad (pozri analogicky rozsudok Fuß, C‑243/09, EU:C:2010:609, bod 40 a citovanú judikatúru).

               32

               V tejto súvislosti je nesporné, že žalobca podal žiadosť o podporu, ktorá je predmetom sporu vo veci samej, na základe agroenvironmentálnych platieb uvedených v článku 36 písm. a) bode iv) nariadenia č. 1698/2005, ktorého pravidlá uplatňovania, najmä pokiaľ ide o kontrolné postupy a krížové plnenie, vymedzuje nariadenie č. 1975/2006. Okrem toho z článku 7 nariadenia č. 1975/2006 vyplýva, že niektoré ustanovenia nariadenia č. 796/2004, ktoré bolo nahradené nariadením č. 1122/2009, a najmä článok 23 posledného uvedeného nariadenia sa uplatňujú mutatis mutandis na taký druh žiadostí o podporu, o aký ide v konaní vo veci samej. Navyše je nesporné, že článok 58 tretí odsek nariadenia č. 1122/2009 sa uplatnil za okolností, o aké ide v konaní vo veci samej.

               33

               Treba tomu rozumieť tak, že vnútroštátny súd sa svojimi otázkami v podstate pýta, či právo Únie a najmä jeho ustanovenia týkajúce sa agroenvironmentálnych platieb uvedených v predchádzajúcom bode tohto rozsudku bránia takej vnútroštátnej právnej úprave, o akú ide v konaní vo veci samej, ktorá na jednej strane na základe jednej z podmienok prípustnosti žiadosti o agroenvirnmentálnu podporu vyžaduje, aby žiadateľ najneskôr súčasne so svojou žiadosťou o podporu predložil platobnej agentúre taký dokument, akým je predmetné osvedčenie, a na druhej strane stanovuje, že v prípade nepredloženia tohto dokumentu v stanovenej lehote, sa tomuto žiadateľovi uloží sankcia v podobe zamietnutia celej jeho žiadosti a zníženia podpory, ktorá sa má vyplatiť za nasledujúce tri roky.

               34

               Z toho vyplýva, že prejudiciálne otázky sú prípustné.

         O prvej a druhej otázke

               35

               Svojou prvou a druhou otázkou, ktoré treba skúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či článok 23 nariadenia č. 1122/2009 v spojení s nariadeniami č. 1698/2005 a 1975/2006 bráni tomu, aby taká vnútroštátna právna úprava, o akú ide v konaní vo veci samej, vyžadovala, aby žiadateľ o agroenvironmentálnu podporu predložil platobnej agentúre súčasne so svojou žiadosťou o podporu osvedčenie o vzácnom druhu rastliny, ktoré mu zakladá nárok na vyplatenie tejto podpory.

               36

               Na úvod treba uviesť, že nijaké z nariadení uvedených v predchádzajúcom bode tohto rozsudku neobsahuje výslovne ustanovenie, ktoré by bránilo takejto vnútroštátnej právnej úprave.

               37

               Pokiaľ ide o programy rozvoja vidieka, článok 74 nariadenia č. 1698/2005 stanovuje, že členské štáty sú povinné zaviesť pre každý z týchto programov systém umožňujúci zabezpečiť účinnú kontrolu uvedených programov.

               38

               Konkrétne článok 5 ods. 1 nariadenia č. 1975/2006 stanovuje, že členské štáty zabezpečujú možnosť kontrolovať všetky kritériá oprávnenosti stanovené v právnej úprave Spoločenstva alebo vo vnútroštátnych právnych predpisoch alebo programoch rozvoja vidieka podľa súboru overiteľných ukazovateľov stanovených členskými štátmi. Vzhľadom na odsek 3 tohto článku musí byť na základe týchto ukazovateľov možné najmä overiť, že nijaká osoba nemohla mať zneužívajúcim spôsobom prospech z platieb a získať tak výhodu, ktorá nie je v súlade s cieľmi režimu podpory.

               39

               V tejto súvislosti všeobecné zásady, ktorými sa spravujú kontroly týkajúce sa žiadostí o podporu a platbu a ktoré sú uvedené v článku 10 nariadenia č. 1975/2006, ponechávajú členským štátom voľnosť určiť vhodné metódy a prostriedky na overovanie podmienok poskytnutia podpory pre každé podporné opatrenie. Odsek 4 tohto článku spresňuje, že overovanie kritérií oprávnenosti pozostáva z administratívnych kontrol a kontrol na mieste. V oblasti administratívnych kontrol článok 11 nariadenia č. 1975/2006 stanovuje, že tieto kontroly sa vykonávajú pri všetkých žiadostiach o podporu a platbu a pokrývajú všetky prvky, ktoré možno a je vhodné kontrolovať administratívnymi prostriedkami.

               40

               V prejednávanom prípade úrad a maďarská vláda tvrdia, že predloženie predmetného osvedčenia je podmienkou prípustnosti žiadosti o podporu, ktorú stanovuje vnútroštátne právo a ktorej účelom je umožniť príslušným orgánom vykonať predbežné overenie oprávnenosti žiadateľa na uplatnenie osobitného režimu podpory s cieľom posilniť účinnosť kontroly, čoho overenie prináleží vnútroštátnemu súdu. V tejto súvislosti požiadavka, aby bolo také osvedčenie predložené spolu so žiadosťou o podporu, umožňuje dohliadať na to, aby sa platby neuskutočňovali pred skončením kontrol, a tým zabezpečiť preventívny účinok týchto kontrol v súlade so zámerom normotvorcu Únie, ktorý bol vyjadrený v odôvodnení 4 nariadenia č. 1975/2006.

               41

               Z toho vyplýva, že taká vnútroštátna právna úprava, o akú ide v konaní vo veci samej, ktorá vzhľadom na jednu z podmienok prípustnosti žiadosti o agroenvironmentálnu podporu vyžaduje, aby žiadateľ o túto podporu poskytol platobnej agentúre najneskôr súčasne s touto žiadosťou také osvedčenie, o aké ide v konaní vo veci samej, je začlenená do voľnej úvahy, ktorou disponujú členské štáty podľa článkov 5, 10 a 11 nariadenia č. 1975/2006, a je súčasťou cieľa sledovaného týmito ustanoveniami, ktorým je zabezpečiť účinnosť kontrol.

               42

               Opatrenia prijaté členskými štátmi v rámci ich voľnej úvahy sa však nemôžu dotknúť potrebného účinku ustanovení nariadení č. 1698/2005, 1975/2006 a 1122/2009, ani všeobecných zásad práva Únie, a najmä zásad proporcionality (pozri analogicky rozsudok Bonn Fleisch, C‑1/06, EU:C:2007:396, bod 40) a právnej istoty (pozri analogicky uznesenie Dél‑Zempléni Nektár Leader Nonprofit, C‑24/13, EU:C:2014:40, body 31 a 32).

               43

               Po prvé žalobca v konaní vo veci samej vo svojich písomných pripomienkach tvrdí, že táto právna úprava je neprimeraná, pretože stanovuje lehotu, po ktorej uplynutí nie je možná nijaká oprava žiadosti o podporu v prípade, že predmetné osvedčenie nemohlo byť v tejto lehote priložené.

               44

               V tejto súvislosti treba uviesť, že – ako naznačujú odôvodnenia 19 a 28 nariadenia č. 1122/2009 – určenie lehoty na podanie žiadostí o podporu a podkladov priložených k týmto žiadostiam je nevyhnutné na realizáciu cieľa efektívnej správy a kontroly, ktorý sleduje právo Únie v oblasti poľnohospodárskej podpory.

               45

               Článok 23 nariadenia č. 1122/2009 tak výslovne stanovuje, že v rámci postupov podávania týchto žiadostí a podkladov musí byť k lehote určenej členskými štátmi stanovená dodatočná lehota 25 dní, aby sa s výhradou uplatnenia sankcie stanovenej v tomto ustanovení umožnilo oneskorené podanie uvedených žiadostí a podkladov.

               46

               Úrad však na pojednávaní na Súdnom dvore potvrdil, že vnútroštátna právna úprava, o akú ide v konaní vo veci samej, priznáva v súlade s článkom 23 ods. 1 nariadenia č. 1122/2009 dodatočnú lehotu 25 dní na účely oneskoreného podania predmetného osvedčenia, čoho overenie prináleží vnútroštátnemu súdu.

               47

               Po druhé, pokiaľ ide o údajné porušenie zásady právnej istoty, na ktoré poukazuje žalobca v konaní vo veci samej a ktoré vyplýva z toho, že počas roka 2010 boli zmenené pravidlá predkladania takých dokumentov, akým je predmetné osvedčenie, treba pripomenúť, že táto zásada vyžaduje, aby právna úprava, ktorá má nepriaznivé dôsledky pre jednotlivcov, bola jasná a presná a jej uplatnenie bolo predvídateľné pre tých, ktorí jej podliehajú (uznesenie Dél‑Zempléni Nektár Leader Nonprofit, C‑24/13, EU:C:2014:40, bod 32 a citovaná judikatúra).

               48

               Súdny dvor už rozhodol, že jednotlivec sa nemôže spoliehať na to, že nedôjde k nijakým legislatívnym zmenám, ale môže len spochybniť spôsob vykonania takejto zmeny. Zásada právnej istoty v tejto súvislosti vyžaduje najmä to, aby zákonodarca zohľadnil osobitnú situáciu hospodárskych subjektov a v prípade potreby prispôsobil uplatňovanie nových právnych pravidiel (uznesenie Dél‑Zempléni Nektár Leader Nonprofit, C‑24/13, EU:C:2014:40, bod 33 a citovaná judikatúra).

               49

               Vnútroštátnemu súdu v prejednávanom prípade prináleží, aby posúdil, či nadobudnutie účinnosti novej vnútroštátnej právnej úpravy, o akú ide v konaní vo veci samej, umožnilo dotknutým subjektom, aby za primeraných podmienok vyhoveli jej požiadavkám, a či konkrétne žalobcovi v konaní vo veci samej umožnilo požiadať o predmetné osvedčenie, získať a predložiť ho v lehote stanovenej takto zmenenou vnútroštátnou právnou úpravou.

               50

               V tejto súvislosti musí vnútroštátny súd najmä overiť, či požiadavka osvedčenia o vzácnych druhoch rastlín nie je nová, ako tvrdí úrad, a či nová právna úprava neupravuje kogentnú lehotu na podanie žiadosti o vydanie osvedčenia na príslušné orgány, a prípadne zohľadniť tieto skutočnosti pri jej posudzovaní.

               51

               Vzhľadom na uvedené úvahy treba na prvú a druhú otázku odpovedať tak, že článok 23 nariadenia č. 1122/2009 v spojení s nariadeniami č. 1698/2005 a 1975/2006 sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni tomu, aby taká vnútroštátna právna úprava, o akú ide v konaní vo veci samej, vyžadovala, aby žiadateľ o agroenvironmentálnu podporu predložil platobnej agentúre súčasne so svojou žiadosťou o podporu osvedčenie o vzácnom druhu rastliny, ktoré mu zakladá nárok na vyplatenie tejto podpory, a to pod podmienkou, že táto právna úprava umožnila dotknutým subjektom, aby za primeraných podmienok vyhoveli jej požiadavkám, čoho overenie prináleží vnútroštátnemu súdu.

         O tretej až piatej otázke

               52

               Svojou treťou až piatou otázkou, ktoré treba skúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 58 tretí odsek nariadenia č. 1122/2009 má vykladať v tom zmysle, že sankcia stanovená v tomto ustanovení je uplatniteľná na žiadateľa o agroenvironmentálnu podporu, ktorý k svojej žiadosti o podporu nepriložil taký dokument, akým je predmetné osvedčenie.

               53

               Na úvod treba zdôrazniť, že účastníci konania vo veci samej sa nezhodujú, pokiaľ ide o dôvody, pre ktoré žalobca v konaní vo veci samej nepredložil predmetné osvedčenie v lehote stanovenej vnútroštátnou právnou úpravou. Žalobca v konaní vo veci samej sa domnieva, že táto situácia vyplýva z prípadu vyššej moci, ktorý mu zabránil uskutočniť sejbu predmetného rastlinného druhu a včas tak získať toto osvedčenie. Úrad však tvrdí, že uvedené osvedčenie bolo možné získať pred sejbou tohto druhu a mohlo byť teda predložené v lehotách.

               54

               Je však nesporné, že opomenutie, ktorého sa dopustil žalobca v konaní vo veci samej, bolo sankcionované na základe článku 58 tretieho odseku nariadenia č. 1122/2009 týkajúceho sa znížení a vylúčení v prípadoch „nadhodnotenia pri deklarovaní“ v rámci žiadostí o podporu na základe schém pomoci na plochu. V tejto súvislosti však treba konštatovať, že nesplnenie povinnosti vytýkané žalobcovi v konaní vo veci samej sa netýka záväzku súvisiaceho s veľkosťou plochy, ktorá bola deklarovaná v žiadosti o podporu, ale povinnosti predložiť v lehotách predmetné osvedčenie preukazujúce, že podmienky prípustnosti podpory boli splnené.

               55

               V dôsledku toho treba konštatovať, že na toto nesplnenie povinnosti sa neuplatní článok 58 nariadenia č. 1122/2009, ale článok 23 ods. 1 druhý a tretí pododsek tohto nariadenia, pretože – ako bolo uvedené v bode 45 tohto rozsudku – toto posledné uvedené ustanovenie stanovuje osobitné sankcie v prípade takýchto nesplnení povinností.

               56

               Podľa článku 23 ods. 1 druhého pododseku nariadenia č. 1122/2009 okrem prípadov vyššej moci a mimoriadnych okolností, ako sa uvádza v článku 75 uvedeného nariadenia, predloženie takého dokumentu po príslušnej lehote vedie za každý pracovný deň k 1 % zníženiu sumy, ktorú možno vyplatiť na základe požadovanej podpory. Okrem toho toto ustanovenie tiež stanovuje, že ak je omeškanie dlhšie ako 25 kalendárnych dní, žiadosť sa považuje za neprípustnú.

               57

               Z toho vyplýva, že v takej situácii, o akú ide v konaní vo veci samej, keď žiadateľ o podporu nepredložil predmetné osvedčenie v lehote stanovenej na podanie jeho žiadosti o podporu ani v dodatočnej lehote 25 dní stanovenej v prípade neskorého podania takej žiadosti a k nej priložených podkladov, článok 23 ods. 1 tretí pododsek nariadenia č. 1122/2009 stanovuje ako jedinú sankciu to, že žiadosť o platbu sa považuje za neprípustnú.

               58

               Čo sa týka otázky, či príčinou nesplnenia povinnosti vytýkaného žalobcovi v konaní vo veci samej je prípad vyššej moci a či sa v dôsledku toho mohol tento žalobca vyhnúť sankcii stanovenej v článku 23 ods. 1 treťom pododseku nariadenia č. 1122/2009, v prípade skutkového posúdenia vnútroštátnemu súdu prináleží overiť, či toto nesplnenie povinnosti bolo zapríčinené neobvyklými a nepredvídateľnými okolnosťami, ktoré sú nezávislé od dotknutého subjektu a ktorých dôsledkom sa nedalo zabrániť napriek všetkej vynaloženej náležitej starostlivosti zo strany tohto subjektu (pozri v tomto zmysle rozsudok Parras Medina, C‑208/01, EU:C:2002:593, bod 19 a citovanú judikatúru).

               59

               Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba na tretiu až piatu otázku odpovedať tak, že článok 58 tretí odsek nariadenia č. 1122/2009 sa má vykladať v tom zmysle, že sankcia stanovená v tomto ustanovení nie je uplatniteľná na žiadateľa o agroenvironmentálnu podporu, ktorý k svojej žiadosti o podporu nepriložil taký dokument, akým je predmetné osvedčenie. Článok 23 ods. 1 tretí pododsek tohto nariadenia sa má vykladať v tom zmysle, že dôsledkom takéhoto opomenutia je v zásade neprípustnosť žiadosti o vyplatenie agroenvironmentálnej podpory.

         O trovách

               60

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:

                           1.

                           Článok 23 nariadenia Komisie (ES) č. 1122/2009 z 30. novembra 2009, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá vykonávania nariadenia Rady (ES) č. 73/2009, pokiaľ ide o krížové plnenie, moduláciu a integrovaný správny a kontrolný systém v rámci schém priamej podpory pre poľnohospodárov ustanovených uvedeným nariadením, ako aj podrobné pravidlá vykonávania nariadenia Rady (ES) č. 1234/2007, pokiaľ ide o krížové plnenie v rámci schémy podpory ustanovenej pre odvetvie vinohradníctva a vinárstva, v spojení s nariadením Rady (ES) č. 1698/2005 z 20. septembra 2005 o podpore rozvoja vidieka prostredníctvom Európskeho poľnohospodárskeho fondu pre rozvoj vidieka (EPFRV), zmeneným a doplneným nariadením Rady (ES) č. 473/2009 z 25. mája 2009, a v spojení s nariadením Komisie (ES) č. 1975/2006 zo 7. decembra 2006, ktorým sa stanovujú podrobné pravidlá uplatňovania nariadenia č. 1698/2005, pokiaľ ide o realizáciu kontrolných postupov a krížového plnenia pri opatreniach na podporu rozvoja vidieka, zmeneným a doplneným nariadením Komisie (ES) č. 484/2009 z 9. júna 2009, sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni tomu, aby taká vnútroštátna právna úprava, o akú ide v konaní vo veci samej, vyžadovala, aby žiadateľ o agroenvironmentálnu podporu predložil platobnej agentúre súčasne so svojou žiadosťou o podporu osvedčenie o vzácnom druhu rastliny, ktoré mu zakladá nárok na vyplatenie tejto podpory, a to pod podmienkou, že táto právna úprava umožnila dotknutým subjektom, aby za primeraných podmienok vyhoveli jej požiadavkám, čoho overenie prináleží vnútroštátnemu súdu.

                           2.

                           Článok 58 tretí odsek nariadenia č. 1122/2009 sa má vykladať v tom zmysle, že sankcia stanovená v tomto ustanovení nie je uplatniteľná na žiadateľa o agroenvironmentálnu podporu, ktorý k svojej žiadosti o podporu nepriložil taký dokument, akým je predmetné osvedčenie. Článok 23 ods. 1 tretí pododsek tohto nariadenia sa má vykladať v tom zmysle, že dôsledkom takéhoto opomenutia je v zásade neprípustnosť žiadosti o vyplatenie agroenvironmentálnej podpory.

                     Podpisy

            (
            *
         )   Jazyk konania: maďarčina.


title: Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 15. marca 2005.#The Queen, na návrh Dany Bidar proti London Borough of Ealing a Secretary of State for Education and Skills.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) - Spojené kráľovstvo.#Občianstvo Únie  - Články 12 ES a 18 ES - Podpora poskytovaná študentom vo forme dotovanej pôžičky - Ustanovenie obmedzujúce poskytnutie takejto pôžičky študentom usadeným na vnútroštátnom území.#Vec C-209/03.

text:
      Vec C‑209/03
      The Queen, na žiadosť: Dany Bidar
      proti
      London Borough of Ealing a Secretary of State for Education and Skills
      [návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative
         Court)]

      „Občianstvo Únie – Články 12 ES a 18 ES – Podpora poskytovaná študentom vo forme dotovanej pôžičky – Ustanovenie obmedzujúce poskytnutie takejto pôžičky študentom usadeným na vnútroštátnom území“
      Návrhy prednesené 11. novembra 2004 – generálny advokát L. A. Geelhoed
      Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 15. marca 2005
      Abstrakt rozsudku
      1.     Zmluva ES – Pôsobnosť na účely zákazu akejkoľvek diskriminácie založenej na štátnej príslušnosti – Podpora poskytovaná študentom
            na pokrytie ich životných nákladov – Zahrnutie – Vnútroštátna právna úprava vyhradzujúca poskytnutie takejto podpory študentom
            usadeným na vnútroštátnom území – Nemožnosť pre študentov, štátnych príslušníkov iných členských štátov, byť považovaný za
            usadených – Neprípustnosť
      (Článok 12 ES)
      2.     Prejudiciálne otázky – Výklad – Časová účinnosť rozsudkov o výklade – Retroaktívny účinok – Obmedzenie Súdnym dvorom – Podmienky
            – Význam finančných dôsledkov rozsudku pre dotknutý členský štát – Nerozhodujúce kritérium
      (Článok 234 ES)
      1.     Podpora, či už vo forme dotovaných pôžičiek alebo štipendií, poskytnutá študentom, ktorí sa legálne zdržujú v hostiteľskom
         členskom štáte, na pokrytie ich životných nákladov patrí do rozsahu pôsobnosti Zmluvy na účely zákazu diskriminácie upravenej
         v článku 12 prvom odseku ES.

      Toto ustanovenie sa má vykladať v tom zmysle, že mu odporuje vnútroštátna právna úprava, ktorá priznáva študentom právo na
         takúto podporu, len keď sa usadili v hostiteľskom členskom štáte, vylučujúc tak, že by štátny príslušník iného členského štátu
         mohol získať ako študent štatút usadenej osoby, aj keď sa tam tento štátny príslušník zdržiava legálne a uskutočnil podstatnú
         časť stredoškolského štúdia v hostiteľskom členskom štáte a má tak reálne spojenie so spoločnosťou tohto štátu.

      Je celkom legitímne, že členský štát poskytne takúto podporu iba študentom, ktorí preukážu istý stupeň integrácie do spoločnosti
         tohto členského štátu. Tento členský štát by však nemal od dotknutých študentov požadovať, aby mali spojenie s jeho trhom
         práce. Naproti tomu za istý stupeň integrácie možno považovať, ak sa predmetný študent počas istej doby zdržiaval v hostiteľskom
         členskom štáte.

      Uvedená právna úprava však tým, že vylučuje akúkoľvek možnosť pre štátneho príslušníka iného členského štátu získať ako študent
         štatút usadenej osoby, znemožňuje takémuto štátnemu príslušníkovi, bez ohľadu na to, aký je jeho stupeň reálnej integrácie,
         mať právo na podporu a vytvára tak prekážku tomu, aby mohol pokračovať v štúdiu za rovnakých podmienok ako študent, ktorý
         je štátnym príslušníkom tohto členského štátu a ktorý je v rovnakej situácii.

      (pozri body 48, 57 – 59, 61 – 63, body 1 – 2 výroku)
      2.     Výklad ustanovenia práva Spoločenstva, ktorý podáva Súdny dvor, sa obmedzuje na objasnenie a upresnenie jeho významu a dosahu,
         ako ho treba chápať a uplatňovať od nadobudnutia jeho účinnosti. Z toho vyplýva, že takto vykladané ustanovenie môže a má
         byť uplatňované súdom, a to aj na právne vzťahy, ktoré vznikli pred vydaním rozsudku týkajúceho sa žiadosti o výklad, ak sú
         inak splnené podmienky, ktoré umožňujú predložiť príslušnému súdu spor týkajúci sa uplatňovania tohto ustanovenia. Len výnimočne
         môže Súdny dvor pri uplatňovaní všeobecnej zásady právnej istoty zahrnutej v právnom poriadku Spoločenstva byť vedený k tomu,
         aby obmedzil možnosť všetkých oprávnených osôb odvolávať sa na ustanovenie, ktoré vyložil, s cieľom spochybniť právne vzťahy
         vzniknuté v dobrej viere. Finančné dôsledky, ktoré by mohli vyplynúť pre členský štát z rozsudku vyneseného v prejudiciálnom
         konaní, neodôvodňujú samé osebe časové obmedzenie účinkov tohto rozsudku.

      (pozri body 66 – 68, bod 3 výroku)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (veľká komora)
      z 15. marca 2005 (*)

      „Občianstvo Únie – Články 12 ES a 18 ES – Podpora poskytovaná študentom vo forme dotovanej pôžičky – Ustanovenie obmedzujúce poskytnutie takejto pôžičky študentom usadeným na vnútroštátnom území“
      Vo veci C‑209/03,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím High Court of Justice
         (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) (Spojené kráľovstvo ) z 12. februára 2003 a doručený Súdnemu
         dvoru 15. mája 2003, ktorý súvisí s konaním:

      The Queen,  na žiadosť:

      Dany Bidar,

      proti
      London Borough of Ealing,

      Secretary of State for Education and Skills,

      SÚDNY DVOR (veľká komora),
      v zložení: predseda V. Skouris, predsedovia komôr P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts (spravodajca) a A. Borg
         Barthet, sudcovia J.-P. Puissochet, R. Schintgen, N. Colneric, M. Ilešič, J. Malenovský, J. Klučka a U. Lõhmus,

      generálny advokát: L. A. Geelhoed,
      tajomník: H. von Holstein, zástupca tajomníka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 28. septembra 2004,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –       pán Bidar, v zastúpení: R. Scannell a M. Soorjoo, barristers, a J. Luqmani, solicitor,
      –       vláda Spojeného kráľovstva, v zastúpení: R. Caudwell, splnomocnená zastupkyňa, za právnej pomoci: E. Sharpston, QC, a C. Lewis,
         barrister,

      –       dánska vláda, v zastúpení: J. Molde, splnomocnený zástupca,
      –       nemecká vláda, v zastúpení: C.-D. Quassowski a A. Tiemann, splnomocnení zástupcovia,
      –       francúzska vláda, v zastúpení: G. de Bergues a C. Bergeot-Nunes, splnomocnení zástupcovia,
      –       holandská vláda, v zastúpení: C. M. Wissels a H. G. Sevenster, splnomocnené zástupkyne,
      –       rakúska vláda, v zastúpení: E. Riedl, splnomocnený zástupca,
      –       fínska vláda, v zastúpení: T. Pynnä, splnomocnená zástupkyňa,
      –       Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: N. Yerrell a M. Condou, splnomocnené zástupkyne,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 11. novembra 2004,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1       Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 12 prvého odseku ES a článku 18 ES.
      2       Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi pánom Bidarom, na jednej strane, a London Borough of Ealing a Secretary of State
         for Education and Skills (minister školstva a odborného vzdelávania), na strane druhej, týkajúceho sa odmietnutia jeho žiadosti
         o poskytnutie študentskej dotovanej pôžičky, ktorá mala pokryť jeho životné náklady.

       Právny rámec
       Právna úprava Spoločenstva
      3       Článok 12 prvý odsek ES stanovuje:
      „v rámci pôsobnosti tejto Zmluvy a bez toho, aby boli dotknuté jej osobitné ustanovenia, akákoľvek diskriminácia na základe
         štátnej príslušnosti je zakázaná.“

      4       Článok 18 ods. 1 ES znie takto:
      „Každý občan Únie má právo slobodne sa pohybovať a zdržiavať sa na území členských štátov, rešpektujúc obmedzenia a podmienky
         stanovené v tejto Zmluve a v predpisoch prijatých na ich vykonanie.“

      5       Článok 149 ES stanovuje:
      „1.      Spoločenstvo prispieva k rozvoju kvalitného vzdelávania podporovaním spolupráce medzi členskými štátmi a, ak je to potrebné,
         podporovaním a doplňovaním činnosti členských štátov pri plnom rešpektovaní ich zodpovednosti za obsah výučby a organizácie
         vzdelávacích systémov a za ich kultúrnu a jazykovú rozmanitosť.

      2.      Činnosť Spoločenstva sa zameriava na:
      –       rozvoj európskej dimenzie vo vzdelávaní, najmä výučbou a šírením jazykov členských štátov,
      –       podporu mobility študentov a učiteľov, medzi iným podporou akademického uznávania diplomov a započítaním času štúdia,
      –       podporu spolupráce medzi vzdelávacími inštitúciami,
      –       rozvoj výmeny informácií a skúseností v otázkach, ktoré sú spoločné vzdelávacím systémom členských štátov,
      –       podporu rozvoja výmeny mládeže a výmeny sociálnych a výchovno-vzdelávacích pracovníkov,
      –       podporu rozvoja diaľkového vzdelávania.
      ...
      4.      Rada s cieľom prispieť k dosiahnutiu cieľov uvedených v tomto článku:
      –       v súlade s postupom podľa článku 251 a po porade s Hospodárskym a sociálnym výborom a Výborom regiónov prijíma podporné opatrenia
         bez toho, aby zosúlaďovala zákony a iné právne predpisy členských štátov,

      –       na návrh Komisie prijíma odporúčania kvalifikovanou väčšinou.“
      6       Smernica Rady 90/364/EHS z 28. júna 1990 o práve pobytu (Ú. v. ES L 180, s. 26; Mim. vyd. 20/001, s. 3) stanovuje v článku
         1 ods. 1, že členské štáty udelia právo pobytu štátnym príslušníkom členských štátov, ktorým nevzniklo toto právo na základe
         iných ustanovení právnych predpisov Spoločenstva, ako aj ich rodinným príslušníkom, za podmienky, že majú pre seba a pre svojich
         rodinných príslušníkov uzavreté nemocenské poistenie voči všetkým rizikám v hostiteľskom členskom štáte a majú dostatočné
         finančné prostriedky, aby sa počas svojho pobytu nestali záťažou pre systém sociálnej pomoci uvedeného členského štátu.

      7       Podľa článku 3 tejto smernice právo pobytu trvá, pokiaľ oprávnené osoby spĺňajú podmienky stanovené v článku 1.
      8       Podľa siedmeho odôvodnenia smernice Rady 93/96/EHS z 29. októbra 1993 o práve študentov na pobyt (Ú. v. ES L 317, s. 59; Mim.
         vyd. 06/002, s. 250):

      „... podľa súčasného práva Spoločenstva, ustanoveného prípadovým právom Súdneho dvora, nie je podpora poskytovaná študentom
         predmetom Zmluvy [EHS] v zmysle článku 7 tejto Zmluvy [následne článok 6 Zmluvy ES, zmenený, teraz článok 12 ES].“

      9       Táto smernica stanovuje v článku 1:
      „Na účely určenia podmienok umožňujúcich výkon práva na pobyt a s cieľom zabezpečenia prístupu k odbornému vzdelaniu na nediskriminačnom
         základe pre štátnych príslušníkov členského štátu, ktorí boli prijatí na absolvovanie kurzu odborného vzdelávania v inom členskom
         štáte, členské štáty priznajú právo na pobyt každému študentovi, ktorý je štátnym príslušníkom jedného z členských štátov
         a ktorý nie je užívateľom tohto práva na základe iných ustanovení práva Spoločenstva, ako aj manželovi/manželke tohto študenta
         a ich nezaopatreným deťom, pričom študent predloží prostredníctvom vyhlásenia alebo podľa svojho uváženia inými prinajmenšom
         rovnocennými prostriedkami príslušnému vnútroštátnemu orgánu dôkaz, že má dostatok prostriedkov, a teda jeho rodina nebude
         počas pobytu s ním záťažou pre systém sociálnej pomoci daného hostiteľského štátu, a to za predpokladu, že sa študent zapísal
         na uznanú vzdelávaciu inštitúciu s hlavným cieľom absolvovať na nej kurz odborného vzdelania a že má uzavreté nemocenské poistenie
         voči všetkým rizikám v hostiteľskej krajine.“

      10     Článok 3 tejto smernice stanovuje:
      „Táto smernica nezakladá pre študentov, ktorí sú užívateľmi práva na pobyt, nijaký nárok na vyplácanie študijnej podpory zo
         strany hostiteľského štátu.“

      11     Smernice 90/364 a 93/96 boli zrušené s účinnosťou od 30. apríla 2006 smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2004/38/ES z 29. apríla
         2004 o práve občanov Únie a ich rodinných príslušníkov voľne sa pohybovať a zdržiavať sa v rámci územia členských štátov (Ú. v. EÚ
         L 229, s. 35; Mim. vyd. 05/005, s. 46), ktorá musí byť na základe svojho článku 40 prebratá členskými štátmi do 30. apríla
         2006.

       Vnútroštátna právna úprava
      12     V Anglicku a vo Walese je finančná pomoc, ktorú využívajú študenti na pokrytie životných nákladov, v súlade s Education (Student
         Support) Regulations 2001 [nariadenie z roku 2001 o štúdiu (finančnej podpore poskytovanej študentom), ďalej „Student Support
         Regulations“], poskytovaná hlavne vo forme pôžičiek.

      13     Podľa Student Support Regulations študenti, ktorým je poskytnutá pôžička, dostanú maximálne 75 % z jej výšky, zvyšných 25 %
         je poskytnutých v závislosti od finančnej situácie študenta a jeho rodičov, alebo jeho partnera. Pôžička je poskytnutá s úrokovou
         sadzbou, ktorá je viazaná na mieru inflácie, a teda je nižšia ako úroková sadzba komerčnej pôžičky. Je splatná po ukončení
         štúdia študentom pod podmienkou, že jeho príjem je vyšší ako 10 000 GBP. Ak je to tak, splatí každý rok sumu, ktorá predstavuje
         9 % z tej časti svojich príjmov, ktoré presahujú 10 000 GBP, až do splatenia celej sumy pôžičky.

      14     Podľa článku 4 Student Support Regulations môže byť žiadateľovi poskytnutá študentská pôžička na určené štúdium, ak jeho situácia
         spadá medzi prípady uvedené v prílohe 1 („Schedule 1“) Student Support Regulations.

      15     Podľa článku 1 tejto prílohy žiadateľovi môže byť poskytnutá študentská pôžička, ak sa usadil v Spojenom kráľovstve v zmysle
         Immigration Act 1971 [zákona z roku 1971 o prisťahovalectve] a ak spĺňa podmienky pobytu stanovené v článku 8 tej istej prílohy,
         a to:

      a)      má obvyklé bydlisko v Anglicku alebo vo Walese v prvý deň prvého akademického roka štúdia,
      b)      počas doby troch rokov pred týmto dňom mal obvyklé bydlisko v Spojenom kráľovstve, alebo na Ostrovoch, a
      c)      počas tejto doby troch rokov účelom jeho pobytu v Spojenom kráľovstve, alebo na Ostrovoch nebolo výhradne alebo hlavne denné
         štúdium.

      16     Pokiaľ ide o pracovníkov pohybujúcich sa v rámci Spoločenstva a ich rodinných príslušníkov, na ktorých sa vzťahuje nariadenie
         Rady (EHS) č. 1612/68 z 15. októbra 1968 o slobode pohybu pracovníkov v rámci Spoločenstva (Ú. v. ES L 257, s. 2; Mim. vyd.
         05/001, s. 15), články 4 až 6 prílohy 1 Student Support Regulations im neukladajú povinnosť usadiť sa v Spojenom kráľovstve
         a podriaďujú právo na poskytnutie študentskej pôžičky tým istým podmienkam pobytu, majúc za to, že spĺňajú požiadavku obvyklého
         pobytu stanovenú v článku 8 písm. b) uvedenej prílohy od chvíle, keď sa usadili v Európskom hospodárskom priestore.

      17     Podľa Immigration Act 1971 sa osoba usadila v Spojenom kráľovstve, ak tam obvykle býva, bez toho, že by bola nejako obmedzovaná,
         pokiaľ ide o dobu, počas ktorej sa môže zdržiavať na tomto území.

      18     Zo spisu však vyplýva, že podľa britskej právnej úpravy štátny príslušník iného členského štátu nemôže získať ako študent
         štatút osoby, ktorá sa usadila v Spojenom kráľovstve.

      19     Čo sa týka školného, Student Support Regulations stanovuje finančnú podporu poskytovanú za rovnakých podmienok štátnym príslušníkom
         Spojeného kráľovstva a štátnym príslušníkom z iných členských krajín.

       Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
      20     V auguste 1998 pán Bidar, francúzsky štátny príslušník, prišiel na územie Spojeného kráľovstva a sprevádzal svoju matku, ktorá
         sa tam mala podrobiť liečeniu. Je isté, že v Spojenom kráľovstve žalobca býval u svojej starej matky, ktorá sa oňho starala,
         a že absolvoval a dokončil stredoškolské štúdium bez toho, aby požadoval sociálnu podporu.

      21     V septembri 2001 začal štúdium ekonómie na Univerzity College London.
      22     Zatiaľ čo pán Bidar získal podporu na pokrytie školného, jeho žiadosť o finančnú podporu, ktorá mala pokryť jeho životné náklady
         vo forme študentskej pôžičky, bola zamietnutá z toho dôvodu, že sa neusadil v Spojenom kráľovstve.

      23     V odvolaní proti tomuto zamietavému rozhodnutiu žalobca v spore pred vnútroštátnym súdom tvrdí, že Student Support Regulations,
         tým, že podriaďujú poskytnutie študentskej pôžičky štátnemu príslušníkovi iného členského štátu podmienke, že tento štátny
         príslušník sa musí usadiť v Spojenom kráľovstve, zaviedli diskrimináciu, ktorá je zakázaná článkom 12 ES. Subsidiárne tvrdí,
         že ak treba pripustiť, že poskytnutie štipendia nepatrí do rozsahu pôsobnosti Zmluvy, nie je tomu tak, pokiaľ ide o žiadosť
         o podporu, ktorá má formu dotovanej pôžičky.

      24     Naopak Secretary of State for Education and Skills, orgán zodpovedný za prijatie Student Support Regulations, uvádza, že poskytnutie
         podpory na pokrytie životných nákladov, či už vo forme štipendia alebo pôžičky, nespadá do oblasti pôsobnosti článku 12 ES,
         ako to stanovil Súdny dvor vo svojich rozsudkoch z 21. júna 1988, Lair (39/86, Zb. s. 3161 ) a Brown (197/86, Zb. s. 3205).
         Aj keby takáto podpora patrila do rozsahu pôsobnosti Zmluvy, podmienky poskytnutia takejto podpory by mali byť zárukou, že
         existuje priama súvislosť medzi poberateľom tejto podpory a štátom, ktorý ju poskytuje.

      25     Vnútroštátny súd upozorňuje, že študentské pôžičky predstavujú náklady pre štát z dôvodu znížených úrokových sadzieb a prípadných
         problémov s ich splatením, pričom Secretary of State for Education and Skills tieto náklady odhadol na sumu, ktorá sa rovná
         50 % týchto pôžičiek. Priemerná pôžička poskytnutá študentovi na akademický rok 2000/2001 predstavovala 3 155 GBP. Ak by 41 713
         štátnych príslušníkov Európskej únie, ktorí študovali v Anglicku a vo Walese počas tohto roka bez toho, že by sa tam usadili,
         dostávalo študentskú pôžičku, pravdepodobné náklady pre štát by tak predstavovali 66 miliónov GBP.

      26     Podľa vnútroštátneho súdu sa na žalobcu vo veci samej nevzťahujú ustanovenia nariadenia č. 1612/68 a nemôže si uplatňovať
         žiadny nárok na poskytnutie študentskej pôžičky na základe smernice 93/96.

      27     Za týchto okolností High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) rozhodol prerušiť
         konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

      „1.      Vzhľadom na rozsudky Súdneho dvora Európskych spoločenstiev z 21. júna 1988, Lair [už citovaný] a Brown [už citovaný], vývoj
         práva Európskej únie, vrátane prijatia článku 18 ES a vývoj týkajúci sa právomocí Európskej únie v oblasti vzdelávania, ostáva podpora
         na pokrytie životných nákladov týkajúca sa študentov univerzitného štúdia, ktoré je poskytovaná ako a) dotované pôžičky alebo
         b) štipendiá, aj naďalej mimo rozsah pôsobnosti Zmluvy ES pre účely článku 12 ES a zákazu diskriminácie na základe štátnej
         príslušnosti?

      2.      Ak odpoveď na jednu alebo druhú časť prvej otázky bude záporná a ak podpora na pokrytie životných nákladov študentov poskytovaná
         vo forme štipendií alebo pôžičiek patrí odteraz do rozsahu pôsobnosti článku 12 ES, aké kritériá musí uplatniť vnútroštátny
         súd, aby určil, či podmienky poskytnutia takejto podpory sú založené na objektívnych dôvodoch nezávislých na štátnej príslušnosti?

      3.      Ak odpoveď na jednu alebo druhú časť prvej otázky bude záporná, možno sa odvolávať na článok 12 ES pri uplatnení nároku na
         poskytnutie podpory na pokrytie životných nákladov predtým, ako bude vydaný rozsudok Súdneho dvora v danom prípade a [ak nie],
         je potrebné urobiť výnimku pre tých, ktorí podali návrh na súd pred týmto dátumom?“

       O prejudiciálnych otázkach
       O prvej otázke
      28     Vo svojej prvej otázke sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či za aktuálneho stavu práva Spoločenstva podpora študentom, ktorí
         študujú na vysokej škole, určená na pokrytie ich životných nákladov a poskytovaná vo forme dotovanej pôžičky alebo štipendia
         sa vymyká z rozsahu pôsobnosti Zmluvy a predovšetkým článku 12 prvého odseku ES.

      29     Z rozhodnutia o podaní návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že na žalobcu vo veci samej sa nevzťahuje nariadenie
         č. 1612/68.

      30     V tomto kontexte sa vnútroštátny súd snaží zistiť, či podpory poskytované študentom na pokrytie ich životných nákladov patria
         do rozsahu pôsobnosti Zmluvy v zmysle článku 12 prvého odseku ES, podľa ktorého bez toho, aby boli dotknuté osobitné ustanovenia,
         na ktoré sa odvoláva, je zakázaná akákoľvek diskriminácia na základe štátnej príslušnosti.

      31     Pre posúdenie rozsahu pôsobnosti Zmluvy v zmysle článku 12 ES treba skúmať tento článok spolu s ustanoveniami Zmluvy o občianstve
         Únie. Poslaním Štatútu občana Únie je byť základným štatútom štátnych príslušníkov členských štátov umožňujúci tým, ktorí
         sa ocitnú v rovnakej situácii, získať bez ohľadu na ich štátnu príslušnosť a bez toho, aby tým boli dotknuté výnimky, s ktorými
         sa v tomto ohľade počíta, rovnaké právne zaobchádzanie (rozsudky z 20. septembra 2001, Grzelczyk, C‑184/99, Zb. s. I‑6193,
         body 30 a 31, a z 2. októbra 2003, Garcia Avello, C‑148/02, Zb. s. I‑11613, body 22 a 23).

      32     Podľa ustálenej judikatúry občan Únie legálne usadený na území hostiteľského členského štátu sa môže odvolávať na článok 12
         ES v každej situácii, ktorá spadá do rozsahu pôsobnosti ratione materiae práva Spoločenstva (rozsudky z 12. mája 1998, Martínez Sala, C‑85/96, Zb. s. I‑2691, bod 63, a Grzelczyk, už citovaný, bod
         32).

      33     Tieto situácie zahŕňajú predovšetkým prípady, ktoré sa týkajú uplatňovania základných slobôd zaručených Zmluvou a uplatňovania
         slobody pohybu a pobytu na území členských štátov podľa článku 18 ES (pozri rozsudky z 24. novembra 1998, Bickel a Franz,
         C‑274/96, Zb. s. I‑7637, body 15 a 16, ako aj Grzelczyk, už citovaný, bod 33, a Garcia Avello, už citovaný, bod 24).

      34     Okrem toho nič v texte Zmluvy neumožňuje domnievať sa, že študenti, ktorí sú občanmi Únie v prípade premiestnenia do iného
         členského štátu, aby tam pokračovali v štúdiu, sú zbavení práv, ktoré priznáva Zmluva občanom Únie (už citovaný rozsudok Grzelczyk,
         bod 35 ).

      35     Ako vyplýva z rozsudku z 11. júla 2002, D’Hoop (C‑224/98, Zb. s. I‑6191, body 29 až 34), štátny príslušník členského štátu,
         ktorý odíde do iného členského štátu, kde pokračuje v stredoškolskom štúdiu, využíva slobodu pohybu zaručenú článkom 18 ES.

      36     Okrem toho je potrebné upresniť, že štátny príslušník členského štátu, ktorý tak ako žalobca vo veci samej býva v inom členskom
         štáte, kde pokračuje a ukončí stredoškolské štúdium, s výnimkou skutočnosti, že nemá dostatočné finančné prostriedky alebo
         uzavreté nemocenské poistenie, využíva právo na pobyt na základe článku 18 ES a smernice 90/364.

      37     Pokiaľ ide o dávky sociálnej pomoci, Súdny dvor rozhodol v rozsudku zo 7. septembra 2004, Trojani (C‑456/02,  Zb. s. I‑7573,
         bod 43), že občan Únie, ktorý nepracuje, sa môže odvolávať na článok 12 prvý odsek ES, keď sa legálne zdržiaval v hostiteľskom
         členskom štáte počas určitej doby, alebo má povolenie k pobytu.

      38     Je pravda, že Súdny dvor v už citovaných rozsudkoch Lair a Brown (v príslušných bodoch 15 a 18) stanovil, že „za aktuálneho
         stavu vývoja práva Spoločenstva podpora poskytovaná študentom na pokrytie životných nákladov a štúdium sa v zásade vymyká
         z rozsahu pôsobnosti Zmluvy ES v zmysle jej článku 7 (následne článok 6 Zmluvy ES, zmenený, teraz článok 12 ES)“. V týchto
         rozsudkoch sa Súdny dvor domnieva, že takáto podpora patrí jednak do politiky vzdelávania, ktorá ako taká nepatrí do kompetencie
         orgánov Spoločenstva, jednak do sociálnej politiky, ktorá patrí do kompetencie členských štátov, pokiaľ nie je predmetom osobitných
         ustanovení Zmluvy EHS.

      39     Po vynesení už citovaných rozsudkov Lair a Brown však Zmluva o Európskej únii zaviedla občianstvo Únie do Zmluvy ES a pridala
         do tretej časti v hlave VIII (teraz hlave XI) kapitolu 3, ktorá sa venuje najmä všeobecnému a odbornému vzdelávaniu (už citovaný
         rozsudok Grzelczyk, bod 35).

      40     Článok 149 ods. 1 ES tak zveruje Spoločenstvu úlohu prispievať k rozvoju kvalitného vzdelávania podporou spolupráce medzi
         členskými štátmi a ak je to potrebné, podporovaním a dopĺňaním ich činnosti pri plnom rešpektovaní zodpovednosti uvedených
         štátov za obsah vzdelávania a organizáciu vzdelávacieho systému, ako aj ich kultúrnej a jazykovej rôznorodosti.

      41     Podľa odsekov 2 a 4 toho istého článku Rada môže prijať podporné opatrenia bez toho, aby zosúlaďovala zákony a iné právne
         predpisy členských štátov, ako aj odporúčania týkajúce sa najmä podpory mobility študentov a učiteľov (pozri už citovaný rozsudok
         D’Hoop, bod 32).

      42     S ohľadom na tieto skutočnosti, ktoré sa objavili po vynesení už citovaných rozsudkov Lair a Brown, je potrebné sa domnievať,
         že situácia občana Únie, ktorý sa legálne zdržiava v inom členskom štáte s cieľom získať podporu poskytovanú študentom, či
         už vo forme dotovanej pôžičky alebo štipendia a určenej na pokrytie životných nákladov, patrí do rozsahu pôsobnosti Zmluvy
         v zmysle článku 12 prvého odseku ES.

      43     Tento vývoj práva Spoločenstva je potvrdený článkom 24 smernice 2004/38, ktorý v odseku 1 stanovuje, že každý občan Únie,
         ktorý sa na základe tejto smernice zdržiava na území iného členského štátu, využíva rovnaké zaobchádzanie “v rámci pôsobnosti
         Zmluvy“. V rozsahu, v akom v ods. 2 toho istého článku zákonodarca Spoločenstva upresnil obsah odseku 1, stanovujúc, že členský
         štát, pokiaľ ide o iné osoby, ako sú pracovníci, samostatne zárobkovo činné osoby, osoby, ktoré si zachovávajú takýto štatút
         a ich rodinných príslušníkov, môže obmedziť udelenie podpory počas štúdia vo forme štipendií alebo pôžičiek študentom, ktorí
         nezískali právo trvalého pobytu, tento zákonodarca sa domnieva, že priznávanie takýchto podpôr je oblasťou, ktorá podľa uvedeného
         odseku 1 v súčasnosti patrí do rozsahu pôsobnosti Zmluvy.

      44     Takýto výklad nie je vyvrátený tvrdením jednak vlád, ktoré predložili svoje pripomienky, jednak tvrdením Komisie týkajúcim
         sa obmedzení a podmienok uvedených v článku 18 ES. Tieto vlády a Komisia poukazujú na to, že ak štatút občana Únie umožňuje
         štátnym príslušníkom členských štátov odvolávať sa na článok 12 prvý odsek ES, keď uplatňujú slobodu pohybovať sa a zdržiavať
         sa na území týchto členských štátov, ich postavenie spadá do rozsahu pôsobnosti Zmluvy v zmysle článku 12 ES iba podľa odseku
         1 článku 18 ES, s výhradou obmedzení a podmienok stanovených Zmluvou a predpismi prijatými na ich vykonanie, a to predovšetkým
         tých, ktoré sú uvedené v smernici 93/96. Teda, keď článok 3 tejto smernice vylučuje z nároku na vyplácanie štipendií na pokrytie
         životných nákladov študentov s právom pobytu, tieto štipendiá zostávajú mimo rozsah pôsobnosti Zmluvy.

      45     V tomto ohľade je potrebné uviesť, že študenti, ktorí odídu do iného členského štátu, aby tam začali a pokračovali vo vysokoškolskom
         štúdiu, a ktorí za týmto účelom majú právo na pobyt podľa smernice 93/96, nemôžu zakladať nárok na výplatu podpory na pokrytie
         životných nákladov na tejto smernici.

      46     Článok 3 smernice 93/96 nie je prekážkou, aby sa štátny príslušník členského štátu, ktorý sa podľa článku 18 ES a smernice
         90/364 legálne zdržiava na území iného členského štátu, kde chce začať alebo pokračovať vo vysokoškolskom štúdiu, odvolával
         na základnú zásadu rovnakého zaobchádzania, stanovenú v článku 12 prvom odseku ES.

      47     V kontexte sporu vo veci samej, kde právo na pobyt žiadateľa o podporu nie je spochybňované, nie sú inak právne opodstatnené
         tvrdenia niektorých vlád, podľa ktorých právo Spoločenstva dovoľuje členskému štátu stanoviť, že štátny príslušník iného členského
         štátu, ktorý žiada o sociálnu pomoc, už nespĺňa podmienky, ktorým je podriadené právo na pobyt, a prípadne prijať, pri rešpektovaní
         obmedzení stanovených právom Spoločenstva, opatrenie na vypovedanie tohto štátneho príslušníka (pozri už citované rozsudky,
         Grzelczyk, bod 42, a Trojani, bod 45).

      48     S ohľadom na predchádzajúce úvahy je potrebné odpovedať na prvú otázku tak, že podpora určená na pokrytie životných nákladov
         a poskytnutá buď vo forme dotovaných pôžičiek, alebo štipendií študentom zdržiavajúcim sa legálne na území hostiteľského členského
         štátu, patrí do rozsahu pôsobnosti Zmluvy s cieľom zakázať diskrimináciu stanovenú v článku 12 prvom odseku ES.

       O druhej otázke
      49     Vo svojej druhej otázke vnútroštátny súd chce spoznať kritériá, ktoré musí vnútroštátny súd uplatniť, aby mohol určiť, či
         podmienky priznania podpory pre pokrytie životných nákladov študentov sú založené na objektívnych dôvodoch nezávislých na
         štátnej príslušnosti.

      50     Z tohto dôvodu je najskôr potrebné skúmať, či vnútroštátna právna úprava v spore pred vnútroštátnym súdom umožňuje robiť rozdiel
         medzi študentmi, ktorí žiadajú takúto podporu, na základe ich štátnej príslušnosti.

      51     V tomto ohľade treba pripomenúť, že zásada rovnakého zaobchádzania zakazuje nielen zjavnú diskrimináciu na základe štátnej
         príslušnosti, ale aj akúkoľvek skrytú formu diskriminácie, ktorá pri uplatňovaní iných kritérií rozlišovania v konečnom dôsledku
         smeruje k rovnakému výsledku (pozri najmä rozsudky z 12. februára 1974, Sotgiu, C‑152/73, Zb. s. 153, bod 11; z 27. novembra
         1997, Meints, C‑57/96, Zb. s. I‑6689, bod 44, a z 26. júna 2001, Komisia/Taliansko, C‑212/99, Zb. s. I‑4923, bod 24).

      52     Pokiaľ ide o osoby, na ktoré sa nevzťahuje nariadenie č. 1612/68, odsek 1 prílohy 1 Student Support Regulations vyžaduje pre
         poskytnutie študentovi podpory na pokrytie životných nákladov, aby sa dotknutá osoba usadila v Spojenom kráľovstve v zmysle
         vnútroštátneho práva a aby splnila niektoré podmienky pobytu, a to podmienku, že býva v Anglicku alebo vo Walese v prvý deň
         prvého akademického roka a podmienku, že býval v Spojenom kráľovstve alebo na Ostrovoch počas doby troch rokov pred týmto
         dňom.

      53     Takéto požiadavky môžu znevýhodniť hlavne štátnych príslušníkov iných členských štátov. Podmienka požadujúca, aby sa žiadateľ
         tejto podpory usadil v Spojenom kráľovstve, ako aj podmienka, ktorá mu ukladá povinnosť pobytu na britskom území pred dobou
         štúdia, môžu byť oveľa ľahšie splnené štátnymi príslušníkmi Spojeného kráľovstva.

      54     Takýto rozdiel v zaobchádzaní možno ospravedlniť, len ak sa opiera o objektívne dôvody nezávislé na štátnej príslušnosti dotknutých
         osôb a primerané cieľu legitímne sledovanému vnútroštátnym právom (pozri už citované rozsudky, Bickel a Franz, bod 27; D’Hoop,
         bod 36, a Garcia Avello, bod 31).

      55     Podľa vlády Spojeného kráľovstva je legitímne, že členský štát sa chce uistiť, že príspevok rodičov alebo študentov z titulu
         výberu daní je alebo bude dostatočný pre odôvodnenie poskytnutia dotovaných pôžičiek. Je taktiež legitímne požadovať, aby
         existovalo reálne spojenie medzi študentom žiadajúcim o podporu na pokrytie životných nákladov a trhom práce v hostiteľskom
         členskom štáte.

      56     V tomto ohľade treba uviesť, že hoci sú členské štáty vyzvané preukázať v organizácii a uplatňovaní ich systému sociálnej
         pomoci určitú finančnú solidaritu so štátnymi príslušníkmi iných členských štátov (pozri rozsudok Grzelczyk, bod 44), je dovolené
         každému členskému štátu dozerať, aby sa poskytovanie podpory na pokrytie životných nákladov študentom z iných členských štátov
         nestalo nerozumnou záťažou, ktorá by mohla mať následky na celkovú úroveň podpory poskytovanej týmto štátom.

      57     Pokiaľ ide o podporu na pokrytie životných nákladov študentov, je legitímne, že členský štát poskytne takúto podporu iba študentom,
         ktorí preukážu istý stupeň integrácie do spoločnosti tohto členského štátu.

      58     V tomto kontexte by však členský štát nemal od dotknutých študentov požadovať, aby mali spojenie s jeho trhom práce. Teda,
         ak vedomosti získané študentom počas vysokoškolského štúdia ho nepredurčujú k tomu, aby sa stal súčasťou presne zemepisne
         určeného trhu práce, situácia študenta, ktorý žiada podporu na pokrytie životných nákladov, nie je porovnateľná so situáciou
         žiadateľa o príspevok poskytovaný mladým ľuďom, ktorí hľadajú prvé zamestnanie, alebo príspevok pri hľadaní zamestnania (pozri
         v tomto ohľade rozsudky D’Hoop, už citovaný, bod 38, a z 23. marca 2004, Collins, C‑138/02,  Zb. s. I‑2703, bod 67).

      59     Naproti tomu za istý stupeň integrácie možno považovať, ak sa predmetný študent počas istej doby zdržiaval v hostiteľskom
         členskom štáte.

      60     Pokiaľ ide o vnútroštátnu právnu úpravu, akou je Student Support Regulations, treba konštatovať, že záruka dostatočnej integrácie
         do spoločnosti v hostiteľskom členskom štáte vyplýva z podmienok, ktoré požadujú predchádzajúci pobyt na území tohto členského
         štátu, v danom prípade tri roky pobytu požadované britskými právnymi predpismi vo veci samej.

      61     Doplňujúca podmienka, podľa ktorej študenti majú nárok na podporu na pokrytie životných nákladov len vtedy, keď sa usadili
         v hostiteľskom členskom štáte, môže taktiež ako podmienka, ktorá je spomenutá v predchádzajúcom bode a ktorá požaduje pobyt
         v trvaní troch rokov, zodpovedať legitímnemu cieľu, a to preukázaniu istého stupňa integrácie žiadateľa do spoločnosti v tomto
         členskom štáte. Je isté, že predmetná právna úprava vo veci samej vylučuje akúkoľvek možnosť pre štátneho príslušníka iného
         členského štátu získať ako študent štatút usadenej osoby. Táto právna úprava teda neumožňuje takémuto štátnemu príslušníkovi
         splniť vyššie uvedenú podmienku bez ohľadu na to, aký je jeho stupeň reálnej integrácie do spoločnosti v hostiteľskom členskom
         štáte, a následne mať právo na podporu na pokrytie životných nákladov. Takéto zaobchádzanie teda nemožno pokladať za odôvodnené
         legitímnym cieľom, ktorý má táto právna úprava zaručiť.

      62     Takéto zaobchádzanie teda vytvára prekážku pre to, aby študent, štátny príslušník iného členského štátu, ktorý sa legálne
         zdržiava a uskutočnil podstatnú časť stredoškolského štúdia v hostiteľskom členskom štáte a ktorý tak má reálne spojenie so
         spoločnosťou v tomto členskom štáte, mohol pokračovať v štúdiu za rovnakých podmienok ako študent, ktorý je štátnym príslušníkom
         tohto členského štátu a ktorý je v rovnakej situácii.

      63     Z týchto dôvodov je potrebné odpovedať na druhú otázku tak, že článok 12 prvý odsek ES má byť vykladaný v tom zmysle, že mu
         odporuje vnútroštátna právna úprava, ktorá priznáva študentom právo na podporu na pokrytie životných nákladov, len keď sa
         usadili v hostiteľskom členskom štáte, vylučujúc tak, že by štátny príslušník iného členského štátu mohol získať ako študent
         štatút usadenej osoby, aj keď sa tam tento štátny príslušník zdržiava legálne a uskutočnil podstatnú časť stredoškolského
         štúdia v hostiteľskom členskom štáte a má tak reálne spojenie so spoločnosťou tohto štátu.

       O tretej otázke
      64     Vo svojej tretej otázke sa vnútroštátny súd pýta Súdneho dvora, v prípade, že tento rozhodne, že podpora poskytovaná na pokrytie
         životných nákladov študentov patrí do rozsahu pôsobnosti Zmluvy v zmysle článku 12 prvého odseku ES, či účinky tohto rozsudku
         majú byť časovo obmedzené.

      65     Vláda Spojeného kráľovstva, nemecká a rakúska vláda požadujú, aby Súdny dvor za tohto istého predpokladu obmedzil časové účinky
         svojho rozsudku, s výnimkou konaní začatých pred dátumom vyhlásenia tohto rozsudku. Na podporu ich žiadosti uvádzajú predovšetkým
         finančné dôsledky, na ktoré poukazuje vnútroštátny súd.

      66     Je potrebné pripomenúť, že výklad ustanovenia práva Spoločenstva, ktoré podáva Súdny dvor, sa obmedzuje na objasnenie a upresnenie
         jeho významu a dosahu, ako ho treba chápať a uplatňovať od nadobudnutia účinnosti. Z toho vyplýva, že takto vykladané ustanovenie
         môže a má byť uplatňované súdom, a to aj na právne vzťahy, ktoré vznikli pred vydaním rozsudku týkajúceho sa žiadosti o výklad,
         ak sú splnené podmienky, ktoré umožňujú predložiť príslušnému súdu spor týkajúci sa uplatňovania tohto ustanovenia (pozri
         rozsudky z 27. marca 1980, Denkavit italiana, 61/79, Zb. s. 1205, bod 16, a z 2. februára 1988, Blaizot, 24/86, Zb. s. 379,
         bod 27).

      67     Len výnimočne môže Súdny dvor pri uplatňovaní všeobecnej zásady právnej istoty zahrnutej v právnom poriadku Spoločenstva byť
         vedený k tomu, aby obmedzil možnosť všetkých oprávnených osôb odvolávať sa na ustanovenie, ktoré vyložil, s cieľom spochybniť
         právne vzťahy vzniknuté v dobrej viere (pozri rozsudky Blaizot, už citovaný, bod 28; zo 16. júla 1992, Legros a i., C‑163/90,
         Zb. s. I‑4625, bod 30, a zo 4. mája 1999, Sürül, C‑262/96, Zb. s. I‑2685, bod 108).

      68     Okrem toho z ustálenej judikatúry vyplýva, že finančné dôsledky, ktoré by mohli vyplynúť pre členský štát z rozsudku vyneseného
         v prejudiciálnom konaní, neodôvodňujú samé osebe časové obmedzenie účinkov tohto rozsudku (pozri najmä už citovaný rozsudok
         Grzelczyk, bod 52).

      69     Súdny dvor sa len výnimočne, za presne stanovených okolností, uchyľuje k takémuto riešeniu, a to jednak, keď existovalo riziko
         vážnych ekonomických dôsledkov, predovšetkým vzhľadom na veľký počet právnych vzťahov, ktoré vznikli v dobrej viere na základe
         platnej právnej úpravy, jednak keď sa zdalo, že jednotlivci a vnútroštátne úrady boli nabádaní k správaniu, ktoré nie je v súlade
         s právnou úpravou Spoločenstva z dôvodu vážnej a objektívnej neistoty o dosahu ustanovení Spoločenstva a neistoty, ku ktorej
         prípadne prispelo i správanie iných členských štátov alebo Komisie (pozri už citovaný rozsudok Grzelczyk, bod 53).

      70     V danom prípade stačí konštatovať, že skutočnosti predložené vládou Spojeného kráľovstva, ako aj nemeckou a rakúskou vládou
         nemôžu podporiť ich tvrdenie, podľa ktorého tento rozsudok by mohol mať závažné finančné následky pre členské štáty, keby
         jeho účinky neboli časovo obmedzené. Číselné údaje, na ktoré sa odvolávali tieto vlády, sa totiž týkajú prípadov, ktoré nie
         sú podobné prípadu, ktorý je predmetom sporu vo veci samej.

      71     Na tretiu otázku teda treba odpovedať tak, že nie je potrebné obmedziť časové účinky tohto rozsudku.
       O trovách
      72     Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (veľká komora) rozhodol takto:
      1.      Podpora určená na pokrytie životných nákladov a poskytnutá buď vo forme dotovaných pôžičiek alebo štipendií študentom legálne
            sa zdržiavajúcim v hostiteľskom členskom štáte patrí do rozsahu pôsobnosti Zmluvy ES na účely zákazu diskriminácie stanoveného
            v článku 12 prvom odseku ES.
      2.      Článok 12 prvý odsek ES má byť vykladaný v tom zmysle, že mu odporuje vnútroštátna právna úprava, ktorá priznáva študentom
            právo na podporu na pokrytie životných nákladov, len keď sa usadili v hostiteľskom členskom štáte, vylučujúc tak, že by štátny
            príslušník iného členského štátu mohol získať ako študent štatút usadenej osoby, aj keď sa tam tento štátny príslušník zdržiava
            legálne a uskutočnil podstatnú časť stredoškolského štúdia v hostiteľskom členskom štáte a má tak reálne spojenie so spoločnosťou
            tohto štátu.
      3.      Nie je potrebné časovo obmedziť účinky tohto rozsudku.
      Podpisy
      * Jazyk konania: angličtina.