title: Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 18. novembra 2010.#Európska komisia proti Írsku.#Nesplnenie povinnosti členským štátom - Smernica 2004/18/ES - Zadávacie konanie - Zadanie verejnej zákazky na tlmočnícke a prekladateľské služby - Služby patriace do prílohy II B uvedenej smernice - Služby, ktoré nepodliehajú všetkým požiadavkám tejto smernice - Váha kritérií pre zadanie zákazky určená po predložení ponúk - Zmena váhy po úvodnom preskúmaní predložených ponúk - Dodržiavanie zásady rovnosti zaobchádzania a povinnosti transparentnosti.#Vec C-226/09.

text:
      Vec C‑226/09
      Európska komisia
      proti
      Írsku
      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Smernica 2004/18/ES – Zadávacie konanie – Zadanie verejnej zákazky na tlmočnícke a prekladateľské služby – Služby patriace do prílohy II B uvedenej smernice – Služby, ktoré nepodliehajú všetkým požiadavkám tejto smernice – Váha kritérií na zadanie zákazky určená po predložení ponúk – Zmena váhy po úvodnom preskúmaní predložených ponúk – Dodržiavanie zásady rovnosti zaobchádzania a povinnosti transparentnosti“
      Abstrakt rozsudku
      1.        Aproximácia právnych predpisov – Postupy zadávania verejných zákaziek na práce, verejných zákaziek na dodávku tovaru a verejných
            zákaziek na služby – Služby patriace do prílohy II B smernice 2004/18
      (Články 49 ZFEÚ a 56 ZFEÚ; smernica Európskeho parlamentu a Rady 2004/18, články 21, 23 a článok 35 ods. 4 a príloha II B)
      2.        Aproximácia právnych predpisov – Postupy zadávania verejných zákaziek na práce, verejných zákaziek na dodávku tovaru a verejných
            zákaziek na služby – Služby patriace do prílohy II B smernice 2004/18
      (Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2004/18, článok 53)
      3.        Aproximácia právnych predpisov – Postupy zadávania verejných zákaziek na práce, verejných zákaziek na dodávku tovaru a verejných
            zákaziek na služby – Služby patriace do prílohy II B smernice 2004/18
      (Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2004/18, články 21, 23 a článok 35 ods. 4 a príloha II B)
      1.        Aj keď sa na verejných obstarávateľov, ktorí zadajú verejné zákazky patriace do prílohy II B smernice 2004/18 o koordinácii
         postupov zadávania verejných zákaziek na práce, verejných zákaziek na dodávku tovaru a verejných zákaziek na služby, nevzťahujú
         pravidlá vyplývajúce zo smernice a týkajúce sa povinnosti vytvorenia súťažného prostredia zverejnením predchádzajúceho oznámenia,
         sú podriadení základným pravidlám práva Únie a najmä zásadám zakotveným v zmluve o FEÚ v súvislosti s právom usadiť sa a slobodným
         poskytovaním služieb.

      Režim upravený normotvorcom Únie pre verejné zákazky patriace do prílohy II B smernice nemožno vykladať tak, že znemožňuje
         uplatnenie zásad vyplývajúcich z článkov 49 ZFEÚ a 56 ZFEÚ za predpokladu, že takéto zákazky predstavujú nepochybný cezhraničný
         záujem, a teda aj uplatnenie povinností zameraných na zabezpečenie transparentnosti zadávacích konaní a rovnosti zaobchádzania
         s uchádzačmi.

      (pozri body 29, 31)
      2.        Aj keď povinnosť uviesť relatívnu váhu každého kritéria na zadanie zákazky v štádiu uverejnenia oznámenia o vyhlásení zadávacieho
         konania, ako to stanovuje článok 53 ods. 2 smernice 2004/18 o koordinácii postupov zadávania verejných zákaziek na práce,
         verejných zákaziek na dodávku tovaru a verejných zákaziek na služby, zodpovedá požiadavke zabezpečenia dodržiavania zásady
         rovnosti zaobchádzania a z nej vyplývajúcej povinnosti transparentnosti, nie je odôvodnené dospieť k záveru, že z rozsahu
         uvedenej zásady a povinnosti v prípade neexistencie osobitného ustanovenia smernice v tomto zmysle vyplýva požiadavka, aby
         v rámci verejných zákaziek, na ktoré sa nevzťahuje ustanovenie, akým je článok 53 tejto smernice, bola relatívna váha kritérií
         použitých verejným obstarávateľom vopred určená a oznámená potenciálnym uchádzačom, keď sú vyzvaní na predloženie svojich
         ponúk. Uvedenie váhy kritérií na zadanie zákazky v prípade verejnej zákazky, na ktorú sa nevzťahuje ustanovenie, akým je článok 53
         ods. 2, nie je povinnosťou verejného obstarávateľa.

      (pozri bod 43)
      3.        Zo zásady rovnosti zaobchádzania a zásady transparentnosti zadávacích konaní vyplýva pre verejných obstarávateľov povinnosť
         dodržiavať počas celého konania rovnaký výklad kritérií na zadanie zákazky. Pokiaľ ide o samotné kritériá na zadanie zákazky,
         je potrebné ešte dôraznejšie uznať, že nemôžu byť v priebehu zadávacieho konania predmetom nijakej zmeny.

      Preto členský štát, ktorý tým, že zmenil váhu kritérií na zadanie zákazky na tlmočnícke a prekladateľské služby po úvodnom
         preskúmaní predložených ponúk uvedených v prílohe II B smernice 2004/15 o koordinácii postupov zadávania verejných zákaziek
         na práce, verejných zákaziek na dodávku tovaru a verejných zákaziek na služby, si nesplnil povinnosti, ktoré mu vyplývajú
         zo zásady rovnosti zaobchádzania a z nej plynúcej povinnosti transparentnosti.

      (pozri body 59, 60, 66)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (štvrtá komora)
      z 18. novembra 2010 (*)

      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Smernica 2004/18/ES – Zadávacie konanie – Zadanie verejnej zákazky na tlmočnícke a prekladateľské služby – Služby patriace do prílohy II B uvedenej smernice – Služby, ktoré nepodliehajú všetkým požiadavkám tejto smernice – Váha kritérií na zadanie zákazky určená po predložení ponúk – Zmena váhy po úvodnom preskúmaní predložených ponúk – Dodržiavanie zásady rovnosti zaobchádzania a povinnosti transparentnosti“
      Vo veci C‑226/09,
      ktorej predmetom je žaloba o nesplnenie povinnosti podľa článku 226 ES, podaná 19. júna 2009,
      Európska komisia, v zastúpení: M. Konstantinidis a A.‑A. Gilly, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      žalobkyňa,
      proti
      Írsku, v zastúpení: D. O’Hagan, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci A. M. Collins, SC, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      žalovanému,
      SÚDNY DVOR (štvrtá komora),
      v zložení: predseda štvrtej komory J.‑C. Bonichot, sudcovia K. Schiemann, L. Bay Larsen (spravodajca), C. Toader a A. Prechal,
      generálny advokát: P. Mengozzi,
      tajomník: A. Calot Escobar,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 29. júna 2010,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Vo svojej žalobe Komisia Európskych spoločenstiev navrhuje, aby Súdny dvor určil, že Írsko si tým, že určilo váhu kritérií
         na zadanie zákazky na tlmočnícke a prekladateľské služby po uplynutí lehoty na predloženie ponúk a tým, že túto váhu zmenilo
         po úvodnom preskúmaní predložených ponúk, nesplnilo svoje povinnosti, ktoré mu vyplývajú zo zásady rovnosti zaobchádzania
         a zásady transparentnosti, tak ako ich vykladá Súdny dvor Európskej únie.

       Právny rámec
      2        Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2004/18/ES z 31. marca 2004 o koordinácii postupov zadávania verejných zákaziek na práce,
         verejných zákaziek na dodávku tovaru a verejných zákaziek na služby (Ú. v. EÚ L 134, s. 114; Mim. vyd. 06/007, s. 132, ďalej
         len „smernica“) stanovuje v hlave II kapitole III pre verejné zákazky na služby prístup „na dvoch úrovniach“.

      3        Podľa článku 20 smernice sa zákazky, ktorých predmetom sú služby uvedené v jej prílohe II A, zadávajú v súlade s článkami
         23 až 55 tejto smernice.

      4        Tieto články uvádzajú osobitné pravidlá týkajúce sa špecifikácií a zadávacích podkladov (články 23 až 27), pravidlá týkajúce
         sa konaní (články 28 až 34), pravidlá uverejňovania oznámení a transparentnosti (články 35 až 43) a pravidlá týkajúce sa priebehu
         konania (články 44 až 55).

      5        Naopak v zmysle článku 21 smernice „na zákazky, ktorých predmetom sú služby uvedené v prílohe II B, sa vzťahujú len článok
         23 a článok 35 ods. 4“.

      6        Keďže tlmočnícke a prekladateľské služby sa nenachádzajú v prílohe II A smernice, spadajú do kategórie 27 nazvanej „Ostatné
         služby“ v prílohe II B smernice.

      7        Článok 23 smernice upravuje pravidlá týkajúce sa technických špecifikácií, ktoré sa majú uviesť v dokumentácii k zadávaciemu
         konaniu.

      8        Článok 35 ods. 4 smernice stanovuje, že po zadaní zákazky verejní obstarávatelia, ktorí verejnú zákazku zadali, pošlú Komisii
         oznámenie o výsledkoch zadávacieho konania.

      9        Podľa článku 37 smernice:

      „Verejní obstarávatelia môžu podľa článku 36 uverejňovať oznámenia o verejných zákazkách, ktoré nepodliehajú požiadavke na
         uverejnenie ustanovenej v tejto smernici.“

      10      Článok 53 smernice, ktorý sa nazýva „Kritériá pre zadanie zákazky“ a ktorý sa neuplatňuje na verejné zákazky spadajúce do
         prílohy II B smernice, vo svojom odseku 2 stanovuje:

      „Bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia tretieho pododseku v prípade [zadania zákazky na základe ekonomicky najvýhodnejšej
         ponuky] verejný obstarávateľ v oznámení o vyhlásení zadávacieho konania alebo v zadávacích podkladoch… presne určí relatívne
         váhy, ktoré priradí každému z kritérií zvolených na určenie ekonomicky najvýhodnejšej ponuky.

      …
      Ak podľa názoru verejného obstarávateľa nie je možné z preukázateľných dôvodov stanoviť váhy, verejný obstarávateľ uvedie
         v oznámení o vyhlásení zadávacieho konania alebo v zadávacích podkladoch… kritériá v klesajúcom poradí podľa významu.“

       Skutkové okolnosti a konanie pred podaním žaloby
      11      Dňa 16. mája 2006 uverejnilo ministerstvo spravodlivosti, rovnosti a reformy írskeho práva (ďalej len „verejný obstarávateľ“)
         v Úradnom vestníku Európskej únie (Ú. v. EÚ S 92) pod číslom 2006/S 92‑098663 oznámenie o vyhlásení zadávacieho konania na prekladateľské a tlmočnícke služby
         pre viaceré úrady príslušné pre otázky týkajúce sa azylu (ďalej len „sporná verejná zákazka“).

      12      V tomto oznámení bolo v bode IV.2.1 uvedené, že bude vybraná ekonomicky najvýhodnejšia ponuka, a to na základe týchto siedmich
         kritérií:

      „1.      Úplnosť predloženej dokumentácie.
      2.      Vyhlásenie o schopnosti splniť požiadavky.
      3.      Počet častí [verejná zákazka bola rozdelená na viacero častí], služieb a jazykov.
      4.      Kvalifikácie a pracovné skúsenosti v príslušnej oblasti.
      5.      Cena.
      6.      Vhodnosť navrhovaných podmienok.
      7.      Referenčné miesta.“
      13      V bode VI.3 uvedeného oznámenia bolo upresnené, že uvádzané kritériá nie sú uvedené v klesajúcom poradí podľa významu.

      14      Vo výzve na predloženie ponuky boli uvedené kritériá prezentované rovnakým spôsobom a označené číslami 1 až 7. Tento dokument
         však na rozdiel od oznámenia o vyhlásení zadávacieho konania výslovne neuvádzal, že kritériá nie sú uvedené v klesajúcom poradí
         podľa významu.

      15      Relatívna váha každého zo siedmich kritérií vybraných na určenie ekonomicky najvýhodnejšej ponuky z hľadiska verejného obstarávateľa
         teda nebola upresnená ani v oznámení o vyhlásení zadávacieho konania, ani vo výzve na predloženie ponuky. V uvedených dokumentoch
         nebolo uvedené ani to, či sa váha týchto kritérií určí neskôr.

      16      Pred skončením stanovenej lehoty 9. júna 2006, predložilo ponuky 12 spoločností, z ktorých tri boli spoločnosti so sídlom
         mimo územia Írska.

      17      V rovnaký deň členovia hodnotiacej komisie dostali prehľad váh na účely posúdenia, v ktorom sa odporúčalo uplatnenie nasledujúcich
         relatívnych váh na sedem dotknutých kritérií:

      „1.      Úplnosť predloženej dokumentácie: 0 %.
      2.      Vyhlásenie o schopnosti splniť požiadavky: 7 %.
      3.      Počet častí, služieb a jazykov: 25 %.
      4.      Kvalifikácie a pracovné skúsenosti v príslušnej oblasti: 30 %.
      5.      Cena: 20 %.
      6.      Vhodnosť navrhovaných podmienok: 10 %.
      7.      Referenčné miesta: 8 %.“
      18      Tento prehľad váh na účely posúdenia mal umožniť každému členovi hodnotiacej komisie na individuálnej báze predbežne preskúmať
         predložené ponuky.

      19      Po tom, ako jeden v členov hodnotiacej komisie preskúmal vyššie uvedeným spôsobom časť ponúk, zaslal 13. júna 2006 osobe pracujúcej
         pre verejného obstarávateľa, ktorá vypracovala prehľad váh na účely posúdenia a zaslala predložené ponuky hodnotiacej komisii,
         e-mail, v ktorom navrhoval zmenu váh pridelených kritériám na zadanie zákazky.

      20      Hodnotiaca komisia na svojom prvom zasadnutí 22. júna 2006 rozhodla pred kolektívnym preskúmaním jednotlivých predložených
         ponúk o zmene relatívnej váhy kritérií tak, že váhu pridelenú kritériu uvedenému pod č. 4 znížila na 25 % (predtým bola stanovená
         na 30 %) a váhu pridelenú kritériu uvedenému pod č. 6 zvýšila na 15 % (predtým bola stanovená na 10 %). Váha ostatných kritérií
         zostala nezmenená.

      21      Uvedená komisia následne posúdila ponuky a zadala verejnú zákazku, uplatňujúc novú relatívnu váhu siedmich kritérií, ktorú
         práve schválila.

      22      V nadväznosti na sťažnosť pristúpila Komisia v máji 2007 k výmene korešpondencie s Írskom.

      23      Komisia dospela k záveru, najmä s ohľadom na odpovede Írska jednak na výzvu zo 17. októbra 2007 a jednak na odôvodnené stanovisko
         z 18. septembra 2008, že sporné zadávacie konanie sa uskutočnilo v rozpore so zásadou rovnosti zaobchádzania a s povinnosťou
         transparentnosti, ktorá z nej vyplýva, a z toho dôvodu podala túto žalobu.

       O žalobe
      24      Na úvod je potrebné konštatovať, že žiaden z účastníkov konania nespochybňuje, že sporná verejná zákazka spadá do pôsobnosti
         smernice a že dotknuté tlmočnícke a prekladateľské služby patria do skupiny neprioritných služieb uvedených v prílohe II B
         tejto smernice.

      25      Je potrebné pripomenúť, že podľa článku 21 smernice „na zákazky, ktorých predmetom sú služby uvedené v prílohe II B, sa vzťahujú
         len článok 23 a článok 35 ods. 4“.

      26      Z článkov 21, 23 a článku 35 ods. 4 smernice chápaných v ich vzájomných súvislostiach vyplýva, že ak sa verejné zákazky týkajú
         služieb patriacich do prílohy II B, ako je to v prejednávanej veci, sú verejní obstarávatelia povinní rešpektovať len technické
         špecifikácie a odoslať Komisii oznámenie o výsledkoch príslušného zadávacieho konania.

      27      Naopak ostatné pravidlá týkajúce sa koordinácie konaní, ktoré sú stanovené touto smernicou, najmä pravidlá týkajúce sa povinnosti
         vytvorenia súťažného prostredia zverejnením predchádzajúceho oznámenia a pravidlá uvedené v článku 53 smernice o kritériách
         na zadanie zákazky, sa na tieto zákazky nevzťahujú.

      28      Pokiaľ totiž ide o služby patriace do prílohy II B smernice, ako vyplýva z odôvodnenia č. 19 smernice, jej úplne uplatňovanie
         sa musí na prechodné obdobie obmedziť na verejné zákazky, pri ktorých jej ustanovenia umožnia využitie úplného potenciálu
         pre nárast cezhraničného obchodu.

      29      Aj keď na verejných obstarávateľov, ktorí zadajú verejné zákazky patriace do uvedenej prílohy II B, sa nevzťahujú pravidlá
         vyplývajúce zo smernice a týkajúce sa povinnosti vytvorenia súťažného prostredia zverejnením predchádzajúceho oznámenia, sú
         podriadení základným pravidlám práva Únie a najmä zásadám zakotveným v ZFEÚ v súvislosti s právom usadiť sa a slobodným poskytovaním
         služieb (rozsudok z 13. novembra 2007, Komisia/Írsko, C‑507/03, Zb. s. I‑9777, bod 26).

      30      Podľa ustálenej judikatúry má koordinácia zadávacích konaní na úrovni Únie za cieľ odstrániť prekážky voľného pohybu tovarov
         a služieb a tým chrániť záujmy hospodárskych subjektov so sídlom v inom členskom štáte (rozsudok Komisia/Írsko, už citovaný,
         bod 27 a citovaná judikatúra).

      31      Z toho vyplýva, že režim upravený normotvorcom Únie pre verejné zákazky patriace do prílohy II B smernice nemožno vykladať
         tak, že znemožňuje uplatnenie zásad vyplývajúcich z článkov 49 ZFEÚ a 56 ZFEÚ za predpokladu, že takéto zákazky predstavujú
         nepochybný cezhraničný záujem (pozri v tomto zmysle rozsudok Komisia/Írsko, už citovaný, bod 29), a teda aj uplatnenie povinností
         zameraných na zabezpečenie transparentnosti zadávacích konaní a rovnosti zaobchádzania s uchádzačmi (pozri v tomto zmysle
         rozsudok z 13. apríla 2010, Wall, C‑91/08, Zb. s. I‑2815, bod 37).

      32      Povinnosť transparentnosti sa vzťahuje na prípad, v ktorom dotknutá verejná zákazka na služby môže vzbudiť záujem podniku
         nachádzajúceho sa v inom členskom štáte, ako v ktorom je táto zákazka zadávaná (pozri v tomto zmysle rozsudok Komisia/Írsko,
         už citovaný, bod 29).

      33      Skutočnosť, že v prejednávanej veci mohli mať o spornú verejnú zákazku záujem podniky nachádzajúce sa v inom členskom štáte,
         ako je Írsko, vyplýva tak z oznámenia o vyhlásení tohto zadávacieho konania v Úradnom vestníku Európskej únie, ako aj zo skutočnosti, že traja uchádzači boli podniky so sídlom v inom členskom štáte, ako je Írsko (pozri v tomto zmysle
         rozsudok Wall, už citovaný, bod 35).

      34      Práve vo svetle týchto skutočností je potrebné preskúmať dôvodnosť dvoch výhrad Komisie, ktoré sa netýkajú ani jedného z dvoch
         ustanovení smernice, podľa ktorých sa zadanie verejnej zákazky patriacej do prílohy II B tejto smernice má uskutočniť, teda
         ani článku 23, ani článku 35 ods. 4 uvedenej smernice, ale sú založené na dvoch požiadavkách vyplývajúcich z primárneho práva
         Únie, a to na dodržiavaní zásady rovnosti zaobchádzania a z nej vyplývajúcej povinnosti transparentnosti.

       O prvej výhrade založenej na skutočnosti, že váha kritérií na zadanie zákazky bola určená po uplynutí lehoty na predloženie
            ponúk
       Argumentácia účastníkov konania
      35      Komisia tvrdí, že Írsko porušilo zásadu rovnosti zaobchádzania a zásadu transparentnosti tým, že relatívnu váhu siedmich kritérií
         na zadanie spornej zákazky určilo až po uplynutí lehoty na predloženie ponúk.

      36      Domnieva sa, že toto oneskorené určenie váh výrazne zmenilo relatívny význam kritérií v porovnaní s významom kritérií uverejnených
         na začiatku a s významom, ktorý uchádzači mohli rozumne očakávať vzhľadom na zadávacie podklady.

      37      V tejto súvislosti Írsko na úvod upresňuje, že na rozdiel od tvrdenia Komisie v návrhu na začatie konania verejný obstarávateľ
         pred predložením ponúk implicitne ani explicitne nevyhlásil, že kritériá na zadanie zákazky uvedené v oznámení o vyhlásení
         zadávacieho konania a vo výzve na predloženie ponuky sú uvedené v klesajúcom poradí podľa významu.

      38      Naopak v oznámení o vyhlásení zadávacieho konania bolo uvedené, že kritériá na zadanie zákazky nie sú uvedené v klesajúcom
         poradí podľa významu a verejný obstarávateľ následne neuviedol nič, z čoho by bolo možné vyvodiť, že tento prístup sa zmenil.

      39      Okrem toho aj keď Írsko pripúšťa, že hodnotiaca Komisia určená verejným obstarávateľom stanovila relatívnu váhu kritérií po
         uplynutí lehoty na predloženie ponúk, namieta proti tvrdeniu, že týmto stanovením váhy jednotlivých kritérií bola porušená
         zásada rovnosti zaobchádzania a zásada transparentnosti.

       Posúdenie Súdnym dvorom
      40      Na úvod je potrebné konštatovať, že zo skutočnosti, že Írsko požiadalo o uverejnenie oznámenia o vyhlásení dotknutého zadávacieho
         konania v Úradnom vestníku Európskej únie, ako to umožňuje článok 36 smernice, nevyplýva povinnosť tohto členského štátu zadať spornú verejnú zákazku podľa článkov
         tejto smernice, ktoré sa uplatňujú na verejné zákazky patriace do jej prílohy II A (pozri v tomto zmysle analogicky v súvislosti
         s verejnými zákazkami, ktoré nespadajú do pôsobnosti smernice, rozsudok z 22. septembra 1988, Komisia/Írsko, 45/87, Zb. s. 4929,
         body 9 a 10).

      41      Aby bolo možné pripustiť dôvodnosť prvej výhrady, bolo by nevyhnutné, aby sa osobitné pravidlo týkajúce sa predchádzajúceho
         pridelenia váh kritériám na zadanie zákazky spadajúcej do prílohy II A smernice mohlo pokladať za priamy dôsledok toho, že
         verejní obstarávatelia sú povinní dodržiavať zásadu rovnosti zaobchádzania a povinnosť transparentnosti, ktorá z nej vyplýva.

      42      V tejto súvislosti z judikatúry týkajúcej sa verejných zákaziek, ktoré boli zadané v súlade so všetkými ustanoveniami jednotlivých
         smerníc v danej oblasti prijatých pred smernicou 2004/18, nepochybne vyplýva, že povinnosť vopred informovať uchádzačov o kritériách
         na zadanie zákazky a ak je to možné o ich relatívnej váhe, má za cieľ zabezpečiť dodržiavanie zásady rovnosti zaobchádzania
         a zásady transparentnosti (pozri najmä rozsudky z 12. decembra 2002, Universale-Bau a i., C‑470/99, Zb. s. I‑11617, bod 98,
         ako aj z 24. novembra 2005, ATI EAC e Viaggi di Maio a i., C‑331/04, Zb. s. I‑10109, body 22 až 24).

      43      Aj keď povinnosť uviesť relatívnu váhu každého kritéria na zadanie zákazky v štádiu uverejnenia oznámenia o vyhlásení zadávacieho
         konania, ako to v súčasnosti stanovuje článok 53 ods. 2 smernice, zodpovedá požiadavke zabezpečenia dodržiavania zásady rovnosti
         zaobchádzania a z nej vyplývajúcej povinnosti transparentnosti, nie je odôvodnené dospieť k záveru, že z rozsahu uvedenej
         zásady a povinnosti v prípade neexistencie osobitného ustanovenia smernice v tomto zmysle vyplýva požiadavka, aby v rámci
         verejných zákaziek, na ktoré sa nevzťahuje ustanovenie, akým je článok 53 tejto smernice, bola relatívna váha kritérií použitých
         verejným obstarávateľom vopred určená a oznámená potenciálnym uchádzačom, keď sú vyzvaní na predloženie svojich ponúk. Ako
         totiž Súdny dvor naznačil použitím výrazu „ak je to možné“ v judikatúre citovanej v predchádzajúcom bode, uvedenie váhy kritérií
         na zadanie zákazky v prípade verejnej zákazky, na ktorú sa nevzťahuje ustanovenie, akým je článok 53 ods. 2 smernice, nie
         je povinnosťou verejného obstarávateľa.

      44      Z toho vyplýva, že Írsko, ktoré potenciálnym uchádzačom sprístupnilo pred dátumom na predloženie ponúk potrebné informácie
         o spornej verejnej zákazke, neporušilo zásadu rovnosti zaobchádzania, ani z nej vyplývajúcu povinnosť transparentnosti, keď
         určilo váhu kritérií na zadanie zákazky bez toho, aby uvedených uchádzačov s týmito váhami oboznámilo pred uplynutí lehoty
         na predloženie ponúk.

      45      Konkrétne v zadávacom konaní, ktoré je dôvodom tejto veci, verejný obstarávateľ poskytol viac informácií, ako vyžaduje smernica,
         pričom kritériá na zadanie spornej zákazky neboli v súvisiacich dokumentoch formulované tak, že by bolo možné konštatovať
         rozdiel v zaobchádzaní na úkor podnikov, ktoré sa mohli o uvedenú zákazku zaujímať a nachádzali sa v inom členskom štáte,
         ako je Írsko.

      46      Verejný obstarávateľ tým, že určil váhu týchto kritérií, len upresnil spôsob, akým sa predložené ponuky majú posúdiť, pričom
         nijako neporušil povinnosť dodržiavať rovnaký výklad kritérií na zadanie zákazky, keďže tieto kritériá neboli uvedené v klesajúcom
         poradí podľa významu.

      47      V tejto súvislosti je potrebné poukázať na to, že skutočnosť, že kritériá na zadanie zákazky boli uvedené bez uvedenia ich
         relatívnej váhy, nevedie ani k predpokladu, že ich uvedenie bolo nevyhnutne v klesajúcom poradí podľa významu, ani k predpokladu,
         že tieto kritériá mali rovnakú váhu.

      48      Okrem toho relatívna váha kritérií na zadanie zákazky oznámená členom hodnotiacej komisie vo forme prehľadu, by jednak v prípade,
         že by ju potenciálni uchádzači poznali pri príprave ponúk, neposkytla týmto uchádzačom informácie, ktoré by mohli prípravu
         významne ovplyvniť, a jednak nepredstavovala zmenu týchto kritérií (pozri v tomto zmysle rozsudok ATI EAC e Viaggi di Maio
         a i., bod 32).

      49      Je potrebné dodať, že táto žaloba v podobe, v akej bola predložená Súdnemu dvoru, neobsahuje informácie, z ktorých by bolo
         možné vyvodiť, že relatívna váha kritérií na zadanie zákazky bola určená po otvorení obálok obsahujúcich predložené ponuky.

      50      Za týchto okolností musí byť prvá výhrada Komisie uvedená na podporu jej žaloby zamietnutá ako nedôvodná.

       O druhej výhrade založenej na zmene váhy kritérií po úvodnom preskúmaní
       Argumentácia účastníkov konania
      51      Komisia tvrdí, že Írsko tým, že po úvodnom preskúmaní predložených ponúk zmenilo relatívnu váhu kritérií na zadanie spornej
         verejnej zákazky, tak ako bola prezentovaná v prehľade váh na účely posúdenia, porušilo zásadu rovnosti zaobchádzania a zásadu
         transparentnosti.

      52      Tvrdí, že takáto zmena, ku ktorej došlo po úvodnom preskúmaní ponúk, predstavuje porušenie zásady rovnosti zaobchádzania bez
         toho, aby bolo potrebné vedieť, či prvé preskúmanie ponúk uskutočnili na individuálnej báze jednotliví členovia hodnotiacej
         komisie alebo či išlo o kolektívne preskúmanie všetkými členmi tejto komisie.

      53      Írsko tvrdí, že uvedená zmena váhy sa uskutočnila iba raz a predtým, ako hodnotiaca komisia pristúpila ku kolektívnemu posúdeniu
         hoci len jednej z ponúk.

      54      Z toho podľa neho vyplýva, že takto určená váha kritérií bola uplatňovaná nepretržite počas celého dotknutého zadávacieho
         konania, a preto týmto konaním nebola porušená zásada rovnosti zaobchádzania.

      55      Írsko okrem toho zdôrazňuje, že zmena relatívnej váhy kritérií na zadanie zákazky bola minimálna a nemohla zakladať diskrimináciu
         niektorého z uchádzačov. Spätná analýza by potvrdila, že úspešný uchádzač by verejnú zákazku získal, aj keby sa jej zadanie
         uskutočnilo na základe kritérií s pôvodne určenou váhou.

       Posúdenie Súdnym dvorom
      56      Komisia Súdnemu dvoru navrhuje, aby určil, že zmena relatívnej váhy kritérií na zadanie zákazky porušuje zásadu rovnosti zaobchádzania,
         tak ako vyplýva z ustanovení ZFEÚ.

      57      Pokiaľ ide predovšetkým o priebeh dotknutého zadávacieho konania, je potrebné upresniť, že zmena váhy kritérií na zadanie
         spornej verejnej zákazky sa uskutočnila až po tom, ako verejný obstarávateľ oznámil členom hodnotiacej komisie relatívne váhy
         týchto kritérií vo forme prehľadu váh na účely posúdenia, aby mohli pristúpiť k úvodnému preskúmaniu predložených ponúk.

      58      Členovia hodnotiacej komisie mali nielen možnosť preskúmať ponuky na individuálnej báze pred prvým zasadnutím komisie ako
         kolektívneho orgánu, ale boli k takémuto preskúmaniu vyzvaní s cieľom uľahčiť kolektívne preskúmanie v rámci tejto komisie.

      59      Ďalej je potrebné poukázať na to, že ako už Súdny dvor rozhodol, v takomto skutkovom rámci zo zásady rovnosti zaobchádzania
         a zásady transparentnosti zadávacích konaní vyplýva pre verejných obstarávateľov povinnosť dodržiavať počas celého konania
         rovnaký výklad kritérií na zadanie zákazky (pozri analogicky rozsudok zo 4. decembra 2003, EVN a Wienstrom, C‑448/01, Zb.
         s. I‑14527, bod 92).

      60      Pokiaľ ide o samotné kritériá na zadanie zákazky, je potrebné ešte dôraznejšie uznať, že nemôžu byť v priebehu zadávacieho
         konania predmetom nijakej zmeny (pozri analogicky rozsudok EVN a Wienstrom, už citovaný, bod 93).

      61      Fáza, počas ktorej členovia hodnotiacej komisie pred jej zasadnutím preskúmajú predložené ponuky na individuálnej báze, je
         neoddeliteľnou súčasťou dotknutého zadávacieho konania.

      62      Za týchto okolností by zmena váhy kritérií na zadanie zákazky po uplynutí tejto fázy, keď boli ponuky preskúmané prvýkrát,
         predstavovala zmenu kritérií, na základe ktorých sa úvodné preskúmanie uskutočnilo. Takéto konanie nedodržiava zásadu rovnosti
         zaobchádzania a z neho vyplývajúcu povinnosť transparentnosti.

      63      Napokon je potrebné v prvom rade upresniť, že na rozdiel od tvrdenia Írska je druhá výhrada Komisie dôvodná aj bez toho, aby
         bolo potrebné preukázať, či má zmena relatívnej váhy diskriminačný účinok na jedného z uchádzačov. V tejto súvislosti je dostačujúce,
         ak v momente, keď došlo k uvedenej zmene, nemožno vylúčiť, že by takýto účinok mohla mať.

      64      V druhom rade, keďže konštatovanie nesplnenia povinnosti členského štátu nie je viazané na konštatovanie škody, ktorá z neho
         vyplynula (rozsudok z 18. decembra 1997, Komisia/Belgicko, C‑263/96, Zb. s. I‑7453, bod 30), Írsko sa nemôže odvolávať na
         skutočnosť, že žiaden uchádzač neutrpel škodu z dôvodu, že aj na základe pôvodnej váhy kritérií na zadanie zákazky, by sporná
         zákazka nebola zadaná inému uchádzačovi ako tomu, ktorý bol na konci konania vybraný.

      65      Druhá výhrada, ktorú Komisia uviedla na podporu svojej žaloby, preto musí byť prijatá.

      66      Vzhľadom na predchádzajúce úvahy je potrebné konštatovať, že Írsko si tým, že zmenilo váhu kritérií na zadanie spornej verejnej
         zákazky po úvodnom preskúmaní predložených ponúk, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú zo zásady rovnosti zaobchádzania
         a z nej plynúcej povinnosti transparentnosti, ako ich vykladá Súdny dvor.

      67      V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.

       O trovách
      68      Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
         ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Podľa odseku 3 tohto článku môže Súdny dvor rozdeliť náhradu trov konania medzi účastníkov
         konania alebo rozhodnúť tak, že každý z účastníkov konania znáša svoje vlastné trovy konania, ak účastníci konania mali úspech
         len v časti predmetu konania.

      69      Keďže Komisia mala úspech len v časti svojej žaloby, je opodstatnené rozhodnúť tak, že každý účastník konania znáša svoje
         vlastné trovy konania.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol a vyhlásil:
      1.      Írsko si tým, že zmenilo váhu kritérií na zadanie zákazky na tlmočnícke a prekladateľské služby po úvodnom preskúmaní predložených
            ponúk, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú zo zásady rovnosti zaobchádzania a z nej plynúcej povinnosti transparentnosti,
            ako ich vykladá Súdny dvor Európskej únie.
      2.      V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.
      3.      Európska komisia a Írsko znášajú svoje vlastné trovy konania.
      Podpisy
      * Jazyk konania: angličtina.


title: Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 10. marca 2005. # Ottmar Hermann proti Stadt Frankfurt am Main. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Hessischer Verwaltungsgerichtshof - Nemecko. # Nepriame dane - Smernica 92/12/EHS - Miestne dane z dodania alkoholických nápojov určených na ich okamžitú spotrebu na mieste. # Vec C-491/03.

text:
      Vec C‑491/03
      Ottmar Hermann
      proti
      Stadt Frankfurt am Main
      (návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Hessischer Verwaltungsgerichtshof)
      „Nepriame zdaňovanie – Smernica 92/12/EHS – Miestna daň z dodania alkoholických nápojov určených na ich okamžitú konzumáciu na mieste“
      Návrhy prednesené 11. januára 2005 – generálny advokát D. Ruiz-Jarabo Colomer
      Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 10. marca 2005
      Abstrakt rozsudku
      Daňové ustanovenia – Harmonizácia právnych predpisov – Spotrebné dane – Smernica 92/12 – Alkohol a alkoholické nápoje – Daň
            z dodania nápojov na okamžitú konzumáciu na mieste – Posúdenie dane nie podľa výrobkov podliehajúcich spotrebnej dani, ale
            podľa služieb poskytovaných vo vzťahu k nim – Potreba odôvodniť túto daň špecifickými účelmi – Neexistencia
      (Smernica Rady 92/12, článok 3 ods. 2 a 3)
      Daň, ktorá je v rámci prevádzkovania reštaurácie uložená na odplatné dodanie alkoholických nápojov určených na ich okamžitú
         konzumáciu na mieste musí byť považovaná za daň z poskytovania služieb vo vzťahu k výrobkom podliehajúcim spotrebnej dani,
         ktorá nemá charakter dane z obratu v zmysle článku 3 ods. 3 druhého pododseku smernice 92/12 o všeobecných systémoch pre výrobky
         podliehajúce spotrebnej dani a o vlastníctve, pohybe a monitorovaní takýchto výrobkov.

      Pri určovaní, či daň postihuje výrobky podliehajúce spotrebnej dani v zmysle článku 3 ods. 2 smernice 92/12 alebo skôr služby
         poskytnuté vo vzťahu k týmto výrobkom v zmysle vyššie uvedeného článku 3 ods. 3 druhého pododseku, totiž treba zobrať do úvahy
         rozhodujúce prvky obchodu, ktorý je predmetom dane. Dodanie alkoholických nápojov v rámci prevádzkovania reštaurácie je charakteristické
         súhrnom prvkov a konaní, z ktorých je dodanie samotného tovaru len jednou súčasťou a medzi ktorými prevládajú služby.

      Okrem toho „ten istý predpoklad“, ktorému podliehajú dane zahrnuté v rozsahu pôsobnosti tohto článku 3 ods. 3 druhého pododseku,
         sa vzťahuje na jediný predpoklad obsiahnutý v prvom pododseku tohto odseku, teda že „tieto dane nespôsobia zvýšenie formalít
         pri prechode hranicami v obchode medzi členskými štátmi“. Smernica teda nevyžaduje, aby dotknuté dane spĺňali podmienku vyjadrenú
         v druhom odseku tohto článku, teda že sú odôvodnené špecifickým účelom.

      (pozri body 21, 27, 30, 33 – 34, body 1 – 2 výroku)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (prvá komora)
      z 10. marca 2005 (*)

      „Nepriame zdaňovanie – Smernica 92/12/EHS – Miestna daň z dodania alkoholických nápojov určených na ich okamžitú konzumáciu na mieste“
      Vo veci C‑491/03,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Hessischer Verwaltungsgerichtshof
         (Nemecko) z 1. októbra 2003 a doručený Súdnemu dvoru 20. novembra 2003, ktorý súvisí s konaním:

      Ottmar Hermann (správca konkurznej podstaty Volkswirt Weinschänken GmbH)

      proti
      Stadt Frankfurt am Main,
      SÚDNY DVOR (prvá komora),
      v zložení: predseda prvej komory P. Jann, sudcovia K. Lenaerts (spravodajca), N. Colneric, K. Schiemann a E. Juhász,
      generálny advokát: D. Ruiz-Jarabo Colomer,
      tajomník: H. von Holstein, zástupca tajomníka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 2. decembra 2004,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –       Stadt Frankfurt am Main, v zastúpení: J. Walter a D. Kurtz, splnomocnení zástupcovia,
      –       Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: R. Lyal a K. Gross, splnomocnení zástupcovia,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 11. januára 2005,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1       Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 3 ods. 2 a 3 smernice Rady č. 92/12/EHS z 25. februára 1992
         o všeobecných systémoch pre výrobky podliehajúce spotrebnej dani a o vlastníctve, pohybe a monitorovaní takýchto výrobkov
         (Ú. v. ES L 76, s. 1; Mim. vyd. 09/001, s. 179).

      2       Tento návrh bol predložený v rámci sporu medzi O. Hermann, správcom konkurznej podstaty Volkswirt Weinschänken GmbH, a Stadt
         Frankfurt am Main (mesto Frankfurt nad Mohanom) v súvislosti so zákonnosťou dane z alkoholických nápojov uložených mestom
         Frankfurt.

       Právny rámec
       Právna úprava Spoločenstva
      3       Článok 1 ods. 1 smernice 92/12 znie:
      „Táto smernica stanovuje systém pre výrobky podliehajúce spotrebnej dani a iným nepriamym daniam, ktoré sa vyberajú priamo
         alebo nepriamo na spotrebu takýchto výrobkov s výnimkou dane z pridanej hodnoty a daní, stanovených spoločenstvom.“

      4       Podľa článku 3 smernice 92/12:
      1.      „Táto smernica má platiť na úrovni spoločenstva pre nasledovné výrobky, ako je definované v príslušných smerniciach:
      –       minerálne oleje,
      –       alkohol a alkoholické nápoje,
      –       tabakové výrobky.
      2.      Výrobky uvedené v odseku 1 môžu podliehať iným nepriamym daniam na špecifické účely za predpokladu, že tieto dane sú v súlade
         s daňovými pravidlami aplikovateľnými na spotrebnú daň a účely DPH, pokiaľ sa týka stanovenia daňového základu, výpočtu dane,
         určovania [vzniku daňovej povinnosti – neoficiálny preklad] a monitorovania daní.

      3.      Členské štáty si vyhradzujú právo zaviesť alebo zachovať dane, ktoré sú vyberané za výrobky iné než sú tie, ktoré sú uvedené
         v odseku 1 za predpokladu, že tieto dane nespôsobia zvýšenie formalít pri prechode hranicami v obchode medzi členskými štátmi.

      Z hľadiska toho istého opatrenia [Pri splnení toho istého predpokladu – neoficiálny preklad] členské štáty si tiež vyhradzujú právo vyberať dane za poskytovanie služieb, ktoré nemôžu byť charakterizované ako obrat
         daní [dane z obratu – neoficiálny preklad], vrátane tých, ktoré sa vzťahujú na spotrebnú daň [na výrobky podliehajúce spotrebnej dani – neoficiálny preklad].“

       Vnútroštátna právna úprava
      5       Paragraf 1 Satzung über die Erhebung einer Getränkesteuer im Gebiet der Stadt Frankfurt am Main (predpis týkajúci sa vyberania
         dane z nápojov na území mesta Frankfurt nad Mohanom) z 13. decembra 1991 (Amtsblatt der Stadt Frankfurt am Main č. 52 z 24. decembra
         1991), ktorý bol zmenený a doplnený nariadením z 24. mája 1996 (Amtsblatt der Stadt Frankfurt am Main č. 25 z 18. júna 1996,
         ďalej len „GetrStS“) určuje, že toto mesto vyberá daň z nápojov.

      6       Paragraf 2 GetrStS stanovuje:
      „(1)      Daň je uložená za odplatné dodanie alkoholických nápojov určených na ich okamžitú konzumáciu obchodníkom, s výnimkou muštu.
      (2)      Konzumáciu nápojov samotným daňovníkom, vrátane dodania nápojov zamestnancom jeho podniku, sa považuje za odplatné dodanie,
         ak hodnota tejto konzumácie presahuje 5 % z obratu týchto nápojov.

      (3)      Každé dodanie určené na konzumáciu na mieste sa považuje za dodanie určené na okamžitú konzumáciu…“.
      7       Paragraf 4 GetrStS určuje daň vo výške 10 % z predajnej ceny nápojov uvedených v § 2. Toto ustanovenie tiež upresňuje, že
         „predajná cena je cena skutočne zaplatená konečným spotrebiteľom, bez dane z nápojov“.

      8       Paragraf 5 GetrStS upresňuje:
      „(1)      Ktokoľvek, kto v rámci svojej podnikateľskej činnosti odplatne dodáva nápoje určené na okamžitú konzumáciu, ktoré sú predmetom
         dane, je povinný zaplatiť daň.

      (2)      Daňový dlh vzniká v okamžiku dodania nápoja, alebo v prípade uvedenom v § 2 ods. 2, konzumáciou…“.
      9       GetrStS bolo zrušené s účinnosťou od 1. januára 2000 (Amtsblatt der Stadt Frankfurt am Main č. 17 z 25. apríla 2000).
       Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
      10     Podnik Volkswirt Weinschänken GmbH prevádzkoval v čase skutkového stavu sporu pred vnútroštátnym súdom reštauráciu na území
         mesta Frankfurt nad Mohanom. V treťom štvrťroku roku 1995 mu vznikla daňová povinnosť vo výške 9 135,35 DEM (približne 4 670
         eur) z dane z nápojov stanovenou GetrStS.

      11     Domnievajúc sa, že táto daň porušovala, medzi inými, ustanovenia smernice 92/12, táto spoločnosť spochybnila pred Verwaltungsgericht
         der Frankfurt am Main platobný výmer zo 7. novembra 1995.

      12     Vo svojom rozsudku zo 14. mája 2002 tento súd vyššie uvedený výmer zrušil.
      13     Stadt Frankfurt am Main podalo odvolanie proti rozsudku na Hessischer Verwaltungsgerichtshof. V tomto konaní upresnilo, že
         GetrStS stanovuje, že dani nepodlieha dodanie tovaru, ale výkon poskytovania služieb. Podľa článku 3 ods. 3 druhého pododseku
         smernice 92/12 však členské štáty majú právo na vyberanie daní, akými je daň z nápojov.

      14     Za týchto podmienok Hessischer Verwaltungsgerichtshof rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne
         otázky:

      „1.      Miestne predpisy zavádzajú daň z nápojov, pričom predmet dane definujú ako ‚odplatné dodanie alkoholických nápojov určených
         na ich okamžitú konzumáciu‘ a toto dodanie ako ‚každé dodanie určené na konzumáciu na mieste‘. Je táto daň ďalšou nepriamou
         daňou z výrobkov podliehajúcich spotrebnej dani v zmysle článku 3 ods. 1 a 2 smernice 92/12... alebo daňou z poskytovania
         služieb, ktoré sa vzťahujú na výrobky podliehajúce spotrebnej dani v zmysle článku 3 ods. 3 druhého pododseku smernice 92/12?

      2.      V prípade, že bude prijatá druhá časť alternatívneho znenia prvej otázky:
      Pri zdanení poskytovania služieb vo vzťahu k výrobkom podliehajúcim spotrebnej dani v zmysle článku 3 ods. 1 smernice 92/12,
         podmienka ‚z hľadiska toho istého opatrenia [pri splnení toho istého predpokladu – neoficiálny preklad]‘ obsiahnutá v článku 3 ods. 3 druhom pododseku smernice 92/12 sa vzťahuje výlučne na podmienku obsiahnutú v článku 3 ods. 3
         prvom pododseku uvedenej smernice ‚za predpokladu, že tieto dane nespôsobia zvýšenie formalít pri prechode hranicami v obchode
         medzi členskými štátmi‘, alebo daň musí v takom prípade rovnako sledovať ‚špecifické účely‘, ktoré sa požadujú v článku 3
         ods. 2 uvedenej smernice?“

       O prvej otázke
      15     Prvou otázkou sa vnútroštátny súd chce dozvedieť, či taká daň, ako bola uložená GetrStS, predstavuje ďalšiu nepriamu daň z výrobkov
         podliehajúcich spotrebnej dani v zmysle článku 3 ods. 2 smernice 92/12, alebo daň postihujúcu poskytovanie služieb vo vzťahu
         k výrobkom podliehajúcim spotrebnej dani v zmysle článku 3 ods. 3 druhého pododseku tejto smernice.

      16     Na úvod je dôležité poznamenať, že článok 3 ods. 2 smernice 92/12 určuje presné podmienky pre nepriame dane uložené členskými
         štátmi vo vzťahu k výrobkom podliehajúcim spotrebným daniam, akými sú alkoholické nápoje. Toto ustanovenie určuje, že nepriame
         dane, iné ako spotrebné, musia sledovať „špecifické účely“, teda účely iné ako výlučne rozpočtové (rozsudky z 24. februára
         2000, Komisia/Francúzsko, C‑434/97, Zb. s. I‑1129, bod 19, a z 9. marca 2000, EKW a Wein & Co., C‑437/97, Zb. s. I‑1157, bod
         31), a ktoré musia okrem toho byť v súlade s „daňovými pravidlami aplikovateľnými na spotrebnú daň a účely DPH, pokiaľ sa
         týka stanovenia daňového základu, výpočtu dane, určovania [vzniku daňovej povinnosti – neoficiálny preklad] a monitorovania daní“.

      17     Podľa článku 3 ods. 3 smernice 92/12 členské štáty si vyhradzujú možnosť zaviesť alebo zachovať dane, ktoré sú uložené na
         výrobky nepodliehajúce spotrebnej dani (prvý pododsek), alebo dane „ktoré nemôžu byť charakterizované ako obrat daní [dane
         z obratu – neoficiálny preklad]“ postihujúce „poskytovanie služieb…, vrátane tých, ktoré sa vzťahujú na spotrebnú daň [na výrobky podliehajúce spotrebnej
         dani – neoficiálny preklad]“ (druhý pododsek).

      18     Čo sa týka toho, či sa daň uložená GetrStS vzťahuje na výrobky podliehajúce spotrebnej dani v zmysle článku 3 ods. 2 smernice
         92/12, alebo na poskytovanie služieb vo vzťahu k takým výrobkom v zmysle článku 3 ods. 3 druhého pododsek rovnakej smernice,
         Stadt Frankfurt am Main sa domnieva, že poskytované služby predstavujú rozhodujúci prvok obchodu zdaneného GetrStS. Pre prevádzkovateľa
         reštaurácie totiž samotná cena nápoja má menší význam v porovnaní s cenou poskytovaných služieb potrebných na jeho podanie.
         Daň teda spadá do rozsahu pôsobnosti druhého pododseku článku 3 ods. 3 smernice 92/12.

      19     Komisia Európskych spoločenstiev upozorňuje, že pri určovaní, či činnosť predstavuje dodanie tovaru alebo poskytovanie služieb,
         treba zobrať do úvahy podstatné vlastnosti tejto činnosti. V tomto ohľade odkazuje na rozsudok z 2. mája 1996, Faaborg-Gelting
         Linien (C‑231/94, Zb. s. I‑2395, body 12 až 14). Čo sa týka predaja alkoholických nápojov v kaviarňach, čajovniach a reštauráciách,
         služby, ktoré poskytuje prevádzkovateľ kaviarne alebo reštaurácie v rámci obchodných činností ako celku, tvoria menšiu časť.
         Tieto služby pozostávajú hlavne z predloženia nápoja zákazníkovi vo vhodnej nádobe a primeraným spôsobom. Na rozdiel od predaja
         jedla, pri ktorom je hlavne určujúcou cena poskytovaných služieb, v prípade predaja nápojov má rozhodujúce miesto nákupná
         cena výrobku. Podľa Komisie daň uložená GetrStS tak predstavuje daň z dodania výrobku podliehajúceho spotrebnej dani v zmysle
         článku 3 ods. 2 smernice 92/12 (pozri už citovaný rozsudok EKW a Wein & Co).

      20     V tomto ohľade treba najmä pripomenúť, že podľa článku 2 GetrStS skutočnosťou, ktorou vzniká daňová povinnosť, je odplatné
         dodanie alkoholických nápojov určených na ich okamžitú konzumáciu na mieste. Naopak v už citovanej veci ukončenej rozsudkom
         EKW a Wein & Co, v ktorej vnútroštátny súd žiadal Súdny dvor o výklad článku 3 ods. 2 a 3 smernice 92/12 vo vzťahu k dani
         vyberanej z odplatného dodania alkoholických nápojov (bod 18), skutočnosť tvoriacu daň vo veci samej sa netýka jednoduchého
         dodania takých nápojov, ale odkazuje naopak na obchod zahrňujúci poskytovanie služieb.

      21     Pri určovaní, či daň uložená GetrStS postihuje výrobky podliehajúce spotrebnej dani v zmysle článku 3 ods. 2 smernice 92/12
         alebo skôr služby poskytnuté vo vzťahu k týmto výrobkom v zmysle vyššie uvedeného článku 3 ods. 3 druhého pododseku, treba
         zobrať do úvahy rozhodujúce prvky obchodu, ktorý je predmetom dane (pozri analogicky už citovaný rozsudok Faaborg-Gelting
         Linien, body 12 až 14).

      22     Keďže uvádzanie tovaru na trh je sprevádzané vždy minimálnym poskytovaním služieb (ako je prezentácia výrobkov v regáloch,
         vystavenie faktúry, atď.), je pri posúdení časti, ktorú zaberá poskytovanie služieb v rámci celého súhrnu obchodu obsahujúce
         aj dodanie tovaru potrebné vziať do úvahy len služby iné ako tie, ktoré nevyhnutne sprevádzajú uvádzanie tovaru na trh.

      23     Aj keď skutočnosť, ktorá zakladá daňovú povinnosť podľa GetrStS, je tvorená okamžitou konzumáciou na mieste, a teda prvkom
         vzťahujúcim sa na poskytovanie služieb iných, ako sú činnosti, ktoré nevyhnutne sprevádzajú uvádzanie alkoholických nápojov
         na trh, nie je možné všeobecne tvrdiť, že pre všetky činnosti spadajúce do pôsobnosti tejto dane bude prvok týkajúci sa poskytovania
         služieb vždy rozhodujúci.

      24     Pre každú zdaniteľnú činnosť je potrebné určiť, aký je jej rozhodujúci prvok.
      25     Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu teda vyplýva, že Volkswirt Weinschänken GmbH prevádzkuje reštauráciu, v rámci ktorej poskytuje
         pripravené jedlá a nápoje.

      26     Dodávka alkoholických nápojov zákazníkom v rámci reštauračných aktivít je sprevádzaná sériou služieb odlišných od výkonov,
         ktoré sú nevyhnutne spojené s uvádzaním týchto výrobkov na trh. Ide o usporiadanie zariadenia skladajúceho sa z reštauračnej
         miestnosti s nábytkom a príslušenstvom (šatňa, toalety, atď.), o podávanie rád a vysvetlení zákazníkom o ponúkaných nápojov,
         o ich podanie vo vhodných nádobách, o obsluhu stola a nakoniec o upratanie stolov a očistenie po konzumácii (pozri v tomto
         zmysle už citovaný rozsudok Faaborg-Gelting Linien, bod 13).

      27     Dodanie alkoholických nápojov v rámci prevádzkovania reštaurácie je charakteristické súhrnom prvkov a konaní, z ktorých je
         dodanie samotného tovaru len jednou súčasťou a medzi ktorými prevládajú služby.

      28     V dôsledku toho sa musí daň, ako tá v konaní o veci samej pred vnútroštátnym súdom, vyberaná z dodania alkoholických nápojov
         v rámci prevádzkovania reštaurácie, považovať za daň uloženú za poskytovanie služieb „ktoré sa vzťahujú na spotrebnú daň [na
         výrobky podliehajúce spotrebnej dani – neoficiálny preklad]“ v zmysle článku 3 ods. 3 druhého pododseku smernice 92/12.

      29     Nakoniec treba skonštatovať, že taká daň nie je „charakterizovaná.. ako obrat daní [daň z obratu – neoficiálny preklad]“ v zmysle uvedeného ustanovenia, pretože sa uplatní len na určitú kategóriu výrobkov, teda alkoholické nápoje (pozri najmä
         rozsudky z 3. marca 1988, Bergandi, 252/86, Zb. s. 1343, body 15 a 16; EKW a Wein & Co, už citovaný, body 22 a 23, ako aj
         z 29. apríla 2004, GIL Insurance a i., C‑308/01, Zb. s. I‑4777, body 33 a 35).

      30     Na prvú otázku je teda na mieste odpovedať, že daň, ktorá je v rámci prevádzkovania reštaurácie uložená za odplatné dodanie
         alkoholických nápojov určených na ich okamžitú konzumáciu na mieste, musí byť považovaná za daň z poskytovania služieb vo
         vzťahu k výrobkom podliehajúcim spotrebnej dani, ktorá nemá charakter dane z obratu v zmysle článku 3 ods. 3 druhého pododseku
         smernice 92/12.

       O druhej otázke
      31     Druhou otázkou sa vnútroštátny súd chce v podstate dozvedieť, či daň uložená na poskytovanie služieb v zmysle článku 3 ods. 3
         druhého pododseku smernice 92/12 je podmienená tým, že podlieha špecifickým účelom v zmysle odseku 2 tohto článku.

      32     V tohto ohľade treba pripomenúť, že v súlade s článkom 3 ods. 3 prvým pododsekom smernice 92/12 si členské štáty vyhradzujú
         právo zaviesť alebo zachovať nepriame dane, ktoré sú vyberané za výrobky nepodliehajúce spotrebnej dani, „za predpokladu,
         že tieto dane nespôsobia zvýšenie formalít pri prechode hranicami v obchode medzi členskými štátmi“. Druhý pododsek tohto
         odseku stanovuje, že „z hľadiska toho istého opatrenia [pri splnení toho istého predpokladu – neoficiálny preklad]“ si členské štáty tiež vyhradzujú právo vyberať dane „za poskytovanie služieb, ktoré nemôžu byť charakterizované ako obrat
         daní [dane z obratu – neoficiálny preklad], vrátane tých, ktoré sa vzťahujú na spotrebnú daň [na výrobky podliehajúce spotrebnej dani – neoficiálny preklad]“.

      33     Právo, na ktoré sa vzťahuje druhý pododsek článku 3 ods. 3 smernice 92/12, je podmienené len jednou podmienkou vyjadrenou
         v prvom pododseku tohto odseku, teda že „tieto dane nespôsobia zvýšenie formalít pri prechode hranicami v obchode medzi členskými
         štátmi“. Vyššie uvedená smernica teda nevyžaduje, aby dane zahrnuté v rozsahu pôsobnosti jej článku 3 ods. 3 spĺňali podmienku
         vyjadrenú v druhom odseku tohto článku, teda že sú odôvodnené špecifickým účelom.

      34     Na druhú otázku je teda na mieste odpovedať, že „ten istý predpoklad“, ktorý sa vzťahuje na dane zahrnuté v rozsahu pôsobnosti
         článku 3 ods. 3 druhého pododseku smernice 92/12, sa vzťahuje na jediný predpoklad obsiahnutý v prvom pododseku tohto odseku,
         teda že „tieto dane nespôsobia zvýšenie formalít pri prechode hranicami v obchode medzi členskými štátmi“.

       O trovách
      35     Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol a vyhlásil:
      1.      Daň, ktorá je v rámci prevádzkovania reštaurácie uložená na odplatné dodanie alkoholických nápojov určených na ich okamžitú
            konzumáciu na mieste, musí byť považovaná za daň z poskytovania služieb vo vzťahu k výrobkom podliehajúcim spotrebnej dani,
            ktorá nemá charakter dane z obratu v zmysle článku 3 ods. 3 druhého pododseku smernice Rady 92/12/EHS z 25. februára 1992
            o všeobecných systémoch pre výrobky podliehajúce spotrebnej dani a o vlastníctve, pohybe a monitorovaní takýchto výrobkov.
      2.      „Ten istý predpoklad“, ktorému podliehajú dane zahrnuté v rozsahu pôsobnosti článku 3 ods. 3 druhého pododseku smernice 92/12,
            sa vzťahuje na jediný predpoklad obsiahnutý v prvom pododseku tohto odseku, teda že „tieto dane nespôsobia zvýšenie formalít
            pri prechode hranicami v obchode medzi členskými štátmi“.
      Podpisy
      * Jazyk konania: nemčina.


Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 30. marca 2000. # Coöperatieve Vereniging De Verenigde Bloemenveilingen Aalsmeer BA (VBA) proti Vereniging van Groothandelaren in Bloemkwekerijproducten (VGB), Florimex BV, Inkoop Service Aalsmeer BV a M. Verhaar BV. # Odvolanie - Hospodárska súťaž. # Vec C-266/97 P.