title: Rozsudok Súdneho dvora (siedma komora) z 26. novembra 2015.#SC Total Waste Recycling SRL proti Országos Környezetvédelmi és Természetvédelmi Főfelügyelőség.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Životné prostredie – Odpady – Preprava – Nariadenie (ES) č. 1013/2006 – Preprava v rámci Európskej únie – Miesto vstupu odlišné od miesta stanoveného v oznámení a predchádzajúcom súhlase – Podstatná zmena spôsobov prepravy odpadov – Nezákonná preprava – Primeranosť administratívnej pokuty.#Vec C-487/14.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (siedma komora)
      z 26. novembra 2015 (
            *1
         )
      „Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Životné prostredie — Odpady — Preprava — Nariadenie (ES) č. 1013/2006 — Preprava v rámci Európskej únie — Miesto vstupu odlišné od miesta stanoveného v oznámení a predchádzajúcom súhlase — Podstatná zmena spôsobov prepravy odpadov — Nezákonná preprava — Primeranosť administratívnej pokuty“
      Vo veci C‑487/14,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Správny a pracovný súd v Budapešti, Maďarsko) z 22. októbra 2014 a doručený Súdnemu dvoru 4. novembra 2014, ktorý súvisí s konaním:

         SC Total Waste Recycling SRL

      proti

         Országos Környezetvédelmi és Természetvédelmi Főfelügyelőség,

      SÚDNY DVOR (siedma komora),
      v zložení: predseda piatej komory J. L. da Cruz Vilaça, vykonávajúci funkciu predsedu siedmej komory, sudcovia C. Lycourgos (spravodajca) a J. C. Bonichot,
      generálny advokát: Y. Bot,
      tajomník: A. Calot Escobar,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               Európska komisia, v zastúpení: L. Havas a D. Loma‑Osorio Lerena, splnomocnení zástupcovia,

         so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 2 bodu 35 písm. d), článku 17 ods. 1 a článku 50 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1013/2006 zo 14. júna 2006 o preprave odpadu (Ú. v. EÚ L 190, s. 1), zmeneného a doplneného nariadením Komisie (ES) č. 669/2008 z 15. júla 2008 (Ú. v. EÚ L 188, s. 7, ďalej len „nariadenie č. 1013/2006“).

               2

               Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou SC Total Waste Recycling SRL (ďalej len „Total Waste Recycling“) na jednej strane a Országos Környezetvédelmi és Természetvédelmi Főfelügyelőség (Štátna inšpekcia pre ochranu životného prostredia a prírody, ďalej len „štátna inšpekcia“) na druhej strane vo veci administratívnej pokuty, ktorú uvedená inšpekcia uložila za porušenie právnej úpravy týkajúcej sa prepravy odpadu.

         Právny rámec

         Právo Únie

               3

               Odôvodnenia 1, 7, 13, 14 a 33 nariadenia č. 1013/2006 stanovujú:

                        „1.

                        Hlavným a prevládajúcim cieľom a zložkou tohto nariadenia je ochrana životného prostredia, jeho účinky na medzinárodný obchod sú len vedľajšie.

                  …

                        7.

                        Je dôležité organizovať a regulovať dozor a riadenie prepravy odpadu spôsobom, ktorý zohľadňuje potrebu zachovať, chrániť a zlepšovať kvalitu životného prostredia a ľudského zdravia a ktorý podporuje jednotnejšie uplatňovanie nariadenia v celom Spoločenstve.

                  …

                        13.

                        Napriek tomu, že dohľad a riadenie prepravy odpadu v rámci členského štátu je vec príslušného členského štátu, vnútroštátne systémy týkajúce sa prepravy odpadov by mali zohľadňovať potrebu súvislosti so systémom Spoločenstva, aby sa zabezpečila vysoká úroveň ochrany životného prostredia a ľudského zdravia.

                        14.

                        V prípade prepravy odpadu určeného na činnosti zneškodnenia a odpadu neuvedeného v prílohe III, IIIA alebo IIIB, určeného na činnosti zhodnotenia, je vhodné zabezpečovať optimálny dohľad a riadenie tým, že sa vyžaduje predchádzajúci písomný súhlas s takouto prepravou. Takýto postup by mal na druhej strane obsahovať predchádzajúce oznámenie, ktoré umožní príslušným orgánom byť riadne informovanými, aby mohli prijať všetky potrebné opatrenia na ochranu ľudského zdravia a životného prostredia. Mal by umožniť týmto orgánom aj vzniesť odôvodnené námietky voči takejto preprave.

                  …

                        33.

                        Mali by sa prijať potrebné opatrenia, aby sa zabezpečilo, že v súlade so smernicou 2006/12/ES a inými právnymi predpismi Spoločenstva o odpade sa s odpadom prepravovaným v Spoločenstve a s odpadom dovezeným do Spoločenstva nakladá počas prepravy a aj pri zhodnocovaní alebo zneškodňovaní v krajine určenia tak, aby sa neohrozilo ľudské zdravie a nepoužili postupy alebo metódy, ktoré by mohli poškodiť životné prostredie. …“

               4

               Článok 2 tohto nariadenia, s názvom „Vymedzenie pojmov“, stanovuje:
               „Na účely tohto nariadenia sa uplatňuje toto vymedzenie pojmov:
               …

                        35.

                        ‚nezákonná preprava‘ je akákoľvek preprava odpadu uskutočnená:
                        …

                                 d)

                                 spôsobom, ktorý nie je vecne uvedený v oznámení ani v dokladoch o pohybe…“.

               5

               Článok 3 ods. 1 písm. b) bod i) nariadenia č. 1013/2006 stanovuje, že preprava odpadu určeného na činnosti jeho zhodnocovania a uvedeného na „žltom“ zozname odpadov, ktorý sa nachádza v prílohe IV tohto nariadenia, podlieha postupu oznámenia a súhlasu v súlade s ustanoveniami hlavy II uvedeného nariadenia.

               6

               V súlade s článkom 4 nariadenia č. 1013/2006 na podanie oznámenia o preprave odpadu uvedeného v článku 3 ods. 1 písm. a) alebo b) oznamovateľ vyplní doklad o oznámení uvedený v prílohe I A tohto nariadenia a prípadne doklad o pohybe nachádzajúci sa v prílohe I B uvedeného nariadenia, pričom na oba tieto doklady uvedie alebo k ním priloží informácie a dokumenty, ktoré sú taxatívne vymedzené v prílohe II častiach 1 a 2 toho istého nariadenia.

               7

               Článok 9 nariadenia č. 1013/2006 upravuje postupy týkajúce sa súhlasu, ktorý príslušné orgány určenia, odoslania a tranzitu udeľujú na prepravy odpadu, ktoré im boli oznámené.

               8

               Článok 17 nariadenia č. 1013/2006, s názvom „Zmeny prepravy po udelení súhlasu“, stanovuje:
               „1.   Ak nastane v odsúhlasenej preprave akákoľvek podstatná zmena v podrobnostiach a/alebo podmienkach vrátane zmien plánovaného množstva, trasy, smerovania, dátumu prepravy či dopravcu, oznamovateľ o tom okamžite a podľa možnosti ešte pred začatím prepravy informuje príslušné dotknuté orgány a príjemcu.
               2.   Pokiaľ nebudú všetky príslušné dotknuté orgány súhlasiť s tým, že navrhnuté zmeny si nevyžadujú nové oznámenie, v takom prípade sa podá nové oznámenie.
               …“

               9

               Článok 49 nariadenia č. 1013/2006, s názvom „Ochrana životného prostredia“, v odseku 1 stanovuje:
               „Pôvodca, oznamovateľ a ostatné podniky zainteresované do prepravy odpadu a/alebo jeho zhodnotenia, alebo zneškodnenia, podniknú kroky potrebné na zabezpečenie toho, aby sa s odpadom, ktorý prepravujú, nakladalo bez toho, aby sa pri tom ohrozovalo ľudské zdravie, a aby sa s ním nakladalo spôsobom prijateľným z hľadiska životného prostredia počas celej doby jeho prepravy a počas jeho zhodnotenia a zneškodnenia. Najmä pokiaľ sa preprava uskutočňuje v Spoločenstve, rešpektujú sa pri tom požiadavky článku 4 smernice 2006/12/ES a iné právne predpisy Spoločenstva o odpade.
               …“

               10

               Článok 50 tohto nariadenia, s názvom „Uplatňovanie v členských štátoch“, stanovuje:
               „1.   Členské štáty prijmú predpisy o sankciách uplatniteľných v prípade porušenia ustanovení tohto nariadenia a podniknú všetky opatrenia potrebné na zabezpečenie ich vykonania. Uvedené sankcie musia byť účinné, primerané a odradzujúce. Členské štáty oznámia Komisii ich vnútroštátne právne predpisy o prevencii a odhaľovaní nezákonnej prepravy a sankcie za takúto prepravu.
               …
               3.   Kontrola prepravy odpadov sa môže robiť najmä:
               …

                        d)

                        počas prepravy v Spoločenstve.

                  4.   Súčasťou kontroly prepravy odpadov je kontrola dokladov, potvrdenie ich pravosti a, ak je to vhodné, fyzická kontrola odpadu.
               …“

               11

               Položka 8 prílohy I A nariadenia č. 1013/2016, s názvom „Doklad o oznámení pre cezhraničné pohyby/prepravy odpadu“, má takúto podobu:

               12

               Položky 15 a 16 tejto prílohy I A majú takúto podobu:

               13

               Položka 8 prílohy I B nariadenia č. 1013/2006, s názvom „Doklad o oznámení pre cezhraničné pohyby/prepravy odpadu“, má takúto podobu:

               14

               Bod 26 prílohy I C nariadenia č. 1013/2006 s názvom „Osobitné pokyny na vyplnenie dokladu o oznámení a dokladu o pohybe“ znie takto:
               „Položka 15 (pozri prílohu II časť 1 body 8 – 10 a 14): V riadku a) v položke 15 uveďte názov štátov… odoslania, tranzitu a určenia alebo kódy pre každý štát pomocou skratiek podľa normy ISO 3166…. V riadku b) uveďte, ak sa to vzťahuje na daný prípad, číselný kód dotknutého príslušného orgánu pre každý štát a v riadku c) uveďte názov hraničného priechodu alebo prístavu, a ak sa to vzťahuje na daný prípad, číselný kód colného úradu ako miesta vstupu alebo výstupu z daného štátu. V prípade štátov tranzitu uveďte informácie v riadku c) týkajúce sa miest vstupu a výstupu. Ak sa v konkrétnej preprave vyskytujú viac ako tri štáty tranzitu, uveďte príslušné informácie v prílohe. V prílohe uveďte plánovanú trasu medzi miestami výstupu a vstupu, vrátane možných alternatív, takisto v prípade nepredvídaných okolností.“

               15

               Príloha II nariadenia č. 10138/2006 týkajúca sa informácií a dokladov súvisiacich s oznámením vo svojej časti 1, s názvom „Informácie uvedené na alebo priložené k dokladu o oznámení“, stanovuje:
               „…

                        13.

                        Predpokladaný spôsob dopravy.

                        14.

                        Plán smerovania (miesto výstupu z a vstupu do každej dotknutej krajiny, vrátane colných úradov pre vstup, resp. výstup, resp. vývoz zo Spoločenstva) a plánovaná prepravná trasa (trasa medzi vstupnými a výstupnými bodmi) vrátane možných alternatív, ako aj v prípade nepredvídateľných okolností.

                  …“

               16

               Časť 2 uvedenej prílohy II, s názvom „Informácie uvedené na alebo priložené k dokladu o pohybe“, má takéto znenie:
               „…

                        3.

                        Spôsob (spôsoby) dopravy.

                  …

                        5.

                        Plán smerovania (miesto výstupu z a vstupu do každej dotknutej krajiny, vrátane colných úradov pre vstup, resp. výstup, resp. vývoz zo Spoločenstva) a plánovaná prepravná trasa (trasa medzi vstupnými a výstupnými bodmi) vrátane možných alternatív, ako aj v prípade nepredvídateľných okolností.

                  …“

         Maďarské právo

               17

               § 19 ods. 1 zákona CLXXXV z roku 2012 o odpadoch (a hulladékról szóló 2012. évi CLXXXV. törvény) stanovuje:
               „Na územie Maďarska možno doviezť odpad v súlade s ustanoveniami nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1013/2006, ako aj nariadenia vlády o cezhraničnej preprave odpadu.“

               18

               § 86 ods. 1 tohto zákona stanovuje:
               „Fyzickým alebo právnickým osobám, samostatne zárobkovo činným osobám alebo subjektom bez právnej subjektivity, ktoré:

                        a)

                        porušia ustanovenia právnej úpravy, priamo uplatniteľné ustanovenia právneho aktu Európskej únie alebo správne rozhodnutia o nakladaní s odpadom;

                        b)

                        vykonávajú činnosť súvisiacu s nakladaním s odpadom, ktorá podlieha súhlasu alebo schváleniu príslušných orgánov, registrácii alebo oznámeniu tomuto orgánu, bez získania takéhoto súhlasu, schválenia alebo bez registrácie či oznámenia, alebo vykonávajú uvedenú činnosť spôsobom, ktorý sa odchyľuje od uvedených spôsobov, alebo

                        c)

                        neinformovali alebo náležite neinformovali orgán ochrany životného prostredia o výrobe alebo vzniku vedľajších produktov alebo používajú, uvádzajú na trh alebo skladujú odpad ako produkty alebo ako vedľajšie produkty,
                        uloží príslušný orgán ochrany životného prostredia pokutu z dôvodu nakladania s odpadom v súlade s nariadením vlády, ktorým sa stanovuje spôsob ukladania pokút z dôvodu nakladania s odpadom.“

               19

               § 1 nariadenia vlády č. 271 z 21. decembra 2001, ktorým sa stanovuje výška pokút v oblasti nakladania s odpadom a spôsob ich ukladania a určovania [a hulladékgazdálkodási bírság mértékéről, valamint kiszabásának és megállapításának módjáról szóló 271/2001. (XII. 21.) Kormányrendelet, ďalej len „nariadenie vlády“], stanovuje:
               „1.   Výška pokuty – bez toho, aby tým boli dotknuté ustanovenia článku 2 ods. 4 až 8 a článku 3 ods. 4 tohto nariadenia, sa suma v súlade s ustanoveniami prílohy vypočíta z vynásobenia základných výšok pokút stanovených v tomto nariadení koeficientmi proporcionality, ktoré ich upravujú,
               …
               3.   Základná výška pokuty uloženej z dôvodu nakladania s odpadom (ďalej len ‚základná výška‘) nepresiahne:
               …

                        g)

                        jeden milión HUF v prípade nezákonnej cezhraničnej prepravy nebezpečného odpadu.“

               20

               § 3 nariadenia vlády stanovuje:
               „1.   Pri určovaní výšky pokuty sa najprv stanoví jej základná výška.
               …
               4.   V prípade nezákonnej cezhraničnej prepravy odpadu (dovoz, vývoz alebo tranzit cez štátne územie) sa výška pokuty, ktorá sa má zaplatiť, vypočíta vynásobením základnej výšky pokuty stanovenej v súlade s § 1 ods. 3 písm. f) a g) tohto nariadenia s hmotnosťou odpadu. V prípade, že nemožno s presnosťou určiť hmotnosť odpadu, treba pri výpočte použiť priemernú hodnotu v rámci rozpätia odhadovanej hmotnosti vyjadrenú v tonách.“

         Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky

               21

               Dňa 21. októbra 2013 kamión spoločnosti Total Waste Recycling, ktorý prevážal 8,380 tony odpadu spadajúceho do „žltého“ zoznamu odpadov nachádzajúceho sa v prílohe IV nariadenia č. 1013/2006, čiže odpadu, ktorý podlieha postupu predchádzajúceho písomného oznámenia a súhlasu, bol podrobený kontrole na hraničnom priechode Nagylak, keď sa pokúsil vstúpiť na územie Maďarska.

               22

               Na základe tejto kontroly bolo možné preukázať, že uvedený náklad sprevádzal doklad o oznámení uvedený v prílohe I A nariadenia č. 1013/2006, doklad o pohybe uvedený v prílohe I B tohto nariadenia, ako aj súhlasy správneho orgánu stanovené uvedeným nariadením. Uvedený doklad o oznámení a tieto súhlasy však uvádzali ako presné miesto vstupu na územie Maďarska hraničný priechod Ártánd (Maďarsko), ktorý sa nachádza asi 180 kilometrov od Nagylaku (Maďarsko). Total Waste Recycling v tejto súvislosti vyhlásila, že išlo o nedorozumenie, keď sa šofér uvedeného kamióna pokúšal vstúpiť na územie Maďarska na hraničnom priechode Nagylak, ktorý sa nachádza bližšie k jeho bydlisku.

               23

               Rozhodnutím zo 4. februára 2014 štátna inšpekcia v súlade so zákonom č. CLXXXV z roku 2012 o odpadoch uložila spoločnosti Total Waste Recycling pokutu vo výške 8380000 HUF (približne 26864,26 eura) za nesplnenie povinnosti v súvislosti s nakladaním s odpadom a nariadila zaplatenie trov konania vo výške 256500 HUF (približne 822,158 eura). Svoje rozhodnutie odôvodnila tvrdením, že dotknutý náklad nevstúpil na územie Maďarska cez hraničný priechod uvedený v súhlasoch a že Total Waste Recycling neoznámila príslušným orgánom zmenu v súvislosti s už vopred odsúhlasenou trasou, a preto preprava predstavuje nezákonnú prepravu v zmysle článku 2 bodu 35 písm. d) nariadenia č. 1013/2006. Na stanovenie výšky tejto pokuty uvedený orgán vychádzal v zmysle nariadenia vlády z maximálnej základnej výšky 1 milióna HUF (približne 3205,099 eura), ktorú vynásobil hmotnosťou prepravovaného odpadu.

               24

               Total Waste Recycling sa svojou žalobou podanou na Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Správny a pracovný súd v Budapešti) domáha zrušenia uvedeného rozhodnutia. Tvrdí, že nedošlo k „nezákonnej preprave“ odpadu v zmysle článku 2 bodu 35 písm. d) nariadenia č. 1013/2006, pretože „spôsob“ akým bola preprava uskutočnená v zmysle tohto ustanovenia, v tomto prípade po ceste, nebol zmenený a že došlo len k zmene plánu smerovania. Uvádza tiež, že z príloh tohto nariadenia vyplýva, že pojmy „spôsob prepravy“ a „plán smerovania“ sú odlišné: bod 13 prílohy II uvedeného nariadenia sa vzťahuje na „spôsob prepravy“, zatiaľ čo bod 14 tejto prílohy sa týka „plánu smerovania“.

               25

               Štátna inšpekcia navrhuje zamietnuť uvedený návrh. Tvrdí, že vzhľadom na to, že v prejednávanej veci došlo k zmene plánov smerovania, Total Waste Recycling mala podľa článku 17 ods. 1 nariadenia č. 1013/2006 okamžite informovať príslušné orgány. Uvádza, že tvrdenie spoločnosti Total Waste Recycling založené na uvedenej prílohe II je neprijateľné a že je irelevantné, že sa táto spoločnosť pokúša poukázať na zoznam skratiek a kódov prílohy I A tohto nariadenia.

               26

               Vnútroštátny súd sa domnieva, že text nariadenia č. 1013/2006 jasne neuvádza, či skutočnosť, že náklad odpadu, ktorý vstúpi do krajiny tranzitu na inom mieste hraničného priechodu, než je miesto uvedené v doklade o oznámení a v súhlase, treba považovať za zmenu spôsobu prepravy alebo za prepravu odpadu uskutočnenú spôsobom, ktorý nie je uvedený v oznámení, a z tohto dôvodu za „nezákonnú prepravu“ odpadu v zmysle článku 2 bodu 35 písm. d) tohto nariadenia, vzhľadom tiež na povinnosť, ktorú oznamovateľovi ukladá článok 17 ods. 1 uvedeného nariadenia, okamžite informovať príslušné orgány o akejkoľvek podstatnej zmene súvisiacej so spôsobmi prepravy, vrátane plánovanej trasy a smerovania. Za predpokladu, že by bola táto preprava nezákonná, uvedený súd si okrem toho vzhľadom na okolnosti v prejednávanej veci kladie otázku v súvislosti s primeranosťou uloženej pokuty.

               27

               Za týchto podmienok Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Správny a pracovný súd v Budapešti) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

                        „1.

                        Má sa preprava odpadu, ktorá sa ‚vykonáva spôsobom, ktorý nie je vecne uvedený v oznámení‘, v zmysle článku 2 bodu 35 písm. d) nariadenia č. 1013/2006, chápať ako spôsob prepravy uvedený v prílohe I A alebo I B tohto nariadenia (cestná, železničná, námorná, letecká alebo riečna preprava)?

                        2.

                        Má skutočnosť, že príslušné orgány neboli informované o podstatných zmenách v podrobnostiach a/alebo podmienkach odsúhlasenej prepravy podľa článku 17 ods. 1 nariadenia č. 1013/2006 za následok, že prepravu odpadu možno považovať za prepravu, ktorá sa ‚vykonáva spôsobom, ktorý nie je vecne uvedený v oznámení‘ v zmysle článku 2 bodu 35 písm. d) nariadenia a z toho dôvodu za nezákonnú?

                        3.

                        Dochádza k podstatnej zmene v podrobnostiach a/alebo podmienkach odsúhlasenej prepravy v súlade s článkom 17 ods. 1 nariadenia č. 1013/2006 vtedy, keď sa vstup nákladu odpadu do uvedenej krajiny tranzitu uskutoční cez iný hraničný priechod, než je priechod uvedený v súhlase a doklade o oznámení?

                        4.

                        V prípade, že sa má náklad odpadu, ktorý vstúpi do krajiny tranzitu cez iné miesto, než je miesto uvedené v súhlase a v doklade o oznámení, považovať za nezákonnú prepravu odpadu, možno pokladať pokutu uloženú z tohto dôvodu, ktorej výška sa rovná výške pokuty, ktorá sa ukladá tomu, kto poruší povinnosť získať súhlas a predložiť predchádzajúce písomné oznámenie, za primeranú?“

         O prejudiciálnych otázkach

         O prvej až tretej otázke

               28

               Vnútroštátny súd sa svojou prvou až treťou otázkou, ktoré treba preskúmať spoločne, v podstate pýta, či sa má článok 17 ods. 1 nariadenia č. 1013/2006 vykladať v tom zmysle, že preprava odpadu, ktorý je uvedený v prílohe IV tohto nariadenia, do krajiny tranzitu cez iný hraničný priechod, než je priechod uvedený v doklade o oznámení a ktorý bol odsúhlasený príslušnými orgánmi, sa má považovať za podstatnú zmenu v podrobnostiach a/alebo v podmienkach odsúhlasenej prepravy podľa tohto ustanovenia, a v prípade kladnej odpovede, či má skutočnosť, že príslušné orgány neboli informované o tejto zmene, za následok, že preprava odpadu je nezákonná, lebo bola „vykonáva spôsobom, ktorý nie je vecne uvedený v oznámení“ v zmysle článku 2 bodu 35 písm. d) uvedeného nariadenia.

               29

               Na úvod treba pripomenúť, že z článku 1 ods. 1 a odôvodnenia 7 nariadenia č. 1013/2006 vyplýva, že toto nariadenie stanovuje postupy a kontrolné režimy prepravy odpadu spôsobom, ktorý zohľadňuje potrebu zachovať, chrániť a zlepšovať kvalitu životného prostredia a ľudského zdravia. Konkrétne z článku 3 ods. 1 a článku 4 ods. 1 tohto nariadenia v spojení s jeho odôvodnením 14 vyplýva, že preprava odpadu určeného na činnosti zneškodnenia a nebezpečného odpadu určeného na činnosti zhodnotenia medzi členskými štátmi musí byť vopred písomne oznámená príslušným orgánom, aby mohli prijať všetky potrebné opatrenia na ochranu ľudského zdravia a životného prostredia (pozri v tomto zmysle rozsudky Ragn‑Sells, C‑292/12, EU:C:2013:820, bod 52, ako aj Shell Nederland a Belgian Shell, C‑241/12 a C‑242/12, EU:C:2013:821, bod 32).

               30

               Na podanie takéhoto oznámenia článok 4 nariadenia č. 1013/2006 vyžaduje, aby oznamovateľ vyplnil doklad o oznámení uvedený v prílohe I A tohto nariadenia a prípadne doklad o pohybe uvedený v prílohe I B uvedeného nariadenia, pričom na oba tieto doklady uvedie alebo k nim priloží informácie a dokumenty, ktoré sú taxatívne vymedzené v prílohe II častiach 1 a 2 toho istého nariadenia. Na základe všetkých týchto dokumentov a informácií oznámených uvedeným orgánom dajú tieto orgány svoj súhlas alebo ho v súlade s článkom 9 nariadenia č. 1013/2006 odoprú v prípade akejkoľvek prepravy odpadu.

               31

               Ak po odsúhlasení a v prípade, že došlo k zmenám v podrobnostiach a/alebo podmienkach prepravy, na ktorú sa tento súhlas vzťahuje, vrátane zmien plánovaného množstva, trasy, smerovania, dátumu prepravy či dopravcu, článok 17 ods. 1 nariadenia č. 1013/2006 ukladá oznamovateľovi povinnosť o tom okamžite a podľa možnosti ešte pred začatím prepravy informovať príslušné dotknuté orgány a príjemcu.

               32

               V tejto súvislosti treba uviesť, že zo znenia uvedeného článku 17 ods. 1 zjavne vyplýva, že zmeny v pláne smerovania predstavujú „podstatnú zmenu v podrobnostiach a/alebo podmienkach [, ak nastane v odsúhlasenej preprave]“. Použitím výrazov „vrátane zmien… smerovania“ toto ustanovenie totiž uvádza, že tento druh zmien môže predstavovať podstatnú zmenu v podrobnostiach a/alebo podmienkach prepravy považovaných za podstatné.

               33

               Ako pritom vyplýva z prílohy II časti 1 bodu 14 nariadenia č. 1013/2006, „plány smerovania“ sú definované ako „miesta výstupu z a vstupu do každej dotknutej krajiny“, ktorej sa preprava týka, a to, ako spresňuje položka 15 „dokladu o oznámení“ uvedená v prílohe I A uvedeného naradenia, hraničné priechody.

               34

               Tieto miesta výstupu a vstupu musia byť uvedené v uvedenej položke 15 „Dokladu o oznámení“, čo výslovne uvádza jednak text uvedeného dokladu, a jednak príloha I C bod 26 nariadenia č. 1013/2006, ktorý obsahuje konkrétne informácie na vyplnenie dotknutých dokladov.

               35

               Zmena hraničného priechodu, ako akú ide v prejednávanej veci, je preto zmenou v pláne smerovania, čo je podľa článku 17 ods. 1 uvedeného nariadenia „podstatná zmena“ v podrobnostiach a/alebo podmienkach odsúhlasenej prepravy, ktorá sa musí oznámiť príslušným úradom.

               36

               Ak došlo k takejto zmene, článok 17 ods. 2 nariadenia č. 1013/2006 stanovuje, že v zásade sa musí podať nové oznámenie. Podrobnosti o preprave, ktoré boli vopred oznámené a odsúhlasené dotknutými orgánmi, už totiž vzhľadom na túto zmenu nezodpovedajú skutočnosti, a preto nemožno takúto prepravu považovať za odsúhlasenú.

               37

               Táto preprava, ktorá sa odchyľuje od toho, čo bolo uvedené v podanom oznámení, sa musí kvalifikovať ako „nezákonná“, pretože bola „uskutočnená spôsobom, ktorý nie je vecne uvedený v oznámení“ v zmysle článku 2 bodu 35 písm. d) tohto nariadenia.

               38

               Túto doslovnú a kontextuálnu analýzu nariadenia č. 1013/2006 potvrdzuje jeho teleologický výklad.

               39

               V tejto súvislosti treba totiž uviesť, že odôvodnenie 1 nariadenia č. 1013/2006 uvádza, že cieľom tohto nariadenia je ochrana životného prostredia. Okrem toho podľa odôvodnenia 7 uvedeného nariadenia, je dôležité organizovať a regulovať dozor a riadenie prepravy odpadu spôsobom, ktorý zohľadňuje potrebu zachovať, chrániť a zlepšovať kvalitu životného prostredia a ľudského zdravia.

               40

               Čo sa týka prepravy odpadu spadajúceho do „žltého zoznamu“ odpadov uvedeného v prílohe IV nariadenia č. 1013/2006, o aký ide vo veci samej, odôvodnenie 14 spresňuje, že je vhodné zabezpečiť optimálny dohľad a riadenie požiadavkou predchádzajúceho písomného súhlasu s takouto prepravou a že takýto postup by mal obsahovať predchádzajúce oznámenie, ktoré umožní príslušným orgánom byť riadne informované, aby mohli prijať všetky potrebné opatrenia na ochranu životného prostredia a ľudského zdravia, pričom im umožní aj vzniesť odôvodnené námietky voči takejto preprave.

               41

               Informácie, ktoré sú požadované v doklade o oznámení uvedenom v prílohe I A nariadenia č. 1013/2006, ako je hraničný priechod prepravy, sú teda potrebné na riadny výkon úloh príslušných orgánov.

               42

               Ak preto dôjde k zmene hraničného priechodu prepravy uvedeného v oznámení, a odsúhlaseného danými orgánmi po udelení súhlasu bez toho, aby boli tieto orgány o tom informované, v rozpore s článkom 17 ods. 1 nariadenia č. 1013/2006, uvedené úlohy dohľadu a kontroly nie je možné viac optimálne zabezpečiť v súlade s týmto nariadením.

               43

               V dôsledku toho možno takúto zmenu považovať len za podstatnú zmenu a spadajúcu z tohto dôvodu pod článok 17 ods. 1, pretože preprava uskutočnená do krajiny tranzitu na inom hraničnom priechode, než je priechod uvedený v oznámení bez toho, aby príslušné dotknuté orgány boli o tom informované a bez podania nového oznámenia o preprave, treba kvalifikovať ako „nezákonnú prepravu“. Opačný výklad by kontrolné postupy a režimy zavedené nariadením č. 1013/2006 zbavil potrebného účinku.

               44

               Tento záver nemôže spochybniť terminologický problém, ktorý je predmetom prvej otázky položenej vnútroštátnym súdom. Uvedenou otázkou sa tento súd v podstate pýta, či vo výraze „uskutočnená spôsobom, ktorý nie je vecne uvedený v oznámení“, ktorý obsahuje definícia „nezákonnej prepravy“ uvedená v článku 2 bode 35 písm. d) nariadenia č. 1013/2006, sa výraz „spôsob“ („módon“ v maďarčine) vzťahuje len na spôsoby prepravy (szállítás módjai) (cestnej, železničnej, námornej, leteckej alebo riečnej prepravy), ako sú stanovené v prílohách I A a I B tohto nariadenia.

               45

               Dôvod, prečo je táto otázka Súdnemu dvoru položená, spočíva v maďarskej verzii nariadenia č. 1013/2006, ktorá sa odlišuje od ostatných jazykových verzií tohto nariadenia. Okrem položky 8 „dokladu o oznámení“, ktorý sa nachádza v prílohe I A tohto nariadenia, kde sú správne použité slová „szállítási eszköz“ ako preklad výrazu „spôsoby prepravy“, boli tieto výrazy v zozname skratiek a kódov, ktorý nasleduje po uvedenej prílohe I A, ako aj v prílohe I B (položka 8 a zoznam skratiek a kódov, ktorý nasleduje po prílohe I B) a prílohe II (časť 1 bod 13 a časť 2 bod 3) uvedeného nariadenia totiž preložené výrazom „szállítás módjait“, ktorý zahŕňa maďarský ekvivalent francúzskeho slova „spôsob“, a to výraz „mód“. To umožnilo spoločnosti Total Waste Recycling tvrdiť, že o „nezákonnú prepravu“ v zmysle článku 2 bodu 35 písm. d) nariadenia č. 1013/2006 ide len vtedy, ak je spôsob prepravy odlišný od spôsobu uvedeného v oznámení.

               46

               Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora sa formulácia použitá v jednej z jazykových verzií ustanovenia práva Únie nemôže chápať ako jediný základ na výklad tohto ustanovenia, respektíve nemôže sa v tejto súvislosti považovať za ustanovenie, ktoré má prednosť pred inými jazykovými verziami. Ustanovenia práva Únie sa totiž musia vykladať a uplatňovať jednotným spôsobom s prihliadnutím na existujúce verzie vo všetkých jazykoch Európskej únie. V prípade rozporu medzi rôznymi jazykovými verziami textu sa má predmetné ustanovenie vykladať podľa všeobecnej štruktúry a účelu právneho predpisu, ktorého je súčasťou (pozri najmä rozsudok Léger, C‑528/13, EU:C:2015:288, bod 35 a citovanú judikatúru).

               47

               Pokiaľ ide pritom o všeobecnú štruktúru a účel nariadenia č. 1013/2006, v bodoch 33 až 43 tohto rozsudku bolo uvedené, že na to, aby príslušným orgánom bolo umožnené v oblasti prepravy odpadu prijať všetky potrebné opatrenia na ochranu životného prostredia a ľudského zdravia v rámci ich úloh dohľadu a kontroly, musia byť tieto orgány náležite informované, a že v tejto súvislosti je nevyhnutné, aby disponovali informáciami požadovanými v doklade o oznámení nachádzajúcom sa v prílohe I A tohto nariadenia, a nielen informáciami týkajúcimi sa použitého spôsobu prepravy.

               48

               Z toho vyplýva, že všeobecná štruktúra a účel nariadenia č. 1013/2006 potvrdzujú výklad, podľa ktorého výraz „spôsob“ uvedený v článku 2 bode 35 písm. d) tohto nariadenia nemožno chápať len ako „spôsob prepravy“, ale musí sa mu naopak dať širší význam v tom zmysle, že sa vzťahuje na okolnosti alebo spôsoby prepravy, ktoré zahŕňajú plány smerovania tejto prepravy.

               49

               Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba na prvé tri otázky odpovedať, že článok 17 ods. 1 nariadenia č. 1013/2006 sa má vykladať v tom zmysle, že preprava odpadu, ktorý je uvedený v prílohe IV tohto nariadenia, do krajinu tranzitu cez iný hraničný priechod, než je priechod uvedený v doklade o oznámení a odsúhlasený príslušnými orgánmi, sa má považovať za podstatnú zmenu v podrobnostiach a/alebo v podmienkach odsúhlasenej prepravy, takže skutočnosť, že príslušné orgány neboli informované o tejto zmene, má za následok, že preprava odpadu je nezákonná, lebo sa „vykonáva spôsobom, ktorý nie je vecne uvedený v oznámení“ v zmysle článku 2 bodu 35 písm. d) uvedeného nariadenia.

         O štvrtej otázke

               50

               Vnútroštátny súd sa svojou štvrtou otázkou v podstate pýta, či sa má článok 50 ods. 1 nariadenia č. 1013/2006, podľa ktorého sankcie, ktoré ukladajú členské štáty v prípade porušenia ustanovení tohto nariadenia, musia byť primerané, vykladať v tom zmysle, že bráni uloženiu pokuty, ako sankcie za prepravu odpadu, ktorý je uvedený v prílohe IV uvedeného nariadenia, do krajiny tranzitu cez iný hraničný priechod, než je priechod uvedený v doklade o oznámení a odsúhlasený príslušnými orgánmi, ak výška tejto pokuty zodpovedá výške pokuty uloženej v prípade porušenia povinnosti získať súhlas a podať vopred písomné oznámenie.

               51

               V tejto súvislosti treba uviesť, že článok 50 ods. 1 nariadenia č. 1013/2006 ukladá členským štátom povinnosť prijať „predpisy o sankciách uplatniteľných v prípade porušenia ustanovení tohto nariadenia…. Uvedené sankcie musia byť účinné, primerané a odradzujúce“. Je potrebné konštatovať, že uvedené nariadenie neobsahuje presnejšie pravidlo, pokiaľ ide o stanovenie uvedených vnútroštátnych sankcií a nestanovuje ani nijaké výslovné kritérium na posúdenie primeranosti takýchto sankcií.

               52

               Podľa ustálenej judikatúry pritom pri neexistencii zosúladenia právnej úpravy Únie v oblasti sankcií uplatniteľných v prípade nedodržania podmienok stanovených systémom zavedeným touto právnou úpravou majú členské štáty právomoc zvoliť si sankcie, ktoré sú podľa nich najvhodnejšie. Napriek tomu sú pri vykonávaní svojich právomocí povinné dodržiavať právo Únie a jeho hlavné zásady a v dôsledku toho zásadu proporcionality (pozri najmä rozsudok Urbán, C‑210/10, EU:C:2012:64, bod 23 a citovanú judikatúru).

               53

               V tejto súvislosti treba pripomenúť, že na účely posúdenia toho, či daná sankcia zodpovedá zásade proporcionality, treba predovšetkým zohľadniť povahu a závažnosť porušenia, v súvislosti s ktorým sa má sankcia uložiť, ako aj spôsoby určenia výšky tejto sankcie (pozri najmä rozsudok Rodopi‑M 91, C‑259/12, EU:C:2013:414, bod 38 a citovanú judikatúru). Zásada proporcionality ukladá teda členským štátom povinnosť aj vtedy, pokiaľ ide o posúdenie skutočností, ktoré možno zohľadniť pri stanovení pokuty (rozsudok Urbán, C‑210/10, EU:C:2012:64, bod 54).

               54

               V konečnom dôsledku však prislúcha vnútroštátnemu súdu posúdiť, či s prihliadnutím na všetky skutkové a právne okolnosti veci, o ktorej rozhoduje, výška sankcie nejde nad rámec toho, čo je potrebné na dosiahnutie cieľov sledovaných dotknutou právnou úpravou. V rámci konkrétneho uplatnenia tejto zásady proporcionality je totiž úlohou vnútroštátneho súdu, aby posúdil súlad vnútroštátnych opatrení s právom Únie, keďže Súdny dvor má právomoc iba poskytnúť mu všetky výkladové prvky týkajúce sa práva Únie, ktoré mu umožnia posúdiť tento súlad (pozri v tomto zmysle najmä rozsudok Profaktor Kulesza, Frankowski, Jóźwiak, Orłowski, C‑188/09, EU:C:2010:454, bod 30 a citovanú judikatúru).

               55

               Čo sa týka sankcií ukladaných v prípade porušenia ustanovení nariadenia č. 1013/2006, ktorého cieľom je zabezpečiť vysokú úroveň ochrany životného prostredia a ľudského zdravia, vnútroštátny súd musí v rámci preskúmania primeranosti takejto sankcie zohľadniť najmä riziká, ktoré môže toto porušenie spôsobiť v oblasti životného prostredia a ľudského zdravia.

               56

               Treba teda uviesť, že uloženie pokuty, ako sankcie za prepravu odpadu, ktorý je uvedený v prílohe IV uvedeného nariadenia, do krajiny tranzitu cez iný hraničný priechod, než je priechod uvedený v doklade o oznámení a odsúhlasený príslušnými orgánmi, ktorej základná výška zodpovedá výške pokuty uloženej v prípade porušenia povinnosti získať súhlas a podať vopred písomné oznámenie, možno považovať za primeranú len vtedy, ak na základe okolností, ktoré charakterizujú spáchané porušenie, možno konštatovať, že ide o porušenie rovnakej závažnosti.

               57

               Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba na štvrtú otázku odpovedať tak, že článok 50 ods. 1 nariadenia č. 1013/2006, podľa ktorého sankcie, ktoré ukladajú členské štáty v prípade porušenia ustanovení tohto nariadenia, musia byť primerané, sa má vykladať v tom zmysle, že uloženie pokuty ako sankcie za prepravu odpadu, ktorý je uvedený v prílohe IV uvedeného nariadenia, do krajiny tranzitu cez iný hraničný priechod, než je priechod uvedený v doklade o oznámení a odsúhlasený príslušnými orgánmi, ktorej základná výška zodpovedá výške pokuty uloženej v prípade porušenia povinnosti získať súhlas a podať vopred písomné oznámenie, možno považovať za primerané len vtedy, ak na základe okolností, ktoré charakterizujú spáchané porušenie, možno konštatovať, že ide o porušenie rovnakej závažnosti. Vnútroštátnemu súdu prislúcha posúdiť, či s prihliadnutím na všetky skutkové a právne okolnosti veci, o ktorej rozhoduje, a s prihliadnutím najmä na riziká, ktoré môže toto porušenie spôsobiť v oblasti životného prostredia a ľudského zdravia, nejde výška sankcie nad rámec toho, čo je potrebné na dosiahnutie cieľov spočívajúcich v zabezpečení vysokej úrovne ochrany životného prostredia a ľudského zdravia.

         O trovách

               58

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (siedma komora) rozhodol takto:

                           1.

                           Článok 17 ods. 1 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1013/2006 zo 14. júna 2006 o preprave odpadu, zmeneného a doplneného nariadením Komisie (ES) č. 669/2008 z 15. júla 2008, sa má vykladať v tom zmysle, že preprava odpadu, ktorý je uvedený v prílohe IV tohto nariadenia, do krajiny tranzitu cez iný hraničný priechod, než je priechod uvedený v doklade o oznámení a odsúhlasený príslušnými orgánmi, sa má považovať za podstatnú zmenu v podrobnostiach a/alebo v podmienkach odsúhlasenej prepravy, takže skutočnosť, že príslušné orgány neboli informované o tejto zmene, má za následok, že preprava odpadu je nezákonná, lebo sa „vykonáva spôsobom, ktorý nie je vecne uvedený v oznámení“ v zmysle článku 2 bodu 35 písm. d) uvedeného nariadenia.

                           2.

                           Článok 50 ods. 1 nariadenia č. 1013/2006, zmeneného a doplneného nariadením (ES) č. 669/2008, podľa ktorého sankcie, ktoré ukladajú členské štáty v prípade porušenia ustanovení tohto nariadenia, musia byť primerané, sa má vykladať v tom zmysle, že uloženie pokuty ako sankcie za prepravu odpadu, ktorý je uvedený v prílohe IV uvedeného nariadenia, do krajiny tranzitu cez iný hraničný priechod, než je priechod uvedený v doklade o oznámení a odsúhlasený príslušnými orgánmi, ktorej základná výška zodpovedá výške pokuty uloženej v prípade porušenia povinnosti získať súhlas a podať vopred písomné oznámenie, možno považovať za primerané len vtedy, ak na základe okolností, ktoré charakterizujú spáchané porušenie, možno konštatovať, že ide o porušenie rovnakej závažnosti. Vnútroštátnemu súdu prislúcha posúdiť, či s prihliadnutím na všetky skutkové a právne okolnosti veci, o ktorej rozhoduje, a s prihliadnutím najmä na riziká, ktoré môže toto porušenie spôsobiť v oblasti životného prostredia a ľudského zdravia, nejde výška sankcie nad rámec toho, čo je potrebné na dosiahnutie cieľov spočívajúcich v zabezpečení vysokej úrovne ochrany životného prostredia a ľudského zdravia.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: maďarčina.


Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) zo 14. júla 1983. # Armelle Detti proti Súdnemu dvoru Európskych spoločenstiev. # Úradník. # Vec 144/82.


title: Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) zo 14. septembra 2006. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Maria Dolores Fernández Gómez. # Odvolanie - Dočasný zamestnanec - Článok 2 písm. a) PZOZ - Doba odpracovaná v Komisii v postavení vyslaného národného experta - Návrh na zrušenie - Prípustnosť - Žiadosť podľa článku 90 ods. 1 Služobného poriadku - Pojem - Akt spôsobujúci ujmu. # Vec C-417/05 P.

text:
      Vec C‑417/05 P
      Komisia Európskych spoločenstiev
      proti
      Maria Dolores Fernández Gómez
      „Odvolanie – Dočasný zamestnanec – Článok 2 písm. a) PZOZ – Doba odpracovaná v Komisii v postavení vyslaného národného experta – Návrh na zrušenie – Prípustnosť – Žiadosť v zmysle článku 90 ods. 1 služobného poriadku – Pojem – Akt spôsobujúci ujmu“
      Abstrakt rozsudku
      1.        Úradníci – Žaloba – Žiadosť v zmysle článku 90 ods. 1 služobného poriadku – Pojem
      (Služobný poriadok úradníkov, článok 90 ods. 1)
      2.        Úradníci – Žaloba – Akt spôsobujúci ujmu – Pojem
      (Služobný poriadok úradníkov, článok 90 ods. 2)
      1.        Žiadosť o predĺženie platnosti zmluvy dočasného zamestnanca predložená vedúcim oddelenia, na ktorom zamestnanec pracuje, neprestavuje
         žiadosť dočasného zamestnanca v zmysle článku 90 ods. 1 služobného poriadku. Z jasného znenia tohto ustanovenia totiž vyplýva,
         že len osoby, na ktoré sa vzťahuje služobný poriadok, sú oprávnené podať takúto žiadosť. Preto list zaslaný službou Komisie
         inej službe nespadá do rámca určeného týmto ustanovením a nemožno ho považovať za žiadosť pod hrozbou, že sa tak umožní, aby
         sa obišiel postup stanovený týmto ustanovením.

      Elektronická pošta tohto dočasného zamestnanca adresovaná príslušnej službe a požadujúca určité informácie vo veci jeho zmluvy,
         ale neobsahujúca  žiadosť o vydanie rozhodnutia, ktoré sa ho týka, tiež neprestavuje žiadosť v zmysle článku 90 ods. 1 služobného
         poriadku.

      (pozri body 37 – 39)
      2.        Ujmu v zmysle článku 90 ods. 2 služobného poriadku môžu spôsobiť len akty alebo opatrenia, ktoré vyvolávajú záväzné právne
         účinky spôsobilé ovplyvniť priamo a bezprostredne záujmy žalobcu jednoznačnou zmenou jeho právnej situácie.

      Toto zjavne nie je prípad elektronickej pošty príslušnej služby, ktorá informuje vedúceho oddelenia dočasného zamestnanca
         o nemožnosti predĺžiť jeho zmluvu a ktorá neobsahuje žiadnu novú skutočnosť vo vzťahu k ustanoveniam zmluvy, ktorá predstavuje
         jediný zdroj právnych účinkov pre osoby uvedené v služobnom poriadku. Takéto oznámenie predstavuje čisto potvrdzujúci akt
         zmluvy a nemôže mať za následok začatie plynutia novej lehoty na podanie žaloby.

      (pozri body 42 – 46)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (druhá komora)
      zo 14. septembra 2006 (*)

      „Odvolanie – Dočasný zamestnanec – Článok 2 písm. a) PZOZ – Doba odpracovaná v Komisii v postavení vyslaného národného experta – Návrh na zrušenie – Prípustnosť – Žiadosť v zmysle článku 90 ods. 1 služobného poriadku – Pojem – Akt spôsobujúci ujmu“
      Vo veci C‑417/05 P,
      ktorej predmetom je odvolanie podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora, podané 24. novembra 2005,
      Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: D. Martin a L. Lozano Palacios, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      odvolateľka,
      ďalší účastník konania:
      Maria Dolores Fernández Gómez, v zastúpení: J. R. Iturriagagoitia, abogado,

      žalobkyňa v prvostupňovom konaní,
      SÚDNY DVOR (druhá komora),
      v zložení: predseda druhej komory C. W. A. Timmermans, sudcovia R. Schintgen, P. Kūris, G. Arestis (spravodajca) a J. Klučka,
      generálny advokát: L. A. Geelhoed,
      tajomník: M. Ferreira, hlavná referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 17. mája 2006,
      so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Komisia Európskych spoločenstiev vo svojom odvolaní navrhuje zrušiť rozsudok Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev z 13. septembra
         2005, Fernández Gómez/Komisia (T‑272/03, Zb. VS s. I‑A‑229, II‑1049, ďalej len „napadnutý rozsudok“), ktorým sa jednak zrušilo
         rozhodnutie orgánu oprávneného uzatvoriť pracovnú zmluvu z 12. mája 2003 o zamietnutí žiadosti o predĺženie platnosti zmluvy
         pani Fernández Gómez (ďalej len „sporné rozhodnutie“) a jednak bola Komisia zaviazaná zaplatiť pani Fernández Gómez sumu vo
         výške 50 000 eur, ako náhradu spôsobenej ujmy z dôvodu tohto rozhodnutia, ako aj nahradiť trovy konania.

       Právny rámec, skutkové okolnosti a konanie pred Súdom prvého stupňa
      2        Články 2 a 3 nariadenia Rady (EHS, Euratom, ESUO) č. 259/68 z 29. februára 1968, ktorým sa ustanovuje služobný poriadok a podmienky
         zamestnávania ostatných zamestnancov Európskych spoločenstiev a osobitné pravidlá, ktoré sa dočasne uplatňujú na úradníkov
         Komisie (Ú. v. ES L 56, s. 1; Mim. vyd. 01/002, s. 5) v znení účinnom do 30. apríla 2004, upravujú služobný poriadok úradníkov
         Európskych spoločenstiev (ďalej len „služobný poriadok“) a podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov Európskych spoločenstiev
         (ďalej len „PZOZ“).

      3        Podľa článku 2 písm. a) PZOZ sa za dočasného zamestnanca považuje „zamestnanec prijatý na pracovné miesto, ktoré je zahrnuté
         v zozname pracovných miest pripojenému ku kapitole rozpočtu, týkajúcej sa jednotlivého orgánu, a ktoré rozpočtové orgány označili
         ako dočasné“.

      4        Článok 8 PZOZ najmä upresňuje, že dočasného zamestnanca možno prijať do zamestnania podľa článku 2 písm. a) na dobu určitú
         alebo na dobu neurčitú a že zamestnancovi prijatému do zamestnania na dobu určitú možno predĺžiť platnosť zmluvy najviac jedenkrát
         na dobu určitú.

      5        Komisia prijala 18. októbra 1994 personálny kódex týkajúci sa všeobecnej úpravy vzťahov medzi službami Komisie a niektorými
         kategóriami personálu (ďalej len „personálny kódex“).

      6        Rôzne kategórie personálu, na ktoré sa vzťahuje kódex, tvorí „personál, ktorý nie je v služobnom pomere“ a „niektoré osobitné
         kategórie [personálu]“. Podľa bodu I B uvedeného kódexu sa za „niektoré osobitné kategórie [personálu]“ považujú „niektoré
         zdroje, na ktoré sa vzťahuje služobný poriadok, PZOZ alebo verejné právo“. Uvedené výrazy sa vzťahujú na pomocných zamestnancov,
         vyslaných národných expertov (ďalej len „VNE“), úradníkov alebo zamestnancov čerpajúcich neplatené voľno alebo pracujúcich
         na čiastočný úväzok, bývalých úradníkov a dočasných zamestnancov, ako aj „iných zamestnancov Spoločenstiev“.

      7        Komisia 13. novembra 1996 prijala rozhodnutie nazvané „Politika dočasných zamestnancov podľa článku 2 písm. a) podmienok zamestnávania
         ostatných zamestnancov Európskych spoločenstiev (PZOZ)“ (ďalej len „rozhodnutie Komisie z 13. novembra 1996“). Týmto rozhodnutím
         sa vydávajú podľa nových usmernení „vykonávacie ustanovenia“ týkajúce sa prijímania do zamestnania a výberu dočasných zamestnancov
         podľa článku 2 písm. a) PZOZ, trvania zmlúv, zamedzenia časového súbehu s inými administratívnymi miestami alebo zmluvami
         v Komisii, ako aj interných a externých výberových konaní, ktoré sa ich môžu týkať.

      8        Bod 6 písm. b) a c) tohto rozhodnutia definuje trvanie platnosti zmlúv, ako aj spôsoby uplatňovania pravidla na zamedzenie
         súbehu na dočasných zamestnancov podľa článku 2 písm. a) PZOZ, ktorým bola predložená ponuka na uzavretie zmluvy po 1. decembri
         1996 (ďalej len „pravidlo na zamedzenie súbehu“). Bod 6 písm. c) upresňuje najmä toto:

      „Celková doba prítomnosti iného ako úradníckeho personálu v Komisii nesmie presiahnuť 6 rokov. Pre výpočet doby šiestich rokov
         sa vezmú do úvahy doby zamestnania v postavení dočasného zamestnanca podľa článku 2 písm. a) alebo článku 2 písm. b), pomocného
         zamestnanca a personálu, ktorý nie je v služobnom pomere. … Generálnym riaditeľstvám budú zaslané odporúčania, ktoré im umožnia
         uplatňovať zamedzenie súbehu v ich návrhoch na prijatie do zamestnania.“

      9        Generálny riaditeľ generálneho riaditeľstva „Personál a správa“ (ďalej len „GR IX“) zaslal 14. novembra 1996 personálu informačný
         list týkajúci sa „novej politiky dočasných zamestnancov podľa článku 2 písm. a) PZOZ“. Najmä pokiaľ ide o pravidlo na zamedzenie
         súbehu, ktoré obmedzuje celkovú dobu výkonu činnosti dočasného personálu na najviac šesť rokov, tento list vysvetľuje, že
         pre výpočet tejto maximálnej doby, je potrebné najmä vziať do úvahy „doby odpracované… v postavení VNE alebo iného personálu,
         ktorý nie je v služobnom pomere“ v Komisii.

      10      Pani Fernández Gómez pracovala v Komisii v postavení VNE tri roky, od 1. decembra 1997 do 30. novembra 2000. Potom tam bola
         zamestnaná ako pomocný zamestnanec na dobu dva a pol mesiaca, od 1. decembra 2000 do 15. februára 2001.

      11      Následne sa uchádzala o miesto uverejnené v oznámení o výberovom konaní na voľné pracovné miesto 13T/TRADE/2000, ktoré malo
         za cieľ obsadiť štyri dočasné pracovné miesta na GR „Obchod“. Pokiaľ ide o dobu platnosti zmluvy, toto oznámenie uvádza:

      „Po menovaní uchádzača…, je Komisia povinná uplatňovať pravidlá obsiahnuté v rozhodnutí z 13. novembra 1996, ktorého účelom
         je obmedziť dobu platnosti zmlúv uzavretých v súlade s článkom 2 písm. a) [PZOZ] na dobu najviac troch rokov, s jedinou možnosťou
         predĺženia na dobu najviac jedného roka.“

      12      Keďže kandidatúra pani Fernández Gómez bola úspešná, uzavrela s Komisiou zmluvu pre dočasného zamestnanca v zmysle článku
         2 písm. a) PZOZ. Táto zmluva zo 17. januára 2001 nadobudla účinnosť 16. februára 2001. Podľa článku 4 uvedenej zmluvy bola
         doba jej platnosti stanovená na dva roky a deväť a pol mesiaca tak, že jej platnosť mala uplynúť 30. novembra 2003.

      13      Táto zmluva bola odporkyni v odvolacom konaní doručená listom z 19. januára 2001, v ktorom príslušná služba Komisie upozornila
         pani Fernández Gómez na skutočnosť, že „zmluva [bola] uzavretá na dobu určitú na dva roky a deväť a pol mesiaca, a že ju [nemožno]
         predĺžiť v súlade s rozhodnutím Komisie z 13. novembra 1996, ktorým sa stanovuje maximálna doba platnosti rôznych druhov zmlúv“.

      14      Pani Fernández Gómez poslala 13. februára 2003 elektronickú poštu zamestnancovi GR IX pánovi Daumovi. Táto pošta s názvom
         „Otázky týkajúce sa vysielania VNE“ bola formulovaná takto:

      „… bola by som Vám vďačná, keby ste mi mohli poskytnúť uvedené informácie:
      –        uplatňuje sa ‚pravidlo na zamedzenie súbehu‘ (rozhodnutie Komisie z 13. novembra 1996) na vysielanie VNE, ktorí začali a prestali
         pracovať pred 5. januárom 2002? V prípade kladnej odpovede,

      –        od ktorého dátumu sa uplatňuje, a
      –        z akého dôvodu nie je toto obmedzenie uvedené v rozhodnutí Komisie z 9. februára 2001 (ktoré upravuje podmienky zamestnávania
         VNE) a z akého dôvodu sa doby vyslania VNE neuvádzajú v rozhodnutí z 13. novembra 1996?

      …“
      15      Listom z 3. apríla 2003 zaslanom na GR IX vedúci oddelenia, na ktorom pani Fernández Gómez pracovala, najmä požiadal o predĺženie
         platnosti jej zmluvy dočasného zamestnanca na účely dosiahnutia celkovej doby platnosti štyroch rokov, ktoré považoval za
         maximálnu dobu platnosti zmluvy. V tejto žiadosti o predĺženie platnosti sa vysvetľovali dôvody, pre ktoré by bolo ponechanie
         dotknutej osoby na oddelení „vysoko žiaduce“. Okrem iného sa v liste poukazovalo na to, že rozhodnutie Komisie z 13. novembra
         1996 nepredpokladá, že sa doba vyslania VNE bude brať do úvahy na účely výpočtu doby šiestich rokov, ktoré predpokladá pravidlo
         na zamedzenie súbehu. V tomto liste sa tiež uvádzalo, že VNE neboli uvedení ako „personál, ktorý nie je v služobnom pomere“
         v personálnom kódexe.

      16      Zamestnanec GR IX poslal 12. mája 2003 elektronickú poštu zamestnancovi oddelenia, na ktorom pracovala pani Fernández Gómez.
         Táto pošta bola formulovaná takto:

      „Požiadali ma o odpoveď na správu o predĺžení, o ktoré ste požiadali Vaším listom z 3. apríla 2003 pre dvoch [dočasných zamestnancov]
         podľa článku 2 písm. a), pani Fernández Gómez a pána…

      Pani Fernández Gómez sa obrátila priamo na pána Dauma s otázkou započítania doby odpracovanej v postavení VNE v rámci pravidla
         na zamedzenie súbehu; pričom ten jej odpovedal, že je ustálenou praxou započítať túto dobu VNE ako dobu odpracovanú ‚personálom,
         ktorý nie je v služobnom pomere‘…

      „Preto potvrdzujem, že v prípade týchto dvoch dočasných zamestnancov, ako aj v prípade všetkých ostatných zamestnancov v rovnakej
         situácii, sa bude započítavať doba odpracovaná v postavení VNE a nebude sa meniť uplynutie platnosti ich zmluvy.

      …“
      17      Táto pošta bola odoslaná pani Fernández Gómez elektronickou poštou 18. júna 2003.

      18      Pani Fernández Gómez preto podala 11. júla 2003 sťažnosť podľa článku 90 ods. 2 služobného poriadku, ktorá bola zamietnutá
         rozhodnutím Komisie z 29. októbra 2003.

      19      Návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 4. augusta 2003 podala pani Fernández Gómez žalobu smerujúcu jednak k zrušeniu
         sporného rozhodnutia a jednak k zaviazaniu Komisie, aby jej zaplatila sumu vo výške 101 328,60 eur spolu s úrokmi z omeškania,
         ako náhradu spôsobenej ujmy.

      20      Pani Fernández Gómez podala samostatným podaním do kancelárie Súdu prvého stupňa v ten istý deň aj žiadosť o odklad výkonu
         sporného rozhodnutia.

      21      Uznesením zo 16. septembra 2003, Fernández Gómez/Komisia (T‑272/03 R, Zb. VS s. I‑A-197 a II‑979), predseda Súdu prvého stupňa
         zamietol túto žiadosť a rozhodol, že o trovách konania sa rozhodne v konaní vo veci samej.

      22      Podaním z 29. januára 2004 vzniesla Komisia námietku neprípustnosti v súlade s článkom 114 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdu
         prvého stupňa.

      23      Uznesením z 30. apríla 2004 Súd prvého stupňa rozhodol spojiť rozhodnutie o námietke neprípustnosti s rozhodnutím vo veci
         samej a pokračovať v konaní.

      24      Napadnutým rozsudkom Súd prvého stupňa potom, ako rozhodol o prípustnosti žaloby, zrušil sporné rozhodnutie a zaviazal Komisiu
         zaplatiť pani Fernández Gómez sumu vo výške 50 000 eur ako náhradu spôsobenej ujmy.

       Návrhy účastníkov konania
      25      Vo svojom odvolaní Komisia navrhuje, aby Súdny dvor:

      –        zrušil napadnutý rozsudok,
      –        v rozhodnutí o spore vo veci samej vyhovel návrhom predloženým na Súde prvého stupňa a zamietol žalobu,
      –        subsidiárne vrátil vec na ďalšie konanie Súdu prvého stupňa,
      –        zaviazal pani Fernández Gómez na náhradu trov konania vrátane trov konania pred Súdom prvého stupňa.
      26      Odporkyňa v odvolacom konaní navrhuje, aby Súdny dvor:

      –        zamietol odvolanie v celom rozsahu,
      –        zaviazal Komisiu na náhradu trov konania pred Súdom prvého stupňa a v odvolacom konaní pred Súdnym dvorom.
      27      Listom podaným do kancelárie Súdneho dvora 23. februára 2006 požiadala Komisia v súlade s článkom 117 Rokovacieho poriadku
         Súdneho dvora o povolenie predložiť repliku. Predseda Súdneho dvora túto žiadosť zamietol rozhodnutím z 8. marca 2006.

       O odvolaní
      28      Na podporu odvolania Komisia uvádza tri odvolacie dôvody. Prvý odvolací dôvod je založený na právnom omyle, ktorého sa dopustil
         Súd prvého stupňa tým, že rozhodol o prípustnosti žaloby proti spornému rozhodnutiu. Druhý odvolací dôvod je založený na právnom
         omyle s ohľadom na článok 8 PZOZ a na pravidlo na zamedzenie súbehu. Tretí odvolací dôvod je založený na právnom omyle, pokiaľ
         ide o stanovenie a posúdenie ujmy, ktorú údajne utrpela odporkyňa v odvolacom konaní.

       O prvom žalobnom dôvode
      29      Súd prvého stupňa predovšetkým konštatoval v bode 37 napadnutého rozsudku, že sporné rozhodnutie, teda elektronická pošta
         z 12. mája 2003, obsahuje odpoveď vedenia na žiadosť o predĺženie platnosti zmluvy pani Fernández Gómez predloženú jej vedúcim
         oddelenia 3. apríla 2003.

      30      Podľa bodu 38 toho istého rozsudku sporným rozhodnutím sa zamieta táto žiadosť z dôvodu, že doba troch rokov, ktorú odporkyňa
         v odvolacom konaní odpracovala v službe Komisie v postavení VNE, sa musí započítať na účely uplatnenia pravidla na zamedzenie
         súbehu, pripočítajúc túto dobu na jednej strane k dva a pol mesiacom, ktoré odpracovala v postavení pomocného zamestnanca,
         a na druhej strane k deviatim a pol mesiacom, ktoré odpracovala v postavení dočasného zamestnanca, ktorých súhrn zodpovedá
         maximálnej dobe šiestich rokov prítomnosti v inštitúcii určenej pravidlom na zamedzenie súbehu.

      31      Napokon v odpovedi na námietku neprípustnosti Komisie, podľa ktorej sporné rozhodnutie iba potvrdzuje obsah zmluvy dočasného
         zamestnanca odporkyne v odvolacom konaní, sa Súd prvého stupňa domnieval v bode 43 napadnutého rozsudku, že na základe porovnania
         sporného rozhodnutia so zmluvou a listom z 19. januára 2001, ktorým bola zmluva doručená, možno konštatovať, že toto rozhodnutie
         obsahuje nový prvok v tom, že zamieta žiadosť o predĺženie platnosti uvedenej zmluvy z dôvodu, že treba vziať do úvahy dobu
         odpracovanú v službe Komisie v postavení VNE na účely uplatnenia pravidla na zamedzenie súbehu, zatiaľ čo skoršie akty zaujali
         stanovisko len k jedinej otázke doby platnosti zmluvy bez vyjadrenia sa k otázke možného predĺženia doby jej platnosti, keď
         platnosť zmluvy uplynie, odkazujúc v tomto bode na platné pravidlá.

      32      V dôsledku toho po konštatovaní v bode 44 napadnutého rozsudku, že sporné rozhodnutie nie je potvrdzujúcim aktom skoršieho
         rozhodnutia, ale aktom spôsobujúcim ujmu odporkyni v odvolacom konaní, nakoniec Súd prvého stupňa rozhodol v bodoch 45 a 46
         toho istého rozsudku, že zákonné lehoty boli dodržané, aby v bode 47 uvedeného rozsudku dospel k záveru, že žaloba je prípustná
         v celom rozsahu.

      33      Komisia tvrdí, že Súd prvého stupňa sa takto dopustil viacerých právnych omylov. V tomto ohľade najmä uvádza, že odporkyňa
         v odvolacom konaní nepodala žiadosť v zmysle služobného poriadku týkajúcu sa predĺženia platnosti jej zmluvy dočasného zamestnanca,
         v dôsledku čoho je žaloba len z tohto dôvodu neprípustná. Komisia ďalej tvrdí, že keďže je sporné rozhodnutie iba jednoduchým
         informatívnym listom, ktorý nemá účinky rozhodnutia, nejde o akt spôsobujúci ujmu.

      34      Je opodstatnené pripomenúť znenie článku 90 ods. 1 a 2 služobného poriadku, podľa ktorého:

      „1. Každá osoba, na ktorú sa vzťahuje tento služobný poriadok, môže predložiť orgánu poverenému menovaním žiadosť, aby prijal
         rozhodnutie, ktoré sa jej týka. Orgán oznámi dotknutej osobe svoje odôvodnené rozhodnutie do štyroch mesiacov odo dňa predloženia
         žiadosti. Ak po uplynutí tejto lehoty dotknutá osoba nedostala žiadnu odpoveď, má sa za to, že žiadosť bola zamietnutá; proti
         takémuto zamietnutiu môže podať sťažnosť v súlade s odsekom 2.

      2. Každá osoba, na ktorú sa vzťahuje tento služobný poriadok, môže predložiť orgánu poverenému menovaním sťažnosť na akt,
         ktorý má na ňu negatívny účinok, ak uvedený orgán prijal rozhodnutie, alebo ak neprijal opatrenie, predpísané služobným poriadkom…

      …“
      35      Treba uviesť, že z článku 90 ods. 1 služobného poriadku vyplýva, že menovaciemu orgánu je oprávnená predložiť žiadosť len
         osoba, na ktorú sa vzťahuje služobný poriadok.

      36      Ako dočasný zamestnanec je odporkyňa v odvolacom konaní osobou, na ktorú sa vzťahuje článok 90 ods. 1 služobného poriadku
         a ktorá je na základe toho oprávnená predložiť žiadosť v súlade s týmto ustanovením. Preto treba preskúmať, či skutočne takúto
         žiadosť predložila.

      37      Ako vyplýva zo spisu predloženého Súdnemu dvoru, odporkyňa sa v odvolacom konaní obrátila na GR IX elektronickou poštou z 13. februára
         2003 uvedenou v bode 14 tohto rozsudku vo veci svojej zmluvy. Bez toho, aby trvala na tom, že skutočnosť, že táto pošta predstavuje
         žiadosť v zmysle článku 90 ods. 1 služobného poriadku, odporkyňa v odvolacom konaní tvrdí, že žiadosť o predĺženie platnosti
         jej zmluvy bola predložená v nadväznosti na jej žiadosť vedúcim oddelenia, na ktorom pracovala.

      38      Je nepochybné, že vedúci oddelenia požiadal listom z 3. apríla 2003 o predĺženie platnosti zmluvy odporkyne v odvolacom konaní.
         V každom prípade, ako to vyplýva z jasného znenia článku 90 ods. 1 služobného poriadku uvedeného v bode 34 tohto rozsudku,
         len osoby, na ktoré sa vzťahuje služobný poriadok sú oprávnené podať takúto žiadosť. Preto list zaslaný službou Komisie inej
         službe nespadá do rámca určeného týmto ustanovením. Okrem iného sa zdá, že takýto list nemožno považovať za žiadosť uvedenú
         v tomto ustanovení, pod hrozbou, že sa tak umožní, aby sa obišiel postup stanovený týmto ustanovením.

      39      Okrem iného z citovanej elektronickej pošty z 13. februára 2003 tiež vyplýva, že odporkyňa v odvolacom konaní nepožiadala
         menovací orgán o prijatie rozhodnutia, ktoré sa jej týka. Touto poštou s názvom „Otázky týkajúce sa vysielania VNE“ sa totiž
         odporkyňa v odvolacom konaní obmedzila na žiadosť o informácie vo veci uplatňovania pravidla na zamedzenie súbehu v jej prípade.

      40      Z toho vyplýva, že odporkyňa v odvolacom konaní nepredložila žiadnu žiadosť v zmysle článku 90 ods. 1 služobného poriadku.

      41      Za týchto podmienok treba ešte preskúmať, či aj v prípade nepodania takejto žiadosti predstavuje sporné rozhodnutie akt spôsobujúci
         ujmu, keďže odporkyňa v odvolacom konaní v každom prípade predložila proti tomuto aktu sťažnosť v zmysle článku 90 ods. 2
         služobného poriadku.

      42      V tomto ohľade je opodstatnené uviesť, že ujmu môžu spôsobiť len akty alebo opatrenia, ktoré vyvolávajú záväzné právne účinky
         spôsobilé ovplyvniť priamo a bezprostredne záujmy žalobcu jednoznačnou zmenou jeho právnej situácie.

      43      Treba hneď konštatovať, že elektronická pošta z GR IX z 12. mája 2003 zjavne nepredstavuje takýto akt.

      44      Za predpokladu, že predmetná pošta obsahuje rozhodnutie, totiž podľa judikatúry môžu pre osoby, na ktoré sa vzťahuje služobný
         poriadok, vyplývať právne účinky len z pracovnej zmluvy (pozri v tomto zmysle rozsudok z 9. júla 1987, Castagnoli/Komisia,
         329/85, Zb. s. 3281, body 10 a 11, a uznesenie zo 4. mája 1988, Contini/Komisia, 95/87, Zb. s. 2537, bod 8). Je však nepochybné,
         že odporkyňa v odvolacom konaní nikdy nenapadla v rámci lehôt podľa služobného poriadku ustanovenia svojej zmluvy tak, ako
         boli uvedené v sprievodnom liste z 19. januára 2000.

      45      Navyše, pokiaľ ide o poštu z 12. mája 2003, treba konštatovať, že neobsahuje vo vzťahu k uvedeným ustanoveniam žiadny nový
         prvok, pokiaľ ide o otázku dátumu, ku ktorému uplynie platnosť zmluvy odporkyne v odvolacom konaní, a o otázku predĺženia
         tejto zmluvy.

      46      Akt, ktorý však neobsahuje žiadny nový prvok vo vzťahu k skoršiemu aktu, predstavuje čisto potvrdzujúci akt tohto aktu a nemôže
         mať za následok začatie plynutia novej lehoty na podanie žaloby (pozri rozsudok z 10. decembra 1980, Grasselli/Komisia, 23/80,
         Zb. s. 3709, bod 18).

      47      Preto treba konštatovať, že uvedením v bode 37 napadnutého rozsudku, že sporné rozhodnutie obsahuje odpoveď vedenia na žiadosť
         o predĺženie platnosti zmluvy pani Fernández Gómez predloženej jej vedúcim oddelenia 3. apríla 2003, a potom, v bode 44 uvedeného
         rozsudku, že sporné rozhodnutie predstavuje akt spôsobujúci ujmu, aby mohol dospieť k záveru v bode 47 toho istého rozsudku,
         že žaloba odporkyne v odvolacom konaní je prípustná, porušil Súd prvého stupňa články 90 a 91 služobného poriadku.

      48      Preto je opodstatnené prijať prvý dôvod odvolania a zrušiť napadnutý rozsudok bez toho, aby bolo nevyhnutné rozhodnúť o ďalších
         odvolacích dôvodoch uvádzaných Komisiou. V dôsledku toho je tiež opodstatnené zrušiť napadnutý rozsudok v rozsahu, v akom
         zaviazal Komisiu nahradiť ujmu, ktorá bola údajne spôsobená pani Fernández Gómez z dôvodu prijatia sporného rozhodnutia.

       O žalobe na Súde prvého stupňa
      49      Podľa článku 61 prvého odseku druhej vety Štatútu Súdneho dvora môže Súdny dvor sám právoplatne rozhodnúť, ak to stav konania
         dovoľuje. Tak tomu je aj v prejednávanej veci.

      50      Z bodov 43 až 47 vyššie vyplýva, že námietku neprípustnosti predloženú na Súde prvého stupňa Komisiou treba prijať. Preto
         je opodstatnené zamietnuť žalobu pani Fernández Gómez ako neprípustnú v rozsahu, v akom navrhuje zrušenie sporného rozhodnutia.

      51      V tomto ohľade treba upresniť, že námietka neprípustnosti proti návrhu na zrušenie aktu spôsobuje neprípustnosť návrhu na
         náhradu ujmy, keď, ako je to zrejmé v prejednávanej veci, medzi oboma návrhmi existuje úzka súvislosť.

      52      Z toho vyplýva, že sa žaloba pani Fernández Gómez má zamietnuť ako neprípustná v celom rozsahu.

       O trovách
      53      V súlade s článkom 122 prvým odsekom rokovacieho poriadku, ak je odvolanie dôvodné a Súdny dvor sám rozhodne s konečnou platnosťou
         o veci samej, rozhodne aj o trovách konania.

      54      Podľa článku 69 ods. 2 prvého pododseku toho istého rokovacieho poriadku uplatniteľného na základe článku 118 tohto poriadku
         na konanie o odvolaní účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto
         zmysle navrhnuté.

      55      Podľa článku 70 rokovacieho poriadku uplatniteľného na odvolania podané inštitúciami podľa článkov 118 a 122 tohto poriadku
         však v sporoch medzi Spoločenstvami a ich zamestnancami znášajú inštitúcie samy svoje vlastné trovy konania. Za týchto okolností
         každý z účastníkov konania znáša svoje vlastné trovy konania.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol a vyhlásil:
      1.      Rozsudok Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev z 13. septembra 2005, Fernández Gómez/Komisia (T‑272/03), sa zrušuje.
      2.      Žaloba podaná pani Fernández Gómez na Súde prvého stupňa Európskych spoločenstiev o zrušenie rozhodnutia orgánu oprávneného
            uzatvoriť pracovnú zmluvu z 12. mája 2003, ktorým sa zamieta žiadosť o predĺženie platnosti zmluvy pani Fernández Gómez a o náhradu
            údajnej ujmy v dôsledku tohto rozhodnutia, sa zamieta ako neprípustná.
      3.      Každý účastník znáša svoje vlastné trovy konania v konaní na prvom stupni, ako aj v odvolacom konaní.
      Podpisy
      * Jazyk konania: francúzština.


Rozsudok Všeobecného súdu (prvá komora) zo 16. septembra 2013. # Knut IP Management Ltd proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Vec T-250/10.


Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) zo 16. marca 1978. # Bernhard Diether Ritter von Wüllerstorff und Urbair proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Vec 7/77.


title: Rozsudok Všeobecného súdu (ôsma komora) z 19. mája 2010.#Wieland-Werke AG, Buntmetall Amstetten GmbH a Austria Buntmetall AG proti Európskej komisii.#Hospodárska súťaž - Kartely - Odvetvie medených zdravotníckych trubíc - Rozhodnutie, v ktorom sa konštatuje porušenie článku 81 ES - Nepretržité a mnohotvárne porušenie - Zásada zákonnosti trestov - Zásada ne bis in idem - Pokuty - Konkrétny dopad na trh - Veľkosť dotknutého trhu - Dĺžka trvania porušenia - Poľahčujúce okolnosti.#Vec T-11/05.

text:
      Rozsudok Všeobecného súdu (ôsma komora) z 19. mája 2010 – Wieland‑Werke a i./Komisia
      (vec T‑11/05)
      „Hospodárska súťaž – Kartely – Odvetvie medených inštalačných rúr – Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 81 ES – Nepretržité porušenie vo viacerých formách – Zásada zákonnosti trestov – Zásada ne bis in idem – Pokuty – Konkrétny dopad na trh – Veľkosť dotknutého trhu – Dĺžka trvania porušenia – Poľahčujúce okolnosti“
      1.                     Právo Spoločenstva – Všeobecné zásady práva – Právna istota – Zákonnosť trestov (pozri body 58 – 63)
      2.                     Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Voľná úvaha priznaná Komisii článkom 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 – Porušenie
            zásady zákonnosti trestov – Neexistencia (nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2 a 3) (pozri body 64 – 72)
      3.                     Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rozhodnutie Komisie, ktorým sa konštatuje porušenie – Skoršie rozhodnutie, ktorým sa
            konštatuje porušenie, ktorého sa dopustil rovnaký podnik – Porušenia, ktoré sa týkajú dvoch trhov s výrobkami, ktoré sú odlišné,
            aj keď príbuzné – Neexistencia podmienenosti alebo koordinácie medzi dvomi porušeniami – Neexistencia všeobecného plánu, ktorý
            sleduje narušenie hospodárskej súťaže – Absencia totožnosti medzi porušeniami, ktoré sú predmetom dvoch rozhodnutí – Porušenie
            zásady ne bis in idem – Neexistencia (článok 81 ES) (pozri body 81 – 83, 87)
      4.                     Hospodárska súťaž – Správne konanie – Právomoci Komisie – Právomoc rozdeliť konanie (článok 81 ES) (pozri bod 101)
      5.                     Hospodárska súťaž – Pokuty – Usmernenia k metóde stanovovania pokút – Metóda výpočtu zohľadňujúca rôzne flexibilné faktory
            (článok 229 ES; nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2, a nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie
            98/C 9/03) (pozri body 108 – 112)
      6.                     Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Odstrašujúci charakter – Posúdenie – Povinnosť uložiť nižšiu sankciu podniku,
            ktorý sa zúčastnil súčasne na viacerých porušeniach – Neexistencia (nariadenie Rady č. 17, článok 15, a nariadenie Rady č. 1/2003,
            článok 23) (pozri body 114, 115)
      7.                     Hospodárska súťaž – Správne konanie – Oznámenie o výhradách – Povinný obsah (nariadenia Rady č. 17 a 1/2003) (pozri body 129
            – 131)
      8.                     Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Horizontálny kartel v oblasti cien – Rozdelenie
            trhu – Veľmi závažné porušenie (článok 81 ods. 1 ES; nariadenie Rady č. 17, článok 15, a nariadenie Rady č. 1/2003, článok
            23) (pozri body 138 – 140)
      9.                     Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Zohľadnenie konkrétneho dopadu na trh (nariadenie
            Rady č. 17, článok 15, a nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 1 A) (pozri body 143 – 149)
      10.                     Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Veľkosť relevantného trhu výrobkov – Zohľadnenie
            (nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2, a nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod
            1 A) (pozri body 160 – 163)
      11.                     Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Dodržiavanie zásady proporcionality (nariadenie
            Rady č. 17, článok 15 ods. 2, a nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2) (pozri bod 166)
      12.                     Hospodárska súťaž – Pokuty – Rozhodnutie, ktorým sa ukladajú pokuty – Povinnosť odôvodnenia – Rozsah (článok 253 ES; nariadenie
            Rady č. 17, článok 15 ods. 2, a nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2) (pozri body 177, 179)
      13.                     Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Odstrašujúci charakter – Zohľadnenie veľkosti a celkových zdrojov sankcionovaného
            podniku (nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2, a nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03,
            bod 1 A) (pozri body 189, 190, 192)
      14.                     Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Dĺžka trvania porušenia – Dlhodobé porušenia – Zvýšenie východiskovej
            sumy o 10 % ročne (nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2, a nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie
            98/C 9/03, bod 1 B) (pozri body 203, 205, 206)
      15.                     Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Poľahčujúce okolnosti (nariadenie Rady č. 17,
            článok 15 ods. 2, a nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03) (pozri bod 227)
      Predmet

               Po prvé návrh na zrušenie rozhodnutia Komisie K(2004) 2826 z 3. septembra 2004 týkajúceho sa konania o uplatnení článku 81
                  ES a článku 53 Dohody o EHP (vec COMP/E‑1/38.069 – Medené inštalačné rúry), po druhé subsidiárne návrh na zníženie pokút uložených
                  žalobcom týmto rozhodnutím a po tretie protinávrh Komisie smerujúci k zvýšeniu tejto sumy

            Výrok

                  1.

                  	Žaloba sa zamieta.

                  2.

                  	Protinávrh Európskej komisie sa zamieta.

                  3.

                  	Wieland Werke AG, Buntmetall Amstetten GmbH a Austria Buntmetall AG znášajú vlastné trovy konania a 90 % trov konania, ktoré
                     vznikli Komisii.

                  4.

                  	Komisia znáša 10 % vlastných trov konania.

                  5.

                  	Rada Európskej únie znáša vlastné trovy konania.


title: Rozsudok Súdu pre verejnú službu (druhá komora) z 24. apríla 2008.#Pavlos Longinidis proti Európskemu centru pre rozvoj prípravy na povolanie (Cedefop).#Vec F-74/06.

text:
      ROZSUDOK SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU (druhá komora)
      z 24. apríla 2008
      Vec F‑74/06
      Pavlos Longinidis
      proti
      Európskemu stredisku pre rozvoj odborného vzdelávania (Cedefop)
      „Verejná služba – Dočasní zamestnanci – Preradenie – Odvolacia komisia – Zloženie a vnútorný poriadok – Nekalé správanie – Prepustenie – Odôvodnenie – Zjavne nesprávne posúdenie – Zneužitie právomoci“
      Predmet: Žaloba podaná podľa článku 236 ES a článku 152 AE, ktorou P. Longinidis navrhuje zrušiť rozhodnutie riaditeľstva Cedefop z 30. novembra
         2005, ktorým bola vypovedaná jeho zmluva dočasného zamestnanca na dobu neurčitú, rozhodnutie riaditeľstva Cedefop z 10. marca
         2006 zamietajúce jeho žiadosť o odklad výkonu uvedeného rozhodnutia, rozhodnutie riaditeľstva Cedefop z 9. decembra 2005,
         ktorým bol žalobca preradený na miesto poradcu na danom riaditeľstve, rozhodnutie odvolacej komisie Cedefop z 24. mája 2006
         zamietajúce sťažnosť podanú žalobcom s cieľom zrušiť vyššie uvedené rozhodnutia o prepustení a preradení, rozhodnutie riaditeľstva
         Cedefop z 11. novembra 2005, ktorým sa mení zloženie odvolacej komisie, rozhodnutie odvolacej komisie Cedefop zo 14. novembra
         2005, ktorým odvolacia komisia Cedefop zmenila svoj vnútorný rokovací poriadok, rozhodnutie odvolacej komisie Cedefop z 10. marca
         2006 zamietajúce sťažnosť žalobcu podanú proti rozhodnutiam z 11. a 14. novembra 2005, rozhodnutie riaditeľstva Cedefop z 28. apríla
         2006 zamietajúce návrh žalobcu na odvolanie zástupcu riaditeľa Cedefop z vedenia správneho vyšetrovania, ktoré sa ho týkalo,
         a rozhodnutie odvolacej komisie Cedefop z 9. marca 2006 týkajúce sa sťažnosti podanej C., ktorá je dočasnou zamestnankyňou
         Cedefopu.

      Rozhodnutie: Žaloba sa zamieta čiastočne ako neprípustná a čiastočne ako nedôvodná. Každý účastník konania znáša svoje vlastné trovy konania.

      Abstrakt
      1.      Úradníci – Dočasní zamestnanci – Výpoveď zmluvy na dobu neurčitú – Povinnosť odôvodnenia – Rozsah
      [Služobný poriadok úradníkov, článok 25 druhý odsek; Podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov, článok 11 a článok 47
            písm. c)]
      2.      Úradníci – Dočasní zamestnanci – Výpoveď zmluvy na dobu neurčitú – Voľná úvaha administratívy
      [Podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov, článok 47 písm. c) a článok 49 ods. 1]
      3.      Úradníci – Organizácia služieb – Prideľovanie zamestnancov
      (Služobný poriadok úradníkov, článok 7)
      1.      Neexistuje žiadny naliehavý dôvod, ktorý by dočasných zamestnancov vylučoval z ochrany proti bezdôvodnému prepusteniu, najmä
         ak uzavreli pracovnú zmluvu na dobu neurčitú alebo, v prípade, že uzavreli pracovnú zmluvu na dobu určitú, ak boli prepustení
         pred uplynutím doby, na ktorú bola táto pracovná zmluva uzavretá. Na zabezpečenie dostatočnej ochrany v tomto zmysle je potrebné
         jednak umožniť dotknutým osobám, aby sa uistili, či boli ich oprávnené záujmy rešpektované alebo porušené, ako aj aby zvážili
         možnosť obrátiť sa na súd, a jednak umožniť súdu vykonať súdne preskúmanie, z čoho vyplýva, že je potrebné uznať, že príslušný
         orgán má povinnosť odôvodnenia.

      Pri prepustení zamestnanca, s ktorým bola uzavretá pracovná zmluva na dobu neurčitú, sa venuje osobitná pozornosť tomu, aby
         boli dôvody, na ktorých sa takéto opatrenie zakladá, vo všeobecnosti uvedené jasne a písomne, a to najlepšie v samotnom texte
         daného rozhodnutia. Práve tento samotný akt, ktorého zákonnosť sa posudzuje ku dňu, kedy bol prijatý, totiž predstavuje rozhodnutie
         inštitúcie. Povinnosť uviesť dôvody prepustenia sa však môže považovať za dodržanú aj v prípade, ak bola dotknutá osoba riadne
         oboznámená na pohovoroch s jej nadriadeným o týchto dôvodoch a ak bolo rozhodnutie orgánu oprávneného uzatvárať pracovné zmluvy
         prijaté krátko po uskutočnení týchto pohovorov. Uvedený orgán môže takisto v prípade potreby toto odôvodnenie doplniť v štádiu
         vyjadrenia sa k sťažnosti, ktorú podala dotknutá osoba.

      Orgán oprávnený uzatvárať pracovné zmluvy má, pokiaľ ide o prepúšťanie, širokú mieru voľnej úvahy, a preskúmanie súdom Spoločenstva
         sa preto obmedzuje na overenie toho, či nedošlo k zjavne nesprávnemu posúdeniu alebo zneužitiu právomoci.

      (pozri body 49, 51 a 84)
      Odkaz:
      Súd prvého stupňa, 12. decembra 2000, Dejaiffe/ÚHVT, T‑223/99, Zb. VS s. I‑A‑277, II‑1267, bod 53; Súd prvého stupňa, 6. februára
         2003, Pyres/Komisia, T‑7/01, Zb. VS s. I‑A‑37, II‑239, bod 50

      Súd pre verejnú službu, 26. októbra 2006, Landgren/ETF, F‑1/05, Zb. VS s. I‑A‑1‑123, II‑A‑1‑459, ktorý je predmetom odvolania
         na Súde prvého stupňa, T‑404/06 P, body 73 až 75 a 79

      2.      Vzhľadom na širokú mieru voľnej úvahy orgánu oprávneného uzatvárať pracovné zmluvy nie je tento orgán v prípade previnenia,
         ktoré by mohlo odôvodniť prepustenie dočasného zamestnanca, povinný začať disciplinárne konanie voči danému zamestnancovi,
         ale môže sa rozhodnúť pre možnosť jednostranného skončenia zmluvy podľa článku 47 písm. c) podmienok zamestnávania ostatných
         zamestnancov. Iba v prípade, keď orgán mieni ukončiť pracovný pomer dočasného zamestnanca bez výpovednej lehoty, pokiaľ závažným
         spôsobom porušil svoje povinnosti, treba začať, ako stanovuje článok 49 ods. 1 podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov,
         disciplinárne konanie upravené v prílohe IX služobného poriadku analogicky uplatniteľné na dočasných zamestnancov. Navyše
         nič nebráni administratíve začať disciplinárne konanie aj po vypovedaní zmluvy dočasného zamestnanca s výpovednou lehotou,
         ak sa následne ukáže, že obvinenia vytýkané dotknutej osobe sú natoľko závažné, že je takéto konanie potrebné začať.

      (pozri body 115 a 116)
      3.      V prípade zmeny úloh pridelených úradníkovi poukazuje pravidlo zhody medzi platovou triedou a pracovným miestom na porovnanie
         medzi súčasnými povinnosťami dotknutej osoby a jej platovou triedou v rámci hierarchie, a nie medzi jej súčasnými a predchádzajúcimi
         povinnosťami.

      Okrem toho, aby opatrenie o preradení zasahovalo do pravidla zhody medzi platovou triedou a pracovným miestom, nestačí, aby
         spôsobovalo zmenu alebo akékoľvek zúženie právomocí úradníka, ale je potrebné, aby jeho nové povinnosti ako celok jednoznačne
         zaostávali za povinnosťami, ktoré zodpovedajú jeho platovej triede a pracovnému miestu, vzhľadom na ich povahu, dôležitosť
         a rozsah.

      (pozri body 142 a 143)
      Odkaz:
      Súdny dvor, 23. marca 1988, Hecq/Komisia, 19/87, Zb. s. 1681, bod 7
      Súd prvého stupňa, 10. júla 1992, Eppe/Komisia, T‑59/91 a T‑79/91, Zb. s. II‑2061, bod 49; Súd prvého stupňa, 28. mája 1998,
         W/Komisia, T‑78/96 a T‑170/96, Zb. VS s. I‑A‑239, II‑745, bod 104; Súd prvého stupňa, 16. apríla 2002, Fronia/Komisia, T‑51/01,
         Zb. VS s. I‑A‑43, II‑187, bod 53; Súd prvého stupňa, 21. septembra 2004, Soubies/Komisia, T‑325/02, Zb. VS s. I‑A‑241, II‑1067,
         bod 55


Rozsudok Súdneho dvora z 3. decembra 1974. # Johannes Henricus Maria van Binsbergen proti Bestuur van de Bedrijfsvereniging voor de Metaalnijverheid. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Centrale Raad van Beroep - Holandsko. # Vec 33-74.


Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 24. marca 1988. # Jean-Pierre Goossens a iní proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Úradníci - Interné výberové konanie. # Vec 228/86.