title: Vec C-280/19 P: Odvolanie podané 2. apríla 2019: Agenzia esecutiva del Consiglio europeo della ricerca (ERCEA) proti rozsudku Všeobecného súdu (ôsma komora) zo 17. januára 2019 vo veci T-348/16 OP, Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis/ERCEA

text:
               27.5.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 182/28

      Odvolanie podané 2. apríla 2019: Agenzia esecutiva del Consiglio europeo della ricerca (ERCEA) proti rozsudku Všeobecného súdu (ôsma komora) zo 17. januára 2019 vo veci T-348/16 OP, Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis/ERCEA
      (Vec C-280/19 P)
      (2019/C 182/34)
      Jazyk konania: gréčtina

         Účastníci konania

         Odvolateľka: Výkonná agentúra Európskej rady pre výskum (ERCEA) (v zastúpení: Francesca Sgritta a Miguel Pesquera Alonso, splnomocnení zástupcovia, a Evangelos Kourakis, dikigoros)

         Ďalší účastník konania: Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis (APT)

         Návrhy odvolateľky

      Odvolateľka navrhuje, aby Súdny dvor:

                  —

                  vyhlásil toto odvolanie za prípustné a dôvodné a v dôsledku toho zrušil rozsudok v rozsahu, v akom stanovuje: 1) že suma vo výške 184 157,00 eur vynaložená na náklady zamestnancov spadá do oprávnených nákladov, a 2) že ich možno považovať za nepriame náklady súvisiace s vyššie uvedenými nákladmi na zamestnancov vo výške 36 831,40 eura,

                  —

                  preskúmal vec samú vo veci T-348/16, OP (1) a zamietol žalobu APT podanú vo veci T-348/16 v súvislosti s požadovanou sumou vo výške 184 157,00 eur spolu so sumou 36 831,40 eura,

                  —

                  uložil APT povinnosť nahradiť trovy konania a trovy, ktoré vynaložila ERCEA v súvislosti s týmto konaním, ako aj s konaním pred Všeobecným súdom.

         Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia

      Odvolateľka na podporu svojho odvolania v súvislosti s návrhom na zrušenie rozsudku uvádza štyri odvolacie dôvody:

                  1.

                  Prvý odvolací dôvod sa zakladá na nesprávnom posúdení Všeobecného súdu, ktorý:

                              i.

                              porušil pravidlá verejného záujmu práva Únie, konkrétne pravidlo týkajúce sa siedmeho rámcového programu pre výskum, právne predpisy upravujúce tento program (napr. nariadenie (ES) č. 1906/2006 a finančné nariadenia (ďalej len „právne predpisy“);

                              ii.

                              porušil výkladové pravidlá tým, že prijal nesprávny a neprípustný výklad grantovej dohody č. 211166 (ďalej len „GD“), ktorý je nezlučiteľný s právnymi predpismi a z toho dôvodu v rozpore so zákonom;

                              iii.

                              subsidiárne skreslil presný význam relevantných ustanovení GD a v dôsledku toho skreslil predložené dôkazy;

                              iv.

                              nemohol odôvodniť: 1) prečo nie je potrebný dohľad v prípade práce z domu, alebo 2) prečo všetky druhy práce z domu automaticky spĺňajú požiadavku dohľadu, pričom nie je potrebné nijaké ďalšie opatrenie (za predpokladu, že je dohľad potrebný aj v prípade práce z domu).

                  2.

                  Druhý odvolací dôvod sa zakladá na skutočnosti, že Všeobecný súd, i keď správne definoval právne požiadavky prípustnosti žaloby, rozhodol, že táto žaloba je oprávnená len na základe splnenia jednej z požiadaviek (najmä podmienka skutočne odpracovaných hodín), z dôvodu (podľa jeho rozhodnutia), že ERCEA to nespochybnila. V dôsledku toho Všeobecný súd porušil:

                              i.

                              právne predpisy;

                              ii.

                              právne pravidlá uplatniteľné na dohody;

                              iii.

                              opätovne povinnosť primeraného odôvodnenia rozhodnutia, ak sa pripustí, že neopomenul posúdiť ostatné požiadavky (a urobil tak vedome);

                              iv.

                              v každom prípade a vzhľadom na to, že neopomenul posúdiť ostané požiadavky a v skutočnosti ich posúdil implicitne, pravidlá dôkazného bremena.

                  3.

                  Tretí odvolací dôvod sa zakladá na skutočnosti, že Všeobecný súd rozhodol, že zmluva o dielo uzavretá medzi APT a výskumnými pracovníkmi pripúšťa prácu z domu, v dôsledku čoho:

                              i.

                              porušil pravidlá výkladu pre dohody tým, že prijal zjavne nesprávny a neprípustný výklad zmluvy o dielo;

                              ii.

                              skreslil relevantné dôkazy;

                              iii.

                              vydal rozsudok s nedostatočným a rozporným odôvodnením, pokiaľ ide o podstatné otázky prípadu;

                  4.

                  Štvrtý odvolací dôvod sa zakladá na nesprávnom posúdení Všeobecného súd, ktorý:

                              i.

                              neposúdil bežnú prax APT, pokiaľ ide o prácu z domu, a použil predmet posúdenia (teda zmluvu o dielo) ako referenčný základ pre rozhodnutie. V dôsledku toho je uvedené odôvodnenie nedostatočné a zjavne neopodstatnené;

                              ii.

                              subsidiárne porušil pravidlá dôkazného bremena a dostatočného odôvodnenia rozsudku, pretože vôbec neposúdil bežnú prax APT v prípade práce z domu jej zamestnancov a v tejto súvislosti neuviedol nijaké podrobnosti.

         (1)  EU:T:2019:14.


title: Vec T-61/18: Rozsudok Všeobecného súdu zo 4. apríla 2019 — Rodriguez Prieto/Komisia („Verejná služba — Úradníci — Vec ‚Eurostat‘ — Vnútroštátne trestné konanie — Zastavenie konania — Žiadosť o pomoc — Informátor — Prezumpcia neviny — Žaloby o náhradu škody a neplatnosť“)

text:
               27.5.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 182/31

      Rozsudok Všeobecného súdu zo 4. apríla 2019 — Rodriguez Prieto/Komisia
      (Vec T-61/18) (1)

      („Verejná služba - Úradníci - Vec ‚Eurostat‘ - Vnútroštátne trestné konanie - Zastavenie konania - Žiadosť o pomoc - Informátor - Prezumpcia neviny - Žaloby o náhradu škody a neplatnosť“)
      (2019/C 182/35)
      Jazyk konania: francúzština

         Účastníci konania

         Žalobca: Amador Rodriguez Prieto (Steinsel, Luxembursko) (v zastúpení: S. Orlandi, T. Martin a R. Garcia-Valdecasas y Fernandez, avocats)

         Žalovaná: Európska komisia (v zastúpení: B. Mongin a R. Striani, splnomocnení zástupcovia)

         Predmet

      Žaloba opierajúca sa o článok 270 ZFEÚ, ktorou sa požaduje v prvom rade náhrada majetkovej a nemajetkovej umy, ktorú údajne utrpel žalobca a subsidiárne zrušenie rozhodnutie Komisie z 28. marca 2017 o zamietnutí žiadosti žalobcu o pomoc

         Výrok rozsudku

                  1.

                     Návrhy na náhradu škody sa zamietajú.

                  2.

                     Rozhodnutie Európskej komisie z 28. marca 2017 o zamietnutí žiadosti o pomoc, ktorú podal Amador Rodriguez Prieto, sa zrušuje.

                  3.

                     Komisia znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy, ktoré vynaložil Amador Rodriguez Prieto.

         (1)  Ú. v. EÚ C 134, 16.4.2018.


title: Vec T-373/18: Rozsudok Všeobecného súdu zo 4. apríla 2019 — ABB/EUIPO (FLEXLOADER) („Ochranná známka Európskej únie — Prihláška slovnej ochrannej známky Európskej únie FLEXLOADER — Absolútne dôvody zamietnutia — Nedostatok rozlišovacej spôsobilosti — Rozlišovacia spôsobilosť — Článok 7 ods. 1 písm. b) a c) nariadenia (EÚ) 2017/1001 — Neologizmus — Neexistencia dostatočnej priamej a konkrétnej súvislosti s výrobkami uvedenými v prihláške ochrannej známky“)

text:
               27.5.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 182/32

      Rozsudok Všeobecného súdu zo 4. apríla 2019 — ABB/EUIPO (FLEXLOADER)
      (Vec T-373/18) (1)

      („Ochranná známka Európskej únie - Prihláška slovnej ochrannej známky Európskej únie FLEXLOADER - Absolútne dôvody zamietnutia - Nedostatok rozlišovacej spôsobilosti - Rozlišovacia spôsobilosť - Článok 7 ods. 1 písm. b) a c) nariadenia (EÚ) 2017/1001 - Neologizmus - Neexistencia dostatočnej priamej a konkrétnej súvislosti s výrobkami uvedenými v prihláške ochrannej známky“)
      (2019/C 182/36)
      Jazyk konania: nemčina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: ABB AB (Västerås, Švédsko) (v zastúpení: M. Hartmann a S. Fröhlich, avocats)

         Žalovaný: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (v zastúpení: D. Hanf a W. Schramek, splnomocnení zástupcovia)

         Predmet veci

      Žaloba podaná proti rozhodnutiu prvého odvolacieho senátu EUIPO z 29. marca 2018 (vec R 93/2018-1) týkajúcemu sa prihlášky slovnej ochrannej známky Európskej únie FLEXLOADER

         Výrok rozsudku

                  1.

                     Rozhodnutiu prvého odvolacieho senátu Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO) z 29. marca 2018 (vec R 93/2018-1) sa zrušuje v rozsahu, v akom zamietlo zápis slovného označenia FLEXLOADER pre:

                              —

                                 „mechanické náradia na používanie navlhčených, spájajúcich, olejových, mazacích alebo farbiacich prostriedkov“ patriace do triedy 7 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb pre zápis známok z 15. júna 1957; a

                              —

                                 „Prístroje na elektronické zachycovanie a spracovanie priestorových údajov, mikroprocesory, vstupné a výstupné elektrické jednotky, kompaktné disky, diskety, magnetické nosiče údajov a polovodičové čipy na uchovávanie technických údajov“ patriace do triedy 9 v zmysle Niceskej dohody

                  2.

                     Vo zvyšnej časti sa žaloba zmieta.

         (1)  Ú. v. EÚ C 268, 30.7.2018.


title: Vec T-128/19: Žaloba podaná 22. februára 2019 — Hemp Foods Australia/EUIPO — Cabrejos (Sativa)

text:
               27.5.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 182/33

      Žaloba podaná 22. februára 2019 — Hemp Foods Australia/EUIPO — Cabrejos (Sativa)
      (Vec T-128/19)
      (2019/C 182/37)
      Jazyk, v ktorom bola podaná žaloba: angličtina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Hemp Foods Australia Pty Ltd (Sydney, Austrália) (v zastúpení: M. Holah a P. Brownlow, solicitors)

         Žalovaný: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO)

         Ďalší účastník konania pred odvolacím senátom: César Raúl Dávila Cabrejos (Lima, Peru)

         Údaje týkajúce sa konania pred EUIPO

         Prihlasovateľ spornej ochrannej známky: žalobkyňa

         Dotknutá sporná ochranná známka: medzinárodný zápis ochrannej známky označujúci Európsku úniu Sativa — medzinárodný zápis označujúci Európsku úniu č. 1 259 974

         Konanie pred EUIPO: námietkové konanie

         Napadnuté rozhodnutie: rozhodnutie druhého odvolacieho senátu EUIPO zo 16. novembra 2018 vo veci R 1041/2018-2

         Návrhy

      Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

                  —

                  zrušil napadnuté rozhodnutie,

                  —

                  uložil žalovanému povinnosť nahradiť trovy konania.

         Uvádzaný žalobný dôvod

                  —

                  porušenie článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/1001.


title: Vec T-172/19: Žaloba podaná 22. marca 2019 — Cognac Ferrand/EUIPO (Tvar opletenia na fľaši)

text:
               27.5.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 182/34

      Žaloba podaná 22. marca 2019 — Cognac Ferrand/EUIPO (Tvar opletenia na fľaši)
      (Vec T-172/19)
      (2019/C 182/38)
      Jazyk konania: francúzština

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Cognac Ferrand (Paríž, Francúzsko) (v zastúpení: D. Régnier, avocat)

         Žalovaný: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO)

         Údaje týkajúce sa konania pred EUIPO

         Dotknutá sporná ochranná známka: trojrozmerná ochranná známka Európskej únie (tvar opletenia na fľaši) — prihláška č. 17 387 564

         Napadnuté rozhodnutie: rozhodnutie druhého odvolacieho senátu EUIPO zo 7. januára 2019 vo veci R 1640/2018-2

         Návrhy

      Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

                  —

                  zrušil napadnuté rozhodnutie.

         Uvádzaný žalobný dôvod

                  —

                  porušenie článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/1001.


title: Vec T-178/19: Žaloba podaná 20. marca 2019 — Kalai/Rada

text:
               27.5.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 182/34

      Žaloba podaná 20. marca 2019 — Kalai/Rada
      (Vec T-178/19)
      (2019/C 182/39)
      Jazyk konania: francúzština

         Účastníci konania

         Žalobca: Nader Kalai (Halifax, Kanada) (v zastúpení: G. Karouni, advokát)

         Žalovaná: Rada Európskej únie

         Návrhy

      Žalobca navrhuje, aby Všeobecný súd:

                  —

                  v rozsahu, v akom sa tieto akty týkajú žalobcu, zrušil:

                              —

                              vykonávacie rozhodnutie Rady (SZBP) 2019/87 z 21. januára 2019, ktorým sa vykonáva rozhodnutie 2013/255/SZBP o reštriktívnych opatreniach voči Sýrii,

                              —

                              vykonávacie nariadenie Rady (EÚ) 2019/85 z 21. januára 2019, ktorým sa vykonáva nariadenie (EÚ) č. 36/2012 o reštriktívnych opatreniach s ohľadom na situáciu v Sýrii,

                  —

                  uložil Rade povinnosť zaplatiť sumu 2 000 000,00 eura ako náhradu škody za všetky spôsobené ujmy,

                  —

                  uložil Rade povinnosť znášať vlastné trovy konania, ako aj povinnosť nahradiť trovy konania, ktoré vynaložil žalobca a v prípade ktorých si žalobca vyhradzuje právo na ich odôvodnenie počas konania podľa článku 134 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu, podľa ktorého účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť trovy konania.

         Dôvody a hlavné tvrdenia

      Na podporu svojej žaloby žalobca uvádza päť žalobných dôvodov.

                  1.

                  Prvý žalobný dôvod je založený na porušení práva na obhajobu a práva na spravodlivý proces. Žalobca, ktorý sa opiera o článok 47 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“) a články 6 a 13 Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd, ako aj o judikatúru Súdneho dvora, v tejto súvislosti tvrdí, že predtým, ako voči nemu Rada prijala reštriktívne opatrenia, mal byť vypočutý a že v dôsledku toho bolo porušené jeho právo na obhajobu.

                  2.

                  Druhý žalobný dôvod je založený na porušení povinnosti odôvodnenia vyplývajúcej z článku 296 druhého odseku ZFEÚ. Žalobca Rade vytýka, že uviedla iba nejednoznačné a všeobecné dôvody bez toho, aby osobitne a konkrétne uviedla dôvody, pre ktoré v rámci svojej diskrečnej právomoci usúdila, že na žalobcu sa musia vzťahovať dotknuté reštriktívne opatrenia. Nebola tak uvedená nijaká konkrétna a objektívna skutočnosť, ktorá by mohla byť vytýkaná žalobcovi a ktorá by mohla odôvodňovať dotknuté opatrenia.

                  3.

                  Tretí žalobný dôvod je založený na zjavne nesprávnom posúdení, keďže Rada vo svojom odôvodnení na podporu reštriktívnych opatrení uviedla skutočnosti, ktoré sú zjavne bez skutkového základu. V dôsledku toho nie sú uvedené skutočnosti vôbec odôvodnené.

                  4.

                  Štvrtý žalobný dôvod je založený na porušení zásady proporcionality v rámci zásahu do základných práv. Žalobca sa totiž domnieva, že sporné opatrenie by malo byť neplatné v rozsahu, v akom je neprimerané z hľadiska stanoveného cieľa, a predstavuje neprimeraný zásah do slobody podnikania a vlastníckeho práva, ktoré sú zakotvené v článkoch 16 a 17 Charty. Neprimeranosť vyplýva z toho, že opatrenie sa vzťahuje na akúkoľvek významnú hospodársku činnosť bez ďalšieho kritéria.

                  5.

                  Piaty žalobný dôvod je založený na porušení vlastníckeho práva. Žalobca, ktorý sa opiera o články 17 a 52 Charty, tvrdí, že z opatrenia spočívajúceho v zmrazení finančných prostriedkov nespochybniteľne vyplýva obmedzenie vlastníckeho práva a že v tomto prípade bolo zmrazenie finančných prostriedkov, ktoré vyplývajú z činností žalobcu, nevyhnutne neprimerané vo vzťahu k cieľu sledovanému Radou.


title: Vec T-183/19: Žaloba podaná 29. marca 2019 — Jalkh/Parlament

text:
               27.5.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 182/36

      Žaloba podaná 29. marca 2019 — Jalkh/Parlament
      (Vec T-183/19)
      (2019/C 182/40)
      Jazyk konania: francúzština

         Účastníci konania

         Žalobca: Jean-François Jalkh (Gretz-Armainvilliers, Francúzsko) (v zastúpení: F. Wagner, avocat)

         Žalovaný: Európsky parlament

         Návrhy

      Žalobca navrhuje, aby Všeobecný súd:

                  —

                  zrušil rozhodnutie Európskeho parlamentu z 31. januára 2019 o zmenách rokovacieho poriadku,

                  —

                  zaviazal Európsky parlament na náhradu trov konania.

         Dôvody a hlavné tvrdenia

      Na podporu svojej žaloby žalobca uvádza päť žalobných dôvodov.

                  1.

                  Prvý žalobný dôvod je založený na porušení Charty základných práv Európskej únie, keďže sporná zmena má za následok diskrimináciu na základe jazyka, ktorá nerešpektuje jazykovú rozmanitosť a vedie k tomu, že francúzsky poslanec Európskeho parlamentu nemôže používať svoj materinský jazyk.

                  2.

                  Druhý žalobný dôvod je založený na porušení článku 14 Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd, keďže nový Rokovací poriadok Európskeho parlamentu diskriminuje žalobcu, ktorý je francúzsky hovoriacim.

                  3.

                  Tretí žalobný dôvod je založený na porušení Zmluvy o Európskej únii. V tejto súvislosti žalobca uvádza, že nový Rokovací poriadok Európskeho parlamentu, ktorý diskriminuje francúzsky jazyk, zasahuje do kultúrnej a jazykovej rozmanitosti v rámci tejto inštitúcie.

                  4.

                  Štvrtý žalobný dôvod je založený na porušení článku 18 Zmluvy o fungovaní Európskej únie, ktorý zaručuje rešpektovanie viacjazyčnosti a teda používanie francúzskeho jazyka.

                  5.

                  Piaty žalobný dôvod je založený na porušení nariadenia č. 1 z 15. apríla 1958 o používaní jazykov v Európskom hospodárskom spoločenstve (Ú. v. ES 17, 1958, s. 385).


title: Vec T-202/19: Žaloba podaná 4. apríla 2019 — Knaus Tabbert/EUIPO — Carado (CaraTour)

text:
               27.5.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 182/37

      Žaloba podaná 4. apríla 2019 — Knaus Tabbert/EUIPO — Carado (CaraTour)
      (Vec T-202/19)
      (2019/C 182/41)
      Jazyk, v ktorom bola podaná žaloba: nemčina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Knaus Tabbert GmbH (Jandelsbrunn, Nemecko) (v zastúpení: N. Maenz, Rechtsanwältin)

         Žalovaný: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO)

         Ďalší účastník konania pred odvolacím senátom: Carado GmbH (Leutkirch im Allgäu, Nemecko)

         Údaje týkajúce sa konania pred EUIPO

         Prihlasovateľ spornej ochrannej známky: žalobkyňa

         Dotknutá sporná ochranná známka: slovná ochranná známka Európskej únie CaraTour — prihláška č. 15 366 313

         Konanie pred EUIPO: námietkové konanie

         Napadnuté rozhodnutie: rozhodnutie piateho odvolacieho senátu EUIPO zo 14. januára 2019 vo veci R 506/2018-5

         Návrhy

      Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

                  —

                  zrušil napadnuté rozhodnutie,

                  —

                  v celom rozsahu zamietol námietku spoločnosti Carado GmbH z 27. júla 2016, pokiaľ ide o ochrannú známku Európskej únie č. 4 935 334 a nemeckú ochrannú známku č. 30 611 776 (námietkové konanie č. B 2 742 784),

                  —

                  uložil EUIPO povinnosť nahradiť trovy konania.

         Uvádzaný žalobný dôvod

                  —

                  porušenie článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/1001.


title: Vec T-203/19: Žaloba podaná 4. apríla 2019 — Knaus Tabbert/EUIPO — Carado (CaraTwo)

text:
               27.5.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 182/37

      Žaloba podaná 4. apríla 2019 — Knaus Tabbert/EUIPO — Carado (CaraTwo)
      (Vec T-203/19)
      (2019/C 182/42)
      Jazyk, v ktorom bola podaná žaloba: nemčina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Knaus Tabbert GmbH (Jandelsbrunn, Nemecko) (v zastúpení: N. Maenz Rechtsanwältin)

         Žalovaný: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO)

         Ďalší účastník konania pred odvolacím senátom: Carado GmbH (Leutkirch im Allgäu, Nemecko)

         Údaje týkajúce sa konania pred EUIPO

         prihlasovateľ spornej ochrannej známky: žalobkyňa

         Dotknutá sporná ochranná známka: slovná
      /ochranná známka Európskej únie CaraTwo — prihláška č. 15 170 145

         Konanie pred EUIPO: námietkové konanie

         Napadnuté rozhodnutie: rozhodnutie piateho odvolacieho senátu EUIPO zo 14. januára 2019 vo veci R 851/2018-5

         Návrhy

      Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

                  —

                  zrušil rozhodnutie o námietke,

                  —

                  zamietol v plnom rozsahu námietku spoločnosti Carado GmbH z 27. júla 2016 týkajúcu sa ochrannej známky Európskej únie č. 4 935 334 a nemeckej ochrannej známky č. 30 611 776 (námietkové konanie č. B 2 742 768),

                  —

                  uložil EUIPO povinnosť nahradiť trovy konania.

         Uvádzaný žalobný dôvod

                  —

                  porušenie článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/1001.


title: Vec T-209/19: Žaloba podaná 5. apríla 2019 — Armani/EUIPO — Invicta Watch Company of America (GLYCINE)

text:
               27.5.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 182/38

      Žaloba podaná 5. apríla 2019 — Armani/EUIPO — Invicta Watch Company of America (GLYCINE)
      (Vec T-209/19)
      (2019/C 182/43)
      Jazyk, v ktorom bola podaná žaloba: angličtina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Giorgio Armani SpA (Miláno, Taliansko) (v zastúpení: J. Rether a M. Kinkeldey, advokáti)

         Žalovaný: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO)

         Ďalší účastník konania pred odvolacím senátom: Invicta Watch Company of America, Inc. (Hollywood, Florida, Spojené štáty)

         Údaje týkajúce sa konania pred EUIPO

         Prihlasovateľ spornej ochrannej známky: ďalší účastník konania pred odvolacím senátom

         Dotknutá sporná ochranná známka: prihláška obrazovej ochrannej známky Európskej únie v čiernej a bielej farbe — prihláška č. 15 910 301

         Konanie pred EUIPO: námietkové konanie

         Napadnuté rozhodnutie: rozhodnutie štvrtého odvolacieho senátu EUIPO zo 4. februára 2019 vo veci R 578/2018-4

         Návrhy

      Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

                  —

                  zrušil napadnuté rozhodnutie,

                  —

                  uložil žalovanému povinnosť nahradiť trovy konania.

         Uvádzaný žalobný dôvod

                  —

                  porušenie článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/1001.


title: Vec T-212/19: Žaloba podaná 8. apríla 2019 — Apple/EUIPO (Styluses)

text:
               27.5.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 182/39

      Žaloba podaná 8. apríla 2019 — Apple/EUIPO (Styluses)
      (Vec T-212/19)
      (2019/C 182/44)
      Jazyk konania: angličtina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Apple Inc. (Cupertino, Kalifornia, Spojené štáty) (v zastúpení: H. Hartwig a A. von Mühlendahl, lawyers)

         Žalovaný: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO)

         Údaje týkajúce sa konania pred EUIPO

         Dotknutý sporný dizajn: — prihláška č. 3012707 -0004

         Napadnuté rozhodnutie: rozhodnutie tretieho odvolacieho senátu EUIPO zo 7. januára 2019 vo veci R 2533/2017-3

         Návrhy

      Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

                  —

                  zrušil napadnuté rozhodnutie,

                  —

                  uložil EUIPO povinnosť nahradiť trovy konania, vrátane trov konania vynaložených žalobkyňou v konaní pred odvolacím senátom.

         Uvádzané žalobné dôvody

                  —

                  porušenie článku 11 ods. 2 nariadenie (ES) č. 2245/2002 v spojení s článkom 5 nariadenia (ES) č. 6/2002,

                  —

                  porušenie článku 12 ods. 2 nariadenie (ES) č. 2245/2002 v spojení s článkom 5 nariadenia (ES) č. 6/2002.


title: Vec T-214/19: Žaloba podaná 8. apríla 2019 — Fleximed/EUIPO — docPrice (Fleximed)

text:
               27.5.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 182/40

      Žaloba podaná 8. apríla 2019 — Fleximed/EUIPO — docPrice (Fleximed)
      (Vec T-214/19)
      (2019/C 182/45)
      Jazyk, v ktorom bola podaná žaloba: nemčina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Fleximed AG (Triesen, Lichtenštajnsko) (v zastúpení: M. Gail Rechtsanwalt)

         Žalovaný: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO)

         Ďalší účastník konania pred odvolacím senátom: docPrice GmbH (Koblenz, Nemecko)

         Údaje týkajúce sa konania pred EUIPO

         Majiteľ spornej ochrannej známky: žalobkyňa

         Sporná ochranná známka: slovná ochranná známka Európskej únie Fleximed — ochranná známka Európskej únie č. 12 025 771

         Konanie pred EUIPO: konanie o vyhlásenie neplatnosti

         Napadnuté rozhodnutie: rozhodnutie piateho odvolacieho senátu EUIPO zo 6. februára 2019 vo veci R 1121/2018-4

         Návrhy

      Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

                  —

                  zrušil napadnuté rozhodnutie,

                  —

                  uložil EUIPO povinnosť nahradiť trovy konania.

         Uvádzaný žalobný dôvod

                  —

                  porušenie článku 60ods. 1 písm. a) v spojení s článkom 8 ods. 1 písm. b) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady 2017/1001.


title: Vec C-405/16 P: Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 28. marca 2019 — Spolková republika Nemecko/Európska komisia (Odvolanie — Štátna pomoc — Pomoc, ktorú priznávajú určité ustanovenia nemeckého zákona v znení zmien v súvislosti s obnoviteľnými zdrojmi energie (zákon EEG z roku 2012) — Podpora v prospech výrobcov elektriny vyrobenej podľa EEG a nižší príplatok EEG pre energeticky náročných odberateľov — Rozhodnutie, ktorým sa pomoc vyhlasuje za čiastočne nezlučiteľnú s vnútorným trhom — Pojem „štátna pomoc“ — Výhoda — Štátne prostriedky — Verejná kontrola prostriedkov — Opatrenie porovnateľné s poplatkom na spotrebu elektriny)

text:
               3.6.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 187/3

      Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 28. marca 2019 — Spolková republika Nemecko/Európska komisia
      (Vec C-405/16 P) (1)

      (Odvolanie - Štátna pomoc - Pomoc, ktorú priznávajú určité ustanovenia nemeckého zákona v znení zmien v súvislosti s obnoviteľnými zdrojmi energie (zákon EEG z roku 2012) - Podpora v prospech výrobcov elektriny vyrobenej podľa EEG a nižší príplatok EEG pre energeticky náročných odberateľov - Rozhodnutie, ktorým sa pomoc vyhlasuje za čiastočne nezlučiteľnú s vnútorným trhom - Pojem „štátna pomoc“ - Výhoda - Štátne prostriedky - Verejná kontrola prostriedkov - Opatrenie porovnateľné s poplatkom na spotrebu elektriny)
      (2019/C 187/03)
      Jazyk konania: nemčina

         Účastníci konania

         Odvolateľka: Spolková republika Nemecko (v zastúpení: T. Henze a R. Kanitz, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci T. Lübbig, Rechtsanwalt)

         Ďalší účastník konania: Európska komisia (v zastúpení: K. Herrmann a T. Maxian Rusche, splnomocnení zástupcovia)

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Rozsudok Všeobecného súdu Európskej únie z 10. mája 2016, Nemecko/Komisia (T-47/15, EU:T:2016:281), sa zrušuje.

                  2.

                  Rozhodnutie Komisie (EÚ) 2015/1585 o schéme štátnej pomoci SA. 33995 (2013/C) (ex 2013/NN) [, ktorú poskytlo Nemecko na podporu elektrickej energie z obnoviteľných zdrojov a energeticky náročných odberateľov,] sa zrušuje.

                  3.

                  Európska komisia je povinná nahradiť trovy konania súvisiace s odvolacím konaním, ako aj prvostupňovým konaním.

         (1)  Ú. v. EÚ C 326, 5.9.2016.


title: spojené veci C-487/17 až C-489/17: Rozsudok Súdneho dvora (desiata komora) z 28. marca 2019 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Corte suprema di cassazione — Taliansko) — trestné konanie proti Alfonso Verlezza a i. (Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Životné prostredie — Smernica 2008/98/ES a rozhodnutie 2000/532/ES — Odpady — Klasifikácia odpadov ako nebezpečných odpadov — Odpady, ktorým možno priradiť kódy určené pre nebezpečné odpady aj kódy určené pre odpady, ktorý nie sú nebezpečné)

text:
               3.6.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 187/17

      Rozsudok Súdneho dvora (desiata komora) z 28. marca 2019 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Corte suprema di cassazione — Taliansko) — trestné konanie proti Alfonso Verlezza a i.
      (spojené veci C-487/17 až C-489/17) (1)

      (Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Životné prostredie - Smernica 2008/98/ES a rozhodnutie 2000/532/ES - Odpady - Klasifikácia odpadov ako nebezpečných odpadov - Odpady, ktorým možno priradiť kódy určené pre nebezpečné odpady aj kódy určené pre odpady, ktorý nie sú nebezpečné)
      (2019/C 187/19)
      Jazyk konania: taliančina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Corte suprema di cassazione

         Účastníci trestného konania pred vnútroštátnym súdom

      Alfonso Verlezza, Riccardo Traversa, Irene Cocco, Francesco Rando, Carmelina Scaglione, Francesco Rizzi, Antonio Giuliano, Enrico Giuliano, Refecta Srl, E. Giovi Srl, Vetreco Srl, SE.IN Srl

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Príloha III smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/98/ES z 19. novembra 2008 o odpade a o zrušení určitých smerníc, zmenenej nariadením Komisie (EÚ) č. 1357/2014 z 18. decembra 2014, ako aj príloha rozhodnutia Komisie 2000/532/ES z 3. mája 2000 nahradzujúceho rozhodnutie 94/3/ES, ktorým sa vydáva zoznam odpadov podľa článku 1 písm. a) smernice Rady 75/442/EHS o odpadoch, a rozhodnutie Rady 94/904/ES, ktorým sa vydáva zoznam nebezpečných odpadov podľa článku 1 ods. 4 smernice Rady 91/689/EHS o nebezpečných odpadoch, zmenené rozhodnutím Komisie 2014/955/EÚ z 18. decembra 2014, sa majú vykladať v tom zmysle, že držiteľ odpadu, ktorý môže byť zaradený pod kódy zodpovedajúce nebezpečnému odpadu alebo pod kódy zodpovedajúce odpadu, ktorý nie je nebezpečný, ale ktorého zloženie nie je hneď známe, musí na účel tohto zaradenia určiť uvedené zloženie a zistiť nebezpečné látky, ktoré sa v ňom môžu odôvodnene nachádzať, aby tak určil, či tento odpad má nebezpečné vlastnosti, a na tento účel môže použiť odbery vzoriek, chemické analýzy a testovania podľa nariadenia Komisie (ES) č. 440/2008 z 30. mája 2008, ktorým sa ustanovujú testovacie metódy podľa nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 o registrácii, hodnotení, autorizácii a obmedzovaní chemických látok (REACH), alebo iné odbery vzoriek, chemické analýzy a testovania uznávané na medzinárodnej úrovni.

                  2.

                  Zásada predchádzania škodám sa má vykladať v tom zmysle, že ak po čo najúplnejšom vyhodnotení rizík pri zohľadnení osobitných okolností predmetného prípadu držiteľ odpadu, ktorý možno zaradiť pod kódy zodpovedajúce nebezpečnému odpadu alebo pod kódy zodpovedajúce odpadu, ktorý nie je nebezpečný, nemôže prakticky určiť prítomnosť nebezpečných látok alebo vyhodnotiť nebezpečné vlastnosti, ktoré má uvedený odpad, tento odpad sa má zaradiť ako nebezpečný odpad.

         (1)  Ú. v. EÚ C 374, 6.11.2017.


title: Vec C-275/19: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Supremo Tribunal de Justiça (Portugalsko) 2. apríla 2019 — Sportingbet PLC, Internet Opportunity Entertainment Ltd/Santa Casa da Misericórdia de Lisboa, Sporting Club de Braga, Sporting Club de Braga — Futebol, SAD

text:
               17.6.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 206/34

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Supremo Tribunal de Justiça (Portugalsko) 2. apríla 2019 — Sportingbet PLC, Internet Opportunity Entertainment Ltd/Santa Casa da Misericórdia de Lisboa, Sporting Club de Braga, Sporting Club de Braga — Futebol, SAD
      (Vec C-275/19)
      (2019/C 206/39)
      Jazyk konania: portugalčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Supremo Tribunal de Justiça

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Navrhovateľky v konaní o kasačnom opravnom prostriedku: Sportingbet PLC, Internet Opportunity Entertainment Ltd

         Ďalší účastníci: Santa Casa da Misericórdia de Lisboa, Sporting Club de Braga, Sporting Club de Braga — Futebol, SAD

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Vzhľadom na to, že Portugalsko neinformovalo Európsku komisiu o technických predpisoch uvedených v legislatívnom dekréte 442/89 z 2. decembra, nemôžu sa tieto normy, najmä uvedený článok 3 [v citovanom znení] a článok 9, uplatniť, takže jednotlivci sa môžu domáhať ich neuplatnenia?

                  2.

                  Vzhľadom na to, že Portugalsko neinformovalo Európsku komisiu o technických predpisoch uvedených v legislatívnom dekréte 282/2003 z 8. novembra, nemajú sa uvedené normy, najmä už citované články 2 a 3, uplatniť na poskytovateľov služieb v Portugalsku?


title: Vec C-282/19: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunale di Napoli (Taliansko) 3. apríla 2019 — YT a i./Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca, Ufficio Scolastico Regionale per la Campania

text:
               17.6.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 206/36

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunale di Napoli (Taliansko) 3. apríla 2019 — YT a i./Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca, Ufficio Scolastico Regionale per la Campania
      (Vec C-282/19)
      (2019/C 206/41)
      Jazyk konania: taliančina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Tribunale di Napoli

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobcovia: YT a iní

         Žalovaní: Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca, Ufficio Scolastico Regionale per la Campania

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Predstavuje odlišné zaobchádzanie vyhradené iba učiteľom katolíckeho náboženstva, akými sú žalobcovia, diskrimináciu na základe náboženského vyznania podľa článku 21 Charty základných práv Európskej únie a smernice 2000/78/ES (1), resp. okolnosť, že osvedčenie o spôsobilosti, ktorého pracovník je už držiteľom, možno odňať, je spôsobilým dôvodom na to, aby sa iba s učiteľmi katolíckeho náboženstva, akými sú žalobcovia, zaobchádzalo odlišne ako s ostatnými pedagogickými pracovníkmi, bez toho aby mali úžitok zo zamedzovacieho opatrenia stanoveného v doložke 5 rámcovej dohody o práci na dobu určitú, uzavretej 18. marca 1999 a uvedenej v prílohe smernice Rady 1999/70/ES z 28. júna 1999 o rámcovej dohode o práci na dobu určitú, ktorú uzavreli ETUC, UNICE a CEEP (2)?

                  2.

                  Za predpokladu existencie priamej diskriminácie podľa článku 2 ods. 2 písm. a) smernice 2000/78/ES na základe náboženského vyznania (čl. 1), ako aj v zmysle Charty základných práv Európskej únie, sa kladie Súdnemu dvoru otázka o prostriedkoch, ktoré môže vnútroštátny súd použiť na odstránenie jej následkov vzhľadom na to, že všetci učitelia iní ako učitelia katolíckeho náboženstva boli adresátmi mimoriadneho plánu prijímania pedagogických pracovníkov podľa zákona č. 107/2015 a boli zaradení do stálej služby s nadväzujúcou zmluvou na dobu neurčitú, a teda, má vnútroštátny súd založiť pracovný vzťah na dobu neurčitú so žalovaným orgánom verejnej správy?

                  3.

                  Má sa doložka 5 rámcovej dohody uvedená v smernici 1999/70/ES vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, akou je tá, o ktorú ide, podľa ktorej sa všeobecne právne predpisy upravujúce pracovné vzťahy a zamerané na sankcionovanie zneužívania zmlúv na dobu určitú automatickou zmenou zmluvy na dobu určitú na zmluvu na dobu neurčitú, ak pracovný pomer trvá aj po určitom dátume, neuplatňujú na školské odvetvie s osobitným odkazom na pedagogických pracovníkov vyučujúcich katolícke náboženstvo, čím sa umožní neobmedzene v čase opakované uzatváranie pracovných zmlúv na dobu určitú; predovšetkým, potreba dohody s diecéznym biskupom môže predstavovať objektívny dôvod v zmysle doložky 5 bodu 1 písm. a) rámcovej dohody alebo naopak, má sa považovať za zakázanú diskrimináciu podľa čl. 21 Charty základných práv Európskej únie?

                  4.

                  V prípade kladnej odpovede na tretiu prejudiciálnu otázku umožnia článok 21 Charty základných práv Európskej únie, doložka 4 rámcovej dohody uvedená v smernici 1999/70/ES a/alebo čl. 1 smernice 2000/78/ES neuplatniť právne predpisy, ktoré bránia automatickej zmene zmluvy na dobu určitú na zmluvu na dobu neurčitú, ak pracovný vzťah trvá aj po určitom dátume?

         (1)  Smernica Rady 2000/78/ES z 27. novembra 2000, ktorá ustanovuje všeobecný rámec pre rovnaké zaobchádzanie v zamestnaní a povolaní (Ú. v. ES L 303, 2000, s. 16; Mim. vyd. 05/004, s. 79).

         (2)  (Ú. v. ES L 175, 1999, s. 43; Mim. vyd. 05/003, s. 368).


title: Vec C-768/18 P: Odvolanie podané dňa 7. decembra 2018: Michal Harvilik — HYDRA proti uzneseniu Všeobecného súdu (Piata komora) z 25. septembra 2018 vo veci T-365/18, Michal Harvilik — HYDRA v Česká republika a Európsky súd pre ľudské práva

text:
               24.6.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 213/2

      Odvolanie podané dňa 7. decembra 2018: Michal Harvilik — HYDRA proti uzneseniu Všeobecného súdu (Piata komora) z 25. septembra 2018 vo veci T-365/18, Michal Harvilik — HYDRA v Česká republika a Európsky súd pre ľudské práva
      (Vec C-768/18 P)
      (2019/C 213/02)
      Jazyk konania: slovenčina

         Účastníci konania

         Odvolateľ: Michal Harvilik — HYDRA (v zastúpení: A. Wagner, advokát)

         Ďalší účastníci konania: Česká republika, Európsky súd pre ľudské práva
      Uznesením z 19. marca 2019 Súdny dvor (siedma komora) rozhodol, že toto odvolanie je neprípustné.


title: Vec C-190/19: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Amtsgericht Hamburg (Nemecko) 27. februára 2019 — MG, NH/Germanwings GmbH

text:
               24.6.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 213/5

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Amtsgericht Hamburg (Nemecko) 27. februára 2019 — MG, NH/Germanwings GmbH
      (Vec C-190/19)
      (2019/C 213/05)
      Jazyk konania: nemčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Amtsgericht Hamburg

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobcovia: MG, NH

         Žalovaná: Germanwings GmbH

         Prejudiciálna otázka

      Môže vzniknúť právo na náhradu podľa článku 7 nariadenia (ES) č. 261/2004 (1) aj vtedy, ak cestujúci kvôli relatívne malému meškaniu pri prílete nestihne priamy prípojný let, v dôsledku čoho sa príchod do cieľového miesta omešká minimálne o tri hodiny, avšak oba lety uskutočnili rôzni prevádzkujúci leteckí dopravcovia a rezerváciu potvrdila cestovná kancelária, ktorá pre svojich zákazníkov pripravila predmetné lety?

         (1)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 z 11. februára 2004, ktorým sa ustanovujú spoločné pravidlá systému náhrad a pomoci cestujúcim pri odmietnutí nástupu do lietadla, v prípade zrušenia alebo veľkého meškania letov a ktorým sa zrušuje nariadenie (EHS) č. 295/91 (Ú. v. EÚ L 46, 2004, s. 1; Mim. vyd. 07/008, s. 10).


title: Vec C-220/19: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana (Španielsko) 11. marca 2019 — Promociones Oliva Park S.L./Tribunal Económico Administrativo Regional (TEAR) de la Comunidad Valenciana

text:
               24.6.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 213/6

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana (Španielsko) 11. marca 2019 — Promociones Oliva Park S.L./Tribunal Económico Administrativo Regional (TEAR) de la Comunidad Valenciana
      (Vec C-220/19)
      (2019/C 213/06)
      Jazyk konania: španielčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobkyňa: Promociones Oliva Park S.L.

         Žalovaný: Tribunal Económico Administrativo Regional (TEAR) de la Comunidad Valenciana

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Má sa článok 1 ods. 2 smernice 2008/118/ES (1) vykladať v tom zmysle, že mu odporuje daň označená ako priama daň, akou je [daň z hodnoty vyrobenej elektrickej energie (Impuesto sobre el valor de la producción de la energía eléctrica, ďalej len „IVPEE“)], ktorá je vzhľadom na jej skutočnú povahu nepriamou daňou bez osobitného účelu, ktorej jediným cieľom je dosiahnutie daňového príjmu, pričom jej kvalifikácia podľa vnútroštátneho práva nemôže mať prednosť pred výkladom práva EÚ, ktorý sa riadi vlastnými cieľmi tohto právneho poriadku a vychádza z objektívnych znakov dane[?]

                  2.

                  Napriek tomu, že IVPEE sa označuje ako environmentálna daň, je základným cieľom tejto dane dosiahnutie daňového príjmu, keďže sa rovnakým spôsobom uplatňuje na činnosti týkajúce sa výroby elektrickej energie a jej dodávky do elektrizačnej sústavy, bez ohľadu na ich rozsah a vplyv na životné prostredie, čo odporuje článku 1, článku 3 ods. 1 a 2, ako aj článku 3 písm. a) v spojení s článkom 2 písm. k) smernice 2009/28/ES (2)[?]

                  3.

                  Má sa vychádzať z toho, že IVPEE odporuje zásade voľnej hospodárskej súťaže a podpore energie z obnoviteľných zdrojov energie, keďže spôsobuje, že s energiou z neobnoviteľných zdrojov energie sa na daňové účely zaobchádza rovnako ako s energiou z obnoviteľných zdrojov energie, pričom obnoviteľné zdroje energie sú diskriminované, čo je v rozpore so systémom podpory upraveným v článku 2 písm. k) a nasl. smernice 2009/28/ES[?]

                  4.

                  Odporuje IVPEE napokon uvedenej zásade voľnej hospodárskej súťaže a článkom 32, 33 a 34 (kapitola VIII nazvaná „Organizácia prístupu do sústavy“) smernice 2009/72/ES (3) z dôvodu, že dovoľuje pozitívnu diskrimináciu zahraničných výrobcov elektrickej energie na úkor španielskych výrobcov, čo má za následok narušenie vnútorného trhu s elektrickou energiou a prístupu do sústavy[?]

         (1)  Smernica Rady 2008/118/ES zo 16. decembra 2008 o všeobecnom systéme spotrebných daní a o zrušení smernice 92/12/EHS (Ú. v. EÚ L 9, 2009, s. 12).

         (2)  Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2009/28/ES z 23. apríla 2009 o podpore využívania energie z obnoviteľných zdrojov energie a o zmene a doplnení a následnom zrušení smerníc 2001/77/ES a 2003/30/ES (Ú. v. EÚ L 140, 2009, s 16).

         (3)  Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2009/72/ES z 13. júla 2009 o spoločných pravidlách pre vnútorný trh s elektrinou, ktorou sa zrušuje smernica 2003/54/ES (Ú. v. EÚ L 211, 2009, s. 55).


title: Vec C-227/19: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Landesverwaltungsgericht Steiermark (Rakúsko) 14. marca 2019 — DX

text:
               24.6.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 213/7

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Landesverwaltungsgericht Steiermark (Rakúsko) 14. marca 2019 — DX
      (Vec C-227/19)
      (2019/C 213/07)
      Jazyk konania: nemčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Landesverwaltungsgericht Steiermark

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobca: DX

         Žalovaný orgán: Bürgermeister der Stadt Graz

         Vedľajší účastník konania: Finanzpolizei

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Majú sa článok 56 ZFEÚ, ako aj smernica 96/71/ES Európskeho parlamentu a Rady zo 16. decembra 1996 o vysielaní pracovníkov v rámci poskytovania služieb (1) a smernica Európskeho parlamentu a Rady 2014/67/EÚ z 15. mája 2014 o presadzovaní smernice 96/71/ES (2) vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právnej norme, ktorá za porušenie formálnych povinností v prípade cezhraničného pridelenia pracovníkov, akým je porušenie povinnosti uchovávať mzdové podklady alebo porušenie ohlasovacej povinnosti voči Zentrale Koordinationsstelle (ohlásenie ZKO), stanovuje veľmi vysoké pokuty a najmä vysoké minimálne sankcie, ktoré sa ukladajú kumulatívne za každého jednotlivého dotknutého pracovníka?

                  2.

                  Majú sa článok 56 ZFEÚ, ako aj smernica 96/71/ES a smernica 2014/67/EÚ vykladať v tom zmysle, že bránia tomu, aby sa za porušenia formálnych povinností v prípade cezhraničného pridelenia pracovníkov ukladali kumulatívne pokuty bez ohraničenia ich maximálnej výšky?

         (1)  Ú. v. ES L 18, 1997, s. 1; Mim. vyd. 05/002, s. 431.

         (2)  Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2014/67/EÚ z 15. mája 2014 o presadzovaní smernice 96/71/ES o vysielaní pracovníkov v rámci poskytovania služieb, ktorou sa mení nariadenie (EÚ) č. 1024/2012 o administratívnej spolupráci prostredníctvom informačného systému o vnútornom trhu, Ú. v. EÚ L 159, 2014, s. 11.


title: Vec C-245/19: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Cour administrative (Luxembursko) 20. marca 2019 — Luxemburské veľkovojvodstvo/B

text:
               24.6.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 213/8

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Cour administrative (Luxembursko) 20. marca 2019 — Luxemburské veľkovojvodstvo/B
      (Vec C-245/19)
      (2019/C 213/08)
      Jazyk konania: francúzština

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Cour administrative

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Odvolateľ: Luxemburské veľkovojvodstvo

         Odporkyňa: B

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Majú sa články 7, 8 a článok 52 ods. 1 Charty základných práv Európskej únie, prípadne v spojení s článkom 47 uvedenej Charty, vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právnej úprave členského štátu, ktorá v rámci režimu postupu výmeny informácií na požiadanie zavedenom s cieľom vykonať smernicu Rady 2011/16/EÚ z 15. februára 2011 o administratívnej spolupráci v oblasti daní a zrušení smernice 77/799/EHS (1), vylučuje akýkoľvek opravný prostriedok, najmä súdny, zo strany tretej osoby, ktorá je držiteľom informácií, proti rozhodnutiu, ktorým príslušný orgán tohto členského štátu ukladá tejto osobe povinnosť poskytnúť mu informácie s cieľom vyhovieť žiadosti o výmenu informácií predloženej iným členským štátom?

                  2.

                  V prípade kladnej odpovede na prvú otázku, má sa článok 1 ods. 1 a článok 5 smernice 2011/16, prípadne s prihliadnutím na meniacu sa povahu výkladu článku 26 Vzorovej daňovej dohody OECD, vykladať v tom zmysle, že žiadosť o výmenu informácií, spolu s rozhodnutím o uložení povinnosti zo strany príslušného orgánu dožiadaného členského štátu, ktorým sa vyhovie takejto žiadosti, spĺňajú kritérium neexistencie zjavného nedostatku predvídateľnej relevantnosti, ak dožadujúci členský štát uvedie totožnosť dotknutého platiteľa dane, obdobie dotknuté vyšetrovaním v dožadujúcom členskom štáte a totožnosť držiteľa príslušných informácií, pričom požaduje informácie o zmluvách a s nimi súvisiacich nešpecifikovaných fakturáciách a platbách, ktoré sú ale vymedzené na základe kritérií týkajúcich sa po prvé skutočnosti, že predmetné zmluvy boli uzavreté konkrétnym držiteľom informácií, po druhé ich platnosti počas zdaňovacích rokov dotknutých vyšetrovaním orgánov dožadujúceho štátu, a po tretie ich spojenia s konkrétnym dotknutým platiteľom dane?

         (1)  Ú. v. EÚ L 64, 2011, s. 1.


title: Vec C-246/19: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Cour administrative (Luxembursko) 20. marca 2019 — Luxemburské veľkovojvodstvo/B, C, D, F.C.

text:
               24.6.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 213/9

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Cour administrative (Luxembursko) 20. marca 2019 — Luxemburské veľkovojvodstvo/B, C, D, F.C.
      (Vec C-246/19)
      (2019/C 213/09)
      Jazyk konania: francúzština

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Cour administrative

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Odvolateľ: Luxemburské veľkovojvodstvo

         Odporcovia: B, C, D, F.C.

         Ďalší účastník konania: A

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Majú sa články 7, 8 a článok 52 ods. 1 Charty základných práv Európskej únie, prípadne v spojení s článkom 47 uvedenej Charty, vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právnej úprave členského štátu, ktorá v rámci režimu postupu výmeny informácií na požiadanie zavedenom s cieľom vykonať smernicu Rady 2011/16/EÚ z 15. februára 2011 o administratívnej spolupráci v oblasti daní a zrušení smernice 77/799/EHS (1), vylučuje akýkoľvek opravný prostriedok, najmä súdny, zo strany tretej osoby, ktorá je držiteľom informácií, proti rozhodnutiu, ktorým príslušný orgán tohto členského štátu ukladá tejto osobe povinnosť poskytnúť mu informácie s cieľom vyhovieť žiadosti o výmenu informácií predloženej iným členským štátom?

                  2.

                  V prípade kladnej odpovede na prvú otázku, má sa článok 1 ods. 1 a článok 5 smernice 2011/16, prípadne s prihliadnutím na meniacu sa povahu výkladu článku 26 Vzorovej daňovej dohody OECD, vykladať v tom zmysle, že žiadosť o výmenu informácií, spolu s rozhodnutím o uložení povinnosti zo strany príslušného orgánu dožiadaného členského štátu, ktorým sa vyhovie takejto žiadosti, spĺňajú kritérium neexistencie zjavného nedostatku predvídateľnej relevantnosti, ak dožadujúci členský štát uvedie totožnosť dotknutého platiteľa dane, obdobie dotknuté vyšetrovaním v dožadujúcom členskom štáte a totožnosť držiteľa príslušných informácií, pričom požaduje informácie o zmluvách a s nimi súvisiacich nešpecifikovaných fakturáciách a platbách, ktoré sú ale vymedzené na základe kritérií týkajúcich sa po prvé skutočnosti, že predmetné zmluvy boli uzavreté konkrétnym držiteľom informácií, po druhé ich platnosti počas zdaňovacích rokov dotknutých vyšetrovaním orgánov dožadujúceho štátu, a po tretie ich spojenia s konkrétnym dotknutým platiteľom dane?

         (1)  Ú. v. EÚ L 64, 2011, s. 1.


title: Vec C-248/19: Žaloba podaná 20. marca 2019 — Európska komisia/Cyperská republika

text:
               24.6.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 213/10

      Žaloba podaná 20. marca 2019 — Európska komisia/Cyperská republika
      (Vec C-248/19)
      (2019/C 213/10)
      Jazyk konania: gréčtina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Európska komisia (v zastúpení: D. Triantafyllou a E. Manhaeve)

         Žalovaná: Cyperská republika

         Návrhy žalobkyne

                  —

                  Určiť, že Cyperská republika tým, že

                              —

                              nezabezpečila vytvorenie zberného systému pre komunálne odpadové vody z 31 aglomerácií (Aradippou, Ipsonas, Dali, Varoklini, Deryneia, Sotira, Xylofagou, Pervolia, Kolossi, Poli Chrysochous, Leivadia, Dromolaxia, Pera Chorio-Nisou, Liopetri, Avgorou, Paliometocho, Kiti, Frenaros, Ormideia, Kokkinotrimithia, Trachoni, Episkopi, Xylotympou, Pano Polemidia, Pyla, Lympia, Parekklisia, Kakopetria, Achna, Menu a Pyrgos) v súlade s článkom 3 a prílohou I bodom A smernice [91/271/EHS] (1),

                              —

                              v uvedených aglomeráciách nezabezpečila, aby komunálne odpadové vody vstupujúce do zberných systémov prešli pred vypustením sekundárnym čistením alebo rovnocenným čistením v súlade s článkami 4, 10 a 15 a prílohou I bodmi B a D smernice [91/271/EHS],
                              si nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článkov 3, 4, 10 a 15 a prílohy I smernice 91/271/EHS o čistení komunálnych odpadových vôd,

                              —

                              a uložiť Cyperskej republike povinnosť nahradiť trovy konania.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

                  1.

                  Cyperská republika tým, že nezabezpečila vytvorenie zberného systému pre komunálne odpadové vody, nedodržala lehotu do 31. decembra 2012, stanovenú v smernici 91/271/EHS o čistení komunálnych odpadových vôd (predĺženú v Zmluve o pristúpení Cyperskej republiky k Európskej únii), pokiaľ ide o zberný systém (článok 3) a v dôsledku toho sekundárne čistenie odpadovej vody (článok 4), ako aj infraštruktúru a dohľad (články 10 a 15) v štyroch aglomeráciách s populačným koeficientom viac ako 10 000.

                  2.

                  Cyperská republika tým, že nezabezpečila vytvorenie zberného systému pre komunálne odpadové vody, nedodržala lehotu do 31. decembra 2012 stanovenú v smernici 91/271/EHS o čistení komunálnych odpadových vôd (predĺženú v Zmluve o pristúpení Cyperskej republiky k Európskej únii), pokiaľ ide o zberný systém (článok 3) a v dôsledku toho sekundárne čistenie odpadovej vody (článok 4), ako aj infraštruktúru a dohľad (články 10 a 15) v 27 aglomeráciách s populačným koeficientom od 2 000 do 10 000.

         (1)  Smernica Rady z 21. mája 1991 o čistení komunálnych odpadových vôd (Ú. v. ES L 135, 1991, s. 40; Mim. vyd. 15/002, s. 26)


title: Vec C-256/19: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Verwaltungsgericht Wien (Rakúsko) 26. marca 2019 — S.A.D. Maler und Anstreicher OG

text:
               24.6.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 213/11

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Verwaltungsgericht Wien (Rakúsko) 26. marca 2019 — S.A.D. Maler und Anstreicher OG
      (Vec C-256/19)
      (2019/C 213/11)
      Jazyk konania: nemčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Verwaltungsgericht Wien

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobkyňa: S.A.D. Maler und Anstreicher OG

         Žalovaný: Magistrat der Stadt Wien

         Mitbeteiligte Partei: Bauarbeiter Urlaubs- und Abfertigungskasse

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Má sa článok 19 ods. 1 pododsek 2 ZEÚ v spojení s článkom 47 Charty, ako aj zásada efektivity, aspoň pokiaľ ide o vnútroštátny právny poriadok, ktorý na účely zabezpečenia nezávislosti a nestrannosti súdov vo svojej ústave písomne stanovuje základné právo na pridelenie súdnej veci podľa stáleho rozvrhu práce určeného vopred podľa všeobecných pravidiel, vykladať v tom zmysle, že zákonodarca musí zaistiť, aby garancia základného práva bola efektívna a nie len teoretická?

                              1a)

                              Doplňujúca otázka: V prípade zápornej odpovede na prvú otázku:
                              Vyžaduje článok 19 ods. 1 pododsek 2 ZEÚ v spojení s článkom 47 Charty, ako aj zásada efektivity vo vnútroštátnom právnom poriadku, ktorý má zakotvené základné právo na stály rozvrh práce v ústave, od zákonodarcu nejaké povinnosti zabezpečenia, a ak áno, aké?

                              1b)

                              Doplňujúce otázky: V prípade kladnej odpovede na prvú otázku:

                                          1b –1)

                                          Vyžaduje článok 19 ods. 1 pododsek 2 ZEÚ v spojení s článkom 47 Charty, ako aj zásada efektivity, aspoň pokiaľ ide o vnútroštátny právny poriadok, ktorý má zakotvené základné právo na stály rozvrh práce v ústave, nedodržanie pokynu respektíve úkonu týkajúceho sa pridelenia spisu sudcovi orgánom, ktorý podľa zákona nie je príslušný na takýto pokyn respektíve úkon?

                                          1b –2)

                                          Vyžaduje článok 19 ods. 1 pododsek 2 ZEÚ v spojení s článkom 47 Charty, ako aj zásada efektivity, aspoň pokiaľ ide o vnútroštátny právny poriadok, ktorý má zakotvené základné právo na stály rozvrh práce v ústave, aby interný rokovací poriadok súdu smel orgánu poverenému prideľovaním súdnych spisov priznať, pokiaľ ide o rozhodnutie o pridelení, ak vôbec dáky, tak len úzky, vopred určený priestor na úvahu?

                  2.

                  Má sa článok 19 ods. 1 pododsek 2 ZEÚ v spojení s článkom 47 Charty, ako aj zásada efektivity, aspoň pokiaľ ide o vnútroštátny právny poriadok, ktorý na účely zabezpečenia nezávislosti a nestrannosti súdov vo svojej ústave písomne stanovuje základné právo na pridelenie súdnej veci podľa stáleho rozvrhu práce určeného vopred podľa všeobecných pravidiel, vykladať v tom zmysle, že sudca, ktorý má pochybnosti 1) o zákonnosti interného rozvrhu práce, respektíve 2) o zákonnosti interného rozhodnutia, ktoré sa bezprostredne týka činnosti tohto sudcu a ktorým sa vykonáva interný rozvrh práce (najmä rozhodnutie o pridelení veci), so zreteľom na tieto pochybnosti musí mať možnosť podať (ktorý tohto sudcu obzvlášť finančne nezaťaží) opravný prostriedok na iný súd, ktorý má úplnú kontrolnú právomoc na preskúmanie zákonnosti právneho aktu, ktorý bol klasifikovaný ako nezákonný?
                  V prípade zápornej odpovede: Existujú nejaké iné predpisy, ktoré má zabezpečiť zákonodarca, ktoré zaisťujú, že sudca je schopný dosiahnuť zákonnosť dodržiavania predpisov, ktoré sa ho tykajú, pokiaľ ide o dodržanie zákonných (najmä interných) predpisov pridelenia veci?

                  3.

                  Má sa článok 19 ods. 1 pododsek 2 ZEÚ v spojení s článkom 47 Charty, ako aj zásada efektivity, aspoň pokiaľ ide o vnútroštátny právny poriadok, ktorý na účely zabezpečenia nezávislosti a nestrannosti súdov vo svojej ústave písomne stanovuje základné právo na súdne pridelenie veci podľa stáleho rozvrhu práce určeného vopred podľa všeobecných pravidiel, vykladať v tom zmysle, že účastník súdneho konania, ktorý má pochybnosti 1) o zákonnosti ustanovenia interného rozvrhu práce predurčujúceho vybavenie jeho veci, respektíve 2) o zákonnosti pridelenia tejto veci určitému sudcovi, musí mať možnosť ešte pred vydaním súdneho rozhodnutia, pokiaľ ide o tieto pochybnosti, podať opravný prostriedok (ktorý tohto účastníka obzvlášť finančne nezaťaží) na iný súd, ktorý má úplnú kontrolnú právomoc na preskúmanie zákonnosti právneho aktu, ktorý bol klasifikovaný ako nezákonný?
                  V prípade zápornej odpovede: Existujú nejaké iné predpisy, ktoré má zabezpečiť zákonodarca, ktoré zaisťujú, že účastník konania je ešte pred vydaním súdneho rozhodnutia schopný dosiahnuť zákonnosť dodržiavania jeho základného práva na „zákonného sudcu“?

                  4.

                  Má sa článok 19 ods. 1 pododsek 2 ZEÚ v spojení s článkom 47 Charty, ako aj zásada efektivity, aspoň pokiaľ ide o vnútroštátny právny poriadok, ktorý na účely zabezpečenia nezávislosti a nestrannosti súdov vo svojej ústave písomne stanovuje základné právo na súdne pridelenie veci podľa stáleho rozvrhu práce určeného vopred podľa všeobecných pravidiel, vykladať v tom zmysle, že interný rozvrh práce a interné evidovanie doručených spisov sú vytvorené tak transparentne a pochopiteľne, že sudca, respektíve účastník konania je bez osobitných ťažkostí schopný preskúmať súlad konkrétneho pridelenia spisu sudcovi, respektíve určitému senátu s predpismi interného rozvrhu práce?
                  V prípade zápornej odpovede: Existujú nejaké iné predpisy, ktoré má zabezpečiť zákonodarca, ktoré zaisťujú, že sudca, respektíve účastník konania majú ešte pred vydaním súdneho rozhodnutia možnosť dozvedieť sa o zákonnosti určitého pridelenia veci?

                  5.

                  Má sa článok 19 ods. 1 pododsek 2 ZEÚ v spojení s článkom 47 Charty, ako aj zásada efektivity, aspoň pokiaľ ide o vnútroštátny právny poriadok, ktorý na účely zabezpečenia nezávislosti a nestrannosti súdov vo svojej ústave písomne stanovuje základné právo na súdne pridelenie veci podľa stáleho rozvrhu práce určeného vopred podľa všeobecných pravidiel, vykladať v tom zmysle, že účastníci konania a sudca bez osobitného vlastného pričinenia musia byť schopní obsahovo pochopiť pravidlá rozvrhu práce, ako aj to, že účastníci konania a sudca musia byť týmto spôsobom schopní preskúmať zákonnosť uskutočneného pridelenia veci sudcovi, respektíve senátu?
                  V prípade zápornej odpovede: Existujú nejaké iné predpisy, ktoré má zabezpečiť zákonodarca, ktoré zaisťujú, že sudca, respektíve účastník konania majú možnosť dozvedieť sa o zákonnosti určitého pridelenia veci?

                  6.

                  Aké povinnosti konať sa týkajú sudcu so zreteľom na jeho povinnosti podľa práva Únie týkajúce sa dodržiavania procesných predpisov práva Únie, ktorý je (mimosúdnym alebo interným) právnym aktom, ktorý nemôže napadnúť, zaviazaný ku konaniu porušujúcemu právo Únie a práva účastníkov konania?


title: Vec C-284/19 P: Odvolanie podané 3. apríla 2019: Andrew Clarke proti uzneseniu Všeobecného súdu (piata komora) z 25. marca 2019 vo veci T-731/18, Clarke/Komisia

text:
               24.6.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 213/13

      Odvolanie podané 3. apríla 2019: Andrew Clarke proti uzneseniu Všeobecného súdu (piata komora) z 25. marca 2019 vo veci T-731/18, Clarke/Komisia
      (Vec C-284/19 P)
      (2019/C 213/12)
      Jazyk konania: angličtina

         Účastníci konania

         Odvolateľ: Andrew Clarke (v zastúpení: E. Lock, solicitor)

         Ďalší účastník konania: Európska komisia

         Návrhy odvolateľa

      Odvolateľ navrhuje, aby Súdny dvor:

                  —

                  vrátil vec späť na rozhodnutie Všeobecnému súdu, ktorý pri rozhodovaní zohľadní závery Súdneho dvora,

                  —

                  rozhodol, že najneskôr do 12. apríla 2019 (alebo do iného dátumu, do ktorého môže dôjsť k predĺženiu lehoty podľa článku 50 ZFEÚ)

                              a)

                              sa bude Všeobecný súd týmto návrhom zaoberať podľa takého časového rozvrhu a takým spôsobom, aby bol schopný vyniesť konečný rozsudok,

                              b)

                              v rámci predbežného opatrenia Komisia vydá voči Spojenému kráľovstvu odôvodnené stanovisko, v ktorom vyjadrí svoj názor na porušenia práva Únie, ktoré možno vyvodiť z jej listu odvolateľovi z 25. októbra 2018,

                  —

                  rozhodol, že účastníci konania sa môžu prípadne obrátiť na Všeobecný súd za účelom získania ďalších pokynov,

                  —

                  uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania odvolateľa.

         Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia

      Odvolateľ uvádza na podporu svojho odvolania jeden odvolací dôvod:
      Všeobecný súd v uznesení z 25. marca 2019 nesprávne pochopil, čoho sa odvolateľ svojím návrhom domáha, chybne konštatoval, že odvolateľ takýto návrh nemôže podať a že Všeobecný súd nemá právomoc rozhodnúť o takomto návrhu.
      Navrhovateľ sa nedomáhal, aby Komisia začala konanie o nesplnení povinnosti proti Spojenému kráľovstvu. Tým, čo sa požaduje, je zrušenie dvoch rozhodnutí Komisie, pričom Všeobecný súd jedno z nich nesprávne identifikoval. Judikatúra, na ktorú sa odvolal Všeobecný súd, v tomto smere buď nijako nepodporuje záveru, vo vzťahu ku ktorému bola citovaná, alebo je irelevantná. Odvolateľ sa môže domáhať zrušenia týchto rozhodnutí v rozsahu, v ktorom mu boli určené alebo v ktorom sa ho priamo a osobne týkajú. Alternatívne sa navrhovateľ môže domáhať aj rozhodnutia podľa článku 265 ZFEÚ na základe toho, že Komisia sa dopustila nečinnosti, keď voči Spojenému kráľovstvu nevydala odôvodnené stanovisko, čo je povinná urobiť podľa prvej časti článku 258 ZFEÚ, a to vzhľadom na jej implicitné akceptovanie v druhom z týchto rozhodnutí, že Spojené kráľovstvo porušuje právo Únie, keď začala posudzovať svoju voľnú úvahu podľa druhej časti článku 258 ZFEÚ. Je teda opodstatnené tvrdiť, že by odôvodnené stanovisko malo byť určené aj navrhovateľovi a/alebo že by sa ho priamo a osobne dotýkalo. Navrhovateľ sa tiež môže domáhať vydania príkazu na konanie a nariadenia predbežného opatrenia v súvislosti s jeho žalobou na základe článku 265 ZFEÚ.


title: Vec C-290/19: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Krajský súd Trnava (Slovensko) 9. apríla 2019 — RN v. Home Credit Slovakia a.s.

text:
               24.6.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 213/14

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Krajský súd Trnava (Slovensko) 9. apríla 2019 — RN v. Home Credit Slovakia a.s.
      (Vec C-290/19)
      (2019/C 213/13)
      Jazyk konania: slovenčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Krajský súd Trnava

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobca: RN

         Žalovaná: Home Credit Slovakia a.s.

         Prejudiciálna otázka

      Má sa článok 10 ods. 1 písm. g) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/48/ES (1) z 23. apríla 2008 o zmluvách o spotrebiteľskom úvere a o zrušení smernice Rady 87/102/EHS vykladať tak, že zmluva o spotrebiteľskom úvere zodpovedá požiadavke uvedenej v tomto ustanovení, ak ročná percentuálna miera nákladov je v nej uvedená nie presným údajom v percentách, ale rozpätím dvoch údajov (od — do)?

         (1)  Ú. v. EÚ 2008, L 133, s. 66


title: Vec C-298/19: Žaloba podaná 11. apríla 2019 — Európska komisia/Helénska republika

text:
               24.6.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 213/15

      Žaloba podaná 11. apríla 2019 — Európska komisia/Helénska republika
      (Vec C-298/19)
      (2019/C 213/14)
      Jazyk konania: gréčtina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Európska komisia (v zastúpení: M. Konstantinidis a E. Manhaeve, splnomocnení zástupcovia)

         Žalovaná: Helénska republika

         Návrhy žalobkyne

      Žalobkyňa navrhuje, aby Súdny dvor:

                  —

                  rozhodol, že Helénska republika si tým, že neprijala všetky potrebné opatrenia, ktoré vyplývajú z rozsudku vydaného Súdnym dvorom 23. apríla 2015 vo veci C-149/14, Komisia/Helénska republika (1), nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 260 ods. 1 ZFEÚ;

                  —

                  uložil Helénskej republike povinnosť zaplatiť navrhované penále vo výške 23 735,25 eura za každý deň omeškania s plnením povinností vyplývajúcich z rozsudku vydaného vo veci C-149/14, od dňa vyhlásenia rozsudku vo vyššie uvedenej veci do dňa splnenia povinností vyplývajúcich z rozsudku vydaného v tej istej veci;

                  —

                  uložil Helénskej republike povinnosť zaplatiť dennú paušálnu sumu vo výške 2 639,25 eura od dátumu vyhlásenia rozsudku vo veci C-149/14 do dátumu vyhlásenia rozsudku v tejto veci alebo do dátumu splnenia povinností vyplývajúcich z rozsudku vo veci C-149/14, pokiaľ k tomu dôjde skôr a za predpokladu, že vyššie uvedená suma nie je vyššia, uložiť minimálnu paušálnu sumu vo výške 1 310 000 eur;

                  —

                  zaviazal Helénsku republiku na náhradu trov konania.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

                  1.

                  Podľa článku 260 ods. 1 ZFEÚ má Helénska republika povinnosť prijať opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s rozsudkom Súdneho dvora vo veci C-149/14. Helénska republika však neprijala všetky opatrenia nevyhnutné na dosiahnutie súladu s výrokovom uvedeného rozsudku. Konkrétne Helénska republika nestanovila akčné programy vo vzťahu k ohrozeným oblastiam, ktoré sa vyznačujú výskytom povrchových alebo podzemných vôd, ktoré sú znečistené dusičnanmi z poľnohospodárskych zdrojov. Komisia sa preto rozhodla podať žalobu na Súdny dvor.

                  2.

                  Komisia sa svojou žalobou domáha, aby Súdny dvor uložil Helénskej republike povinnosť zaplatiť dennú paušálnu sumu vo výške 2 639,25 eura. Výška paušálnej sumy a penále bola vypočítaná s prihliadnutím na závažnosť a dĺžku trvania porušenia povinnosti, ako aj odrádzajúceho účinku, v závislosti od finančnej kapacity tohto členského štátu.

         (1)  EU:C:2015:264.


title: Vec C-306/19: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Taliansko) 15. apríla 2019 — Milis Energy SpA/Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dello Sviluppo Economico, Gestore dei Servizi Energetici SpA — GSE

text:
               24.6.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 213/18

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Taliansko) 15. apríla 2019 — Milis Energy SpA/Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dello Sviluppo Economico, Gestore dei Servizi Energetici SpA — GSE
      (Vec C-306/19)
      (2019/C 213/17)
      Jazyk konania: taliančina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobkyňa: Milis Energy SpA

         Žalovaní: Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dello Sviluppo Economico, Gestore dei Servizi Energetici SpA — GSE

         Prejudiciálna otázka

      Bráni právo Európskej únie uplatneniu vnútroštátneho ustanovenia, ako je ustanovenie článku 26 ods. 2 a 3 legislatívneho dekrétu č. 91/2014, ktoré bolo prevzaté zo zákona č. 116/2014, a ktorým sa výrazne znižuje alebo oneskoruje vyplácanie príspevkov, ktoré už boli priznané zákonom a vymedzené na základe osobitných dohôd podpísaných medzi výrobcami elektrickej energie fotovoltaickou premenou a verejnoprávnou spoločnosťou založenou na tento účel, Gestore dei servizi energetici s.p.a., najmä, je toto vnútroštátne ustanovenie v súlade so všeobecnými zásadami práva Únie, ktorými sú zásada ochrany legitímnej dôvery, právnej istoty, lojálnej spolupráce a potrebného účinku, s článkami 16 a 17 Charty základných práv Európskej únie, so smernicou č. 2009/28/ES (1) a s právnou úpravou režimov podpory, ktoré sú v nej uvedené, ako aj s článkom 216 ods. 2 ZFEÚ, najmä v súvislosti s Európskou zmluvou o energetickej charte?

         (1)  Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2009/28/ES z 23. apríla 2009 o podpore využívania energie z obnoviteľných zdrojov energie a o zmene a doplnení a následnom zrušení smerníc 2001/77/ES a 2003/30/ES (Ú. v. EÚ L 140, 2009, s. 16).


title: Vec C-337/19 P: Odvolanie podané 24. apríla 2019: Európska komisia proti rozsudku Všeobecného súdu (siedma rozšírená komora) zo 14. februára 2019 v spojených veciach T-131/16 a T-263/16, Belgicko a Magnetrol International/Komisia

text:
               24.6.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 213/20

      Odvolanie podané 24. apríla 2019: Európska komisia proti rozsudku Všeobecného súdu (siedma rozšírená komora) zo 14. februára 2019 v spojených veciach T-131/16 a T-263/16, Belgicko a Magnetrol International/Komisia
      (Vec C-337/19 P)
      (2019/C 213/19)
      Jazyk konania: angličtina

         Účastníci konania

         Odvolateľka: Európska komisia (v zastúpení: P.J. Loewenthal, F. Tomat, splnomocnení zástupcovia)

         Ďalší účastníci konania: Belgické kráľovstvo, Magnetrol International, Írsko

         Návrhy odvolateľky

      Odvolateľka navrhuje, aby Súdny dvor:

                  —

                  zrušil rozsudok Všeobecného súdu (siedma rozšírená komora) zo 14. februára 2019 v spojených veciach T-131/16 a T-263/16, Belgicko a Magnetrol International/Komisia, EÚ:T:2019:91, v rozsahu, v akom sa rozhodlo, že rozhodnutie Komisie (EÚ) 2016/1699 (1) z 11. januára 2016 o schéme štátnej pomoci týkajúcej sa zdaňovania nadmerného zisku SA.37667 (2015/C) (ex 2015/NN) vykonávanej Belgickom nesprávne klasifikuje schému „nadmerného zisku“ ako schému pomoci v zmysle článku 1 písm. d) nariadenia 2015/1589 (2),

                  —

                  vrátil vec Všeobecnému súdu, aby znovu prejednal návrhy, ktoré ešte neboli posúdené,

                  —

                  rozhodol, že o trovách prvostupňového aj odvolacieho konania sa rozhodne neskôr.

         Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia

      Odvolateľka tvrdí, že Všeobecný súd vychádzal z nesprávneho právneho posúdenia, keď dospel k záveru, že spôsob, akým Belgicko v rokoch 2004 až 2014 daňovo zaobchádzalo s „nadmerným ziskom“, sa nemal považovať za schému pomoci v zmysle článku 1 písm. d) nariadenia 2015/1589.
      Všeobecný súd si nesprávne vyložil prvú podmienku článku 1 písm. d) a skreslil odôvodnenia 94 až 110 napadnutého rozhodnutia, keď usúdil, že Komisia považovala za základ schémy pomoci „nadmerného zisku“ jedine legislatívne akty uvedené v odôvodnení 99 napadnutého rozhodnutia.
      Všeobecný súd si nesprávne vyložil druhú podmienku článku 1 písm. d) a skreslil odôvodnenia 100 až 108 napadnutého rozhodnutia, keď usúdil, že udelenie výnimky z titulu „nadmerného zisku“ si vyžadovalo prijatie ďalších vykonávacích opatrení.
      Všeobecný súd si nesprávne vyložil tretiu podmienku článku 1 písm. d) a skreslil odôvodnenia 66, 102, 103, 109, 139 a 140 napadnutého rozhodnutia, keď usúdil, že na vymedzenie príjemcov výnimky z titulu „nadmerného zisku“ bolo nevyhnutné prijať ďalšie vykonávacie opatrenia.
      Všeobecný súd napokon nezohľadnil ratio legis článku 1 písm. d), keď usúdil, že Komisia nesprávne kvalifikovala schému „nadmerného zisku“ ako schému pomoci v zmysle tohto ustanovenia.

         (1)  Ú. v. EÚ L 260, 2016, s. 1

         (2)  Nariadenie Rady (EÚ) 2015/1589 z 13. júla 2015 stanovujúce podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 108 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (Ú. v. EÚ L 248, 2015, s. 9).


title: Vec C-349/19 P: Odvolanie podané 29. apríla 2019: Almashreq Investment Fund proti rozsudku Všeobecného súdu (piata komora) z 28. februára 2019 vo veci T-415/16, Almashreq Investment Fund/Rada

text:
               24.6.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 213/22

      Odvolanie podané 29. apríla 2019: Almashreq Investment Fund proti rozsudku Všeobecného súdu (piata komora) z 28. februára 2019 vo veci T-415/16, Almashreq Investment Fund/Rada
      (Vec C-349/19 P)
      (2019/C 213/21)
      Jazyk konania: francúzština

         Účastníci konania

         Odvolateľka: Almashreq Investment Fund (v zastúpení: E. Ruchat, avocat)

         Ďalší účastník konania: Rada Európskej únie

         Návrhy odvolateľky

                  —

                  Vyhlásiť toto odvolanie za prípustné a dôvodné,

                  —

                  v dôsledku toho zrušiť rozsudok z 28. februára 2019 (T-415/16).

            A v súlade s novými ustanoveniami rozhodnúť, že:

                  —

                  rozhodnutie (SZBP) 2016/850 z 27. mája 2016 (1) a ďalšie akty na jeho vykonanie sa zrušujú v rozsahu, v akom sa týkajú odvolateľky,

                  —

                  Rade sa ukladá povinnosť náhrady trov konania.

         Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia

      Na podporu svojho odvolania odvolateľka uvádza tri odvolacie dôvody.
      Prvý žalobný dôvod je založený na nesprávnom právnom posúdení spočívajúcom v tom, že Všeobecný súd porušil právo odvolateľky zakotvené v článku 41 Charty základných práv, byť vypočutá pred prijatím nových obmedzujúcich opatrení.
      Druhý žalobný dôvod je založený na nesprávnom právnom posúdení a na skreslení skutkového stavu spočívajúcom v tom, že Všeobecný súd nevzal do úvahy články predložené odvolateľkou na podporu jej žaloby o neplatnosti na účely preukázania, že nepodporovala sýrsky režim.
      Tretí žalobný dôvod je založený na nesprávnom právnom posúdení spočívajúcom v tom, že Všeobecný súd nerozhodol, že ustanovenia 27 a 28 rozhodnutia 2013/255/SZBP, podľa ktorých príslušnosť k rodine Al-Assad alebo Makhlouf predstavuje samostatné kritérium, ktoré odôvodňuje uloženie sankcie, sú nezákonné, čím preniesol dôkazné bremeno.

         (1)  Rozhodnutie Rady (SZBP) 2016/850 z 27. mája 2016, ktorým sa mení rozhodnutie 2013/255/SZBP o reštriktívnych opatreniach voči Sýrii (Ú. v. EÚ L 141, 2016, s. 125).


title: Vec C-350/19 P: Odvolanie podané 29. apríla 2019: Souruh SA proti rozsudku Všeobecného súdu (piata komora) z 28. februára 2019 vo veci T-440/16, Souruh/Rada

text:
               24.6.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 213/23

      Odvolanie podané 29. apríla 2019: Souruh SA proti rozsudku Všeobecného súdu (piata komora) z 28. februára 2019 vo veci T-440/16, Souruh/Rada
      (Vec C-350/19 P)
      (2019/C 213/22)
      Jazyk konania: francúzština

         Účastníci konania

         Odvolateľka: Souruh SA (v zastúpení: E. Ruchat, avocat)

         Ďalší účastník konania: Rada Európskej únie

         Návrhy odvolateľky

                  —

                  Vyhlásiť toto odvolanie za prípustné a dôvodné,

                  —

                  v dôsledku toho zrušiť rozsudok z 28. februára 2019 (T-440/16).

            A v súlade s novými ustanoveniami rozhodnúť, že:

                  —

                  rozhodnutie (SZBP) 2016/850 z 27. mája 2016 (1) a ďalšie akty na jeho vykonanie sa zrušujú v rozsahu, v akom sa týkajú odvolateľky,

                  —

                  Rade sa ukladá povinnosť náhrady trov konania.

         Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia

      Na podporu svojho odvolania odvolateľka uvádza tri odvolacie dôvody.
      Prvý žalobný dôvod je založený na nesprávnom právnom posúdení spočívajúcom v tom, že Všeobecný súd porušil právo odvolateľky zakotvené v článku 41 Charty základných práv, byť vypočutá pred prijatím nových obmedzujúcich opatrení.
      Druhý žalobný dôvod je založený na nesprávnom právnom posúdení a na skreslení skutkového stavu spočívajúcom v tom, že Všeobecný súd nevzal do úvahy články predložené odvolateľkou na podporu jej žaloby o neplatnosti na účely preukázania, že nepodporovala sýrsky režim.
      Tretí žalobný dôvod je založený na nesprávnom právnom posúdení spočívajúcom v tom, že Všeobecný súd nerozhodol, že ustanovenia 27 a 28 rozhodnutia 2013/255/SZBP, podľa ktorých príslušnosť k rodine Al-Assad alebo Makhlouf predstavuje samostatné kritérium, ktoré odôvodňuje uloženie sankcie, sú nezákonné, čím preniesol dôkazné bremeno.

         (1)  Rozhodnutie Rady (SZBP) 2016/850 z 27. mája 2016, ktorým sa mení rozhodnutie 2013/255/SZBP o reštriktívnych opatreniach voči Sýrii (Ú. v. EÚ L 141, 2016, s. 125).


title: Vec C-371/19: Žaloba podaná 10. mája 2019 — Európska komisia/Spolková republika Nemecko

text:
               24.6.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 213/24

      Žaloba podaná 10. mája 2019 — Európska komisia/Spolková republika Nemecko
      (Vec C-371/19)
      (2019/C 213/23)
      Jazyk konania: nemčina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Európska komisia (v zastúpení: J. Jokubauskaitė a R. Pethke, splnomocnení zástupcovia)

         Žalovaná: Spolková republika Nemecko

         Návrhy žalobkyne

      Žalobkyňa navrhuje, aby Súdny dvor:

                  —

                  konštatoval, že Spolková republika Nemecko si tým, že systematicky odmietala vyžadovať informácie, ktoré chýbali v žiadosti o vrátenie dane z pridanej hodnoty, pričom namiesto toho v týchto prípadoch žiadosti o vrátenie dane priamo zamietala, keď tieto informácie bolo možné poskytnúť až po lehote 30. septembra, nesplnila svoje povinnosti podľa článkov 170 a 171 smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty (1), ako aj článku 5 smernice Rady 2008/9/ES z 12. februára 2008, ktorou sa ustanovujú podrobné pravidlá pre vrátenie dane z pridanej hodnoty ustanovené v smernici 2006/112/ES zdaniteľným osobám, ktoré nie sú usadené v členskom štáte vrátenia dane, ale ktoré sú usadené v inom členskom štáte (2),

                  —

                  uložil Spolkovej republike Nemecko povinnosť nahradiť trovy konania.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

      Na podporu svojej žaloby Európska komisia uvádza tri žalobné dôvody:

                  1.

                  Prvý žalobný dôvod — porušenie zásady neutrality dane z pridanej hodnoty
                  Spolková republika Nemecko porušila zásadu neutrality dane z pridanej hodnoty zakotvenú v článkoch 170 a 171 smernice 2006/112 a článku 5 smernice 2008/9, podľa ktorej je pri nadobúdaní tovaru a prijímaní služieb potrebné daň z pridanej hodnoty odvádzanú v štádiu transakcií uskutočnených na vstupe upraviť v prospech zdaniteľnej osoby.
                  Zásada neutrality dane z obratu vyžaduje, aby sa vyhovelo každej žiadosti o vrátenie dane, ktorá spĺňa vecné podmienky. V prípade pochybností o tom, či sú tieto vecné podmienky vrátenia dane splnené, možno žiadosti o vrátenie dane podľa článku 5 v spojení s článkom 21 prvým odsekom prvou vetou smernice 2008/9 zamietnuť len vtedy, keď boli žiadosti o informácie, ktoré podľa článku 20 uvedenej smernice zaslal členský štát vrátenia dane, neúspešné.

                  2.

                  Druhý žalobný dôvod — porušenie zásady potrebného účinku práva na vrátenie dane z pridanej hodnoty
                  Výklad článku 20 ods. 1 smernice 2008/9, ktorý zastáva Spolková republika Nemecko, bráni skutočnému výkonu práva na vrátenie dane z pridanej hodnoty zdaniteľnými osobami, ktoré nie sú usadené v členskom štáte vrátenia dane. Správna prax nemeckej daňovej správy tak porušuje práva týchto zdaniteľných osôb, ktoré sú zakotvené v článkoch 170 a 171 smernice 2006/112 a článku 5 smernice 2008/9.
                  Potrebný účinok smerníc 2006/112 a 2008/9 si vyžaduje výkon skutočne existujúcich práv na vrátenie dane z pridanej hodnoty tak, aby bola v čo najväčšom rozsahu dodržaná zásada neutrality. Cieľom právnej úpravy je zabezpečiť, aby pri nadobúdaní tovaru a prijímaní služieb bola daň z pridanej hodnoty, ktorá sa platí v štádiu transakcií uskutočnených na vstupe, v celom rozsahu vyrovnaná, a vytvoriť tak v zásade rovnaké podmienky hospodárskej súťaže pre všetky zdaniteľné osoby, a to aj v prípade cezhraničných transakcií. V tomto ohľade je potrebné prijať všetky vhodné správne opatrenia stanovené smernicou, ktoré umožňujú realizáciu práv na vrátenie dane z pridanej hodnoty.

                  3.

                  Tretí žalobný dôvod — porušenie zásady legitímnej dôvery
                  Systematické odmietanie Spolkovej republiky Nemecko vyžadovať dodatočné informácie a dôkazy podľa článku 20 ods. 1 smernice 2008/9 je v rozpore so zásadou legitímnej dôvery. Každá zdaniteľná osoba, ktorej bolo potvrdené podanie žiadosti o vrátenie dane, je oprávnená očakávať, že jej žiadosť sa bude vybavovať v súlade s ustanoveniami tejto smernice. Pokiaľ to tak nie je, ide o porušenie legitímnej dôvery zdaniteľnej osoby v to, že jej žiadosť bude vybavená v súlade so zákonom.

         (1)  Ú. v. EÚ L 347, 2006, s. 1.

         (2)  Ú. v. EÚ L 44, 2008, s. 23.


title: Vec T-748/16: Rozsudok Všeobecného súdu z 2. mája 2019 — QH/Parlament („Verejná služba — Dočasní zamestnanci — Článok 24 Služobného poriadku úradníkov — Žiadosť o pomoc — Článok 12a Služobného poriadku úradníkov — Psychické obťažovanie — Rozhodnutie o zamietnutí žiadosti o pomoc — Zásady objektivity a nestrannosti — Právo na riadnu správu vecí verejných — Právo byť vypočutý“)

text:
               24.6.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 213/26

      Rozsudok Všeobecného súdu z 2. mája 2019 — QH/Parlament
      (Vec T-748/16) (1)

      („Verejná služba - Dočasní zamestnanci - Článok 24 Služobného poriadku úradníkov - Žiadosť o pomoc - Článok 12a Služobného poriadku úradníkov - Psychické obťažovanie - Rozhodnutie o zamietnutí žiadosti o pomoc - Zásady objektivity a nestrannosti - Právo na riadnu správu vecí verejných - Právo byť vypočutý“)
      (2019/C 213/24)
      Jazyk konania: angličtina

         Účastníci konania

         Žalobca: QH (v zastúpení: pôvodne N. Lhoëst a S. Michiels, neskôr N. Lhoëst, avocats)

         Žalovaný: Európsky parlament (v zastúpení: M. Ecker a Í. Ní Riagáin Düro, splnomocnení zástupcovia)

         Predmet veci

      Návrh podľa článku 270 ZFEÚ jednak na zrušenie rozhodnutia Parlamentu z 26. januára 2016, ktorým orgán tejto inštitúcie oprávnený uzatvárať pracovné zmluvy zamietol žiadosť o pomoc podanú žalobcom 11. decembra 2014, ako aj rozhodnutia z 12. júla 2016, ktorým orgán oprávnený uzatvárať pracovné zmluvy zamietol sťažnosť žalobcu, a jednak návrh na náhradu škody, ktorá bola údajne spôsobená žalobcovi nezákonným postupom tohto orgánu pri vybavovaní jeho tejto žiadosti o pomoc

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Rozhodnutie Európskeho parlamentu z 26. januára 2016 o zamietnutí žiadosti o pomoc QH, potvrdené rozhodnutím z 12. júla 2016 o zamietnutí sťažnosti, sa zrušuje.

                  2.

                  Žaloba sa vo zvyšnej časti zamieta.

                  3.

                  Každý z účastníkov konania znáša svoje vlastné trovy konania.

         (1)  Ú. v. EÚ C 22, 23.1.2017.


title: Vec T-49/17: Rozsudok Všeobecného súdu zo 7. mája 2019 — Španielsko/Komisia („EPZF a EPFRV — Výdavky vylúčené z financovania — Finančné opravy — Pojem ‚výrobca‘ — Investície uskutočnené mimo priestorov organizácie výrobcov — Kontroly predchádzajúce schváleniu operačného programu — Kontrola schválenia výdavkov — Jednorazová finančná oprava — Paušálna finančná oprava — Proporcionalita — Povinnosť odôvodnenia“)

text:
               24.6.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 213/27

      Rozsudok Všeobecného súdu zo 7. mája 2019 — Španielsko/Komisia
      (Vec T-49/17) (1)

      („EPZF a EPFRV - Výdavky vylúčené z financovania - Finančné opravy - Pojem ‚výrobca‘ - Investície uskutočnené mimo priestorov organizácie výrobcov - Kontroly predchádzajúce schváleniu operačného programu - Kontrola schválenia výdavkov - Jednorazová finančná oprava - Paušálna finančná oprava - Proporcionalita - Povinnosť odôvodnenia“)
      (2019/C 213/25)
      Jazyk konania: španielčina

         Účastníci konania

         Žalobca: Španielske kráľovstvo (v zastúpení: pôvodne V. Ester Casas, abogado del Estado, neskôr S. Jiménez García, splnomocnený zástupca)

         Žalovaná: Európska komisia (v zastúpení: A. Lewis a M. Morales Puerta, splnomocnení zástupcovia)

         Predmet veci

      Návrh založený na článku 263 ZFEÚ na čiastočné zrušenie vykonávacieho rozhodnutia Komisie (EÚ) 2016/2018 z 15. novembra 2016, ktorým sa z financovania Európskou úniou vylučujú určité výdavky vynaložené členskými štátmi v rámci Európskeho poľnohospodárskeho záručného fondu (EPZF) a v rámci Európskeho poľnohospodárskeho fondu pre rozvoj vidieka (EPFRV) (Ú. v. EÚ L 312, 2016, s. 26)

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Žaloba sa zamieta.

                  2.

                  Španielske kráľovstvo je povinné nahradiť trovy konania.

         (1)  Ú. v. EÚ C 95, 27.3.2017.


title: Vec T-239/17: Rozsudok Všeobecného súdu zo 7. mája 2019 — Nemecko/Komisia („EPZF a EPFRV — Výdavky vylúčené z financovania — Výdavky vynaložené Nemeckom — Paušálna finančná oprava uplatnená z dôvodu nedostatočnej frekvencie hlavných kontrol — Každoročná povinnosť výpočtu a zaúčtovania úrokov — Články 31 a 32 nariadenia (ES) č. 1290/2005 — Článok 6 písm. h) nariadenia (ES) č. 885/2006 — Povinnosť odôvodnenia — Proporcionalita“)

text:
               24.6.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 213/28

      Rozsudok Všeobecného súdu zo 7. mája 2019 — Nemecko/Komisia
      (Vec T-239/17) (1)

      („EPZF a EPFRV - Výdavky vylúčené z financovania - Výdavky vynaložené Nemeckom - Paušálna finančná oprava uplatnená z dôvodu nedostatočnej frekvencie hlavných kontrol - Každoročná povinnosť výpočtu a zaúčtovania úrokov - Články 31 a 32 nariadenia (ES) č. 1290/2005 - Článok 6 písm. h) nariadenia (ES) č. 885/2006 - Povinnosť odôvodnenia - Proporcionalita“)
      (2019/C 213/27)
      Jazyk konania: nemčina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Spolková republika Nemecko (v zastúpení: pôvodne D. Klebs a T. Henze, neskôr D. Klebs, splnomocnení zástupcovia)

         Žalovaná: Európska komisia (v zastúpení: D. Triantafyllou a M. Zalewski, splnomocnení zástupcovia)

         Predmet veci

      Návrh založený na článku 263 ZFEÚ na čiastočné zrušenie vykonávacieho rozhodnutia Komisie (EÚ) 2017/264 zo 14. februára 2017, ktorým sa z financovania Európskou úniou vylučujú určité výdavky vynaložené členskými štátmi v rámci Európskeho poľnohospodárskeho záručného fondu (EPZF) a v rámci Európskeho poľnohospodárskeho fondu pre rozvoj vidieka (EPFRV) (Ú. v. EÚ L 39, 2017, s. 12), v rozsahu, v akom sa vzťahuje na Spolkovú republiku Nemecko

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Žaloba sa zamieta.

                  2.

                  Spolková republika Nemecko znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Európskej komisii.

         (1)  Ú. v. EÚ C 195, 19.6.2017.


title: Vec T-737/17: Rozsudok Všeobecného súdu z 30. apríla 2019 — Wattiau/Parlament („Verejná služba — Sociálne zabezpečenie — RCAM — Úhrada liečebných nákladov — Dohoda uzatvorená predovšetkým medzi Európskou úniou, Luxemburskom a Zväzom luxemburských nemocníc o sadzbách za nemocničnú starostlivosť, ktorá bola poskytnutá poistencom RCAM — Námietka nezákonnosti — Zásada zákazu diskriminácie založenej na štátnej príslušnosti — Článok 18 prvý odsek ZFEÚ — Články 20 a 21 Charty základných práv Európskej únie — Článok 39 spoločných pravidiel pre zdravotné poistenie úradníkov“)

text:
               24.6.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 213/29

      Rozsudok Všeobecného súdu z 30. apríla 2019 — Wattiau/Parlament
      (Vec T-737/17) (1)

      („Verejná služba - Sociálne zabezpečenie - RCAM - Úhrada liečebných nákladov - Dohoda uzatvorená predovšetkým medzi Európskou úniou, Luxemburskom a Zväzom luxemburských nemocníc o sadzbách za nemocničnú starostlivosť, ktorá bola poskytnutá poistencom RCAM - Námietka nezákonnosti - Zásada zákazu diskriminácie založenej na štátnej príslušnosti - Článok 18 prvý odsek ZFEÚ - Články 20 a 21 Charty základných práv Európskej únie - Článok 39 spoločných pravidiel pre zdravotné poistenie úradníkov“)
      (2019/C 213/28)
      Jazyk konania: francúzština

         Účastníci konania

         Žalobca: Francis Wattiau (Bridel, Luxembursko) (v zastúpení: S. Orlandi a T. Martin, advokáti)

         Žalovaný: Európsky parlament (v zastúpení: M. Rantala a J. Van Pottelberge, splnomocnení zástupcovia)

         Vedľajší účastník, ktorý v konaní podporuje žalobcu: Association des seniors de la fonction publique européenne (SFPE) (Brusel, Belgicko) (v zastúpení: S. Orlandi a T. Martin, advokáti)

         Predmet veci

      Návrh, založený na článku 270 ZFEÚ, po prvé na zrušenie rozhodnutia úradu pre plnenie nárokov spoločného systému zdravotného poistenia v Luxembursku, ako vyplýva z vyúčtovania č. 244 z 25. januára 2017, podľa ktorého má žalobca povinnosť zaplatiť sumu 843,01 eura, a po druhé na zrušenie rozhodnutie generálneho tajomníka Parlamentu ako menovacieho orgánu z 2. augusta 2017, ktorým sa toto rozhodnutie potvrdzuje

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Zrušuje sa rozhodnutie úradu pre plnenie nárokov spoločného systému zdravotného poistenia v Luxembursku, ako vyplýva z vyúčtovania č. 244 z 25. januára 2017, na základe ktorého mal pán Francis Wattiau zaplatiť sumu 843,01 eura, zodpovedajúcu 15 % z lekárskej faktúry z 30. mája 2016.

                  2.

                  Európsky parlament znáša svoje vlastné trovy konania a je povinný nahradiť trovy konania, ktoré vynaložil pán Wattiau.

                  3.

                  Association des seniors de la fonction publique européenne (Združenie seniorov európskych verejných úradov, SFPE) znáša vlastné trovy konania.

         (1)  Ú. v. EÚ C 32, 29.1.2018.


title: Vec T-136/18: Rozsudok Všeobecného súdu z 30. apríla 2019 — Kuota International/EUIPO — Sintema Sport (K) („Ochranná známka Európskej únie — Konanie o vyhlásenie neplatnosti — Obrazová ochranná známka Európskej únie K — Absolútny dôvod neplatnosti — Nekonanie v dobrej viere — Článok 59 ods. 1 písm. b) nariadenia (EÚ) 2017/1001“)

text:
               24.6.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 213/30

      Rozsudok Všeobecného súdu z 30. apríla 2019 — Kuota International/EUIPO — Sintema Sport (K)
      (Vec T-136/18) (1)

      („Ochranná známka Európskej únie - Konanie o vyhlásenie neplatnosti - Obrazová ochranná známka Európskej únie K - Absolútny dôvod neplatnosti - Nekonanie v dobrej viere - Článok 59 ods. 1 písm. b) nariadenia (EÚ) 2017/1001“)
      (2019/C 213/29)
      Jazyk konania: francúzština

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Kuota International Corp. Ltd (Road Town, Britské panenské ostrovy) (v zastúpení: C. Herissay Ducamp, advokát)

         Žalovaný: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (v zastúpení: V. Ruzek, splnomocnený zástupca)

         Ďalší účastník konania pred odvolacím senátom EUIPO: Sintema Sport Srl (Albiate, Taliansko)

         Predmet veci

      Žaloba podaná proti rozhodnutiu prvého odvolacieho senátu EUIPO z 15. decembra 2017 (vec R 3111/2014-1) týkajúcemu sa konania o vyhlásenie neplatnosti medzi spoločnosťami Kuota International a Sintema Sport

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Rozhodnutie prvého odvolacieho senátu Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO) z 15. decembra 2017 (vec R 3111/2014-1) sa zrušuje.

                  2.

                  V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.

                  3.

                  EUIPO je povinný nahradiť trovy konania.

         (1)  Ú. v. EÚ C 166, 14.5.2018.


title: Veci T-152/18 až T-155/18: Rozsudok Všeobecného súdu zo 7. mája 2019 — Sona Nutrition/EUIPO — Solgar Holdings (SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA) („Ochranná známka Európskej únie — Námietkové konanie — Prihlášky obrazových ochranných známok Európskej únie SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA — Staršia národná slovná ochranná známka MULTIPLUS — Relatívny dôvod pre zamietnutie zápisu — Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (EU) 2017/1001“)

text:
               24.6.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 213/31

      Rozsudok Všeobecného súdu zo 7. mája 2019 — Sona Nutrition/EUIPO — Solgar Holdings (SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA)
      (Veci T-152/18 až T-155/18) (1)

      („Ochranná známka Európskej únie - Námietkové konanie - Prihlášky obrazových ochranných známok Európskej únie SOLGAR Since 1947 MultiPlus WHOLEFOOD CONCENTRATE MULTIVITAMIN FORMULA - Staršia národná slovná ochranná známka MULTIPLUS - Relatívny dôvod pre zamietnutie zápisu - Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (EU) 2017/1001“)
      (2019/C 213/30)
      Jazyk konania: angličtina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Sona Nutrition Ltd (Dublin, Írsko) (v zastúpení: A. von Mühlendahl a H. Hartwig, advokáti)

         Žalovaný: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (v zastúpení: D. Gája, splnomocnený zástupca)

         Ďalší účastník/účastníci konania pred odvolacím senátom EUIPO a vedľajší účastník v konaní pred Všeobecným súdom: Solgar Holdings, Inc. (Ronkonkoma, New York, Spojené štáty) (v zastúpení: K. Neefs a S. Cubitt, advokáti)

         Predmet veci

      Žaloby podané proti rozhodnutiam štvrtého odvolacieho senátu EUIPO z 20. decembra 2017 (veci R 1319/2017-4, R 1321/2017-4, R 1322/2017-4 a R 1323/2017-4) týkajúcim sa námietkového konania medzi spoločnosťami Sona Nutrition a Solgar Holdings

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Veci T-152/18 až T-155/18 sa na účely tohto rozsudku spájajú.

                  2.

                  Rozhodnutia štvrtého odvolacieho senátu Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO) z 20. decembra 2017 (veci R 1319/2017-4, R 1321/2017-4, R 1322/2017-4 a R 1323/2017-4) sa zrušujú.

                  3.

                  EUIPO a spoločnosť Solgar Holdings, Inc. znášajú svoje vlastné trovy konania a každý z nich nahradí jednu polovicu trov konania vynaložených spoločnosťou Sona Nutrition Ltd.

         (1)  Ú. v. EÚ C 152, 30.4.2018.