title: Rozsudok Súdneho dvora (ôsma komora) zo 17. marca 2011.#Naftiliaki Etaireia Thasou AE (C-128/10) a Amaltheia I Naftiki Etaireia (C-129/10) proti Ypourgos Emporikis Naftilías.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Symvoulio tis Epikrateias - Grécko.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Sloboda poskytovania služieb - Námorná kabotáž - Nariadenie (EHS) č. 3577/92 - Články 1 a 4 - Predchádzajúce správne povolenie pre služby kabotáže - Kontrola podmienok bezpečnosti plavidiel - Dodržiavanie poriadku v prístavoch - Záväzky služby vo verejnom záujme - Neexistencia presných a vopred známych kritérií.#Spojené veci C-128/10 a C-129/10.

text:
      Spojené veci C‑128/10 a C‑129/10
      Naftiliaki Etaireia Thasou
      a
      Amaltheia I Naftiki Etaireia
      proti
      Ypourgos Emporikis Naftilías
      (návrhy na začatie prejudiciálneho konania podané Symvoulio tis Epikrateias)
      „Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Slobodné poskytovanie služieb – Námorná kabotáž – Nariadenie (EHS) č. 3577/92 – Články 1 a 4 – Predchádzajúce správne povolenie pre služby kabotáže – Kontrola podmienok bezpečnosti plavidiel – Dodržiavanie poriadku v prístavoch – Záväzky služby vo verejnom záujme – Neexistencia presných a vopred známych kritérií“
      Abstrakt rozsudku
      Doprava – Námorná doprava – Slobodné poskytovanie služieb – Námorná kabotáž – Vnútroštátna právna úprava podriaďujúca služby
            námornej kabotáže režimu predchádzajúceho povolenia
      (Nariadenie Rady č. 3577/92, články 1 a 4)
      Ustanovenia článkov 1 a 4 nariadenia č. 3577/92, ktorým sa uplatňuje zásada slobody poskytovania služieb na námornú dopravu
         v rámci členských štátov (námorná kabotáž), sa majú vykladať v tom zmysle, že nebránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá
         zavádza režim predchádzajúceho povolenia pre služby námornej kabotáže spočívajúci v prijímaní správnych rozhodnutí, ktorými
         sa ukladá povinnosť dodržiavať určité rozpisy hodín jednak z dôvodov bezpečnosti plavidiel a prístavného poriadku a jednak
         z dôvodov záväzkov služby vo verejnom záujme, za predpokladu, že taký režim sa zakladá na objektívnych, nediskriminačných
         a vopred známych kritériách, najmä v prípade, že viacerí majitelia lodí chcú vplávať do toho istého prístavu v tom istom čase.
         Pokiaľ ide o správne rozhodnutia ukladajúce záväzky služby vo verejnom záujme, je navyše potrebné, aby sa dala preukázať skutočná
         potreba služby vo verejnom záujme z toho dôvodu, že pravidelná dopravná služba je v podmienkach voľnej hospodárskej súťaže
         nedostatočná. Vnútroštátny súd musí posúdiť, či sú tieto podmienky splnené.

      (pozri bod 63 a výrok)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (ôsma komora)
      zo 17. marca 2011 (*)

      „Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Slobodné poskytovanie služieb – Námorná kabotáž – Nariadenie (EHS) č. 3577/92 – Články 1 a 4 – Predchádzajúce správne povolenie pre služby kabotáže – Kontrola podmienok bezpečnosti plavidiel – Dodržiavanie poriadku v prístavoch – Záväzky služby vo verejnom záujme – Neexistencia presných a vopred známych kritérií“
      V spojených veciach C‑128/10 a C‑129/10,
      ktorých predmetom sú návrhy na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podané rozhodnutiami Symvoulio tis Epikrateias
         (Grécko) z 30. decembra 2009 a doručené Súdnemu dvoru 11. marca 2010, ktoré súvisia s konaniami:

      Naftiliaki Etaireia Thasou AE (C‑128/10),

      Amaltheia I Naftiki Etaireia (C‑129/10)

      proti
      Ypourgos Emporikis Naftilías,
      za účasti:
      Koinopraxia Epibatikon Ochimatagogon Ploion Kavalas – Thasou (C‑128/10),

      SÚDNY DVOR (ôsma komora),
      v zložení: predseda ôsmej komory K. Schiemann, sudcovia L. Bay Larsen a C. Toader (spravodajkyňa),
      generálny advokát: P. Cruz Villalón,
      tajomník: A. Calot Escobar,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        grécka vláda, v zastúpení: S. Chala, splnomocnená zástupkyňa,
      –        Európska komisia, v zastúpení: L. Lozano Palacios a D. Triantafyllou, splnomocnení zástupcovia,
      so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Návrhy na začatie prejudiciálnych konaní sa týkajú výkladu relevantných ustanovení práva Únie v oblasti voľného poskytovania
         služieb v oblasti námornej kabotáže.

      2        Tieto návrhy boli podané v konaní medzi spoločnosťou Naftiliaki Etaireia Thasou AE (ďalej len „Naftiliaki Etaireia Thasou“)
         a spoločnosťou Amaltheia I Naftiki Etaireia na jednej strane a Ypourgos Emporikis Naftilías (ministerstvom námorného obchodu)
         na strane druhej vo veci platnosti rozhodnutí prijatých týmto ministerstvom, na základe ktorých námorná kabotáž podlieha určitým
         podmienkam.

       Právny rámec
       Právna úprava Únie
      3        Nariadenie Rady EHS č. 3577/92 zo 7. decembra 1992, ktorým sa uplatňuje zásada slobody poskytovania služieb na námornú dopravu
         v rámci členských štátov (námorná kabotáž) (Ú. v. ES L 364, s. 7; Mim. vyd. 06/002, s. 10) (ďalej len „nariadenie“) vo svojom
         ôsmom odôvodnení stanovuje:

      „… vykonávanie tejto slobody [poskytovania služieb] by malo byť postupné a nemusí byť realizované jednotným spôsobom pre všetky
         príslušné služby, berúc do úvahy charakter niektorých špeciálnych služieb, a malo by byť podporené úsilie niektorých ekonomík
         spoločenstva vykazujúcich rozdielny rozvoj.“

      4        Deviate odôvodnenie nariadenia stanovuje:

      „keďže zavedenie verejných služieb má za následok, že určité práva a povinnosti majiteľov lodí môžu byť oprávnené, aby boli
         zabezpečené primerané pravidelné dopravné služby na, z a medzi ostrovmi za predpokladu, že sa nerobí žiadny rozdiel na základe
         štátnej príslušnosti alebo pobytu.“

      5        Článok 1 ods. 1 nariadenia stanovuje:

      „Od 1. januára 1993 budú slobodu poskytovania námorných dopravných služieb v členskom štáte (námorná kabotáž) uplatňovať majitelia
         lodí spoločenstva, ktorí majú svoje plavidlá registrované v členskom štáte a plávajúce pod vlajkou členského štátu za predpokladu,
         že tieto plavidlá spĺňajú všetky podmienky pre vykonávanie kabotáže v tomto členskom štáte, vrátane plavidiel registrovaných
         v Euros, pokiaľ je tento register schválený Radou.“

      6        Článok 2 stanovuje:

      Na účely tohto nariadenia:
      „1.      …
      c)      ostrovnú kabotáž: [‚ostrovná kabotáž‘ znamená – neoficiálny preklad] prepravu cestujúcich alebo tovaru po mori medzi:

      –        prístavmi situovanými na pevnine a jedným alebo viacerými ostrovmi jedného a toho istého členského štátu,
      –        ostrovmi situovanými na ostrovoch jedného a toho istého členského štátu,
      …
      3.      ‚zmluva o výkone vo verejnom záujme‘ znamená zmluvu uzavretú medzi príslušnými orgánmi členského štátu a majiteľom lode spoločenstva,
         s cieľom poskytovať verejnosti primerané dopravné služby.

      Zmluva o výkone vo verejnom záujme môže pokrývať najmä:
      –        dopravné služby uspokojujúce stanovené štandardy plynulosti, pravidelnosti, kapacity a kvality,
      –        dodatočné dopravné služby,
      –        dopravné služby za osobitné sadzby a podriadené osobitným podmienkam, najmä pre určité kategórie cestujúcich alebo pre určité
         linky,

      –        prispôsobenie služieb aktuálnym požiadavkám;
      4.      ‚záväzky vo verejnom záujme‘ znamenajú záväzky, ktoré by majiteľ lode spoločenstva vzhľadom k svojmu obchodnému záujmu neprevzal
         alebo neprevzal v rovnakom rozsahu alebo za rovnakých podmienok;

      …“
      7        Článok 4 nariadenia znie takto:

      „1.      Členský štát môže uzavrieť zmluvu o výkone vo verejnom záujme alebo uložiť záväzky vo verejnom záujme ako podmienku opatrenia
         kabotážnych služieb lodným spoločnostiam participujúcim na pravidelných službách do, z a medzi ostrovmi.

      Kedykoľvek členský štát… uloží záväzok vo verejnom záujme, bude to na nediskriminačnom základe všetkých majiteľov lodí spoločenstva.
      2.      Pri ukladaní záväzkov vo verejnom záujme budú členské štáty limitované požiadavkami príslušných prístavov, ktoré majú byť
         obsluhované, pravidelnosťou, plynulosťou, frekvenciou, kapacitou pre výkon služby, účtovaných sadzieb a posádkou plavidiel.

      …“
      8        Článok 6 ods. 2 a 3 nariadenia znejú takto:

      „2.      Ostrovná kabotáž v Stredozemnom mori týkajúca sa [a ostrovná kabotáž týkajúca sa – neoficiálny preklad] Kanárskych, Azorských ostrovov a Madeiry, Ceuty a Melilly, francúzskych ostrovov na atlantickom pobreží a francúzskych zámorských
         departementov bude dočasne vyňatá z vykonávania tohto nariadenia do 1. januára 1999.

      3.      Z dôvodov sociálnej a hospodárskej súdržnosti budú výnimky podľa odseku 2 rozšírené na Grécko do 1. januára 2004 pre pravidelné
         osobné a trajektové prepravy vykonávané [a prepravy vykonávané – neoficiálny preklad] plavidlami do 650 brt.“

       Vnútroštátne právo
      9        Článok 1 zákona č. 2932/2001 o slobode poskytovania služieb v rámci námornej kabotáže (FEK A’ 145/27. 6. 2001) v znení, ktoré
         sa uplatňuje na skutkový stav vo veci samej (ďalej len „zákon č. 2932/2001“), stanovuje:

      „1.      Od 1. novembra 2002 sa uplatňuje sloboda poskytovania služieb na služby námornej dopravy, ktoré:
      a)      vykonávajú majitelia lodí členského štátu Európskeho spoločenstva… a
      b)      vykonávajú medzi prístavmi situovanými na pevnine a ostrovmi, ako aj medzi prístavmi situovanými na ostrovoch, plavidlá na
         prepravu cestujúcich a automobilov alebo plavidlá na prepravu tovaru, ktoré prevádzkujú pravidelnú službu osobnej alebo trajektovej
         dopravy, ako aj plavidlá s maximálnym výtlakom do 650 brt…, ak sú zaregistrované v Grécku alebo v inom členskom štáte… a plávajú
         pod vlajkou tohto štátu.

      …“
      10      Článok 2 ods. 6 zákona č. 2932/2001 stanovuje:

      „Rozhodnutím ministra, ktoré bolo prijaté na základe stanoviska Symvoulio Aktoploïkon Syngkoinonion, záväzky služby vo verejnom
         záujme možno uložiť majiteľom lodí, ktorí chcú prevádzkovať plavebnú službu na jednej alebo viacerých trasách. Tieto záväzky
         sa ukladajú na uspokojenie potrieb vo verejnom záujme a zahŕňajú, bez toho, aby spôsobili diskrimináciu, podmienky týkajúce
         sa prístavov, ktoré majú byť obsluhované, pravidelnosti obsluhy, plynulosti, frekvencie, primeranosti poskytovania dopravných
         služieb, účtovaných sadzieb a posádky plavidiel…“

      11      Článok 3 zákona č. 2932/2001 s názvom „Pridelenie plavidla na prevádzkovanie pravidelnej služby – Podmienky“ stanovuje:

      „1.      Pridelenie plavidla na prepravu osôb alebo vozidiel, osobnej alebo nákladnej lode, platí na obdobie jedného roka so začiatkom
         od 1. novembra (pravidelná služba).

      2.      Na účely takého pridelenia:
      a)      plavidlo musí spĺňať všetky zákonné podmienky na vykonávanie kabotáže v členskom štáte prihlásenia a v Grécku, musí mať k dispozícii
         príslušné námorné dokumenty podľa platných predpisov, potvrdenia o bezpečnosti a ochrane morského prostredia a potvrdenie
         o triede vydané uznanou klasifikačnou spoločnosťou, ak podlieha klasifikácii…;

      b)      plavidlo musí zodpovedať možnostiam prístavnej infraštruktúry, ako aj prípadným osobitným požiadavkám trasy, ktorú bude obsluhovať;
      …“
      12      Článok 4 zákona č. 2932/2001 s názvom „Konanie o pridelení plavidla na prevádzkovanie pravidelnej služby“ stanovuje:

      „1.      Na účely pridelenia jedného alebo viacerých plavidiel na určené spojenie musí majiteľ plavidla predložiť ministerstvu vyhlásenie,
         v ktorom uvedie svoje meno a sídlo alebo bydlisko: ak je fyzickou osobou, musí uviesť svoje priezvisko, meno a štátnu príslušnosť.
         … Okrem toho uvedie údaje týkajúce sa plavidla, spojenia, ktoré bude zabezpečovať na jednej alebo viacerých trasách, prístavy,
         v ktorých sa trasa začína, cieľ trasy a poradie zastávok, dni a hodiny odchodov a príchodov, najvyššiu cenu služby v ekonomickej
         triede alebo jednotne…počas doby prevádzky a ďalšie skutočnosti uvedené vo vyhláške v nasledujúcom odseku.

      …
      3.      Vyhlásenie o pridelení sa predkladá najneskôr 31. januára. Príslušný útvar uverejní najneskôr 10. februára tlačovú správu
         aspoň v dvoch denníkoch distribuovaných v celom štáte, v ktorej sa uvedú vyhlásenia, ktoré boli predložené, a do 20. februára
         môže každý záujemca doplniť, zmeniť alebo vziať späť svoje vyhlásenie. Príslušný útvar oznámi tieto zmeny najneskôr 28. februára
         ich uverejnením v tlačovej správe a na webovej stránke ministerstva, ak existuje. S výnimkou uplatnenia nasledujúceho odseku
         útvar písomne oznámi prijatie vyhlásenia záujemcovi najneskôr 31. marca.

      4.      Ministerstvo môže v nevyhnutnom rozsahu zmeniť vyhlásenie v odôvodnených prípadoch, pokiaľ ide o požadované spojenia, ak sa
         domnieva, že

      a)      podmienky v určitom prístave neumožňujú uskutočnenie požadovaných spojení z dôvodov bezpečnosti plavidla alebo poriadku v prístave;
      b)      plavidlo nemôže bez ťažkostí vplávať do prístavu a nemôže vykonávať prepravu v určenej zóne prístavu a v čase uvedenom vo vyhlásení;
      c)      frekvencia spojení alebo predpokladaný dátum ich prerušenia nezodpovedajú počas doby prevádzky potrebe poskytovania nepretržitých
         služieb; ministerstvo môže v odôvodnených prípadoch zmeniť aj účtované sadzby, ak zastáva názor, že maximálna stanovená cena
         za službu podľa odseku 1 je neprimeraná a v rozpore s verejným záujmom.

      5.      … V prípadoch uvedených v bodoch a) a b) odseku 4 musia majitelia plavidiel upraviť hodiny na základe spoločnej dohody a stanoviť
         potrebné časové intervaly na vyriešenie týchto problémov. Ak sa nedohodnú do piatich dní, ministerstvo prijme potrebné zmeny
         hodín na základe stanoviska Symvoulio Aktoploïkon Syngkoinonion.

      …“
       Spory vo veciach samých a prejudiciálne otázky
       Vec C‑128/10
      13      Dňa 30. januára 2006 Naftiliaki Etaireia Thasou, grécka námorná spoločnosť, predložila na Ypourgos Emporikis Naftilías vyhlásenia
         o pridelení plavidla na prevádzkovanie pravidelnej služby na obdobie od 1. novembra 2006 do 31. októbra 2007 týkajúce sa plavidiel,
         ktoré zabezpečovali spojenie medzi kontinentom a ostrovom Thasos, konkrétne trasy z prístavu Kavala do Prinos Thasou a z Keramoti
         na Thasos, a pripojila k nim časový rozpis plavieb.

      14      Ypourgos Emporikis Naftilías požiadal centrálu prístavu Kavala a Symvoulio Aktoploïkon Syngkoinonion, príslušný kolektívny
         orgán pre otázky kabotáže, ktorý sa skladá zo zástupcov všetkých sociálnych a profesijných skupín zapojených do kabotáže,
         o ich stanovisko v súvislosti s týmito vyhláseniami.

      15      Dňa 20. marca 2006 centrála prístavu Kavala zaslala na Ypourgos Emporikis Naftilías stanovisko, v ktorom v zásade uviedla
         po prvé, že súbežné alebo skoro súbežné príchody a odchody plavidiel môžu ohroziť bezpečnosť plavby, a po druhé, že odlišný
         časový rozpis týchto príchodov a odchodov by umožňoval zabezpečiť lepšiu službu vo verejnom záujme a že odporúča prijať zmeny
         v rozpise hodín, ktorý navrhla spoločnosť Naftiliaki Etaireia Thasou.

      16      Vzhľadom na to, že viaceré stretnutia v centrále prístavu Kavala a na ministerstve námorného loďstva neviedli k dohode, najmä
         pokiaľ ide o hodiny spojení, Symvoulio Aktoploïkon Syngkoinonion vydal 26. októbra 2006 stanovisko, v ktorom sa stotožnil
         so zmenami navrhnutými centrálou prístavu Kavala.

      17      Ypourgos Emporikis Naftilías preto v piatich rozhodnutiach prijatých 31. októbra 2006 prijal tieto zmeny k vyhláseniam spoločnosti
         Naftiliaki Etaireia Thasou:

      –        pokiaľ ide o trasu medzi prístavom Kavala a Prinos Thasou, zmenil polhodinu na uskutočnenie spojenia a rozhodol, že od 1. júla
         do 31. augusta 2007 budú plavidlá spoločnosti Naftiliaki Etaireia Thasou odchádzať z prístavu Prinos Thasou o 19. hodine namiesto
         pôvodne ohláseného času 18.30,

      –        pokiaľ ide o trasu medzi prístavom Keramoti a ostrovom Thasos, Ypourgos Emporikis Naftilías rozhodol, že:
      a)      hodiny uskutočňovania spojení stanovené pre plavidlá spoločnosti Naftiliaki Etaireia Thasou sú rovnaké ako hodiny pre zodpovedajúce
         spojenia počas predchádzajúceho obdobia od 1. novembra 2005 do 31. októbra 2006;

      b)      počas obdobia od 1. júla do 31. augusta 2007, vzhľadom na veľkosť prístavu Keramoti a z bezpečnostných dôvodov, sa spojenia
         budú musieť uskutočňovať každých 30 minút.

      18      Spoločnosť Naftiliaki Etaireia Thasou napadla platnosť zmien, ktoré uložil Ypourgos Emporikis Naftilías, pred vnútroštátnym
         súdom a tvrdila, že ustanovenia zákona č. 2932/2001, na základe ktorých sa spornými rozhodnutiami jednostranne zmenili tabuľky
         rozpisov hodín, sú neplatné, pretože sú v rozpore s ustanoveniami nariadenia č. 3577/92.

      19      Koinopraxia Epibatikon Ochimatagogon Ploion Kavalas – Thasou, združenie námorných spoločností, ktoré predložilo vyhlásenie
         o pridelení plavidla na prevádzkovanie pravidelnej služby na sporných trasách na obdobie od 1. novembra 2006 do 31. októbra
         2007, vstúpilo do konania ako vedľajší účastník na podporu Ypourgos Emporikis Naftilías a žiadalo zamietnuť žalobu spoločnosti
         Naftiliaki Etaireia Thasou.

      20      Vnútroštátny súd zastáva názor, že vzhľadom na to, že Ypourgos Emporikis Naftilías prijíma vyhlásenia majiteľov lodí, ide
         podľa gréckeho práva o povolenia. Zdôrazňuje, že poskytovanie služieb námornej kabotáže, ako vyplýva z článku 4 ods. 4 zákona
         č. 2932/2001, podlieha získaniu predchádzajúceho správneho povolenia, pričom sa sleduje najmä to, aby sa jednak v súlade s bodmi
         a) a b) tohto ustanovenia preverilo, že vzhľadom na situáciu v určitom prístave majiteľ lode dokáže zabezpečiť navrhnuté spojenia
         za podmienok, ktoré zaručujú bezpečnosť plavidla a dodržiavanie prístavného poriadku, ako aj neexistenciu prekážok pri vstupe,
         a jednak, aby sa podľa bodu c) toho istého ustanovenia uložili prípadné záväzky služby vo verejnom záujme týkajúce sa okrem
         iného frekvencie spojení a všeobecne dostatočnej obsluhy dotknutej trasy.

      21      Tento vnútroštátny súd okrem iného uvádza, že článok 4 ods. 5 zákona č. 2932/2001 vo svojom pôvodnom znení stanovuje, že ak
         viacerí majitelia lodí žiadajú o prístup v tom istom čase do prístavu, ktorý nemá dostatočnú kapacitu, a nedokážu dospieť
         k dohode v súvislosti s ich priplávaním, príslušné orgány vyhlásia verejné obstarávanie na určenie poradia na priplávanie
         a ukotvenie.

      22      Odvolávajúc sa na bod 34 rozsudku z 20. februára 2001, Analir a i. (C‑205/99, Zb. s. I‑1271), vnútroštátny súd okrem toho
         uvádza, že systém predchádzajúceho správneho povolenia zavedený v článku 4 ods. 4 písm. c) zákona č. 2932/2001 sa bez výnimky
         týka všetkých námorných trás obsluhujúcich ostrovy, pričom sa nezdá, že by na prijatie tejto právnej úpravy mali príslušné
         vnútroštátne orgány konštatovať, že pri každej z týchto trás existuje riziko nedostatočnej služby prepravy, keby sa jej poskytovanie
         ponechalo iba na samotné trhové sily.

      23      Za týchto okolností Symvoulio tis Epikrateias rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:

      „Umožňujú ustanovenia článkov 1, 2 a 4 nariadenia… vyložených v súlade so zásadou slobody poskytovania služieb prijatie vnútroštátnych
         predpisov, podľa ktorých môžu majitelia lodí poskytovať služby námornej kabotáže až po tom, ako získajú správne povolenie,
         keď:

      a)      účelom tohto režimu povolenia je preveriť, či vzhľadom na situáciu v danom prístave námorné spojenia, ktoré majiteľ lode uvádza
         vo vyhlásení, možno uskutočniť pri zaručení podmienok bezpečnosti plavidla a prístavného poriadku, a tiež preveriť, či plavidlo,
         ktorého sa týka pravidelná služba, môže v čase, keď majiteľ lode chce uskutočniť spojenie, bez ťažkostí vplávať do určitého
         prístavu, avšak bez toho, aby boli právnym predpisom vopred stanovené kritériá, ktoré správny orgán používa pri posudzovaní
         týchto otázok, najmä ak viacerí majitelia lodí majú záujem o priplávanie do toho istého prístavu v rovnakom čase;

      b)      tento režim povolenia predstavuje zároveň prostriedok na uloženie záväzkov služby vo verejnom záujme, ktorý sa z tohto hľadiska
         vyznačuje týmito charakteristikami:

      i)      vzťahuje sa bez výnimky na všetky linkové spojenia, ktoré obsluhujú ostrovy;
      ii)      správny orgán, ktorý je príslušný na vydanie povolenia disponuje pri ukladaní záväzkov služby vo verejnom záujme širokou mierou
         voľnej úvahy bez toho, aby boli právnym predpisom vopred stanovené kritériá výkonu tejto diskrečnej právomoci, a bez toho,
         aby bol vopred stanovený obsah záväzkov vo verejnom záujme, ktoré môžu byť prípadne uložené?“

       Vec C‑129/10
      24      Spoločnosť Amaltheia I Naftiki Etaireia podala 30. januára 2006 vyhlásenie o pridelení plavidla na prevádzkovanie pravidelnej
         služby na obdobie od 1. novembra 2006 do 31. októbra 2007 týkajúce sa jej plavidla, ktoré zabezpečuje spojenie medzi prístavom
         Arkitsa na kontinente a dedinou Aidipsos na ostrove, a pripojila k nemu tabuľky s rozpisom hodín.

      25      V marci 2006 prístavné orgány v podstate konštatovali, že z predloženého rozpisu hodín vyplýva, že najmä v lete by plavidlá
         vyplávali každý deň súčasne a že z bezpečnostných dôvodov nemôžu povoliť súbežné vyplávanie viacerých plavidiel.

      26      Vzhľadom na to, že viaceré stretnutia v centrále prístavu Aidipsos a na ministerstve námorného loďstva neviedli k dohode,
         Symvoulio Aktoploïkon Syngkoinonion vydal 26. októbra 2006 stanovisko, v ktorom vyjadril súhlas s tým, aby sa spojenia organizovali
         v súlade s posledným návrhom prístavných orgánov, teda aby súčasne vyplávali len dve, nie tri plavidlá.

      27      Po vyhláseniach ďalších námorných spoločností Ypourgos Emporikis Naftilías prijal 31. októbra 2006 osem rozhodnutí, v ktorých
         určil, že súčasne vypláva plavidlo žalobkyne a plavidlo patriace združeniu ďalších majiteľov lodí, ktorí mali záujem o prevádzkovanie
         dotknutej trasy.

      28      Spoločnosť Amaltheia I Naftiki Etaireia napadla tieto rozhodnutia pred vnútroštátnym súdom, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho
         konania, a tvrdila, že Ypourgos Emporikis Naftilías malo zmeniť vyhlásenia o pridelení plavidla na prevádzkovanie pravidelnej
         služby, ktoré predložili jej konkurenti, len aby nedochádzalo k súbežnému vyplávaniu plavidiel.

      29      Vnútroštátny súd opätovne zdôrazňuje, že článok 4 ods. 5 zákona č. 2932/2001 vo svojom pôvodnom znení stanovuje, že ak viacerí
         majitelia lodí žiadajú o prístup v tom istom čase do prístavu, ktorý nemá dostatočnú kapacitu, a nedokážu dospieť k dohode
         v súvislosti s ich priplávaním, príslušné orgány vyhlásia verejné obstarávanie na určenie poradia na priplávanie a ukotvenie.

      30      Vzhľadom na tieto úvahy Symvoulio tis Epikrateias rozhodol prerušiť konanie a predložiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:

      „Umožňujú ustanovenia článkov 1 a 2 nariadenia… vyložených v súlade so zásadou slobody poskytovania služieb prijatie vnútroštátnych
         predpisov, podľa ktorých môžu majitelia lodí poskytovať služby námornej kabotáže až po om, ako získajú správne povolenie udelené
         v rámci režimu povolenia, ktorého účelom je okrem iného preveriť, či vzhľadom na situáciu v danom prístave námorné spojenia,
         ktoré majiteľ lode uvádza vo vyhlásení, možno uskutočniť pri zaručení podmienok bezpečnosti plavidla a prístavného poriadku,
         a tiež preveriť, či plavidlo, ktorého sa týka pravidelná služba, môže v čase, keď majiteľ lode chce uskutočniť spojenie, bez
         ťažkostí vplávať do určitého prístavu, avšak bez toho, aby boli právnym predpisom vopred stanovené kritériá, ktoré správny
         orgán používa pri posudzovaní týchto otázok, najmä ak viacerí majitelia lodí majú záujem o priplávanie do toho istého prístavu
         v rovnakom čase?“

      31      Uznesením predsedu Súdneho dvora 8. apríla 2010 boli veci C‑128/10 a C‑129/10 spojené na účely písomnej časti konania, ústnej
         časti konania a rozsudku.

       O prejudiciálnych otázkach
       Úvodné poznámky
      32      Po prvé treba pripomenúť, že podľa článku 58 ods. 1 ZFEÚ slobodu poskytovať služby v oblasti dopravy upravujú ustanovenia
         hlavy VI tretej časti tejto zmluvy o doprave, medzi ktorými sa nachádza článok 100 ods. 2 ZFEÚ, ktorý oprávňuje Európsky parlament
         a Radu stanoviť vhodné pravidlá pre námornú dopravu.

      33      Na základe článku 80 ods. 2 ES (teraz článok 100 ods. 2 ZFEÚ) európsky normotvorca prijal už citované nariadenie, ktorého
         cieľom je podľa jeho článku 1 uplatnenie zásady slobody poskytovania služieb na majiteľov lodí Spoločenstva v oblasti námornej
         dopravy na území každého členského štátu (rozsudky Analir a i., už citovaný, bod 20, a z 9. marca 2006, Komisia/Španielsko,
         C‑323/03, Zb. s. I‑2161, bod 43).

      34      Podľa ôsmeho odôvodnenia nariadenia by zavedenie slobody poskytovania služieb námornej kabotáže malo byť postupné. Podľa článku
         6 ods. 2 a 3 nariadenia pre Helénsku republiku platila výnimka z uplatňovania nariadenia do 1. januára 2004. V čase, keď boli
         prijaté napadnuté ministerské právne akty, nariadenie sa už v Grécku uplatňovalo ratione temporis podľa článku 6 ods. 2 a 3.

      35      Po druhé treba preskúmať, či normy stanovené v gréckom zákone skutočne zavádzajú režim predchádzajúceho povolenia.

      36      V tejto súvislosti je potrebné zdôrazniť, že zo spisu vyplýva, že rozhodnutia v oboch konaniach vo veci samej sa týkajú uloženia
         zmien v časovom rozpise odchodov plavidiel, ktorý navrhli majitelia lodí, jednak z dôvodov bezpečnosti plavidiel a dodržiavania
         prístavného poriadku a jednak z dôvodu zabezpečenia určitej frekvencie spojení na obsluhovaných trasách.

      37      Treba uviesť, že z vyjadrení predložených Súdnemu dvoru vyplývajú zjavne rozdielne názory na výklad vnútroštátneho práva,
         ktoré sa v danej veci uplatňuje. Grécka vláda a Európska komisia sa totiž nezhodujú v odpovedi na otázku, či toto právo zavádza
         režim povolenia.

      38      Komisia a vnútroštátny súd zastávajú názor, že režim vytvorený zákonom č. 2932/2001, v rámci ktorého Ypourgos Emporikis Naftilías
         môže prijať alebo odmietnuť vyhlásenia o pridelení plavidla na prevádzkovanie pravidelnej služby predložené majiteľmi plavidiel,
         predstavuje režim povolenia, ako to bolo aj vo veci, ktorá viedla k už citovanému rozsudku Analir a i.

      39      Grécka vláda naopak tvrdí, že orgán verejnej správy nemôže pri preskúmaní vyhlásení majiteľov plavidiel vykonávať meritórne
         preskúmanie, ale môže ich preskúmať len z formálneho hľadiska, čo nepredstavuje režim povolenia.

      40      V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že pokiaľ ide o výklad ustanovení vnútroštátneho právneho poriadku, Súdny dvor
         sa v zásade musí oprieť o posúdenie vnútroštátneho súdu. Súdny dvor totiž podľa ustálenej judikatúry nemá právomoc vykladať
         vnútroštátne právo členského štátu (rozsudok 20. októbra 2005, Ten Kate Holding Musselkanaal a i., C‑511/03, Zb. s. I‑8979,
         bod 25 a citovaná judikatúra).

      41      Keďže v prejednávanej veci, ako vyplýva z rozhodnutí vnútroštátneho súdu, sa grécka vláda neobmedzuje iba na prijatie vyhlásení
         majiteľov plavidiel, ale môže aj meniť prepravné poriadky, ktoré navrhnú, najmä pokiaľ ide o odchody plavidiel, právne účinky
         takých zmien sa rovnajú účinkom povolenia. Z toho vyplýva, že zákon č. 2932/2001 na poskytovanie služieb námornej kabotáže
         skutočne zavádza režim predchádzajúceho povolenia.

      42      Po tretie treba uviesť, že vzhľadom na to, že vnútroštátny súd v prejudiciálnych otázkach nepožaduje výklad pojmov obsiahnutých
         v článku 2 nariadenia, treba konštatovať, že nie je dôvod sa týmto článkom zaoberať.

       O opatreniach na kontrolu bezpečnosti plavidiel a prístavného poriadku
      43      Pokiaľ ide o otázku, či nariadenie, najmä jeho článok 1, bráni režimu, aký existuje vo veci samej, ktorý môže viesť k určeniu
         hodín z dôvodu bezpečnosti plavidiel a prístavného poriadku, treba pripomenúť, že vnútroštátna právna úprava, podľa ktorej
         poskytovanie služieb námornej kabotáže podlieha získaniu predchádzajúceho správneho povolenia, môže sťažiť poskytovanie takých
         služieb alebo ho urobiť menej atraktívnym, a preto predstavuje obmedzenie ich voľného pohybu (pozri rozsudky Analir a i.,
         už citovaný, bod 22, a Komisia/Španielsko, už citovaný, bod 44).

      44      V prejednávanej veci treba totiž konštatovať, že zmeny časových rozpisov navrhnutých majiteľmi plavidiel odôvodnené bezpečnosťou
         prístavov a plavidiel môžu predstavovať obmedzenie voľného poskytovania služieb v oblasti námornej kabotáže v zmysle článku
         1 nariadenia.

      45      Takéto obmedzenie však môže byť odôvodnené naliehavými dôvodmi vo verejnom záujme. Ako vyplýva z ustálenej judikatúry, cieľ
         zaistiť bezpečnosť v prístavných vodách je takým naliehavým dôvodom vo verejnom záujme (pozri v tomto zmysle rozsudok z 18. júna
         1998, Corsica Ferries France a i., C‑266/96, Zb. s. I‑3949, bod 60).

      46      Aby opatrenie, ktoré sa opiera o dôvody bezpečnosti v prístavných vodách, bolo odôvodnené, musí spĺňať podmienky proporcionality
         a zákazu diskriminácie.

      47      Pokiaľ ide najmä o preskúmanie proporcionality, treba po prvé pripustiť, že zavedenie režimu predchádzajúceho povolenia, ktorého
         cieľom je, ako vo veci samej, zabezpečiť, aby súbežná prítomnosť viacerých plavidiel v prístave neohrozila jeho bezpečnosť,
         predstavuje vhodný a súčasne nevyhnutný prostriedok na dosiahnutie účelu, ktorým je bezpečnosť v prístavných vodách.

      48      Po druhé treba pripomenúť, že z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že režim predchádzajúceho správneho povolenia nemôže vnútroštátne
         orgány oprávňovať, aby konali svojvoľne a tak, že by to zbavilo ustanovenia Únie, najmä ustanovenia týkajúce sa základnej
         slobody, aká je sporná vo veci samej, ich potrebného účinku. Aby mohol byť režim predchádzajúceho správneho povolenia odôvodnený
         – hoci predstavuje výnimku z tejto základnej slobody –, musí sa zakladať na objektívnych, nediskriminačných a vopred známych
         kritériách, ktoré zabezpečia, aby vnútroštátne orgány pri výkone diskrečnej právomoci dodržiavali príslušné medze (pozri rozsudok
         z 22. decembra 2010, Yellow Cab Verkehrsbetrieb, C‑338/09, Zb. s. I‑13927, bod 53 a citovanú judikatúru).

      49      Potreba stanoviť orgánom verejnej správy medze pri výkone ich diskrečnej právomoci prostredníctvom takých kritérií vzniká
         aj v situácii ako vo veci samej, keď ide o rozdelenie hodín medzi viacerých majiteľov plavidiel, ktorí majú o ne záujem a vzájomne
         si konkurujú, pričom vnútroštátny orgán verejnej správy musí rozhodnúť medzi kandidátmi, pretože bezpečnosť plavidiel a prístavov
         bráni viacerým súbežným odchodom alebo vyžaduje medzi nimi väčšiu vzdialenosť.

      50      V prejednávanej veci sa možno podľa článku 4 ods. 4 písm. a) a b) zákona č. 2932/2001 pri zmene rozpisu hodín navrhnutého
         majiteľmi plavidiel oprieť o požiadavky založené na bezpečnosti plavidla a na prístavnom poriadku. Okrem toho tieto ustanovenia
         stanovujú, že ministerstvo môže zmeniť vyhlásenie majiteľa plavidla riadne odôvodneným rozhodnutím „v potrebnom rozsahu“.
         Hoci tieto všeobecné kritériá nevymedzujú bezpečnostné a poriadkové dôvody na zmenu rozpisu hodín podrobne, zdá sa, že vnútroštátnym
         orgánom stanovujú dostatočne presné a vopred známe medze na výkon ich diskrečnej právomoci.

      51      Vnútroštátny súd však musí vykonať posúdenia, ktoré sú potrebné vzhľadom na vnútroštátnu právnu úpravu.

       O opatreniach ukladajúcich záväzky služby vo verejnom záujme
      52      Pokiaľ ide o otázku, či nariadenie a najmä jeho články 1 a 4 bránia režimu predchádzajúceho povolenia, ktorým sa ukladajú
         záväzky služby vo verejnom záujme pozostávajúce z určenia určitého rozpisu hodín, treba uviesť, že podľa článku 4 ods. 2 členský
         štát môže uložiť také povinnosti spočívajúce v určitej frekvencii majiteľom plavidiel v prípade pravidelných služieb kabotáže.

      53      Okrem toho z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že režim predchádzajúceho správneho povolenia môže byť prostriedkom na uloženie
         záväzkov služby vo verejnom záujme (pozri rozsudok Analir a i., už citovaný, bod 34).

      54      Vzhľadom na skutočnosť, že nie všetky trasy kabotáže si nevyhnutne vyžadujú uloženie záväzkov služby vo verejnom záujme, taký
         režim je povolený len vtedy, ak príslušné vnútroštátne orgány konštatujú v prípade každej jednotlivej trasy, že poskytovanie
         služieb pravidelnej prepravy bude nedostatočné, pokiaľ sa ponechá na trhové sily, a pokiaľ je taký režim potrebný a primeraný
         cieľu, ktorým je zabezpečenie dostatočnej pravidelnej služby prepravy na ostrovy a z ostrovov (pozri v tomto zmysle deviate
         odôvodnenie nariadenia, ako aj rozsudok Analir a i., už citovaný, body 29 a 34).

      55      Takýto režim predchádzajúceho správneho povolenia nemôže vnútroštátne orgány oprávňovať, aby konali svojvoľne a tak, že by
         to zbavilo ustanovenia nariadenia ich potrebného účinku. Musí sa preto zakladať na objektívnych a nediskriminačných kritériách
         vopred známych dotknutým subjektom, tak, aby boli vnútroštátne orgány pri výkone diskrečnej právomoci obmedzené a aby jej
         výkon nebol svojvoľný (pozri v tomto zmysle rozsudok Analir a i., už citovaný, body 37 a 38).

      56      V rozhodnutiach, ktorými bol podaný návrh na začatie prejudiciálneho konania, Symvoulio tis Epikrateias zdôrazňuje, že v dotknutej
         právnej úprave vo veci samej predovšetkým neexistujú objektívne kritériá, ktorých sa má orgán verejnej správy pridŕžať počas
         konania vedúceho k prijatiu rozhodnutí o povolení. Grécka vláda a Komisia uvádzajú, že článok 4 ods. 4 zákona č. 2932/2001
         preberá článok 4 ods. 2 nariadenia tým, že preberá kritériá v ňom uvedené.

      57      Ako už bolo uvedené v bode 55 tohto rozsudku, režim predchádzajúceho povolenia sa musí zakladať na pravidlách, ktoré sú vopred
         známe, objektívne, primerané a nediskriminačné.

      58      Rovnako je dôležité, aby bol obsah záväzkov služby vo verejnom záujme, ktoré možno uložiť, stanovený všeobecným opatrením,
         aby boli vopred známe podrobnosti a rozsah týchto záväzkov.

      59      Pokiaľ ide o kritériá uloženia záväzkov služby vo verejnom záujme, je potrebné domnievať sa, že článok 4 ods. 2 nariadenia
         podáva taxatívny výpočet, keď stanovuje požiadavky, ktorých sa členské štáty musia pridŕžať pri ukladaní záväzkov služby vo
         verejnom záujme, teda prístavy, ktoré majú byť obsluhované, pravidelnosť, plynulosť, frekvencia, kapacita pre výkon služby,
         účtované sadzby a posádka plavidiel.

      60      Takéto požiadavky možno považovať za objektívne kritériá, ktoré orgán verejnej správy musí dodržiavať pri výkone svojej diskrečnej
         právomoci, ktorej cieľom je uloženie záväzkov služby vo verejnom záujme, najmä v prípade, keď viacerí majitelia plavidiel
         majú záujem o vstup do prístavu v tom istom čase.

      61      Pokiaľ ide o vnútroštátnu právnu úpravu vo veci samej, treba najmä uviesť, že článok 2 ods. 6 zákona č. 2932/2001 stanovuje
         viaceré požiadavky, ktoré môžu odôvodniť uloženie záväzkov služby vo verejnom záujme, stanovené v článku 4 ods. 2 nariadenia.
         Okrem toho tento článok 2 stanovuje, že uvedené záväzky sa ukladajú „na uspokojenie potrieb vo verejnom záujme“ a „bez toho,
         aby spôsobili diskrimináciu“. Článok 4 ods. 4 písm. c) tohto zákona spresňuje, že zmeny vyhlásení majiteľov plavidiel, ktorých
         cieľom je uloženie takých záväzkov, môžu byť odôvodnené, ak zaručujú pravidelnosť poskytovania služieb. To isté ustanovenie
         stanovuje, že o týchto zmenách možno v tejto súvislosti rozhodnúť „len v nevyhnutnom rozsahu“ a „v odôvodnených prípadoch“.

      62      Vnútroštátny súd však musí posúdiť, či na základe týchto skutočností ustanovenia právnej úpravy vo veci samej spĺňajú podmienky
         uvedené v bodoch 55 a 56 tohto rozsudku.

      63      Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba na položené otázky odpovedať tak, že ustanovenia článkov 1 a 4 nariadenia sa majú vykladať
         v tom zmysle, že nebránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá zavádza režim predchádzajúceho povolenia pre služby námornej
         kabotáže spočívajúci v prijímaní správnych rozhodnutí, ktorými sa ukladá povinnosť dodržiavať určité rozpisy hodín jednak
         z dôvodov bezpečnosti plavidiel a prístavného poriadku a jednak z dôvodov záväzkov služby vo verejnom záujme, za predpokladu,
         že taký režim sa zakladá na objektívnych, nediskriminačných a vopred známych kritériách, najmä v prípade, že viacerí majitelia
         lodí chcú vplávať do toho istého prístavu v tom istom čase. Pokiaľ ide o správne rozhodnutia ukladajúce záväzky služby vo verejnom
         záujme, je navyše potrebné, aby sa dala preukázať skutočná potreba služby vo verejnom záujme z toho dôvodu, že pravidelná
         dopravná služba je v podmienkach voľnej hospodárskej súťaže nedostatočná. Vnútroštátny súd musí posúdiť, či sú tieto podmienky
         splnené vo veciach samých.

       O trovách
      64      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (ôsma komora) rozhodol takto:
      Ustanovenia článkov 1 a 4 nariadenia Rady EHS č. 3577/92 zo 7. decembra 1992, ktorým sa uplatňuje zásada slobody poskytovania
            služieb na námornú dopravu v rámci členských štátov (námorná kabotáž), sa majú vykladať v tom zmysle, že nebránia vnútroštátnej
            právnej úprave, ktorá zavádza režim predchádzajúceho povolenia pre služby námornej kabotáže spočívajúci v prijímaní správnych
            rozhodnutí, ktorými sa ukladá povinnosť dodržiavať určité rozpisy hodín jednak z dôvodov bezpečnosti plavidiel a prístavného
            poriadku a jednak z dôvodov záväzkov služby vo verejnom záujme, za predpokladu, že taký režim sa zakladá na objektívnych,
            nediskriminačných a vopred známych kritériách, najmä v prípade, že viacerí majitelia lodí chcú vplávať do toho istého prístavu
            v tom istom čase. Pokiaľ ide o správne rozhodnutia ukladajúce záväzky služby vo verejnom záujme, je navyše potrebné, aby sa
            dala preukázať skutočná potreba služby vo verejnom záujme z toho dôvodu, že pravidelná dopravná služba je v podmienkach voľnej
            hospodárskej súťaže nedostatočná. Vnútroštátny súd musí posúdiť, či sú tieto podmienky splnené vo veciach samých.
      Podpisy
      * Jazyk konania: gréčtina.


title: Rozsudok Všeobecného súdu (odvolacia komora) z 11. novembra 2008.#Michael Alexander Speiser v. Európsky parlament.#Vec T-390/07 P.

text:
      ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (odvolacia komora)
      z 11. novembra 2008
      Vec T‑390/07 P
      Michael Alexander Speiser
      proti
      Európskemu parlamentu
      „Odvolanie – Verejná služba – Dočasní zamestnanci – Prípustnosť – Príspevok na expatriáciu – Výlučne potvrdzujúce rozhodnutie – Oneskorene podaná sťažnosť“
      Predmet: Odvolanie podané proti uzneseniu Súdu pre verejnú službu Európskej únie (prvá komora) z 10. septembra 2007, Speiser/Parlament
         (F‑146/06, zatiaľ neuverejnené v Zbierke), smerujúce k zrušeniu tohto uznesenia

      Rozhodnutie: Odvolanie sa zamieta. Každý účastník konania znáša svoje vlastné trovy konania, ktoré mu vznikli v tomto konaní.

      Abstrakt
      1.      Odvolanie – Dôvody – Odvolací dôvod založený na skutočnosti, že v rozsudku, proti ktorému je podané odvolanie, sa neuplatnilo
            riešenie vyvodené v inom rozsudku
      (článok 225a ES; Štatút súdneho dvora, príloha I článok 11 ods. 1)
      2.      Akty inštitúcií – Všeobecná povinnosť informovať adresátov aktov o opravných prostriedkoch a lehotách – Neexistencia
      3.      Úradníci – Žaloba – Predchádzajúca administratívna sťažnosť – Lehoty – Preklúzia – Ospravedlniteľný omyl
      (Služobný poriadok úradníkov, články 90 a 91)
      4.      Úradníci – Žaloba – Predchádzajúca administratívna sťažnosť – Lehoty – Preklúzia – Opätovné začatie – Podmienka – Nová skutočnosť
      (Služobný poriadok úradníkov, články 90 a 91)
      5.      Konanie – Trovy konania – Návrh na rozhodnutie v súlade s právom
      (Rokovací poriadok Súdu prvého stupňa, článok 87 ods. 2 prvý pododsek)
      1.      Hoci skutočnosť, že v rozsudku, ktorý je napadnutý odvolaním, nebolo uplatnené riešenie vyvodené súdom Spoločenstva v inom
         rozsudku, nemôže sama osebe predstavovať porušenie práva Spoločenstva, ktoré by mohlo byť preskúmané v rámci odvolania, predsa
         je takýto odvolací dôvod prípustný, pretože je založený na porušení zásady, ktorá bola uznaná týmto iným rozsudkom.

      (pozri bod 19)
      Odkaz: Súd pre verejnú službu, 28. júna 2006, Grünheid/Komisia, F‑101/05, Zb. VS s. I‑A‑1‑55, II‑A‑1‑199
      2.      Neexistuje všeobecná povinnosť inštitúcií Spoločenstva informovať adresátov svojich aktov o možnostiach podať príslušné opravné
         prostriedky ani povinnosť uviesť zodpovedajúce lehoty na podanie týchto opravných prostriedkov.

      (pozri bod 32)
      Odkaz: Súdny dvor, 27. novembra 2007, Diy‑Mar Insaat Sanayi ve Ticaret a Akar/Komisia, C‑163/07 P, Zb. s. I‑10125, bod 41,
         a citovaná judikatúra

      3.      Pojem ospravedlniteľný omyl, pokiaľ ide o lehoty na podanie opravného prostriedku, musí byť vykladaný reštriktívne a môže
         sa vzťahovať len na výnimočné okolnosti, najmä keď príslušné inštitúcie konali takým spôsobom, že toto správanie, či už samotné,
         alebo v rozhodujúcej miere, mohlo vyvolať pochopiteľný zmätok v úsudku osoby podliehajúcej súdnej právomoci a konajúcej v dobrej
         viere, ktorá preukázala všetku náležitú starostlivosť vyžadovanú od bežne informovanej osoby. To nie je prípad listu zaslaného
         administratívou, ktorý síce spomína možnosť podať dotknutou osobou sťažnosť, ale nešpecifikuje, ktorého aktu sa má týkať.

      (pozri body 33 a 34)
      Odkaz: Súd prvého stupňa, 27. septembra 2007, Pelle a Konrad/Rada a Komisia, T‑8/95 a T‑9/95, Zb. s. I‑4117, bod 93, a citovaná
         judikatúra

      4.      Rozhodnutie, ktorým administratíva súhlasila, na základe žiadosti dotknutej osoby, so zmenou jej miesta pôvodu na zápis iného
         miesta, ako to, ktoré bolo uvedené ako miesto prijatia do zamestnania, nemá žiadny vplyv na otázku, či dotknutá osoba má alebo
         nemá nárok na príspevok na expatriáciu, a preto nemôže spôsobiť opätovné začatie plynutia lehoty na podanie sťažnosti vo vzťahu
         k predchádzajúcemu rozhodnutiu o zamietnutí priznať jej tento príspevok. Stanovenie miesta pôvodu úradníka na jednej strane
         a priznanie príspevku na expatriáciu na druhej strane slúžia totiž na rozdielne potreby a účely. Preto zatiaľ čo priznanie
         príspevku na expatriáciu závisí na neexistencii zvyčajného bydliska alebo hlavného zamestnania na európskom území štátu zamestnania
         počas referenčného obdobia, pojem miesto pôvodu uvedený v článku 7 ods. 3 prvom pododseku prílohy VII služobného poriadku
         je odborný pojem, ktorý sa používa na priznanie určitých peňažných práv úradníkovi, takže miesto pôvodu úradníka by sa nemalo
         zamieňať s miestom, kde úradník trvalo býval a vykonával zamestnanie pred nástupom do služby.

      (pozri body 37 – 42)
      Odkaz: Súdny dvor, 2. mája 1985, De Angelis/Komisia, 144/84, Zb. s. 1301, bod 13; Súd prvého stupňa, 28. septembra 1993, Magdalena
         Fernández/Komisia, T‑90/92, Zb. s. II‑971, body 26 a 30, a tam citovaná judikatúra

      5.      Podľa článku 87 ods. 2 prvého pododseku Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech,
         je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Návrh účastníka konania na rozhodnutie o trovách konania
         v súlade s právom nemožno považovať za návrh smerujúci k zaviazaniu na náhradu trov konania toho účastníka, ktorý vo veci
         nemal úspech.

      (pozri bod 48)
      Odkaz: Súdny dvor, 9. júna 1992, Lestelle/Komisia, C‑30/91 P, Zb. s. I‑3755, bod 38


Rozsudok Súdu prvého stupňa (druhá komora) zo 6. októbra 1994. # Tetra Pak International SA proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Hospodárska súťaž - Pokuta. # Vec T-83/91.


Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 10. marca 1992. # Sharp Corporation proti Rade Európskych spoločenstiev. # Vec C-179/87.


title: Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 24. septembra 2009. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Španielskemu kráľovstvu. # Nesplnenie povinnosti členským štátom - Smernica 2006/70/ES - Úradníci a politici - Pranie špinavých peňazí - Neúplné prebratie. # Vec C-504/08.

text:
      Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 24. septembra 2009 – Komisia/Španielsko
      (vec C‑504/08)
      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Smernica 2006/70/ES – Úradníci a politici – Pranie špinavých peňazí – Neúplné prebratie“
      Žaloba o nesplnenie povinnosti – Skúmanie dôvodnosti Súdnym dvorom – Stav, ktorý treba zohľadniť – Stav ku dňu uplynutia lehoty stanovenej odôvodneným stanoviskom (článok 226 ES) (pozri bod 6)
      Predmet

               Nesplnenie povinnosti členským štátom – Neprijatie predpisov potrebných na dosiahnutie súladu so smernicou Komisie 2006/70/ES
                  z 1. augusta 2006, ktorou sa stanovujú vykonávacie opatrenia smernice Európskeho parlamentu a Rady 2005/60/ES, pokiaľ ide
                  o vymedzenie pojmu politicky exponovaná osoba, a technické kritériá postupov zjednodušenej povinnej starostlivosti vo vzťahu
                  ku klientovi a výnimky na základe finančnej činnosti vykonávanej príležitostne alebo vo veľmi obmedzenom rozsahu (Ú. v. EÚ
                  L 214, s. 29) v stanovenej lehote

            Výrok

                  1.

                  	Španielske kráľovstvo si tým, že neprijalo všetky zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie
                     súladu so smernicou Komisie 2006/70/ES z 1. augusta 2006, ktorou sa stanovujú vykonávacie opatrenia smernice Európskeho parlamentu
                     a Rady 2005/60/ES, pokiaľ ide o vymedzenie pojmu „politicky exponovaná osoba“, a technické kritériá postupov zjednodušenej
                     povinnej starostlivosti vo vzťahu ku klientovi, ako aj výnimky na základe finančnej činnosti vykonávanej príležitostne alebo
                     vo veľmi obmedzenom rozsahu, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 5 tejto smernice.

                  2.

                  	Španielske kráľovstvo je povinné nahradiť trovy konania.


Rozsudok Všeobecného súdu (šiesta komora) z 28. novembra 2012. # Erika Bauer proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Ochranná známka Spoločenstva - Námietkové konanie - Prihláška slovnej ochrannej známky Spoločenstva Daxon - Skoršia slovná ochranná známka Spoločenstva DALTON - Relatívny dôvod zamietnutia - Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009. # Vec T-29/12.


title: Rozsudok Súdneho dvora (siedma komora) z 18. októbra 2012.#Punch Graphix Prepress Belgium NV proti Belgische Staat.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Hof van beroep te Gent.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Prípustnosť – Odkaz vnútroštátneho práva na právo Únie – Smernica 90/435/EHS – Smernica 90/434/EHS – Zamedzenie hospodárskeho dvojitého zdanenia – Výnimka – Likvidácia dcérskej spoločnosti pri zlúčení – Rozdelenie zisku – Pojem ‚likvidácia‘.#Vec C-371/11.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (siedma komora)
      z 18. októbra 2012 (
            *1
         )
      „Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Prípustnosť — Odkaz vnútroštátneho práva na právo Únie — Smernica 90/435/EHS — Smernica 90/434/EHS — Zamedzenie hospodárskeho dvojitého zdanenia — Výnimka — Likvidácia dcérskej spoločnosti pri zlúčení — Rozdelenie zisku — Pojem ‚likvidácia‘“
      Vo veci C-371/11,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Hof van beroep te Gent (Belgicko) z 28. júna 2011 a doručený Súdnemu dvoru 13. júla 2011, ktorý súvisí s konaním:

         Punch Graphix Prepress Belgium NV

      proti

         Belgische Staat,

      SÚDNY DVOR (siedma komora),
      v zložení: sudcovia J. Malenovský, vykonávajúci funkciu predsedu siedmej komory, T. von Danwitz (spravodajca) a D. Šváby,
      generálna advokátka: E. Sharpston,
      tajomník: A. Calot Escobar,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               Punch Graphix Prepress Belgium NV, v zastúpení: J. Dumon, advocaat,

               —

               belgická vláda, v zastúpení: J.-C. Halleux a M. Jacobs, splnomocnení zástupcovia,

               —

               nemecká vláda, v zastúpení: T. Henze a K. Petersen, splnomocnení zástupcovia,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: W. Mölls a W. Roels, splnomocnení zástupcovia,

         so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálnej advokátky, že vec bude prejednaná bez jej návrhov,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 4 ods. 1 smernice Rady 90/435/EHS z 23. júla 1990 o spoločnom systéme zdaňovania uplatňovanom v prípade materských spoločností a dcérskych spoločností v rozličných členských štátoch (Ú. v. ES L 225, s. 6; Mim. vyd. 09/001, s. 147), zmenenej a doplnenej smernicou Rady 2006/98/ES z 20. novembra 2006 (Ú. v. EÚ L 363, s. 129, ďalej len „smernica 90/435“).

               2

               Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Punch Graphix Prepress Belgium NV (ďalej len „Punch Graphix“) a Belgickým kráľovstvom, ktorého predmetom je zdanenie zisku dosiahnutého spoločnosťou Punch Graphix počas zlúčenia, v rámci ktorého sa Strobbe Graphics NV (ďalej len „Strobbe Graphics“), neskôr Punch Graphix, zlúčila so spoločnosťami Advantra Belgium NV (ďalej len „Advantra Belgium“) a Strobbe NV (ďalej len „Strobbe“), ktoré tým zanikli.

         Právny rámec

         Právna úprava Únie

      Smernica 90/435

               3

               Podľa prvého, tretieho a štvrtého odôvodnenia smernice 90/435:
               „keďže zoskupovanie spoločností rozličných členských štátov môže byť potrebné na to, aby sa v rámci spoločenstva vytvorili podmienky analogické s podmienkami vnútorného trhu a aby sa tak zabezpečilo vytvorenie a efektívne fungovanie spoločného trhu; keďže takéto operácie by nemali byť brzdené obmedzeniami, nevýhodami a1ebo deformáciami vznikajúcimi najmä z daňových predpisov členských štátov;…
               …
               keďže existujúce daňové predpisy, ktoré upravujú vzťahy medzi materskými spoločnosťami a dcérskymi spoločnosťami rozličných členských štátov, sa v jednotlivých členských štátoch značne líšia a vo všeobecnosti sú menej výhodné než predpisy, ktoré sa vzťahujú na materské spoločnosti a ich dcérske spoločnosti z toho istého členského štátu; keďže je týmto spolupráca spoločností rozličných členských štátov znevýhodnená v porovnaní so spoluprácou medzi spoločnosťami z toho istého členského štátu; keďže je potrebné odstrániť túto nevýhodu zavedením spoločného systému s cieľom uľahčiť zoskupovanie spoločností;
               keďže tam, kde materská spoločnosť v dôsledku svojho zduženia so svojimi dcérskymi spoločnosťami prijíma rozdelené zisky, štát materskej spoločnosti musí:

                        —

                        buď upustiť od zdanenia takýchto ziskov,

                        —

                        alebo zdaniť takéto zisky a súčasne oprávniť materskú spoločnosť, aby z hodnoty daňovej povinnosti odrátala tú časť dane z príjmov právnických osôb platenú dcérskou spoločnosťou, ktorá sa vzťahuje na tieto zisky“.

               4

               Článok 4 ods. 1 tejto smernice stanovuje:
               „Keď materská spoločnosť alebo jej stále sídlo na základe združenia materskej spoločnosti s jej dcérskou spoločnosťou dostáva prerozdelené zisky, štát materskej spoločnosti a štát jej stáleho sídla, okrem prípadu likvidácie dcérskej spoločnosti, buď:

                        —

                        upustí od zdanenia takýchto ziskov, alebo

                        —

                        zdaní tieto zisky, pričom udelí materskej spoločnosti a stálemu sídlu odrátať si od dane zlomok dane z príjmu právnických osôb spojenú s týmito ziskami a platenú dcérskymi spoločnosťami a všetkými úrovňami, ktoré sú pod nimi, za podmienky, že sa na všetkých úrovniach splnia požiadavky ustanovené v článku 2 a 3, do výšky limitu zodpovedajúcej dane.“

               5

               Smernica 90/435 bola nahradená smernicou Rady 2011/96/EÚ z 30. novembra 2011 o spoločnom systéme zdaňovania uplatňovanom v prípade materských spoločností a dcérskych spoločností v rozličných členských štátoch (Ú. v. EÚ L 345, s. 8).

         Smernica 90/434/EHS

               6

               Podľa prvého odôvodnenia smernice Rady 90/434/EHS z 23. júla 1990 o spoločnom systéme zdaňovania pri zlúčeniach, rozdeleniach, prevodoch majetku a výmene akcií týkajúcich sa spoločností rôznych členských štátov (Ú. v. ES L 225, s. 1; Mim. vyd. 09/001, s. 142), zmenenej a doplnenej smernicou 2006/98 (ďalej len „smernica 90/343“):
               „keďže zlúčenia, prevody majetku a výmeny akcií vo vzťahu k spoločnostiam rôznych členských krajín môžu byť nevyhnutné v spoločenstve, aby sa vytvorili podmienky podobné podmienkam medzinárodného trhu a aby sa takto zabezpečilo vytvorenie a účinné fungovanie spoločného trhu; keďže takýmto operáciám by nemali brániť obmedzenia, nevýhody alebo skreslenia, vyplývajúce najmä z daňových ustanovení členských krajín;…“

               7

               Podľa článku 1 písm. a) tejto smernice:
               „Každý členský štát uplatňuje túto smernicu pri:

                        a)

                        zlučovaní, rozdeľovaní, čiastočnom rozdeľovaní, prevode aktív a výmene akcií, pri ktorom sa zúčastňujú spoločnosti z dvoch alebo viacerých členských štátov“.

               8

               Článok 2 smernice 90/434 stanovuje:
               „Na účely tejto smernice:

                        a)

                        zlúčenie znamená operáciu, pri ktorej:
                        …

                                 —

                                 spoločnosť pri zrušení bez likvidácie prevedie všetky aktíva a pasíva na spoločnosť, ktorá má v držbe všetky cenné papiere reprezentujúce jej kapitál“.

               9

               Smernica 90/434 bola nahradená smernicou Rady 2009/133/ES z 19. októbra 2009 o spoločnom systéme zdaňovania, uplatniteľnom pri zlučovaní, rozdeľovaní, čiastočnom rozdeľovaní, prevode aktív a výmene akcií spoločností rôznych členských štátov a pri premiestnení sídla SE alebo SCE medzi členskými štátmi (Ú. v. EÚ L 310, s. 34).

         Belgická právna úprava

               10

               Článok 671 zákonníka o spoločnostiach znie:
               „Zlúčenie je právny úkon, pri ktorom dochádza k zrušeniu jednej alebo viacerých spoločností bez likvidácie a k prechodu ich celého imania, vrátane pohľadávok a záväzkov na inú spoločnosť, pričom sa spoločníkom alebo akcionárom zanikajúcej spoločnosti alebo spoločností poskytnú obchodné podiely alebo akcie v nástupníckej spoločnosti, prípadne doplatok v peniazoch vo výške neprekračujúcej 10 % menovitej hodnoty takto poskytnutých akcií alebo obchodných podielov, alebo ak nie je dostupná menovitá hodnota, ich účtovnej hodnoty.“

               11

               Články 208 až 210 zákona o daniach z príjmov z roku 1992 (ďalej len „ZDP 92“) stanovujú:
               „Článok 208
               Spoločnosti v likvidácii podliehajú dani z príjmu právnických osôb…
               Súčasťou ich zisku je aj pridaná hodnota vytvorená alebo zistená v súvislosti s rozdelením imania spoločnosti.
               Článok 209
               V prípade rozdelenia imania spoločnosti v dôsledku jej zániku alebo z iných dôvodov predstavuje kladný rozdiel medzi sumami rozdelenými v hotovosti, v cenných papieroch alebo v inej forme a medzi nanovo ocenenou hodnotou splateného kapitálu vyplatenú dividendu.
               Článok 210
               § 1   Články 208 a 209 sa použijú aj:

                        1.

                        v prípade zlúčenia, splynutia, rozdelenia, rozdelenia založením nových spoločností, zmiešaného rozdelenia alebo procesu, ktorý je rovnocenný so zlúčením;

                  …
               § 2   V prípadoch uvedených v § 1 sa za skutočnú hodnotu imania spoločnosti v deň, keď došlo k uvedeným procesom, považuje suma rozdelená v prípade rozdelenia imania spoločnosti.
               …“

         Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka

               12

               V roku 2001 uskutočnili spoločnosti Advantra Belgium, Strobbe a Strobbe Graphics so sídlom v Belgicku tzv. tichú fúziu. Strobbe Graphics bola predtým 100 % akcionárkou oboch ďalších spoločností. Uskutočnená transakcia bola zlúčením v zmysle článku 671 zákonníka o spoločnostiach, pri ktorom spoločnosti Advantra Belgium a Strobbe zanikli bez likvidácie a ich celé imanie prešlo na spoločnosť Strobbe Graphics, neskôr Punch Graphix.

               13

               Punch Graphix ako preberajúca spoločnosť dosiahla pridanú hodnotu fúzie vo výške 10669985,69 eura. Približne 95 % z tejto sumy, t. j. 10136486,41 eura, sa ako „definitívne zdanené príjmy“ v zásade malo odpočítať od zdaniteľného zisku. Daňový základ Punch Graphix bol v zdaňovacom období 2002 len 8206489,70 eura, takže rozdiel nemohol byť predmetom odpočtu za rok 2002.

               14

               Punch Graphix si vo svojom daňovom priznaní za zdaňovacie obdobie 2003 neuplatnila odpočet „definitívne zdanených príjmov“, ktorý by bolo možné preniesť do nasledujúceho zdaňovacieho obdobia.

               15

               Dňa 19. októbra 2007 požiadala Punch Graphix o oslobodenie od dane z dôvodu dvojitého zdanenia, ktoré sa udeľuje ex offo. V tejto súvislosti uviedla, že obmedzenie odpočtu „definitívne zdanených príjmov“ na sumu pozitívneho daňového základu v roku, v ktorom bola dosiahnutá pridaná hodnota fúzie, je v rozpore s článkom 4 ods. 1 smernice 90/435. Punch Graphix požiadala o prenesenie nevyužitej časti „definitívne zdanených príjmov“ vo výške 911426,85 eura do účtovného roka 2002 (relevantného pre zdaňovacie obdobie 2003).

               16

               Daňová správa túto žiadosť o oslobodenie od dane, ktoré sa udeľuje ex offo, zamietla rozhodnutím z 8. mája 2008.

               17

               Žalobným návrhom z 5. augusta 2008 podala spoločnosť Punch Graphix žalobu na Rechtbank van eerste aanleg te Brugge.

               18

               Rechtbank van eerste aanleg te Brugge zamietol žalobu rozsudkom z 28. októbra 2009. Napriek tomu, že tento súd súhlasil s názorom Punch Graphix, že belgická právna úprava „definitívne zdanených príjmov“ je v zásade v rozpore s článkom 4 ods. 1 smernice 90/435, keď neumožňuje preniesť nevyužitú časť odpočtu „definitívne zdanených príjmov“ do nasledujúceho účtovného roka, návrh Punch Graphix zamietol, keďže dospel k záveru, že v danom prípade sa na predmetnú pridanú hodnotu fúzie vzťahuje výnimka upravená v tomto článku, keďže ide o prípad „likvidácie“ dcérskych spoločností.

               19

               Punch Graphix podala proti tomuto rozsudku odvolanie na Hof van beroep te Gent.

               20

               Podľa tohto súdu, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, daňová správa priznáva, že belgická právna úprava odpočtu „definitívne zdanených príjmov“ porušuje článok 4 ods. 1 smernice 90/435 tým, že neumožňuje preniesť do nasledujúceho účtovného roka časť odpočtu „definitívne zdanených príjmov“, ktorá nemohla byť využitá z dôvodu nedostatočného daňového základu. Vnútroštátny súd tiež konštatuje, že rozprava účastníkov konania sa týka otázky, či má byť predmetná fúzia považovaná za „likvidáciu“ v zmysle článku 4 ods. 1 smernice 90/435.

               21

               Vnútroštátny súd zastáva názor, že základnou otázkou v tomto prípade je, či sa vnútroštátne daňové orgány pri vymedzení rozsahu pôsobnosti článku 4 ods. 1 smernice 90/435, presnejšie výnimky upravenej v danom článku, môžu odvolať na vnútroštátny právny predpis vytvárajúci zámenu, respektíve fikciu, a teda osobitným spôsobom vymedziť právnu normu Únie. Ak totiž uplatnením článkov 208 a 210 ZDP 92 bude zlúčenie považovať za likvidáciu dcérskej spoločnosti, bude podľa belgickej právnej úpravy možné vylúčiť takúto transakciu z uplatnenia pravidla upraveného v článku 4 ods. 1 smernice 90/435.

               22

               Za týchto okolností Hof van beroep te Gent rozhodol prerušiť konanie a Súdnemu dvoru položil túto prejudiciálnu otázku:
               „Môžu vnútroštátne daňové orgány vylúčiť uplatnenie článku 4 ods. 1 smernice Rady 90/435 na základe ustanovenia, ktoré sa nachádza v danom článku a podľa ktorého sa článok nevzťahuje na likvidáciu dcérskej spoločnosti, a to tým, že sa odvolajú na vnútroštátne ustanovenie (v predmetnom prípade na článok 210 [ZDP 92]), ktoré zlúčenie, pri ktorom skutočne nedochádza k likvidácii dcérskej spoločnosti, považuje za fúziu, pri ktorej sa uvedená likvidácia dcérskej spoločnosti uskutoční?“

         O prípustnosti návrhu na začatie prejudiciálneho konania

               23

               Prípustnosť návrhu na začatie prejudiciálneho konania spochybnila nemecká vláda, ktorá uvádza, že predmetná operácia vo veci samej predstavuje čisto vnútroštátnu situáciu, týka sa len belgických spoločností, a preto sa na ňu nevzťahuje smernica 90/435, keďže tá sa uplatňuje jedine na spoluprácu spoločností z rôznych členských štátov.

               24

               Podľa nemeckej vlády prípustnosť návrhu na začatie prejudiciálneho konania nemožno pripustiť ani na základe judikatúry Súdneho dvora týkajúcej sa situácií, keď vnútroštátne právo odkazuje na ustanovenia práva Únie v súvislosti s vnútroštátnymi situáciami. Na jednej strane totiž vnútroštátny súd nikde nepoukazuje na odkaz v belgickom práve na smernicu 90/435. Na druhej strane cieľom smernice 90/435 nie je úprava finančných dôsledkov zlúčenia, keďže túto otázku upravuje výlučne smernica 90/434. Z toho vyplýva, že pravidlo uvedené v článku 4 ods. 1 smernice 90/435 sa nemôže rozšíriť na základe odkazu podľa vnútroštátneho právneho poriadku na situáciu, na ktorú sa toto ustanovenie nevzťahuje, keďže je v práve Únie upravená smernicou 90/434.

               25

               Je pravda, že spor vo veci samej sa týka ustanovenia vnútroštátneho práva, ktoré sa uplatňuje v čisto vnútroštátnom kontexte, zatiaľ čo smernica 90/435 sa týka prerozdelenia ziskov spoločností jedného členského štátu, ktorý pochádza od ich dcérskych spoločností z iných členských štátov (pozri rozsudok z 12. februára 2009, Cobelfret, C-138/07, Zb. s. I-731, bod 20).

               26

               Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania však v prvom rade vyplýva, že obaja dotknutí účastníci konania vychádzajú z predpokladu, že belgický právny poriadok v prípade systému „definitívne zdanených príjmov“ odkazuje na smernicu 90/435, čo potvrdila aj belgická vláda vo svojich písomných pripomienkach predložených Súdnemu dvoru. Navyše existenciu takéhoto odkazu belgického právneho poriadku na smernicu 90/435, ako aj prípustnosť návrhu na začatie prejudiciálneho konania už uznala aj judikatúra Súdneho dvora, naposledy v uznesení zo 4. júna 2009, KBC Bank a Beleggen, Risicokapitaal, Beheer (C-439/07 a C-499/07, Zb. s. I-4409, body 58 a 59).

               27

               V druhom rade podľa ustálenej judikatúry, ak si vnútroštátna právna úprava, pokiaľ ide o výlučne vnútroštátne situácie, zvolí rovnaké riešenia ako právo Únie, prináleží iba vnútroštátnemu súdu v rámci rozdelenia súdnych právomocí medzi vnútroštátnymi súdnymi orgánmi a Súdnym dvorom podľa článku 267 ZFEÚ, aby posúdil presný význam tohto odkazu na právo Únie, keďže právomoc Súdneho dvora je obmedzená iba na preskúmanie ustanovení tohto práva (uznesenie KBC Bank a Beleggen, Risicokapitaal, Beheer, už citované, bod 59 a citovaná judikatúra).

               28

               Prípustnosť návrhu na začatie prejudiciálneho konania teda nemôže byť spochybnená na základe predpokladu, že článok 4 ods. 1 smernice 90/435 neupravuje ratione materiae takú situáciu, o akú ide vo veci samej, ktorá je v zásade upravená výlučne smernicou 90/434.

               29

               Z uvedeného vyplýva, že na prejudiciálnu otázku je potrebné odpovedať.

         O prejudiciálnej otázke

               30

               Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má pojem „likvidácia“ uvedený v článku 4 ods. 1 smernice 90/435 vykladať v tom zmysle, že za likvidáciu možno považovať aj zrušenie spoločnosti v rámci zlúčenia.

               31

               Predmetom tejto otázky je skutočnosť, že belgická právna úprava považuje takúto transakciu za likvidáciu dcérskej spoločnosti. Podľa Belgického kráľovstva sa tak všeobecné pravidlo upravené v článku 4 ods. 1 smernice 90/435, t. j. povinnosť zamedziť hospodárskemu dvojitému zdaneniu prerozdelených ziskov, neuplatňuje z dôvodu výnimky týkajúcej sa ziskov prerozdelených „v prípade likvidácie“ dcérskej spoločnosti.

               32

               Aby bolo možné odpovedať na túto otázku, je potrebné konštatovať, že smernica 90/435 nevymedzuje pojem „likvidácia“.

               33

               Podľa článku 2 písm. a) tretej zarážky smernice 90/434 je „zlúčenie“ vymedzené okrem iného ako „operácia, pri ktorej spoločnosť pri zrušení bez likvidácie prevedie všetky aktíva a pasíva na spoločnosť, ktorá má v držbe všetky cenné papiere reprezentujúce jej kapitál“.

               34

               Je pravda, že táto definícia pojmu „zlúčenie“ sa nenachádza v smernici 90/435, ale v smernici 90/434. Táto skutočnosť však nebráni, aby sa na danú definíciu prihliadalo pri výklade pojmu „likvidácia“ v zmysle článku 4 ods. 1 smernice 90/435.

               35

               Je totiž potrebné pripomenúť, že Európska komisia podala návrh smernice 90/435 v rovnaký deň ako návrh smernice 90/434 a že obe smernice boli prijaté Radou Európskej únie v rovnaký deň, pričom sa predpokladalo, že budú naraz tiež prebraté do právnych poriadkov. Okrem toho majú uvedené smernice z vecného hľadiska spoločný cieľ, ktorým je, ako vyplýva z ich prvého odôvodnenia, zrušiť obmedzenia, nevýhody a1ebo deformácie, ktoré vznikajú najmä z daňových predpisov členských štátov a ktoré sa týkajú operácií upravených danými smernicami, t. j. v prípade smernice 90/435 spolupráce medzi materskou a dcérskou spoločnosťou so sídlom v rôznych členských štátoch a v prípade smernice 90/434 zlúčenia, rozdelenia a prevodov majetku týkajúcich sa spoločností rôznych členských štátov. Z toho vyplýva, že tieto smernice upravujúce rozličné formy medzinárodnej spolupráce spoločností predstavujú podľa zákonodarcu Únie jeden celok, keďže sa vzájomne dopĺňajú.

               36

               Uvedená definícia pojmu „zlúčenie“ nachádzajúca sa v článku 2 písm. a) tretej zarážke smernice 90/434 je tiež relevantná pri výklade pojmu „likvidácia“ v zmysle článku 4 ods. 1 smernice 90/435, a preto zrušenie spoločnosti v rámci zlúčenia nemožno podľa tohto ustanovenia považovať za „likvidáciu“.

               37

               Vzhľadom na vyššie uvedené je na položenú otázku potrebné odpovedať tak, že pojem „likvidácia“ uvedený v článku 4 ods. 1 smernice 90/435 sa má vykladať v tom zmysle, že za takúto likvidáciu nemožno považovať zrušenie spoločnosti v rámci zlúčenia.

         O trovách

               38

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (siedma komora) rozhodol takto:

                     Pojem „likvidácia“ uvedený v článku 4 ods. 1 smernice Rady 90/435/EHS z 23. júla 1990 o spoločnom systéme zdaňovania uplatňovanom v prípade materských spoločností a dcérskych spoločností v rozličných členských štátoch, zmenenej a doplnenej smernicou Rady 2006/98/ES z 20. novembra 2006, sa má vykladať v tom zmysle, že za takúto likvidáciu nemožno považovať zrušenie spoločnosti v rámci zlúčenia.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: holandčina.


Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) z 12. júla 2001. # Ordine degli Architetti delle province di Milano e Lodi, Piero De Amicis, Consiglio Nazionale degli Architetti a Leopoldo Freyrie proti Comune di Milano, za účasti Pirelli SpA, Milano Centrale Servizi SpA a Fondazione Teatro alla Scala. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia - Taliansko. # Vec C-399/98.