Rozsudok Súdu prvého stupňa (druhá komora) z 5. decembra 2002. # Sykes Enterprises, Incorp. proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Ochranná známka Spoločenstva. # Vec T-130/01.


Rozsudok Všeobecného súdu (druhá komora) z 15. júla 2014. # Grzegorz Łaszkiewicz proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Vec T-576/12.


Rozsudok Súdu prvého stupňa (tretia komora) z 15. januára 1997. # Syndicat français de l'express international, DHL international, Service CRIE a May Courier proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Hospodárska súťaž - Žaloba o neplatnosť. # Vec T-77/95.


title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (druhá komora) z 9. novembra 2004. # Eva Vega Rodríguez proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Úradníci - Verejné výberové konania - Súdna kontrola - Hranice. # Spojené veci T-285/02 a T-395/02.

text:
      ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (druhá komora)
      z 9. novembra 2004
      Spojené veci T‑285/02 a T‑395/02
      Eva Vega Rodríguez
      proti
      Komisii Európskych spoločenstiev
      „Úradníci – Verejné výberové konanie – Otázky s možnosťou výberu z viacerých odpovedí – Správnosť odpovedí v tlačive s odpoveďami – Súdne preskúmanie – Hranice“
      Úplné znenie vo francúzštine  II - 0000
      Predmet:         Žaloba, ktorej predmetom sú hlavne návrhy na zrušenie rozhodnutia výberovej komisie výberového konania KOM/A/10/01, ktorým
         bola žalobkyni udelená eliminačná známka a nedostatočný počet bodov pre pokračovanie vo výberovom konaní, a rozhodnutia zamietajúceho
         jej sťažnosť, a subsidiárne návrhy na náhradu škody.

      Rozhodnutie:         Žaloba sa zamieta. Každý účastník konania znáša svoje vlastné trovy konania.

      Abstrakt
      1.     Úradníci – Žaloba – Akt spôsobujúci ujmu – Rozhodnutie prijaté po preskúmaní skoršieho rozhodnutia – Rozhodnutie prijaté výberovou
            komisiou výberového konania po preskúmaní situácie uchádzača
      (Služobný poriadok úradníkov, článok 90 ods. 2 a článok 91 ods. 1)
      2.     Konanie – Opatrenia na zabezpečenie priebehu konania – Žiadosť o predloženie dokumentov týkajúcich sa prípustnosti žaloby
            – Prípustnosť dokumentov predložených po lehote stanovenej Súdom prvého stupňa
      (Rokovací poriadok Súdu prvého stupňa, článok 64 a 65)
      3.     Úradníci – Žaloba – Záujem konať – Žaloba proti rozhodnutiu výberovej komisie výberového konania o udelení eliminačnej známky
            – Uchádzač vylúčený z pokračovania vo výberovom konaní, a to aj za predpokladu opravy známky – Neprípustnosť
      (Služobný poriadok úradníkov, článok 91)
      4.     Úradníci – Výberové konanie – Výberové konanie na základe kvalifikácie a skúšok – Obsah skúšok – Otázky s možnosťou výberu
            z viacerých odpovedí – Voľná úvaha výberovej komisie – Súdne preskúmanie – Hranice
      (Služobný poriadok úradníkov, príloha III)
      1.     Ak sa uchádzač výberového konania domáha preskúmania rozhodnutia výberovej komisie, tak aktom spôsobujúcim ujmu je až rozhodnutie
         výberovej komisie prijaté po preskúmaní jeho situácie. Takisto až od tohto rozhodnutia prijatého po preskúmaní začína plynúť
         lehota na podanie sťažnosti a žaloby bez toho, aby bolo potrebné overovať v takejto situácii, či uvedené rozhodnutie môže
         byť prípadne považované za výlučne potvrdzujúci akt.

      (pozri bod 18)
      Odkaz: Súd prvého stupňa, 23. januára 2002, Gonçalves/Parlament, T‑386/00, Zb. VS s. I‑A‑13 a II‑55, bod 39 a tam citovaná
         judikatúra

      2.     Pokiaľ Súd prvého stupňa žiada v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania predloženie dokumentu týkajúceho sa podmienok
         prípustnosti žaloby, tak omeškané predloženie takéhoto dokumentu účastníkom konania nemôže spôsobiť jeho neprípustnosť. Na
         jednej strane totiž podmienky prípustnosti žaloby musia byť skúmané súdom Spoločenstva v každom okamihu, a to prípadne aj
         ex offo. Na druhej strane v prípade nečinnosti dotknutého účastníka konania je Súd prvého stupňa oprávnený vyžiadať si predloženie
         požadovaného dokumentu podľa článku 65 svojho rokovacieho poriadku. Preto lehoty na predloženie takého dokumentu nemôžu byť
         prekluzívnymi lehotami.

      (pozri bod 24)
      Odkaz: Súd prvého stupňa, 11. mája 1992, Whitehead/Komisia , T‑34/91, Zb. s. II‑1723, bod 19; Súd prvého stupňa, 13. decembra
         1996, Lebedef/Komisia, T‑128/96, Zb. VS s. I‑A‑629 a II‑1679, bod 25

      3.     V rámci žaloby o neplatnosť týkajúcej sa rozhodnutia výberovej komisie o udelení eliminačnej známky žalobkyni a počtu bodov,
         ktorý jej neumožňuje pokračovať vo výberovom konaní, žalobkyňa nemá záujem konať, ak sa preukáže, že aj za predpokladu správneho
         zodpovedania sporných otázok by nemohla byť pripustená do pokračovania výberového konania.

      (pozri bod 25)
      4.     Výberová komisia výberového konania disponuje širokou mierou voľnej úvahy, pokiaľ ide o podrobný obsah skúšok stanovený v rámci
         výberového konania. Súdu Spoločenstva prislúcha posúdenie tohto obsahu len v prípade, ak prekračuje rámec označený v oznámení
         o výberovom konaní alebo nezodpovedá účelom skúšky výberového konania.

      V rámci skúšok pozostávajúcich z otázok s možnosťou výberu z viacerých odpovedí neprislúcha Súdu prvého stupňa nahrádzať opravu
         odpovedí vykonanú výberovou komisiou výberového konania svojou vlastnou správnou opravou. Mohol by posúdiť nejakú otázku,
         prípadne so zreteľom na odpovede, ktoré sú na jej zodpovedanie ponúkané, len ak by sa zdalo, že táto otázka je zjavne nevhodná
         vzhľadom na účely predmetného výberového konania. To by bol najmä prípad, ak by z vysvetlenia výberovej komisie výberového
         konania vyplývalo, že určitá otázka nepripúšťa len jednu správnu odpoveď, na rozdiel od osobitných pokynov, ktoré boli v tomto
         zmysle poskytnuté uchádzačom. V tejto súvislosti veľká náročnosť nejakej otázky nemôže byť znakom nevhodného charakteru otázky.
         Výberová komisia výberového konania je totiž oprávnená vyberať otázky so širokou škálou náročnosti, aby zabezpečila prvoradý
         účel výberového konania, a to zaistenie prijatia do zamestnania úradníkov s najvyššou úrovňou spôsobilosti.

      (pozri body 35 a 36)
      Odkaz: Súdny dvor, 8. marca 1988, Sergio a i./Komisia, 64/86, 71/86 až 73/86 a 76/86, Zb. s. 1399, bod 22; Súd prvého stupňa,
         21. mája 1996, Kaps/Súdny dvor, T‑153/95, Zb. VS s. I‑A‑233 a II‑663, bod 37


Rozsudok Všeobecného súdu (piata komora) z 5. októbra 2017.#Sirine Bent Zine El Abidine Ben Haj Hamda Ben Ali v. Rada Európskej únie.#Spoločná zahraničná a bezpečnostná politika – Reštriktívne opatrenia prijaté voči určitým osobám a subjektom vzhľadom na situáciu v Tunisku – Zmrazenie finančných prostriedkov – Žaloba o neplatnosť – Prípustnosť – Právny základ – Opätovné zapísanie mena žalobkyne na základe nového dôvodu – Povinnosť odôvodnenia – Faktický základ – Právo vlastniť majetok – Proporcionalita.#Vec T-149/15.


title: Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 10. septembra 2009. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Maltskej republike. # Nesplnenie povinnosti členským štátom - Prípustnosť - Ochrana voľne žijúceho vtáctva - Smernica 79/409/EHS - Jarný lov - Zákaz - Výnimka zo systému ochrany - Podmienka týkajúca sa ‚absencie iného uspokojivého riešenia‘ - Legitímna dôvera. # Vec C-76/08.

text:
      Vec C‑76/08
      Komisia Európskych spoločenstiev
      proti
      Maltskej republike
      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Prípustnosť – Ochrana voľne žijúceho vtáctva – Smernica 79/409/EHS – Jarný lov – Zákaz – Výnimka zo systému ochrany – Podmienka týkajúca sa absencie ‚iného uspokojivého riešenia‘ – Legitímna dôvera“
      Abstrakt rozsudku
      1.        Žaloba o nesplnenie povinnosti – Právo Komisie podať žalobu – Diskrečný výkon
      (Článok 226 ES; smernica Rady 79/409, článok 9)
      2.        Životné prostredie – Ochrana voľne žijúceho vtáctva – Smernica 79/409 – Deň začatia a ukončenia lovu – Výnimky
      (Smernica Rady 79/409, jedenáste odôvodnenie a články 7 a 9)
      1.        Článok 9 ods. 3 smernice 79/409 o ochrane voľne žijúceho vtáctva, zmenenej a doplnenej na roky 2004 až 2006 nariadením č. 807/2003
         a na rok 2007 smernicou 2006/105, nemá za účinok a okrem toho legálne nemohol mať za cieľ podriadenie možnosti Komisie podať
         žalobu o nesplnenie povinnosti predložiť každoročnú správu, ktorú uvádza, zo strany členského štátu. Naopak, odsek 4 tohto
         článku Komisii ukladá na základe informácií, ktorými Komisia disponuje, a „najmä“ každoročných správ uvedených v predmetnom
         článku 9 ods. 3 smernice sústavne dbať o to, aby dôsledky uplatnenia výnimiek povolených v článku 9 ods. 1 uvedenej smernice
         zo strany členských štátov neboli v rozpore s touto smernicou.

      Okrem toho podriadiť začatie konania o nesplnení povinnosti zo strany Komisie predchádzajúcemu predloženiu správy dotknutého
         členského štátu by ohrozovalo funkciu strážkyne Zmluvy, ktorú Komisia vykonáva a v zmysle ktorej je ona sama príslušná na
         rozhodovanie o vhodnosti začatia tohto konania a o dôvodoch, pre ktoré musí byť začaté.

      (pozri body 22, 23)
      2.        Medzi množstvom podmienok, ktoré musia byť splnené, aby členské štáty mohli použiť režim výnimky stanovený článkom 9 ods. 1
         smernice 79/109 o ochrane voľne žijúceho vtáctva, zmenenej a doplnenej na roky 2004 až 2006 nariadením č. 807/2003 a na rok
         2007 smernicou 2006/105, sa uvádza absencia iného uspokojivého riešenia. Táto podmienka nie je splnená, pokiaľ sa obdobie
         lovu povolené na základe výnimky časovo zhoduje s obdobiami, počas ktorých smernica zavádza osobitnú ochranu bez toho, aby
         to bolo nevyhnutné. O takú nevyhnutnosť nejde najmä vtedy, ak jediným účelom opatrenia, ktoré na základe výnimky povoľuje
         lov, je predĺženie obdobia lovu určitých druhov vtákov na územiach, ktoré tieto druhy vyhľadávajú počas obdobia lovu stanoveného
         v súlade s článkom 7 smernice. O takúto nevyhnutnosť tak isto nejde, ak sú predmetné druhy na jeseň skutočne prítomné na územiach,
         kde je povolený jarný lov, hoci v podstatne nižších počtoch než na jar, pokiaľ tieto množstvá nie sú zanedbateľné.

      V každom prípade, samotné konštatovanie, že uvedené druhy sú na jeseň skutočne prítomné na územiach, kde je povolený jarný
         lov, nepostačuje na to, aby bol prijatý záver, že existuje „iné uspokojivé riešenie“ v zmysle článku 9 ods. 1 smernice. Normotvorca
         Spoločenstva použitím výrazu „iné uspokojivé riešenie“ totiž nezamýšľal vylúčiť použitie výnimky uvedenej v článku 9 ods. 1
         písm. c) smernice, ak by existovala akákoľvek možnosť loviť počas období, keď je to povolené podľa článku 7 smernice, ale
         zamýšľal umožniť, aby sa od tohto ustanovenia dalo odchýliť iba v nevyhnutnom rozsahu, ak možnosti lovu ponúkané počas týchto
         období, v danom prípade na jeseň, sú natoľko obmedzené, že je narušená rovnováha medzi ochranou druhov a určitými činnosťami
         sledovaná smernicou.

      Z ustanovení článku 9 smernice, ktoré odkazujú na prísnu kontrolu uvedenej výnimky a na selektívnu povahu odchytu, ako aj
         medziiným na všeobecnú zásadu proporcionality, však vyplýva, že výnimka, ktorú členský štát zamýšľa uplatniť, musí byť primeraná
         potrebám, ktoré ju odôvodňujú. V dôsledku toho konštatovanie absencie iného uspokojivého riešenia, ktorým je v prejednávanej
         veci nedostatok možností na lov v jeseni, ktorý vôbec nemôže povoliť neobmedzený lov na jar, umožňuje toto povolenie iba v nevyhnutne
         prísnom rozsahu, a ak tým nie sú ohrozené ostatné ciele sledované smernicou, najmä ak existuje záruka, že sa populácia dotknutých
         druhov udržuje na uspokojivej úrovni a že v opačnom prípade nemožno na úbytok vtákov v nijakom prípade hľadieť ako na rozumný,
         a teda ako na zakladajúci prijateľné využívanie v zmysle jedenásteho odôvodnenia smernice.

      (pozri body 49 – 51, 54 – 59)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (druhá komora)
      z 10. septembra 2009 (*)

      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Prípustnosť – Ochrana voľne žijúceho vtáctva – Smernica 79/409/EHS – Jarný lov – Zákaz – Výnimka zo systému ochrany – Podmienka týkajúca sa absencie ‚iného uspokojivého riešenia‘ – Legitímna dôvera“
      Vo veci C‑76/08,
      ktorej predmetom je žaloba o nesplnenie povinnosti podľa článku 226 ES, podaná 21. februára 2008,
      Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: D. Recchia a D. Lawunmi a P. Oliver, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      žalobkyňa,
      proti
      Maltskej republike, v zastúpení: S. Camilleri a D. Mangion, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci J. Bouckaert, advocaat,

      žalovanej,
      SÚDNY DVOR (druhá komora),
      v zložení: predseda druhej komory C. W. A. Timmermans, sudcovia J.‑C. Bonichot (spravodajca), P. Kūris, L. Bay Larsen a C. Toader,
      generálny advokát: M. Poiares Maduro,
      tajomník: L. Hewlett, hlavná referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 7. mája 2009,
      so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Svojou žalobou Komisia Európskych spoločenstiev navrhuje, aby Súdny dvor určil, že povolením jarného lovu prepelice poľnej
         (Coturnix coturnix) a hrdličky poľnej (Streptopelia turtur) v období jarnej migrácie od roku 2004 bez splnenia podmienok stanovených v článku 9 ods. 1 smernice Rady 79/409/EHS z 2. apríla
         1979 o ochrane voľne žijúceho vtáctva (Ú. v. ES L 103, s. 1; Mim. vyd. 15/001, s. 98), zmenenej a doplnenej na roky 2004 až
         2006 nariadením Rady (ES) č. 807/2003 zo 14. apríla 2003 (Ú. v. EÚ L 122, s. 36; Mim. vyd. 01/004, s. 335) a na rok 2007 smernicou
         Rady 2006/105/ES z 20. novembra 2006 (Ú. v. EÚ L 363, s. 368, ďalej v oboch prípadoch len „smernica“), si Maltská republika
         nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z tejto smernice.

       Právny rámec
      2        Podľa článku 1 smernica má za cieľ ochranu, správu a reguláciu všetkých druhov vtáctva prirodzene sa vyskytujúceho na európskom
         území členských štátov, pre ktoré platí Zmluva ES, a stanovuje pravidlá ich využívania.

      3        Jedenáste odôvodnenie smernice spresňuje, že vzhľadom na vysokú početnosť populácií, geografické rozšírenie a rýchlosť rozmnožovania
         môžu byť určité druhy lovené, čo predstavuje ich prijateľné využívanie, s tým, že takýto lov musí byť zlučiteľný s udržaním
         populácie týchto druhov na uspokojivej úrovni.

      4        Článok 2 smernice stanovuje, že členské štáty prijmú opatrenia potrebné na zachovanie populácie druhov uvedených v článku
         1 na úrovni, ktorá zodpovedá najmä ekologickým, vedeckým a kultúrnym požiadavkám, berúc do úvahy aj hospodárske a rekreačné
         požiadavky, alebo na prispôsobenie populácie týchto druhov tejto úrovni.

      5        Článok 5 smernice tiež ukladá členským štátom vytvoriť všeobecný systém ochrany zahrnujúci najmä zákaz usmrcovať, odchytávať
         alebo rušiť vtáctvo uvedené v článku 1 a ničiť jeho hniezda. Táto povinnosť sa však uplatňuje bez ohľadu na články 7 a 9 smernice.

      6        Článok 7 smernice stanovuje:

      „1.      Druhy uvedené v prílohe II môžu byť vzhľadom na početnosť populácie, geografické rozšírenie a rýchlosť rozmnožovania na území
         spoločenstva lovené v súlade so zákonmi platnými v jednotlivých štátoch. Členské štáty zabezpečia, že lov týchto druhov nebude
         v rozpore s úsilím na ich ochranu v oblasti ich rozšírenia.

      2.      Druhy uvedené v prílohe II/1 môžu byť lovené v geografických oblastiach mora a pevniny, kde platí táto smernica.
      3.      Druhy uvedené v prílohe II/2 môžu byť lovené iba v členských štátoch, pre ktoré je to uvedené.
      4.      Členské štáty zabezpečia, že lov vrátane sokoliarstva v prípade, že sa loví týmto spôsobom, hoci je vykonávaný v súlade s platnými
         opatreniami štátu, je v súlade so zásadami rozumného využívania a ekologicky vyváženej regulácie početnosti daných druhov
         vtákov, a zabezpečia tiež, aby táto činnosť bola zlučiteľná, čo sa týka populácie týchto druhov, predovšetkým sťahovavých
         vtákov, s opatreniami vyplývajúcimi z článku 2. Dohliadnu najmä na to, aby druhy, na ktoré sa vzťahujú právne predpisy o love,
         neboli lovené v období hniezdenia alebo v čase rôznych fáz súvisiacich s rozmnožovaním. V prípade sťahovavých vtákov dohliadnu
         najmä na to, aby druhy, na ktoré sa vzťahujú predpisy upravujúce lov, neboli lovené počas obdobia rozmnožovania alebo počas
         návratu na hniezdiská. Členské štáty pošlú Komisii všetky relevantné informácie týkajúce sa praktického uplatňovania ich predpisov
         o love.“

      7        Článok 9 smernice však umožňuje určité výnimky za nasledovných podmienok:

      „1.      Členské štáty môžu udeliť výnimku z ustanovení článkov 5, 6, 7 a 8, ak neexistuje iné uspokojivé riešenie, z nasledujúcich
         dôvodov:

      ...
      c)      aby sa za prísne kontrolovaných podmienok a na základe výberu povolil odchyt, držba, chov alebo iné rozumné využívanie určitých
         vtákov v malom rozsahu.

      2.      Výnimky musia špecifikovať:
      –        druhy, ktoré sú predmetom výnimiek,
      –        prostriedky, zariadenia alebo metódy povolené na odchyt alebo usmrcovanie,
      –        podmienky rizika a okolnosti času a miesta, za ktorých je možné takéto výnimky udeliť,
      –        orgán oprávnený vyhlásiť, že sa požadované podmienky uplatnia, a rozhodovať, aké prostriedky, zariadenia alebo metódy môžu
         byť použité, s akými obmedzeniami a kým,

      –        kontroly, ktoré budú vykonané.
      3.      Členské štáty zašlú každoročne Komisii správu o vykonávaní tohto článku.
      4.      Na základe dostupných informácií, najmä informácií oznámených v zmysle odseku 3, Komisia vždy zaistí, že dôsledky týchto výnimiek
         nebudú v rozpore s touto smernicou. Na tento účel prijme primerané kroky.“

      8        Príloha II/2 smernice, vymenúvajúca druhy, ktoré v určitých členských štátoch možno loviť, uvádza prepelicu poľnú (Coturnix coturnix) a hrdličku poľnú (Streptopelia turtur) medzi druhmi, ktoré na Malte možno loviť.

       Konanie pred podaním žaloby
      9        Zastávajúc názor, že povolením lovu prepelice poľnej a hrdličky poľnej počas ich jarnej migrácie v roku 2004 Maltská republika
         nerešpektovala povinnosti, ktoré jej vyplývajú zo smernice, sa Komisia rozhodla začať konanie podľa článku 226 ES. Listom
         zo 4. júla 2006 Komisia vyzvala Maltskú republiku, aby predložila svoje pripomienky v tejto súvislosti, a dodatočným listom
         z 23. marca 2007 rozšírila rozsah sporu na nasledujúce roky, v priebehu ktorých, podľa názoru Komisie, bol lov povolený za
         rovnakých podmienok.

      10      Listami z 23. marca a 23. apríla 2007 maltské orgány uviedli, že podmienky uplatnenia výnimky uvedenej v článku 9 ods. 1 písm. c)
         smernice boli splnené. Uviedli najmä, že neexistovalo „iné uspokojivé riešenie“ v zmysle tohto ustanovenia na povolenie lovu
         predmetných druhov v jarnom období, pretože na území Maltskej republiky môže byť ulovené iba veľmi malé množstvo jedincov
         týchto druhov v období jesenného lovu.

      11      Maltské orgány sa tiež domnievali, že Komisia nemohla platne rozšíriť predmet konania o nesplnení povinnosti na povolenie
         lovu v jarných obdobiach rokov 2005 až 2007 bez toho, aby sa neoboznámila s každoročnými správami o vykonávaní článku 9 smernice,
         ktoré jej mali tieto orgány zaslať. Maltské orgány zaslali Komisii 28. júna 2007 dodatočné informácie o migrácii vtákov v oblasti
         Stredomoria a najmä na Malte.

      12      Keďže Komisiu tieto údaje nepresvedčili, v odpovedi 23. októbra 2007 vydala odôvodnené stanovisko, v ktorom sa opakovali výhrady
         uvedené v jej dvoch listoch, vyzývajúc predmetný členský štát, aby prijal opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu so stanoviskom
         v lehote dvoch mesiacov od jeho doručenia.

      13      Listom z 31. decembra 2007 maltské orgány odpovedali na predmetné odôvodnené stanovisko, uvádzajúc, že zotrvávajú na svojom
         stanovisku.

      14      Za týchto okolností Komisia podala túto žalobu.

       Konanie pred Súdnym dvorom
      15      Návrhom doručeným do kancelárie Súdneho dvora 21. februára 2008 Komisia požiadala predsedu Súdneho dvora podľa článku 243 ES,
         aby bolo Maltskej republike nariadené nepovoľovať lov prepelice poľnej a hrdličky poľnej v jarnom období roka 2008.

      16      Uznesením z 24. apríla 2008, Komisia/Malta (C‑76/08 R), predseda Súdneho dvora nariadil Maltskej republike zdržať sa povolenia
         lovu predmetných dvoch druhov pri jarnej migrácii v roku 2008 podľa článku 9 smernice Rady 79/409.

       O žalobe
       O prípustnosti
       Argumentácia účastníkov konania
      17      Maltská republika uvádza, že žaloba Komisie je v celom jej rozsahu neprípustná, keďže Komisia v skutočnosti žiada, aby Súdny
         dvor všeobecne určil, že začatie jarného lovu od roku 2004 odporuje článku 9 smernice. Tento členský štát zdôrazňuje, že návrh
         Komisie, ktorý vedie k uloženiu definitívneho zákazu jarného lovu predmetných dvoch druhov vtákov na jeho území, zbavuje článok
         9 smernice jeho potrebného účinku. V tejto súvislosti uvádza, že otázka, či sú splnené podmienky uplatnenia tohto článku,
         závisí od posúdenia jednotlivého prípadu a že Komisia musí za príslušný rok vychádzať najmä z každoročných správ o vykonávaní
         uvedeného článku 9 smernice, ktoré jej majú byť zaslané príslušným členským štátom podľa odseku 3 tohto článku.

      18      Maltská republika zastáva názor, že žaloba Komisie musí byť v každom prípade považovaná za neprípustnú v rozsahu, v akom smeruje
         ku konštatovaniu porušenia práva Spoločenstva z dôvodu začatia jarného lovu v roku 2007, keďže Maltská republika tejto inštitúcii
         ešte nezaslala správu týkajúcu sa uvedeného roka. O to viac to platí v prípade nasledujúcich rokov.

      19      Komisia naopak zastáva názor, že jej žaloba je prípustná. Spresňuje, že sa týka výslovne povolenia jarného lovu v rokoch 2004
         až 2007, ale že sa naopak netýka roka 2008, pretože v dôsledku toho, že došlo k vydaniu už citovaného uznesenia Komisia/Malta,
         Maltská republika sa v uvedenom roku zdržala povolenia jarného lovu predmetných dvoch druhov vtákov.

      20      Komisia pripúšťa, že na otázku, či bol článok 9 smernice rešpektovaný, nemožno odpovedať po tom, čo už dotknutý členský štát
         tento článok vykonal. Naopak, zastáva názor, že prípustnosť jej žaloby nie je podriadená predbežnému skúmaniu každoročných
         správ, ktoré jej majú byť zaslané členskými štátmi podľa uvedeného článku 9 ods. 3. Zdôrazňuje, že vzhľadom na jej úlohu strážkyne
         Zmluvy je na posúdenie vhodnosti začatia konania pre nesplnenie povinnosti príslušná samotná Komisia.

       Posúdenie Súdnym dvorom
      21      Pokiaľ ide o prvú námietku neprípustnosti, ktorej sa dovoláva Maltská republika, založenú na nemožnosti Komisie žiadať Súdny
         dvor o určenie všeobecného a pokračujúceho nesplnenia povinnosti podľa článku 9 smernice z dôvodu, že z toho vyplýva poškodenie
         účelu tohto článku, treba konštatovať, že z odôvodneného stanoviska, ako aj z odôvodnenia žaloby a z vyjadrenia Komisie k žalobe
         vyplýva, že Komisia žiada Súdny dvor nie o všeobecný zákaz, aby Maltská republika nemohla povoliť prax jarného lovu prepelice
         poľnej a hrdličky poľnej, teda o konečný zákaz použitia výnimky uvedenej v článku 9 smernice, ale o konštatovanie, že povolením
         tejto praxe každý rok a za rovnakých podmienok v priebehu rokov 2004 až 2007 si tento členský štát nesplnil povinnosti, ktoré
         mu vyplývajú zo smernice.

      22      Pokiaľ ide o druhú námietku neprípustnosti uvádzanú Maltskou republikou, založenú na tom, že Komisia nemohla žiadať Súdny
         dvor, aby určil nesplnenie povinnosti pri povolení jarného lovu v roku 2007 a v nasledujúcich rokoch bez oboznámenia sa s každoročnými
         správami týkajúcimi sa týchto rokov, postačuje konštatovať, že článok 9 ods. 3 smernice nemá za účinok a okrem toho legálne
         nemohol mať za cieľ podriadenie možnosti Komisie podať žalobu o nesplnenie povinnosti predložiť každoročnú správu, ktorú uvádza,
         zo strany členského štátu. Naopak, článok 9 ods. 4 smernice Komisii ukladá na základe informácií, ktorými Komisia disponuje,
         a „najmä“ každoročných správ uvedených v predmetnom článku 9 ods. 3 sústavne dbať o to, aby dôsledky uplatnenia výnimiek povolených
         v článku 9 ods. 1 smernice zo strany členských štátov neboli v rozpore s touto smernicou.

      23      Okrem toho podriadiť začatie konania o nesplnení povinnosti zo strany Komisie predchádzajúcemu predloženiu správy dotknutého
         členského štátu by v každom prípade ohrozovalo funkciu strážkyne Zmluvy, ktorú Komisia vykonáva a v zmysle ktorej je ona sama
         príslušná na rozhodovanie o vhodnosti začatia tohto konania a o dôvodoch, pre ktoré musí byť začaté (pozri v tomto zmysle
         najmä rozsudok z 10. apríla 2003, Komisia/Nemecko, C‑20/01 a C‑28/01, Zb. s. I‑3609, bod 30).

      24      V dôsledku toho je potrebné odmietnuť obe námietky neprípustnosti, ktoré uviedla Maltská republika.

       O veci samej
       Argumentácia účastníkov konania
      25      Komisia uvádza, že prepelica poľná a hrdlička poľná sú druhy uvedené v prílohe II smernice a že členské štáty musia vo vzťahu
         k nim rešpektovať požiadavky uvedené v jej článku 7 ods. 4. Spresňuje, že to najmä predpokladá, že prax lovu bude zlučiteľná
         s článkom 2 smernice a že k lovu nedôjde v období, počas ktorého by mal lov negatívne dôsledky na zachovanie populácie predmetných
         vtákov, a predovšetkým v období ich návratu na hniezdiská.

      26      Komisia zastáva názor, že povolenie jarného lovu prepelice poľnej a hrdličky poľnej na Malte nespĺňa tieto podmienky. Na jednej
         strane lov týchto dvoch druhov počas ich návratu na hniezdiská je zakázaný podľa článku 7 ods. 4 smernice a na druhej strane
         podmienky stanovené článkom 9 tejto smernice na odchýlenie sa od tohto zákazu neboli splnené.

      27      Komisia dodáva, že členskému štátu, ktorý chce uplatniť článok 9 ods. 1 smernice, prislúcha preukázať, že podmienky uplatnenia
         tohto ustanovenia sú splnené (pozri v tomto zmysle rozsudok z 12. júla 2007, Komisia/Rakúsko, C‑507/04, Zb. s. I‑5939, bod
         198).

      28      Po pripomenutí, že článok 9 ods. 1 smernice umožňuje odchýliť sa od zákazu uvedeného v jej článku 7, teda zákazu loviť sťahovavé
         druhy počas ich návratu na hniezdiská, iba „ak neexistuje iné uspokojivé riešenie“, Komisia uvádza, že v prejednávanej veci
         o takýto prípad nejde.

      29      Komisia pripomína, že podľa judikatúry Súdneho dvora sa obdobie lovu zavedené ako výnimka nemôže bez toho, aby to bolo nevyhnutné,
         časovo zhodovať s obdobiami, počas ktorých chce smernica zaviesť osobitnú ochranu, a že o takú nevyhnutnosť nejde najmä vtedy,
         ak jediným účelom tohto opatrenia je predĺženie obdobia lovu určitých druhov na územiach, ktoré tieto druhy vyhľadávajú počas
         povoleného obdobia lovu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 15. decembra 2005, Komisia/Fínsko, C‑344/03, Zb. s. I‑11033, bod
         33).

      30      Okrem toho, keďže lovené vtáky sú prítomné, hoci v menšom množstve, v období roka, počas ktorého je lov smernicou povolený,
         podmienka týkajúca sa absencie iného uspokojivého riešenia nie je splnená (pozri v tomto zmysle rozsudky Komisia/Fínsko, už
         citovaný, body 35, 38 a 42, ako aj Komisia/Rakúsko, už citovaný, body 203 a 204).

      31      Podľa Komisie každoročné správy predložené Maltskou republikou za roky 2004 a 2005 ukazujú, že prepelica poľná a hrdlička
         poľná sa na Malte v období jesenného lovu v uvedených rokoch skutočne vyskytovali. Na základe týchto informácií Komisia zastáva
         názor, že o taký prípad išlo aj v rokoch 2006 a 2007.

      32      Komisia spresňuje, že je irelevantnou skutočnosť, že na jeseň vtáky prelietavajú iba ponad časť územia Malty, a to Western
         Cliffs, pretože táto časť územia je poľovníkom dostupná. Dodáva, že v danom prípade sú regióny preletu blízko regiónov vyhľadávaných
         na jar, kde možno lov vykonávať, keď vtáky tiahnu, a že možnosti lovu by mohli byť na jeseň zlepšené opatreniami starostlivosti
         o biotopy.

      33      Komisia okrem toho uvádza, že stav zachovania prepelice poľnej a hrdličky poľnej je nepriaznivý a že povolenie jarného lovu
         túto situáciu sťažuje.

      34      Táto inštitúcia tiež poznamenáva, že Maltská republika nepreukázala, že boli splnené ostatné podmienky uplatnenia článku 9
         ods. 1 smernice, uvedené v článku 9 ods. 1 pod písm. a) až c), a najmä skutočnosť, že predmetné druhy boli lovené iba v „malom
         rozsahu“. K poslednej uvedenej podmienke Komisia uvádza, že množstvo usmrtených vtákov sa musí približovať celkovej ročnej
         úmrtnosti.

      35      Komisia vyvracia tvrdenie uvádzané Maltskou republikou v jej vyjadrení k žalobe a založené na tom, že Komisia porušila legitímnu
         dôveru, ktorú vyvolala v priebehu prístupových rokovaní s týmto členským štátom, pokiaľ ide o možnosť tohto štátu povoliť
         lov prepelice poľnej a hrdličky poľnej v jarnom období za uplatnenia článku 9 smernice. Uvádza, že vo vzťahu k tomuto členskému
         štátu neprebrala žiadny záväzok v tomto zmysle.

      36      Maltská republika uvádza, že smernica nemá za cieľ absolútnu ochranu druhov a úplný zákaz akéhokoľvek využívania, ale sleduje
         cieľ zachovania populácií vtákov na uspokojivej úrovni. Tento členský štát odkazuje najmä na ustanovenia článkov 2, 7 a článku
         9 ods. 1 písm. c) smernice, na Dohovor o ochrane európskych voľne žijúcich organizmov a prírodných stanovíšť, podpísaný v Berne
         19. septembra 1979 a schválený v mene Spoločenstva rozhodnutím Rady 82/72/EHS z 3. decembra 1981 (Ú. v. ES L 38, 1982, s. 1;
         Mim. vyd. 11/014, s. 280), ako aj na Dohovor o ochrane sťahovavých druhov voľne žijúcich živočíchov, podpísaný v Bonne 23. júna
         1979 a schválený v mene Spoločenstva rozhodnutím Rady 82/461/EHS z 24. júna 1982 (Ú. v. ES L 210, s. 10; Mim. vyd. 11/015,
         s. 5).

      37      Maltská republika zastáva názor, že povolenie jarného lovu prepelice poľnej a hrdličky poľnej na jej území spĺňa podmienky
         stanovené v článku 9 ods. 1 smernice.

      38      Tento členský štát pripomína, že vo svojom rozsudku zo 16. októbra 2003, Ligue pour la protection des oiseaux a i. (C‑182/02,
         Zb. s. I‑12105, bod 9), Súdny dvor rozhodol, že smernica umožňuje prax lovu v obdobiach, počas ktorých je lov v zásade zakázaný.
         Spresňuje, že v prejednávanej veci neexistuje „iné uspokojivé riešenie“ v zmysle tohto ustanovenia. Po prvé jarné obdobie
         nemôže byť na základe definície považované za obdobie predlžujúce jesenné obdobie. Po druhé neexistencia iného uspokojivého
         riešenia odkazuje nie na neexistenciu akéhokoľvek náhradného riešenia, ale na neexistenciu akceptovateľného a dostatočne vhodného
         riešenia vo vzťahu k sledovanému cieľu, ktorým je v prejednávanej veci umožnenie odchytu a rozumného využívania vtákov v malých
         množstvách, zachovajúc zaužívanú tradíciu.

      39      Uvedený členský štát uvádza, že povolenie lovu dvoch predmetných druhov na jeseň nepredstavuje uspokojivé riešenie vzhľadom
         na počet tiahnucich vtákov v uvedenom období roka a na samotné podmienky ich ťahu ponad predmetné ostrovy, ktoré umožňujú
         ich odchyt iba v zanedbateľnom množstve. V tejto súvislosti odkazuje na rozhodnutie Súdneho dvora v už citovanom rozsudku
         Komisia/Fínsko (body 35 a 41).

      40      Maltská republika dodáva, že táto situácia sa odlišuje od situácie opísanej v už citovanom rozsudku Komisia/Rakúsko, v ktorej
         boli sporné klimatické podmienky, a poznamenáva, že vzhľadom na jej špecifickú geografickú situáciu, jej rozlohu, jej vysokú
         hustotu populácie a fyzické charakteristiky jej vidieka sa druhy sťahovavých vtákov, ktoré možno na jej území loviť, na jej
         území v zásade nerozmnožujú. Uvádza, že jej územie sa nachádza najmenej 300 kilometrov od dráhy vtákov, ktoré tiahnu ponad
         Stredomorie, a že migračný ťah prepelice poľnej a hrdličky poľnej sa odlišuje podľa ročného obdobia. Tieto dva druhy preto
         vo všeobecnosti netiahnu ponad Maltu na jeseň, a ak to robia, prelietavajú iba nad časťou územia počas krátkeho obdobia od
         konca augusta do konca septembra, niekedy bez toho, aby pristáli. Naopak, v jarnom období je ťah týchto dvoch druhov oveľa
         významnejší a je rozmiestnený po celom území maltských ostrovov.

      41      Maltská republika dodáva, že viac než 80 % maltských poľovníkov poľuje iba na svojom vlastnom pozemku a že úplný zákaz jarného
         lovu predmetných druhov vtákov v praxi povedie k tomu, že im bude úplne zakázaný lov týchto dvoch druhov.

      42      Tento členský štát tvrdí, že príprava dodatočných prirodzených útočísk, ako to navrhuje Komisia, by situáciu nezmenila, a uvádza,
         že už vytvorené útočiská pokrývajú 4,5 % suchozemských plôch ostrovov, čiže 1 434,2 hektára.

      43      Maltská republika tiež zastáva názor, že stav zachovania prepelice poľnej a hrdličky poľnej nie je na nepriaznivej úrovni.
         Uvádza, že Svetová únia na ochranu prírody (l’Union internationale pour la conservation de la nature – UICN) zatriedila tieto
         druhy v roku 2007 do kategórie nazývanej „menšia obava“. Maltská republika zastáva názor, že povolenie jarného lovu na jej
         území nemôže mať nijaký dosah na stav zachovania, lebo sú ulovené iba veľmi malé množstvá, čo Komisia napadla len vo vyjadrení
         k žalobe. Tento členský štát dodáva, že neexistuje vedecký dôkaz preukazujúci, že súčasné praktiky lovu v Európe majú nepriaznivý
         dosah na populáciu vtákov a že prípadný pokles populácie vtákov treba pripočítať iným dôvodom, ako je napríklad rozšírenie
         poľnohospodárskych plôch.

      44      Maltská republika spresňuje, že splnenie podmienok stanovených v článku 9 smernice musí byť posudzované na úrovni každého
         členského štátu.

      45      Tento členský štát uvádza, že Komisia porušila legitímnu dôveru, ktorú v ňom vyvolala v priebehu prístupových rokovaní, pokiaľ
         ide o jeho možnosť povoliť lov prepelice poľnej a hrdličky poľnej v jarnom období za uplatnenia uvedeného článku 9.

       Posúdenie Súdnym dvorom
      46      Podľa článku 7 ods. 1 smernice druhy uvedené v jej prílohe II môžu byť lovené v súlade s vnútroštátnymi právnymi predpismi.
         Článok 7 ods. 4 však uvádza, že ak ide o sťahovavé druhy, členské štáty dohliadnu najmä na to, aby neboli lovené počas návratu
         na hniezdiská.

      47      V prejednávanej veci prepelica poľná a hrdlička poľná patria pod ustanovenia článku 7 ods. 1 a 4 smernice a v dôsledku toho
         tieto dva druhy nemajú byť lovené počas ich návratu na hniezdiská.

      48      Napriek tomu, za splnenia podmienok uvedených v článku 9 ods. 1 smernice, sa členské štáty môžu odchýliť od povinností, ktoré
         im vznikajú na základe jej článku 7. Ide o režim výnimky, ktorá sa musí vykladať reštriktívne a na ktorej uplatnenie členskému
         štátu prislúcha preukázať, že sú splnené podmienky jej použitia (pozri v tomto zmysle rozsudok z 8. júna 2006, WWF Italia
         a i., C‑60/05, Zb. s. I‑5083, bod 34).

      49      Medzi množstvom podmienok, ktoré musia byť splnené, aby členské štáty mohli použiť predmetný režim výnimky, sa v článku 9
         ods. 1 smernice uvádza absencia iného uspokojivého riešenia.

      50      V tejto súvislosti Súdny dvor sústavne rozhodoval, že táto podmienka nie je splnená, pokiaľ sa obdobie lovu povolené na základe
         výnimky časovo zhoduje s obdobiami, počas ktorých smernica zavádza osobitnú ochranu bez toho, aby to bolo nevyhnutné. O takú
         nevyhnutnosť nejde najmä vtedy, ak jediným účelom opatrenia, ktoré na základe výnimky povoľuje lov, je predĺženie obdobia
         lovu určitých druhov vtákov na územiach, ktoré tieto druhy vyhľadávajú počas obdobia lovu stanoveného v súlade s článkom 7
         smernice (pozri rozsudky Ligue pour la protection des oiseaux a i., už citovaný, bod 16, a z 9. júna 2005, Komisia/Španielsko,
         C‑135/04, Zb. s. I‑5261, bod 19).

      51      Z judikatúry tiež vyplýva, že o takúto nevyhnutnosť tak isto nejde, ak sú predmetné druhy na jeseň skutočne prítomné na územiach,
         kde je povolený jarný lov, hoci v podstatne nižších počtoch než na jar, pokiaľ tieto množstvá nie sú zanedbateľné (pozri v tomto
         zmysle rozsudok Komisia/Fínsko, už citovaný, body 35 a 43).

      52      V prejednávanej veci zo spisu a najmä z každoročných správ predkladaných Komisii podľa článku 9 ods. 3 smernice Maltskou republikou
         vyplýva, že prepelica poľná a hrdlička poľná sú počas obdobia jesenného lovu prítomné v určitých oblastiach územia tohto členského
         štátu.

      53      Okrem toho, ako uvádza uvedený členský štát, hoci oblasti, kde sa zdržiavajú predmetné dva druhy počas obdobia jesenného lovu,
         sú obmedzenejšie než oblasti, kde sa tieto dva druhy zdržiavajú počas jarného ťahu, sú vzdialenejšie než tieto posledné uvedené
         oblasti, zo spisu nevyplýva, že oblasti, kde sa uvedené druhy zdržiavajú počas obdobia jesenného lovu, nie sú v tomto období
         poľovníkom ľahko dostupné.

      54      V dôsledku toho oba predmetné druhy sú na jeseň skutočne prítomné na územiach, kde je povolený jarný lov.

      55      Samotné toto konštatovanie však nepostačuje na to, aby bol prijatý záver, že existuje „iné uspokojivé riešenie“ v zmysle článku
         9 ods. 1 smernice.

      56      Normotvorca Spoločenstva použitím výrazu „iné uspokojivé riešenie“ totiž nezamýšľal vylúčiť použitie výnimky uvedenej v článku
         9 ods. 1 písm. c) smernice, ak by existovala akákoľvek možnosť loviť počas období, keď je to povolené podľa článku 7 smernice,
         ale zamýšľal umožniť, aby sa od tohto ustanovenia dalo odchýliť iba v nevyhnutnom rozsahu, ak možnosti lovu ponúkané počas
         týchto období, v danom prípade na jeseň, sú natoľko obmedzené, že je narušená rovnováha medzi ochranou druhov a určitými činnosťami
         sledovaná smernicou.

      57      Z ustanovení článku 9 smernice, ktoré odkazujú na prísnu kontrolu uvedenej výnimky a na selektívnu povahu odchytu, ako aj
         medziiným na všeobecnú zásadu proporcionality, však vyplýva, že výnimka, ktorú členský štát zamýšľa uplatniť, musí byť primeraná
         potrebám, ktoré ju odôvodňujú.

      58      Z toho vyplýva, že konštatovanie absencie iného uspokojivého riešenia, čiže tak ako v prejednávanej veci, nedostatok možností
         na lov v jeseni, ktorý vôbec nemôže povoliť neobmedzený lov na jar, umožňuje toto povolenie iba v nevyhnutne prísnom rozsahu,
         a ak tým nie sú ohrozené ostatné ciele sledované smernicou.

      59      Súdny dvor už rozhodol, že výnimky na základe článku 9 smernice možno udeliť, len ak existuje záruka, že sa populácia dotknutých
         druhov udržuje na uspokojivej úrovni a že v opačnom prípade nemožno na úbytok vtákov v nijakom prípade hľadieť ako na rozumný,
         a teda ako na zakladajúci prijateľné využívanie v zmysle jedenásteho odôvodnenia smernice (rozsudok WWF Italia a i., už citovaný,
         bod 32).

      60      V prejednávanej veci zo spisu predloženého Súdnemu dvoru a najmä z každoročných správ predkladaných Komisii Maltskou republikou,
         ako aj z vyjadrení, ktoré boli uvedené na pojednávaní, vyplýva, že počas predmetných rokov poľovníci mohli v období jesenného
         lovu odchytávať len zanedbateľné množstvo vtákov.

      61      Komisia navyše nepopiera, že oba druhy vtákov sa v tomto období zdržiavajú iba na obmedzenej časti územia tohto členského
         štátu a že k ich migrácii dochádza najmä na konci augusta a v priebehu septembra.

      62      Nakoniec zo spisu nevyplýva, že populácia týchto dvoch lovených druhov vtákov sa nenachádza na uspokojivej úrovni. Najmä z červeného
         zoznamu ohrozených druhov, ktorý vypracovala UICN, vyplýva, že predmetné dva druhy sa uvádzajú v kategórii nazývanej „menšia
         obava“.

      63      Vzhľadom na tieto veľmi osobitné okolnosti možno lov prepelice poľnej a hrdličky poľnej v období jesenného lovu na Malte považovať
         za iné uspokojivé riešenie, ak by v zásade bola považovaná za splnenú podmienka týkajúca sa absencie takéhoto riešenia uvedená
         v článku 9 ods. 1 smernice.

      64      Treba si však položiť otázku, či podmienky, za ktorých Maltská republika povolila lov predmetných dvoch druhov na jar, zodpovedajú
         požiadavke proporcionality pripomenutej v bode 58 vyššie, ako aj iným podmienkam uvedeným v článku 9 ods. 1 smernice.

      65      Predĺženie obdobia lovu týchto dvoch sťahovavých druhov povolením lovu v priebehu približne dvoch mesiacov v jarnom období,
         počas ktorého sa oba lovené druhy vracajú na svoje hniezdiská a ktoré sa prejavuje trikrát vyššou úmrtnosťou v prípade prepelice
         poľnej, približne 15 000 usmrtených vtákov, a osemkrát vyššou úmrtnosťou v prípade hrdličky poľnej, približne 32 000 usmrtených
         vtákov, než je úmrtnosť vyplývajúca z lovu v jesennom období, nepredstavuje riešenie primerané a striktne proporcionálne cieľu
         zachovania druhov, ktorý sleduje smernica.

      66      Za týchto okolností, hoci oba predmetné druhy sú na jeseň prítomné iba v zanedbateľnom množstve a počas veľmi obmedzeného
         obdobia, a keďže akýkoľvek lov na jeseň nie je nemožný, povolením jarného lovu prepelice poľnej a hrdličky poľnej počas viacerých
         týždňov v každom z rokov 2004 až 2007 si Maltská republika nesplnila podmienky výnimky uvedenej v článku 9 ods. 1 smernice
         vykladané vo svetle zásady proporcionality, a teda porušila svoje povinnosti podľa uvedenej smernice.

      67      Nakoniec Maltská republika vyzdvihuje zásadu ochrany legitímnej dôvery z dôvodu, že počas rokovaní predchádzajúcich jej pristúpeniu
         k Európskej únii jej malo byť dané ubezpečenie, že bude môcť pokračovať v povoľovaní lovu prepelice poľnej a hrdličky poľnej
         za dovtedy platných podmienok. No okrem toho, že táto skutočnosť nevyplýva zo spisu, je irelevantná aj vo vzťahu k posúdeniu
         splnenia podmienky týkajúcej sa absencie iného uspokojivého riešenia v zmysle článku 9 ods. 1 smernice a v dôsledku toho nemôže
         ovplyvniť konštatovanie o jej porušení uvedené v predchádzajúcom bode tohto rozsudku.

      68      Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy treba konštatovať, že povolením lovu prepelice poľnej (Coturnix coturnix) a hrdličky poľnej (Streptopelia turtur) v jarnom období rokov 2004 až 2007 bez splnenia podmienok stanovených v článku 9 ods. 1 smernice si Maltská republika nesplnila
         povinnosti, ktoré jej vyplývajú z tejto smernice.

       O trovách
      69      Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
         ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia navrhla zaviazať Maltskú republiku na náhradu trov konania a Maltská republika
         nemala úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol a vyhlásil:
      1.      Povolením lovu prepelice poľnej (Coturnix coturnix) a hrdličky poľnej (Streptopelia turtur) v období jarnej migrácie v rokoch 2004 až 2007 bez splnenia podmienok stanovených v článku 9 ods. 1 smernice Rady 79/409/EHS
            z 2. apríla 1979 o ochrane voľne žijúceho vtáctva, zmenenej a doplnenej na roky 2004 až 2006 nariadením Rady (ES) č. 807/2003
            zo 14. apríla 2003 a na rok 2007 smernicou Rady 2006/105/ES z 20. novembra 2006, si Maltská republika nesplnila povinnosti,
            ktoré jej vyplývajú z tejto smernice.
      2.      Maltská republika je povinná nahradiť trovy konania.
      Podpisy
      * Jazyk konania: angličtina.


title: Rozsudok Súdneho dvora (siedma komora) z 9. júla 2015.#Radu Florin Salomie a Nicolae Vasile Oltean proti Direcția Generală a Finanțelor Publice Cluj.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Curtea de Apel Cluj.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Daň z pridanej hodnoty (DPH) – Smernica 2006/112/ES – Články 167, 168, 179 a 213 – Prehodnotenie transakcie na ekonomickú činnosť podliehajúcu DPH vnútroštátnym daňovým orgánom – Zásada právnej istoty – Zásada ochrany legitímnej dôvery – Vnútroštátna právna úprava podmieňujúca výkon práva na odpočet registráciou dotknutého subjektu na účely DPH a predložením vyúčtovania tejto dane.#Vec C-183/14.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (siedma komora)
      z 9. júla 2015 (
            *1
         )
      „Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Daň z pridanej hodnoty (DPH) — Smernica 2006/112/ES — Články 167, 168, 179 a 213 — Prehodnotenie transakcie na ekonomickú činnosť podliehajúcu DPH vnútroštátnym daňovým orgánom — Zásada právnej istoty — Zásada ochrany legitímnej dôvery — Vnútroštátna právna úprava podmieňujúca výkon práva na odpočet registráciou dotknutého subjektu na účely DPH a predložením vyúčtovania tejto dane“
      Vo veci C‑183/14,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Curtea de Apel Cluj (Rumunsko) z 28. februára 2014 a doručený Súdnemu dvoru 11. apríla 2014, ktorý súvisí s konaním:

         Radu Florin Salomie,

         Nicolae Vasile Oltean,

      proti

         Direcția Generală a Finanțelor Publice Cluj,

      SÚDNY DVOR (siedma komora),
      v zložení: predseda siedmej komory J.‑C. Bonichot (spravodajca), sudcovia J. L. da Cruz Vilaça a C. Lycourgos,
      generálny advokát: N. Jääskinen,
      tajomník: L. Carrasco Marco, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 11. marca 2015,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               R. F. Salomie a N. V. Oltean, v zastúpení: C. F. Costaş, L. Dobrinescu a T.‑D. Vidrean Căpuşan, advokáti,

               —

               rumunská vláda, v zastúpení: R.‑H. Radu, D. M. Bulancea a R. I. Haţieganu, splnomocnení zástupcovia,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: C. Soulay a A. Ştefănuc, splnomocnení zástupcovia,

         so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu zásady právnej istoty a zásady ochrany legitímnej dôvery, ako aj článkov 167, 168, 179 a 213 smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty (Ú. v. EÚ L 347, s. 1).

               2

               Tento návrh bol podaný v rámci sporu, ktorého účastníkmi sú pán Salomie a pán Oltean na jednej strane a Direcția Generală a Finanțelor Publice Cluj (Generálne riaditeľstvo daňovej správy v Kluži, ďalej len „daňový orgán“) v súvislosti s uplatnením dane z pridanej hodnoty (ďalej len „TVA“) na predaj nehnuteľného majetku uskutočnený počas roka 2009.

         Právny rámec

         Smernica 2006/112

               3

               Článok 9 ods. 1 smernice 2006/112/ES stanovuje:
               „‚Zdaniteľná osoba‘ je každá osoba, ktorá nezávisle a na akomkoľvek mieste vykonáva ekonomickú činnosť, odhliadnuc od účelu alebo výsledkov tejto činnosti.
               ‚Ekonomická činnosť‘ je každá činnosť výrobcov, obchodníkov alebo osôb poskytujúcich služby… Ekonomickou činnosťou je predovšetkým využívanie hmotného alebo nehmotného majetku na účely získania príjmu na pokračujúcom základe.“

               4

               Podľa článku 12 ods. 1 tejto smernice:
               „Členské štáty môžu považovať za zdaniteľnú osobu každú osobu, ktorá príležitostne uskutočňuje transakciu týkajúcu sa činností uvedených v druhom pododseku článku 9 ods. 1, a najmä jednu z týchto transakcií:

                        a)

                        dodanie budov alebo častí budov a pozemkov, na ktorých stoja, pred prvým obývaním,

                  …“

               5

               Článok 167 uvedenej smernice stanovuje:
               „Právo odpočítať daň vzniká vtedy, keď vzniká daňová povinnosť v súvislosti s daňou, ktorá je odpočítateľná.“

               6

               Článok 168 tej istej smernice znie:
               „Pokiaľ ide o tovar a služby, ktoré sú použité na účely zdaniteľných transakcií zdaniteľnej osoby, táto má právo v členskom štáte, v ktorom uskutočňuje tieto transakcie, odpočítať z výšky DPH, ktorú je povinná zaplatiť, tieto sumy:

                        a)

                        DPH splatnú alebo zaplatenú v tomto členskom štáte za tovar, ktorý jej bol alebo bude dodaný, a za služby, ktoré jej boli alebo budú poskytnuté, inou zdaniteľnou osobou,

                  …“

               7

               Podľa článku 169 smernice 2006/112:
               „Okrem odpočítania dane uvedeného v článku 168 má zdaniteľná osoba právo na odpočítanie DPH podľa článku 168 v prípade tovaru a služieb, ktoré sú použité na tieto účely:
               …“

               8

               Článok 179 smernice 2006/112 stanovuje:
               „Zdaniteľná osoba vykoná odpočítanie dane tak, že z celkovej výšky dane splatnej za príslušné zdaňovacie obdobie odpočíta celkovú výšku DPH za to isté zdaňovacie obdobie, v ktorom právo na odpočítanie dane vzniklo a ktoré sa vykonáva podľa článku 178.
               …“

               9

               Článok 213 ods. 1 tejto smernice stanovuje:
               „Každá zdaniteľná osoba oznamuje začatie, zmenu alebo ukončenie svojej činnosti, ktorú vykonáva ako zdaniteľná osoba.
               …“

               10

               Článok 214 ods. 1 písm. a) uvedenej smernice znie:
               „Členské štáty prijmú opatrenia potrebné na identifikovanie týchto osôb pomocou individuálneho čísla:

                        a)

                        každej zdaniteľnej osoby…, ktorá na ich území uskutočňuje… dodanie tovaru alebo poskytovanie služieb, pri ktorých vzniklo právo na odpočítanie…

                  …“

               11

               Článok 273 tej istej smernice znie:
               „Členské štáty môžu uložiť iné povinnosti, ktoré považujú za potrebné na riadny výber DPH a na predchádzanie daňovým podvodom, pod podmienkou, že splnia požiadavku rovnakého zaobchádzania s transakciami uskutočňovanými na vnútroštátnej úrovni a s transakciami uskutočňovanými medzi členskými štátmi zdaniteľnými osobami, a pod podmienkou, že tieto povinnosti nepovedú pri obchode medzi členskými štátmi k formalitám spojeným s prechodom hraníc.
               Možnosť ustanovená v prvom pododseku sa nesmie použiť na uloženie ďalších povinností fakturácie ako tých, ktoré sú stanovené v kapitole 3.“

         Rumunské právo

               12

               Článok 77a ods. 1 zákona č. 571/2003 o vytvorení daňového zákonníka (Legea nr. 571/2003 privind Codul fiscal, Monitorul Oficial al României, časť I, č. 927 z 23. decembra 2003, ďalej len „daňový zákonník“), stanovuje:
               „Pri prevode vlastníckeho práva a jeho rozčlenení prostredníctvom právneho úkonu inter vivos, ktorého predmetom sú stavby všetkých druhov a pozemky s nimi spojené, ako aj nezastavané pozemky všetkých druhov, daňovníkom vzniká povinnosť platiť daň vypočítanú takto:
               …“

               13

               Článok 127 daňového zákonníka stanovuje:
               „1.   Za zdaniteľnú osobu sa považuje každá osoba, ktorá nezávisle a na akomkoľvek mieste vykonáva ekonomickú činnosť podľa odseku 2, a to bez ohľadu na účel alebo výsledok tejto činnosti.
               2.   V zmysle tejto hlavy ekonomická činnosť zahŕňa činnosť výrobcov, obchodníkov alebo osôb poskytujúcich služby, vrátane ťažobných činností, poľnohospodárskych činností a činností slobodných povolaní alebo obdobných činností. Ekonomickou činnosťou je predovšetkým využívanie hmotného alebo nehmotného majetku na účely získania príjmu na pokračujúcom základe.
               …“

               14

               Mimoriadnym nariadením č. 109 zo 7. októbra 2009, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 571/2003 o vytvorení daňového zákonníka a ktoré nadobudlo účinnosť 1. januára 2010, bol do článku 127 daňového zákonníka doplnený odsek 2a, ktorý znie:
               „Podrobné pravidlá označujú situácie, kedy sa fyzické osoby uskutočňujúce dodania nehnuteľností stávajú zdaniteľnými osobami.“

               15

               Podľa článku 141 ods. 2 tohto zákonníka v znení účinnom do 31. decembra 2007:
               „Od DPH sú oslobodené aj tieto plnenia:
               …

                        f)

                        dodanie stavby, jej časti a pozemku, na ktorom stojí, ako aj akéhokoľvek iného pozemku, uskutočnené ktoroukoľvek osobou. Toto oslobodenie sa však nevzťahuje na dodanie nových stavieb, ich častí alebo stavebných pozemkov, ak ho uskutočňuje zdaniteľná osoba, ktorá si uplatnila alebo si mohla uplatniť nárok na úplný alebo čiastočný odpočet dane z kúpy, zmeny alebo výstavby takejto nehnuteľnosti…“

               16

               Článok 141 ods. 2 písm. f) uvedeného zákonníka v znení účinnom od 1. januára 2008 do 31. decembra 2009 stanovoval, že od DPH bolo oslobodené:
               „dodanie stavby, jej časti a pozemku, na ktorom stojí, ako aj akéhokoľvek iného pozemku, uskutočnené ktoroukoľvek osobou. Toto oslobodenie sa však nevzťahuje na dodanie nových stavieb, ich častí alebo stavebných pozemkov…“

               17

               Bod 3 ods. 1 nariadenia č. 44/2004 z 22. januára 2004, ktorým sa schvaľujú podrobné pravidlá uplatňovania zákona č. 571/2003 o vytvorení daňového zákonníka (Monitorul Oficial al României, časť I, č. 112 zo 6. februára 2004), vo svojom znení účinnom od 1. januára 2007 do 31. decembra 2009 stanovoval:
               „V zmysle článku 127 ods. 2 daňového zákonníka sa dosiahnutie príjmu fyzickými osobami v dôsledku predaja nehnuteľností určených na bývanie v ich osobnom vlastníctve alebo iného majetku, ktorý tieto osoby používali na osobné účely, nepovažuje za ekonomickú činnosť, okrem prípadov, ak sa zistí, že predmetná činnosť sa vykonáva na účely získania príjmu na pokračujúcom základe v zmysle článku 127 ods. 2 daňového zákonníka…“

               18

               Nariadenie č. 1620/2009 z 29. decembra 2009 (Monitorul Oficial al României, časť I, č. 927 z 31. decembra 2009) zmenilo a doplnilo podrobné pravidlá uplatňovania daňového zákonníka zavedené nariadením č. 44/2004. Od 1. januára 2010 bod 3 nariadenia č. 44/2004 stanovuje:

                        „1.

                        V zmysle článku 127 ods. 2 daňového zákonníka sa využívanie hmotného alebo nehmotného majetku týka, v súlade so základnou zásadou systému DPH, podľa ktorej musí byť táto daň neutrálna, všetkých druhov transakcií, bez ohľadu na ich právnu formu…

                        2.

                        Na základe odseku 1 sa za ekonomickú činnosť fyzických osôb podliehajúcu dani nepovažuje získanie príjmov z predaja nehnuteľností určených na bývanie v ich osobnom vlastníctve alebo iného majetku, ktorý tieto osoby používali na osobné účely…

                        3.

                        Fyzická osoba, ktorá ešte nie je zdaniteľnou osobou z dôvodu svojej inej činnosti, sa považuje za osobu vykonávajúcu ekonomickú činnosť, pokiaľ využíva hmotný alebo nehmotný majetok a nezávisle koná ako taká, a pokiaľ predmetnú činnosť vykonáva na účely získania príjmu na pokračujúcom základe v zmysle článku 127 ods. 2 daňového zákonníka.

                        4.

                        V prípade výstavby nehnuteľností fyzickými osobami s cieľom ich predaja sa za začiatok ekonomickej činnosti považuje okamih, od ktorého má predmetná fyzická osoba v úmysle takúto činnosť vykonávať, pričom jej úmysel sa posudzuje na základe objektívnych skutočností, akou je napríklad skutočnosť, že začala vynakladať výdavky a/alebo uskutočňovať predbežné investície v súvislosti so začatím ekonomickej činnosti. Ekonomická činnosť sa považuje za činnosť na pokračujúcom základe od jej začiatku a zahŕňa aj dodanie veci alebo častí postavenej nehnuteľnosti, a to aj v prípade, že ide o jedinú nehnuteľnosť.

                        5.

                        V prípade nadobudnutia pozemkov alebo stavieb fyzickou osobou na účely predaja je dodanie týchto vecí ekonomickou činnosťou na pokračujúcom základe, pokiaľ fyzická osoba uskutoční počas kalendárneho roka viac ako jednu transakciu. Pokiaľ však už fyzická osoba postavila nehnuteľnosť s cieľom jej predaja v súlade s odsekom 4, pričom ekonomická činnosť sa tak už považuje za začatú a za činnosť na pokračujúcom základe, akákoľvek iná transakcia uskutočnená neskôr sa už nebude môcť považovať za transakciu príležitostnej povahy…

                  …“

         Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky

               19

               Pán Salomie a pán Oltean sa v roku 2007 združili s piatimi inými fyzickými osobami s cieľom uskutočniť projekt výstavby a predaja štyroch nehnuteľností v Rumunsku. Toto združenie nemalo právnu subjektivitu a nebolo ani ohlásené ani zaregistrované ako zdaniteľná osoba na účely DPH.

               20

               V rokoch 2008 a 2009 sa zo 132 bytov postavených na pozemku patriacom do súkromného majetku jednej z týchto osôb predalo 122 bytov za celkovú sumu 10902275 rumunských lei (RON), ako aj 23 parkovacích miest, pričom tieto predaje nepodliehali DPH.

               21

               V priebehu roku 2010 daňový orgán v nadväznosti na kontrolu, ktorú vykonal, usúdil, že tieto transakcie predstavovali ekonomickú činnosť na pokračujúcom základe, a že preto mali od 1. októbra 2008 podliehať DPH, keďže výsledný obrat bol od augusta 2008 vyšší ako prahová hodnota 35000 eur, pod ktorou sú ekonomické činnosti v Rumunsku oslobodené od DPH.

               22

               V dôsledku toho daňový orgán vyžadoval zaplatenie DPH splatnej za transakcie uskutočnené v roku 2009, ako aj úroky z omeškania, a na tento účel vydal rôzne daňové výmery.

               23

               Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu tiež vyplýva, že predaje nehnuteľností uskutočnené v rokoch 2008 a 2009 boli zdanené daňou z „prevodu nehnuteľného majetku z osobného vlastníctva“ upravenou v článku 77a daňového zákonníka.

               24

               Pán Salomie a pán Oltean podali na Tribunalul Cluj (Všeobecný súd v Kluži) návrh na čiastočné zrušenie týchto daňových výmerov a uvedený súd tieto návrhy zamietol ako nedôvodné.

               25

               Curtea de Apel Cluj (Odvolací súd v Kluži), na ktorý bolo podané odvolanie, si kladie otázky o súlade daňových výmerov vydaných daňovým orgánom so zásadou právnej istoty, keďže jednak rumunská právna úprava vytvorila podrobné postupy uplatňovania pravidiel uplatňovania DPH na transakcie týkajúce sa nehnuteľností až od 1. januára 2010 a jednak prax daňových orgánov do tohto dátumu spočívala skôr v neuplatňovaní DPH na tento typ transakcií. Tento orgán mal okrem iného k dispozícii dostatočné informácie na to, aby prišiel k záveru, že pán Salomie a pán Oltean boli zdaniteľnými osobami už od roku 2008, pretože bol informovaný o existencii predajov, ktoré uskutočnili, a to prinajmenšom vzhľadom na skutočnosť, že tieto transakcie boli zdanené na základe článku 77a daňového zákonníka.

               26

               Vnútroštátny súd tiež vyjadruje pochybnosti o tom, či je so smernicou 2006/112 zlučiteľné právo na odpočet DPH zaplatenej na vstupe upravené rumunským právom, na základe ktorého môže osoba oneskorene zaregistrovaná ako zdaniteľná osoba na účely DPH vykonať toto právo na odpočet DPH až po tom, čo napravila svoju situáciu svojou registráciou na účely tejto dane a predložila vyúčtovanie.

               27

               Za týchto podmienok Curtea de Apel Cluj rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

                        „1.

                        Možno fyzickú osobu, ktorá spolu s ďalšími fyzickými osobami uzatvára zmluvu o združení bez právnej subjektivity, ktoré nebolo oznámené a registrované na daňové účely a ktoré sa zriaďuje s cieľom realizovať budúce dielo (stavbu) na pozemku v osobnom vlastníctve jedného z účastníkov tohto zmluvného vzťahu, považovať vzhľadom na okolnosti konania vo veci samej za zdaniteľnú osobu na účely DPH podľa článku 9 ods. 1 smernice [2006/112], keďže [daňový orgán] pôvodne posudzoval dodania stavieb postavených na pozemku patriacom do osobného vlastníctva jedného z účastníkov zmluvného vzťahu ako predaje patriace do správy súkromného majetku týchto osôb?

                        2.

                        Majú sa zásada právnej istoty, zásada ochrany legitímnej dôvery, ako aj ďalšie všeobecné zásady v oblasti DPH, tak ako vyplývajú zo smernice 2006/112, vykladať vzhľadom na okolnosti sporu vo veci samej v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej praxi, v rámci ktorej [daňový orgán], ktorý pôvodne od fyzickej osoby vybral daň z príjmu vyplývajúceho z prevodu vlastníctva v rámci osobného majetku, po dvoch rokoch, bez akejkoľvek podstatnej legislatívnej zmeny primárneho práva a na základe rovnakých skutkových okolností, svoje stanovisko prehodnotil a rovnaké transakcie posúdil ako ekonomické činnosti podliehajúce DPH a retroaktívne vypočítal príslušenstvo?

                        3.

                        Majú sa články 167, 168 a 213 smernice [2006/112] z hľadiska zásady daňovej neutrality vykladať v tom zmysle, že bránia tomu, aby [daňový orgán] odoprel zdaniteľným osobám za okolností sporu vo veci samej právo na odpočet [DPH] splatnej alebo zaplatenej na tovaroch a službách použitých v rámci zdaniteľných transakcií, a to iba z toho dôvodu, že tieto osoby neboli registrované ako zdaniteľné osoby na účely DPH v čase, keď im boli príslušné služby poskytnuté?

                        4.

                        Možno ustanovenia článku 179 smernice [2006/112] vzhľadom na okolnosti sporu vo veci samej vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej má zdaniteľná osoba, ktorá uplatňuje osobitný režim oslobodenia od dane a ktorá podala oneskorene žiadosť o registráciu na účely DPH, povinnosť zaplatiť daň, ktorú mala vybrať, pričom nemá nárok na odpočet výšky odpočítateľnej dane za každé zdaňovacie obdobie a právo na odpočet sa môže uplatniť následne pri vyúčtovaní dane podanom po registrácii zdaniteľnej osoby na účely DPH, čo by mohlo mať vplyv na výpočet príslušenstva?“

         O prejudiciálnych otázkach

         O prvej a druhej otázke

               28

               Svojimi dvoma prvými otázkami, ktoré je vhodné skúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či zásada právnej istoty a zásada ochrany legitímnej dôvery za okolností, o aké ide v spore vo veci samej, bránia tomu, aby vnútroštátny daňový orgán pri daňovej kontrole rozhodol, že na určité transakcie mala byť uplatnená DPH, a okrem iného uložil povinnosť zaplatiť úroky z omeškania.

               29

               Pokiaľ ide v prvom rade o zásadu právnej istoty, pán Salomie a pán Oltean napádajú toto rozhodnutie, pričom odkazujú na porušenie tejto zásady z dôvodu, že keď uskutočnili dotknuté transakcie týkajúce sa nehnuteľností, na ktoré sa vzťahuje uvedené rozhodnutie, neboli ani šiesta smernica Rady 77/388/EHS zo 17. mája 1977 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu – spoločný systém dane z pridanej hodnoty: jednotný základ jej stanovenia (Ú. v. ES L 145, s. 1; Mim. vyd. 09/001, s. 23), ktorá bola účinná do 1. januára 2007, ani judikatúra Súdneho dvora relevantná v danej oblasti uverejnené v rumunskom jazyku. Tvrdia tiež, že vnútroštátne daňové orgány až do roku 2010 nepovažovali tento typ transakcií za transakcie podliehajúce tejto dani.

               30

               Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora musia inštitúcie Európskej únie, ale aj členské štáty pri výkone právomocí, ktoré im zverujú smernice Únie, dodržiavať zásadu právnej istoty a zásadu ochrany legitímnej dôvery (pozri v tomto zmysle najmä rozsudky Gemeente Leusden a Holin Groep, C‑487/01 a C‑7/02, EU:C:2004:263, bod 57; „Goed Wonen“, C‑376/02, EU:C:2005:251, bod 32, ako aj Elmeka NE, C‑181/04 až C‑183/04, EU:C:2006:563, bod 31).

               31

               Ako Súdny dvor mnohokrát rozhodol, vyplýva z toho okrem iného to, že právna úprava Únie musí byť jasná a jej uplatnenie musí byť pre osoby podliehajúce súdnej právomoci predvídateľné, pričom táto požiadavka právnej istoty je mimoriadne záväzná, ak ide o právnu úpravu, ktorá môže mať finančné dôsledky, a to s cieľom umožniť dotknutým osobám presne sa oboznámiť s rozsahom povinností, ktoré im táto právna úprava ukladá (rozsudok Írsko/Komisia, 325/85, EU:C:1987:546, bod 18).

               32

               Rovnako v oblastiach, na ktoré sa vzťahuje právo Únie, musia byť právne normy členských štátov formulované jednoznačným spôsobom, ktorý umožňuje dotknutým osobám oboznámiť sa s ich právami a povinnosťami jasným a presným spôsobom a vnútroštátnym súdom zabezpečiť ich dodržiavanie (pozri rozsudok Komisia/Taliansko, 257/86, EU:C:1988:324, bod 12).

               33

               V tomto prípade nemožno popierať, že také ustanovenia, aké sú opísané v rozhodnutí vnútroštátneho súdu, majú takúto povahu.

               34

               Okrem iného totiž z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že definícia „zdaniteľnej osoby“ uvedená v článku 127 daňového zákonníka, ktorý do vnútroštátneho práva preberá ustanovenia článku 9 ods. 1 smernice 2006/112, odkazuje na každú osobu, ktorá nezávisle a na akomkoľvek mieste vykonáva ekonomickú činnosť bez ohľadu na účel alebo výsledok tejto činnosti, a že za „ekonomickú činnosť“ sa musí považovať akákoľvek činnosť výrobcov, obchodníkov alebo osôb poskytujúcich služby, vrátane okrem iného využívania hmotného alebo nehmotného majetku na účely získania príjmu na pokračujúcom základe.

               35

               Ďalej bod 3 ods. 2 nariadenia č. 44/2004, ktorým sa schvaľujú podrobné pravidlá uplatňovania daňového zákonníka, spresňuje, že v zmysle článku 127 ods. 2 daňového zákonníka sa dosiahnutie príjmu fyzickými osobami pri predaji nehnuteľností určených na bývanie v ich osobnom vlastníctve alebo iného majetku, ktorý tieto osoby používali na osobné účely, nepovažuje za ekonomickú činnosť, okrem prípadov, ak sa zistí, že predmetná činnosť sa vykonáva na účely získania príjmu na pokračujúcom základe.

               36

               Napokon článok 141 daňového zákonníka v znení účinnom v rokoch 2008 a 2009 stanovoval, že oslobodenie od DPH uplatňované na dodanie stavieb alebo ich častí a pozemkov, na ktorých stoja, sa nevzťahuje na dodanie nových stavieb, ich častí alebo stavebných pozemkov, čo navyše zodpovedá zásadám upravujúcim DPH v práve Únie.

               37

               Nemožno preto rozumne tvrdiť, že takéto ustanovenia vnútroštátneho práva dostatočne jasne a presne nestanovujú, že dodanie stavieb alebo častí stavieb a pozemku, na ktorom stoja, môže v určitých prípadoch podliehať DPH.

               38

               Za týchto podmienok nemôžu pán Salomie a pán Oltean na podporu ich tvrdenia, že uplatniteľný vnútroštátny právny rámec nebol v čase skutkových okolností vo veci samej dostatočne jasný, platne odkazovať na to, že relevantná judikatúra Súdneho dvora v danej oblasti a šiesta smernica 77/388, ktorá navyše už od pristúpenia Rumunska k Únii 1. januára 2007 nebola účinná, neboli uverejnené v rumunskom jazyku.

               39

               Okolnosti veci samej preto nemožno porovnávať s okolnosťami veci, ktorá viedla k rozsudku Skoma‑Lux (C‑161/06, EU:C:2007:773), v rámci ktorého Súdny dvor spresnil, že nariadenie Únie neuverejnené v jazyku členského štátu nie je účinné voči jednotlivcom v tomto štáte.

               40

               Je pravda, že zo zásady právnej istoty vyplýva aj to, že daňová situácia zdaniteľnej osoby nemôže byť donekonečna spochybniteľná (pozri v tomto zmysle rozsudok Fatorie, C‑424/12, EU:C:2014:50, bod 46).

               41

               Súdny dvor však už rozhodol, že zásada právnej istoty nebráni praxi vnútroštátnych daňových orgánov, spočívajúcej v tom, že v rámci prekluzívnej lehoty odvolajú rozhodnutie, ktorým uznali zdaniteľnej osobe právo na odpočet DPH, pričom od nej v nadväznosti na novú kontrolu žiadajú túto daň zvýšenú o úroky z omeškania (pozri v tomto zmysle rozsudok Fatorie, C‑424/12, EU:C:2014:50, bod 51).

               42

               Samotná okolnosť, že daňový orgán v premlčacej lehote prehodnotí danú transakciu ako ekonomickú činnosť podliehajúcu DPH, nemôže preto sama osebe, bez iných okolností, túto zásadu porušiť.

               43

               V dôsledku toho nemožno platne tvrdiť, že zásada právnej istoty bráni tomu, aby za okolností, ako sú tie, ktoré sa týkajú veci samej, daňový orgán v nadväznosti na daňovú kontrolu usúdil, že transakcie týkajúce sa nehnuteľností, o ktoré ide v tejto veci, mali podliehať DPH.

               44

               V druhom rade, pokiaľ ide o zásadu ochrany legitímnej dôvery, právo odvolávať sa na túto zásadu sa vzťahuje na každú osobu podliehajúcu súdnej právomoci, u ktorej správny orgán vyvolal odôvodnené očakávania z dôvodu presných ubezpečení, ktoré jej poskytol (pozri v tomto zmysle rozsudok Europäisch‑Iranische Handelsbank/Rada, C‑585/13 P, EU:C:2015:145, bod 95).

               45

               V tejto súvislosti treba preveriť, či akty správneho orgánu vyvolali v mysli pozorného a obozretného hospodárskeho subjektu odôvodnenú dôveru, a ak to tak je, preukázať legitímnosť tejto dôvery (pozri v tomto zmysle rozsudok Elmeka, C‑181/04 až C‑183/04, EU:C:2006:563, bod 32 a citovanú judikatúru).

               46

               Nezdá sa však, že by správna prax vnútroštátnych daňových orgánov, tak ako je opísaná v rozhodnutí vnútroštátneho súdu, mohla preukázať, že vo veci samej sú tieto podmienky splnené.

               47

               Predovšetkým, hoci rumunská vláda to na pojednávaní poprela, skutočnosť, že vnútroštátne daňové orgány až do roku 2010 systematicky neuplatňovali DPH na transakcie týkajúce sa nehnuteľností, ako sú tie, o ktoré ide vo veci samej, nemôže a priori, s výnimkou skutočne osobitných okolností, postačovať na to, aby v mysli bežne pozorného a obozretného hospodárskeho subjektu vyvolala primeranú dôveru v neuplatnenie tejto dane na takéto transakcie, a to nielen vzhľadom na jasnosť a predvídateľnosť uplatniteľného vnútroštátneho práva, ale aj na skutočnosť, že sa zdá, že v tomto prípade ide o odborníkov z odvetvia nehnuteľností.

               48

               Takáto prax je totiž síce poľutovaniahodná, ale a priori nemôže byť spôsobilá poskytnúť dotknutým zdaniteľným osobám presné ubezpečenia o neuplatnení DPH na transakcie týkajúce sa nehnuteľností, o aké ide vo veci samej.

               49

               Treba dodať, že vzhľadom na rozmer transakcie týkajúcej sa nehnuteľností, o ktorú ide vo veci samej, spočívajúcej vo výstavbe a predaji štyroch nehnuteľností spolu s viac ako 130 bytmi, nemohol pozorný a obozretný hospodársky subjekt rozumne prísť k záveru, že takáto transakcia nepodlieha DPH, pokiaľ nedostal alebo sa aspoň nepokúšal získať výslovné ubezpečenia v tomto zmysle na príslušných vnútroštátnych daňových orgánoch.

               50

               Pokiaľ ide v treťom a poslednom rade o súlad úrokov z omeškania, ktoré v tomto prípade uplatnil daňový orgán, s právom Únie, treba pripomenúť, že pokiaľ neexistuje zosúladenie právnych predpisov Únie v oblasti sankcií uplatniteľných v prípade nedodržania podmienok stanovených systémom zavedeným týmito právnymi predpismi, členským štátom zostáva právomoc zvoliť si sankcie, ktoré sú podľa nich vhodné. Pri výkone svojich právomocí sú však povinné dodržiavať právo Únie a jeho všeobecné zásady, a teda aj zásadu proporcionality (pozri rozsudok Fatorie, C‑424/12, EU:C:2014:50, bod 50 a citovanú judikatúru).

               51

               Členské štáty teda síce môžu s cieľom zabezpečiť riadny výber dane a predchádzať daňovým podvodom platne stanoviť vo svojich príslušných vnútroštátnych právnych predpisoch primerané sankcie na účely trestného postihu nedodržania povinnosti zapísať sa do registra zdaniteľných osôb na účely DPH, takéto sankcie však nesmú presiahnuť rámec toho, čo je potrebné na dosiahnutie týchto cieľov. Prináleží vnútroštátnemu súdu preveriť, či výška sankcie nepresahuje rámec toho, čo je potrebné na dosiahnutie cieľov spočívajúcich v zabezpečení presného vybratia dane a zabránení daňovým podvodom vzhľadom na okolnosti prejednávanej veci a najmä na konkrétnu sumu, ktorá bola uložená, a na prípadnú existenciu daňového podvodu alebo obchádzania uplatniteľnej právnej úpravy zo strany zdaniteľnej osoby, ktorej bola uložená sankcia za to, že sa nezaregistrovala (pozri v tomto zmysle rozsudok Rēdlihs, C‑263/11, EU:C:2012:497, body 45, 46 a 54).

               52

               Rovnaké zásady platia pre úroky z omeškania, ktoré, pokiaľ majú povahu daňových sankcií, čo preveriť prináleží vnútroštátnemu súdu, nesmú byť nadmerné vo vzťahu k závažnosti, s akou zdaniteľná osoba porušila svoje povinnosti.

               53

               Preto treba na dve prvé otázky odpovedať, že zásada právnej istoty a zásada ochrany legitímnej dôvery za okolností, o aké ide v spore vo veci samej, nebránia tomu, aby vnútroštátny daňový orgán v nadväznosti na daňovú kontrolu rozhodol uplatniť DPH na určité transakcie a uložil zaplatenie úrokov z omeškania, pod podmienkou, že toto rozhodnutie sa zakladá na jasných a presných pravidlách a prax tohto orgánu nebola spôsobilá vyvolať v mysli pozorného a obozretného hospodárskeho subjektu primeranú dôveru v neuplatnenie tejto dane na takéto transakcie, čo prináleží preveriť vnútroštátnemu súdu. Úroky z omeškania uplatnené za takýchto okolností musia dodržiavať zásadu proporcionality.

         O tretej a štvrtej otázke

               54

               Svojou treťou a štvrtou otázku, ktoré je vhodné skúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či smernica 2006/112 bráni vnútroštátnej právnej úprave, na základe ktorej sa právo na odpočet DPH splatnej alebo zaplatenej na vstupe z tovarov a služieb použitých v rámci zdaniteľných transakcií zamietne zdaniteľnej osobe, ktorá naopak musí zaplatiť daň, ktorú mala vybrať, výlučne z dôvodu, že v čase vykonania týchto transakcií nebola zaregistrovaná na účely DPH, a to až dovtedy, kým nebude riadne zaregistrovaná na účely DPH a nebude predložené vyúčtovanie splatnej dane.

               55

               Článok 167 a nasledujúce články smernice 2006/112 spresňujú vznik a rozsah práva na odpočet. Treba najmä pripomenúť, že na základe článku 167 tejto smernice uvedené právo vzniká v čase, keď sa odpočítateľná daň stane vymáhateľnou.

               56

               Podľa ustálenej judikatúry predstavuje právo na odpočet základnú zásadu spoločného systému DPH, v zásade nemôže byť obmedzené a uplatňuje sa okamžite na všetky dane zaťažujúce transakcie uskutočnené na vstupe (pozri v tomto zmysle najmä rozsudky Gabalfrisa a i., C‑110/98 až C‑147/98, EU:C:2000:145, bod 43, ako aj Idexx Laboratories Italia, C‑590/13, EU:C:2014:2429, body 30 a 31).

               57

               Cieľom tohto systému je úplne odľahčiť podnikateľa od bremena DPH splatnej alebo zaplatenej v rámci všetkých jeho ekonomických činností. Spoločný systém DPH v dôsledku toho zabezpečuje úplnú neutralitu, pokiaľ ide o daňové zaťaženie všetkých ekonomických činností bez ohľadu na ich ciele alebo výsledky, pod podmienkou, že tieto činnosti samy podliehajú DPH (pozri v tomto zmysle rozsudky Gabalfrisa a i., C‑110/98 až C‑147/98, EU:C:2000:145, bod 44, ako aj Idexx Laboratories Italia, C‑590/13, EU:C:2014:2429, bod 32).

               58

               Ďalej už Súdny dvor rozhodol, že základná zásada neutrality DPH vyžaduje, aby bol priznaný jej odpočet na vstupe, ak sú splnené hmotnoprávne požiadavky, hoci mohli zdaniteľné osoby opomenúť určité formálne požiadavky (pozri v tomto zmysle rozsudky Ecotrade, C‑95/07 a C‑96/07, EU:C:2008:267, bod 63; Uszodaépítő, C‑392/09, EU:C:2010:569, bod 39; Nidera Handelscompagnie, C‑385/09, EU:C:2010:627, body 42 a 43, ako aj Idexx Laboratories Italia, C‑590/13, EU:C:2014:2429, bod 38).

               59

               Pokiaľ má teda daňový orgán k dispozícii údaje potrebné na stanovenie, že hmotnoprávne požiadavky sú splnené, nemôže v súvislosti s právom zdaniteľnej osoby na odpočet tejto dane ukladať dodatočné podmienky, ktorých dôsledkom by mohlo byť také zníženie výkonu tohto práva, až by bol neúčinný (pozri rozsudok Idexx Laboratories Italia, C‑590/13, EU:C:2014:2429, bod 40).

               60

               Registrácia na účely DPH upravená v článku 214 smernice 2006/112, ako aj povinnosť zdaniteľnej osoby oznámiť začatie, zmenu a ukončenie jej činností upravená v článku 213 tejto smernice predstavujú len formálne požiadavky na účely kontroly, ktoré nesmú spochybniť najmä právo na odpočet DPH, pokiaľ sú splnené hmotnoprávne podmienky vzniku tohto práva (pozri v tomto zmysle najmä rozsudky Nidera Handelscompagnie, C‑385/09, EU:C:2010:627, bod 50; Tóth, C‑324/11, EU:C:2012:549, bod 32, a Ablessio, C‑527/11, EU:C:2013:168, bod 32).

               61

               Z toho najmä vyplýva, že zdaniteľnej osobe na účely DPH nemožno brániť vo výkone jej práva na odpočet z dôvodu, že pred použitím tovaru nadobudnutého v rámci jej zdaniteľnej činnosti nebola zaregistrovaná na účely DPH (pozri v tomto zmysle najmä rozsudky Nidera Handelscompagnie, C‑385/09, EU:C:2010:627, bod 51).

               62

               Okrem toho opatrenia, ktoré majú členské štáty možnosť prijať na základe článku 273 smernice 2006/112 s cieľom zabezpečiť riadny výber dane a predchádzať daňovým podvodom, nesmú zachádzať nad rámec toho, čo je potrebné na dosiahnutie takýchto cieľov, ani spochybňovať neutralitu DPH (pozri v tomto zmysle najmä rozsudky Gabalfrisa a i., C‑110/98 až C‑147/98, EU:C:2000:145, bod 52; Collée, C‑146/05, EU:C:2007:549, bod 26; Nidera Handelscompagnie, C‑385/09, EU:C:2010:627, bod 49, ako aj Idexx Laboratories Italia, C‑590/13, EU:C:2014, 2429, body 36 a 37).

               63

               Sankcionovanie nedodržania povinností zdaniteľnej osoby týkajúcich sa účtovania a oznámenia odmietnutím práva na odpočet tak jasne zachádza nad rámec toho, čo je potrebné na dosiahnutie cieľa zabezpečiť správne uplatnenie týchto povinností, keďže právo Únie nebráni členským štátom uložiť v prípade potreby pokutu alebo peňažnú sankciu primeranú závažnosti porušenia. Takáto prax zachádza aj nad rámec toho, čo je potrebné na zabezpečenie riadneho výberu DPH a predchádzania daňovým podvodom v zmysle článku 273 smernice 2006/112, keďže môže viesť dokonca aj k strate práva na odpočet, pokiaľ k oprave daňového priznania daňovým orgánom dôjde až po uplynutí prekluzívnej lehoty, ktorú má k dispozícii zdaniteľná osoba na účely odpočtu (pozri analogicky rozsudok Ecotrade, C‑95/07 a C‑96/07, EU:C:2008:267, body 67 a 68).

               64

               V tejto veci zo spisu predloženého Súdnemu dvoru vyplýva, že hmotnoprávne požiadavky týkajúce sa práva na odpočet na vstupe sú splnené, a že žalobcovia vo veci samej boli pri daňovej kontrole považovaní za zdaniteľné osoby. Za týchto podmienok odklad výkonu práva na odpočet DPH až dovtedy, kým tieto zdaniteľné osoby predloženia prvé vyúčtovanie tejto dane, a to len z dôvodu, že v čase, keď uskutočnili transakcie podliehajúce DPH, neboli zaregistrované na účely DPH, pričom tieto osoby musia okrem iného zaplatiť s tým súvisiacu daň, zachádza nad rámec toho, čo je potrebné na zabezpečenie riadneho výberu DPH a predchádzania daňovým podvodom.

               65

               Z toho vyplýva, že na tretiu a štvrtú otázku treba odpovedať, že smernica 2006/112 za okolností, o aké ide vo veci samej, bráni vnútroštátnej právnej úprave, na základe ktorej sa právo na odpočet DPH splatnej alebo zaplatenej na vstupe z tovarov a služieb použitých v rámci zdaniteľných transakcií zamietne zdaniteľnej osobe, ktorá naopak musí zaplatiť daň, ktorú mala vybrať, výlučne z dôvodu, že v čase vykonania týchto transakcií nebola zaregistrovaná na účely DPH, a to až dovtedy, kým nebude riadne zaregistrovaná na účely DPH a nebude predložené vyúčtovanie splatnej dane.

         O trovách

               66

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (siedma komora) rozhodol takto:

                           1.

                           Zásada právnej istoty a zásada ochrany legitímnej dôvery za okolností, o aké ide v spore vo veci samej, nebránia tomu, aby vnútroštátny daňový orgán v nadväznosti na daňovú kontrolu rozhodol uplatniť daň z pridanej hodnoty na určité transakcie a uložil zaplatenie úrokov z omeškania, pod podmienkou, že toto rozhodnutie sa zakladá na jasných a presných pravidlách a prax tohto orgánu nebola spôsobilá vyvolať v mysli pozorného a obozretného hospodárskeho subjektu primeranú dôveru v neuplatnenie tejto dane na takéto transakcie, čo prináleží vnútroštátnemu súdu preveriť. Úroky z omeškania uplatnené za takýchto okolností musia dodržiavať zásadu proporcionality.

                           2.

                           Smernica Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty za okolností, o aké ide vo veci samej, bráni vnútroštátnej právnej úprave, na základe ktorej sa právo na odpočet dane z pridanej hodnoty splatnej alebo zaplatenej na vstupe z tovarov a služieb použitých v rámci zdaniteľných transakcií zamietne zdaniteľnej osobe, ktorá naopak musí zaplatiť daň, ktorú mala vybrať, výlučne z dôvodu, že v čase vykonania týchto transakcií nebola zaregistrovaná na účely dane z pridanej hodnoty, a to až dovtedy, kým nebude riadne zaregistrovaná na účely dane z pridanej hodnoty a nebude predložené vyúčtovanie splatnej dane.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: rumunčina.