title: Rozsudok Súdneho dvora (ôsma komora) z 30. apríla 2015.#SMK kft proti Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Adó Főigazgatósága a Nemzeti Adó- és Vámhivatal.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Gyulai Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Spoločný systém dane z pridanej hodnoty – Smernica 2006/112/ES – Článok 52 písm. c) a článok 55 – Určenie miesta poskytovania služieb – Príjemca služby identifikovaný pre daň z pridanej hodnoty vo viacerých členských štátoch – Odoslanie alebo preprava z členského štátu, v ktorom sa služba fyzicky vykonala.#Vec C-97/14.

text:
               Účastníci konania
               Odôvodnenie
               Výrok

            Účastníci konania
            Vo veci C‑97/14,
            ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Gyulai Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) zo 17. februára 2014 a doručený Súdnemu dvoru 3. marca 2014, ktorý súvisí s konaním:
            SMK kft
            proti
            Nemzeti Adó‑ és Vámhivatal Dél‑alföldi Regionális Adó Főigazgatósága,
            Nemzeti Adó‑ és Vámhivatal,
            SÚDNY DVOR (ôsma komora),
            v zložení: predseda ôsmej komory A. Ó Caoimh, sudcovia C. Toader a E. Jarašiūnas (spravodajca),
            generálna advokátka: J. Kokott,
            tajomník: A. Calot Escobar,
            so zreteľom na písomnú časť konania,
            so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
            – maďarská vláda, v zastúpení: G. Koós a Z. Fehér, splnomocnení zástupcovia,
            – grécka vláda, v zastúpení: K. Paraskevopoulou a I. Kotsoni, splnomocnené zástupkyne,
            – Európska komisia, v zastúpení: V. Bottka a L. Lozano Palacios, splnomocnení zástupcovia,
            so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálnej advokátky, že vec bude prejednaná bez jej návrhov,
            vyhlásil tento
            Rozsudok

            Odôvodnenie
            1. Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 52 písm. c) a článku 55 smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty (Ú. v. EÚ L 347, s. 1, ďalej len „smernica o DPH“).
            2. Tento návrh bol predložený v rámci sporu medzi SMK kft, spoločnosťou so sídlom v Maďarsku, na jednej strane a Nemzeti Adó‑ és Vámhivatal Dél‑alföldi Regionális Adó Főigazgatósága (Daňové riaditeľstvo regiónu Dél‑alföld, ktoré patrí pod Národnú finančnú a colnú správu, ďalej len „Főigazgatóság“) a Nemzeti Adó‑ és Vámhivatal (Národná finančná a colná správa, ďalej len „NAV“) na druhej strane, týkajúcom sa rozhodnutia, ktorým sa spoločnosti SMK kft uložila povinnosť zaplatiť daň z pridanej hodnoty (ďalej len „DPH“) za roky 2007 až 2009 a za obdobie od januára do marca 2010.
            Právny rámec
            Právo Únie
            3. Časť sporu vo veci samej sa síce týka obdobia od januára do marca 2010, na ktoré sa vzťahuje smernica o DPH, zmenená a doplnená smernicou Rady 2008/8/ES z 12. februára 2008 (Ú. v. EÚ L 44, s. 11), ale z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že vnútroštátny súd sa pýta len na výklad článku 52 písm. c) a článku 55 smernice o DPH v znení platnom do 1. januára 2010, teda v znení, ktoré predchádza zmenám, ktoré priniesla smernica 2008/8.
            4. Podľa článku 52 smernice o DPH, ktorý sa nachádza v hlave V týkajúcej sa miesta zdaniteľných transakcií:
            „Miestom poskytovania nižšie uvedených služieb je miesto, kde sa tieto služby fyzicky vykonávajú:
            …
            c) oceňovanie hmotného hnuteľného majetku alebo práce na hmotnom hnuteľnom majetku.“
            5. Článok 55 tejto smernice znie takto:
            „Odchylne od článku 52 písm. c) sa za miesto poskytovania služieb, ktorých predmetom je oceňovanie hmotného hnuteľného majetku alebo práce na hmotnom hnuteľnom majetku, ktoré sú poskytované odberateľom identifikovaným pre DPH v inom členskom štáte ako v štáte, na území ktorého sa tieto služby skutočne vykonávajú, považuje miesto na území členského štátu, ktorý pridelil odberateľovi identifikačné číslo pre DPH, pod ktorým mu boli služby poskytnuté.
            Odchýlka uvedená v prvom pododseku sa uplatňuje len v prípade, ak je tovar odosielaný alebo prepravovaný z členského štátu, kde sa služby fyzicky vykonali.“
            Maďarské právo
            6. § 15 ods. 4 zákona č. LXXIV z roku 1992 o dani z pridanej hodnoty (az általános forgalmi adóról szóló 1992. évi LXXIV. törvény) platného v roku 2007 (ďalej len „zákon o DPH“) stanovoval:
            „Za miesto výkonu sa považuje miesto, v ktorom fyzicky dochádza k poskytnutiu [nasledujúcej] služby:
            …
            c) spočívajúcej v montáži, oprave, údržbe, úprave, zmene alebo dokončení tovaru (s výnimkou nehnuteľností).
            …“
            7. Podľa ustanovenia § 15/A ods. 12 až 14 toho istého zákona:
            „12. Ak je odberateľ služieb uvedených v § 15 ods. 4 písm. c) a d) zdaniteľnou osobou zaregistrovanou v inom členskom štáte ako v tom, ktorý zodpovedá miestu fyzického poskytnutia služieb, za miesto výkonu sa považuje územie členského štátu, v ktorom je objednávateľ služieb zaregistrovaný ako zdaniteľná osoba.
            13. Odsek 12 sa nepoužije, ak sa tovar neprepraví z členského štátu, v ktorom sa služba skutočne poskytla.
            14. Ak je miesto výkonu určené územím členského štátu, v ktorom je osoba alebo organizácia, ktorá vo vlastnom mene prijíma služby uvedené v tomto paragrafe, zaregistrovaná ako zdaniteľná osoba a ak je objednávajúca osoba alebo organizácia zároveň zaregistrovaná ako zdaniteľná osoba vo viacerých členských štátoch, za miesto výkonu sa považuje členský štát, v ktorom daňový orgán pridelil daňové identifikačné číslo osobe alebo organizácii prijímajúcej službu definovanú v zmysle tohto paragrafu. Zdaniteľná osoba je povinná prijať túto službu pod daňovým identifikačným číslom prideleným členským štátom, v ktorom vykonáva činnosť, v dôsledku ktorej podlieha dani a na ktorú jej bola poskytnutá služba.“
            8. § 42 ods. 1 zákona č. CXXVII z roku 2007 o dani z pridanej hodnoty, platného od 1. januára 2008, (ďalej len „nový zákon o DPH“) stanovuje:
            „V prípade poskytnutia nasledujúcich služieb je miestom výkonu miesto, kde sa fyzicky vykonáva služba:
            …
            d) práce uskutočnené na tovare (s výnimkou nehnuteľností).“
            9. Podľa ustanovenia článku § 45 ods. 1 a 2 nového zákona o DPH:
            „1. Bez toho, aby bol dotknutý § 42, ak je odberateľ služieb v zmysle § 42 ods. 1 písm. c) a d) zdaniteľnou osobou zaregistrovanou v inom členskom štáte Spoločenstva ako v tom, v ktorom boli uvedené služby skutočne poskytnuté, miestom výkonu plnenia je členský štát Spoločenstva, v ktorom je odberateľ v tejto súvislosti zaregistrovaný ako zdaniteľná osoba.
            2. Odsek 1 sa použije, ak sa tovar, ktorý je predmetom služby v zmysle § 42 ods. 1 písm. c) a d), odošle alebo prepraví z členského štátu Spoločenstva, na území ktorého boli služby, na ktoré sa vzťahuje § 42 ods. 1 písm. c) a d), skutočne vykonané.“
            Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
            10. Ako vyplýva z návrhu na začatie prejudiciálneho konania, SMK kft, členka skupiny spoločností SMK, je zdaniteľnou osobou pre DPH v Maďarsku, kde má z tohto dôvodu pridelené daňové identifikačné číslo. Do tejto skupiny patrí aj SMK UK Ltd, spoločnosť so sídlom v Spojenom kráľovstve, ktorá bola do 30. júla 2007 zaregistrovaná ako zdaniteľná osoba v Spojenom kráľovstve aj v Maďarsku a mala pridelené britské aj maďarské daňové identifikačné číslo pre DPH. SMK Europe NV (ďalej len „SMK Europe“), so sídlom v Belgicku, je zaregistrovaná v Maďarsku pre DPH, je takisto členom tejto skupiny a je poverená uvádzaním výrobkov skupiny na trh v Európe.
            11. Od marca 2002 SMK kft poskytovala v Maďarsku subdodávateľské služby podľa pokynov a na účet spoločnosti SMK UK Ltd. SMK UK Ltd nakupovala materiál a súčiastky potrebné na montáž hotových výrobkov, konkrétne diaľkových ovládačov, ktoré boli súčasťou elektronických prístrojov. Stroje, zariadenia a výrobné nástroje boli vo vlastníctve spoločnosti SMK UK Ltd. SMK kft nemala vlastné zásoby surovín ani hotových výrobkov a vykonávala len montáž týchto diaľkových ovládačov.
            12. Po montáži hotové výrobky zostávali v priestoroch spoločnosti SMK kft, zatiaľ čo objednávateľka služieb, SMK UK Ltd, predávala tieto výrobky spoločnosti SMK Europe, ktorá ich ďalej predávala odberateľom usadeným v niektorom inom členskom štáte alebo v niektorom treťom štáte. SMK UK Ltd poverila SMK kft prepravou týchto výrobkov týmto odberateľom. SMK UK Ltd vystavovala pri tomto predaji faktúry, ktoré predstavovali prepravné doklady, na meno odberateľa týchto hotových výrobkov, teda SMK Europe, ale tieto výrobky sa expedovali priamo konečným odberateľom v Európskej únii alebo v tretích štátoch, ktorým SMK Europe tieto výrobky ďalej predávala. Hotové výrobky v každom prípade opustili územie Maďarska a na územie Spojeného kráľovstva sa nikdy nedostali.
            13. SMK kft fakturovala výrobnú cenu hotových výrobkov za poskytnuté služby spoločnosti SMK UK Ltd bez dane s označením „mimo územnú pôsobnosť DPH“. Na faktúre uvádzala britské daňové identifikačné číslo pre DPH patriace spoločnosti SMK UK Ltd.
            14. Oddelenie kontroly zdaniteľných osôb Daňového riaditeľstva v Békés patriace pod Národnú finančnú a colnú správu (ďalej len „prvostupňový daňový orgán“) vykonalo kontrolu daňových priznaní týkajúcich sa DPH spoločnosti SMK kft za obdobie od 1. januára do 31. decembra 2007.
            15. Na základe tejto kontroly prvostupňový daňový orgán konštatoval, že miesto poskytovania dotknutých subdodávateľských služieb bolo miestom fyzického výkonu týchto plnení, teda Maďarsko. Konkrétne zastával názor, že SMK kft nepreukázala, že hotové výrobky boli odoslané z Maďarska, a preto nebolo možné považovať Spojené kráľovstvo za miesto poskytnutia služieb. Tento orgán preto konštatoval existenciu daňového dlhu vo výške 27 712 000 maďarských forintov (HUF) a vyzval SMK kft, aby ho zaplatila.
            16. SMK kft napadla rozhodnutie prvostupňového daňového orgánu pred Főigazgatóság a v tejto súvislosti tvrdila, že boli splnené podmienky § 15/A ods. 12 a 13 zákona o DPH, takže subdodávateľské služby dotknuté vo veci samej sa mohli fakturovať bez DPH ako právne plnenia uskutočnené mimo územnú pôsobnosť tohto zákona. Tvrdila, že neexistovala povinnosť prepraviť hotové výrobky do členského štátu príjemcu služieb.
            17. Rozhodnutím z 10. decembra 2012 Főigazgatóság, ktorý rozhodoval ako druhostupňový daňový orgán, potvrdil rozhodnutie prvostupňového daňového orgánu. Konštatoval, že SMK UK Ltd predávala hotové výrobky spoločnosti SMK Europe pred ich prevozom, keď sa ešte nachádzali na maďarskom území. Podľa jeho názoru bola za týchto podmienok preprava týchto výrobkov dôsledkom ich predaja, a nie dôsledkom poskytnutia subdodávateľských služieb.
            18. Prvostupňový daňový orgán vykonal aj kontrolu daňových priznaní týkajúcich sa DPH a dane z príjmov právnických osôb za roky 2008 a 2009, ako aj za obdobie od januára do marca 2010. Aj za toto obdobie SMK kft poskytovala na účet spoločnosti SMK UK Ltd, subdodávateľské služby, za ktoré si neúčtovala DPH.
            19. Po preskúmaní tejto kontroly generálny riaditeľ Főigazgatóság konštatoval na ťarchu spoločnosti SMK kft daňový dlh vo výške 107 616 000 HUF a uložil jej daňovú pokutu vo výške 21 523 000 HUF, ako aj povinnosť zaplatiť úroky z omeškania vo výške 38 208 000 HUF. Zastával názor, že na základe uplatňovania § 42 ods. 1 písm. b) až d) a § 45 nového zákona o DPH sa miesto výkonu subdodávateľských služieb, ktoré táto spoločnosť uskutočnila počas uvedeného obdobia, nachádzalo v Maďarsku.
            20. SMK kft napadla toto rozhodnutie prvostupňového daňového orgánu pred NAV, ktorý svojím rozhodnutím z 8. januára 2013 potvrdil uvedené rozhodnutie a rozhodol, že miesto výkonu subdodávateľských služieb sa nachádzalo v Maďarsku.
            21. SMK kft podala proti rozhodnutiu Főigazgatóság z 10. decembra 2012 a rozhodnutiu NAV z 8. januára 2013 správnu žalobu na vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie tohto konania. Po prvé, pokiaľ ide o rozhodnutie Főigazgatóság, SMK kft okrem iného tvrdí, že na účely určenia miesta výkonu služieb, ktorých predmetom sú práce na tovaroch, článok 55 smernice o DPH nevyžaduje, aby sa tieto tovary dodali do členského štátu príjemcu služby. Stačí podľa nej, aby sa previezli alebo odoslali z členského štátu, kde sa ukončila ich výroba.
            22. SMK kft zdôrazňuje, že po poskytnutí služieb, ktoré vykonala, sa hotové výrobky predali odberateľom so sídlom v inom štáte ako Maďarsko, a tým opustili jeho územie. Skutočnosť, že príjemca služieb, konkrétne SMK UK Ltd, bol tiež zaregistrovaný v Maďarsku pre DPH v roku 2007, neznamená, že služby prijal pod maďarským identifikačným číslom, pretože jeho hlavná podnikateľská činnosť bola naviazaná na prevádzkareň v inom členskom štáte. SMK kft zastáva názor, že § 15/A ods. 14 zákona o DPH je v rozpore so smernicou o DPH.
            23. Főigazgatóság tvrdí, že SMK kft mala zahrnúť poskytovanie služieb pod maďarské identifikačné číslo pre DPH pridelené spoločnosti SMK UK Ltd, pretože predaj hotových výrobkov, ktoré pochádzali z prác uskutočnených spoločnosťou SMK kft, sa uskutočnil v Maďarsku. Z toho podľa nej vyplýva, že za miesto poskytnutia služieb sa malo považovať územie tohto členského štátu, a tieto plnenia preto patrili pod územnú pôsobnosť zákona o DPH. Preprava hotových výrobkov nemá podľa tohto orgánu vplyv na skutočnosť, že keď bolo poskytnutie služieb vykonané, SMK kft bola povinná platiť DPH.
            24. Po druhé, pokiaľ ide o rozhodnutie NAV z 8. januára 2013, SMK kft zastáva názor, že povinnosť odviesť DPH možno odvodiť zo smernice o DPH len na základe výkladu, ktorý by bol v rozpore s touto smernicou. Tvrdí, že je na príjemcovi služieb, aby rozhodol, kto bude mať daňovú povinnosť. Zamietavé rozhodnutie týkajúce sa oslobodenia dotknutých služieb od dane tak porušuje zásady teritoriality a neutrality DPH.
            25. NAV tvrdí, že na uplatnenie výnimky uvedenej v článku 55 smernice o DPH treba preskúmať, či príjemca subdodávateľských služieb mal alebo mal mať pridelené identifikačné číslo pre DPH v Maďarsku. V tejto súvislosti zdôrazňuje, že hotové výrobky, ktoré montovala SMK kft, sa neodoslali cez iný členský štát na územie, kde má sídlo SMK UK Ltd, ale boli predané ešte na území Maďarska, takže tento členský štát treba považovať za miesto uskutočnenia predaja spoločnosťou SMK UK Ltd.
            26. Za týchto okolností Gyulai Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Správny a pracovný súd v Gyule) rozhodol prerušiť konanie a predložiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
            „1. Možno článok 55 smernice o DPH účinný do 1. januára 2010 vykladať v tom zmysle, že tento článok sa t ýka len tých zdaniteľných osôb, ktoré sú odberateľmi služieb a ktoré nie sú alebo nemusia byť identifikované pre DPH v členskom štáte, na ktorého území sa služby fyzicky vykonávajú?
            2. V prípade kladnej odpovede na prvú otázku, uplatní sa pri určovaní miesta výkonu služieb výlučne článok 52 smernice o DPH?
            3. V prípade zápornej odpovede na prvú otázku, má sa článok 55 smernice o DPH účinný do 1. januára 2010 vykladať v tom zmysle, že ak zdaniteľná osoba, ktorá je odberateľom subdodávateľských služieb, má alebo by mala byť identifikovaná pre DPH vo viacerých členských štátoch, závisí výlučne od rozhodnutia tejto zdaniteľnej osoby, pod ktorým daňovým identifikačným číslom prijme poskytnuté služby (vrátane prípadu, ak sa zdaniteľná osoba, ktorá je odberateľom plnenia, považuje za usadenú v členskom štáte, na ktorého území sa služby fyzicky vykonávajú, ale je identifikovaná pre DPH aj v inom členskom štáte)?
            4. V prípade, že na tretiu otázku sa odpovie tak, že rozhodovacie oprávnenie odberateľa poskytovaných služieb je neobmedzené, má sa článok 55 smernice o DPH vykladať v tom zmysle, že:
            – do 31. decembra 2009 možno vychádzať z toho, že služby boli poskytnuté pod daňovým identifikačným číslom pre DPH uvedeným odberateľom týchto služieb, ak sa tento odberateľ tiež považuje za zdaniteľnú osobu zaregistrovanú (usadenú) v inom členskom štáte a tovar sa odošle alebo prepraví z členského štátu, na území ktorého boli služby fyzicky vykonané?
            – má na určenie miesta výkonu služieb vplyv skutočnosť, že odberateľ služieb je zdaniteľnou osobou usadenou v inom členskom štáte, ktorá dodá hotové výrobky, pričom ich odošle alebo prepraví z členského štátu, na ktorého území boli služby poskytnuté, sprostredkujúcemu kupujúcemu, ktorý tovar ďalej predá v treťom členskom štáte Únie bez toho, aby odberateľ subdodávateľských služieb prepravil tovar späť do svojho zariadenia?
            5. Ak rozhodovacie oprávnenie odberateľa poskytovaných služieb nie je neobmedzené, je pre uplatniteľnosť článku 55 smernice o DPH účinnej do 1. januára 2010 relevantné to:
            – za akých okolností odberateľ určitých prác vykonaných na tovare nadobudne príslušné suroviny a poskytne ich tomu, kto tieto práce uskutoční,
            – z ktorého členského štátu a pod akým daňovým identifikačným číslom uskutoční zdaniteľná osoba, ktorá je odberateľom služieb, dodanie hotových výrobkov, ktoré sú výsledkom uvedených prác,
            – že – tak ako v spore vo veci samej – hotové výrobky, ktoré sú výsledkom uvedených prác, sa viackrát dodajú v rámci reťazca transakcií ešte v krajine, v ktorej sa uskutočňujú práce, a že sa priamo prepravia z tejto krajiny ku konečnému kupujúcemu?“
            O prejudiciálnych otázkach
            27. Na úvod treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry v rámci postupu spolupráce medzi vnútroštátnymi súdmi a Súdnym dvorom, ktorý zaviedol článok 267 ZFEÚ, je úlohou Súdneho dvora, aby vnútroštátnemu súdu poskytol účelnú odpoveď, ktorá mu umožní rozhodnúť predložený spor. Z tohto pohľadu Súdnemu dvoru prislúcha prípadne preformulovať otázky, ktoré sú mu predložené (pozri rozsudok Douane Advies Bureau Rietveld, C‑541/13, EU:C:2014:2270, bod 18 a citovanú judikatúru).
            28. V tejto súvislosti z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že vo veci samej ide o určenie – na účely DPH – miesta poskytnutia subdodávateľských služieb, ktoré vykonala žalobkyňa vo veci samej v Maďarsku podľa pokynov a na účet spoločnosti SMK UK Ltd so sídlom v Spojenom kráľovstve, ktorá je vlastníkom výrobkov, ktorých sa tieto služby týkali. Zo skutočností predložených Súdnemu dvoru tiež vyplýva, že dotknuté služby spočívali v montáži diaľkových ovládačov patriacich spoločnosti SMK UK Ltd, ktorú vykonávala žalobkyňa vo veci samej. Po tejto montáži predmetné hotové výrobky zostali v Maďarsku. SMK UK Ltd ich predala spoločnosti SMK Europe, ktorá ich ďalej predávala odberateľom so sídlom v inom členskom štáte alebo v tretích štátoch. Tieto hotové výrobky tak boli z Maďarska prepravené alebo odoslané až po ich predaji.
            29. Treba tiež uviesť, že vnútroštátny súd rozlišuje obdobie, počas ktorého príjemca služieb bol registrovaný pre DPH v Maďarsku aj v Spojenom kráľovstve, a obdobie, počas ktorého už nemal identifikačné číslo pre DPH v Maďarsku.
            30. Na základe uvedeného treba päť prejudiciálnych otázok, ktoré treba posúdiť spoločne, chápať tak, že sa v podstate týkajú určenia toho, či sa článok 55 smernice o DPH v znení účinnom do 1. januára 2010 má vykladať v tom zmysle, že sa uplatní za okolností, aké existujú vo veci samej, keď bol príjemca služieb identifikovaný pre DPH v členskom štáte, v ktorom sa služby fyzicky vykonali, a v inom členskom štáte a potom výlučne v tomto inom členskom štáte a keď sa hmotný hnuteľný majetok, ktorého sa tieto služby týkali, odoslal alebo prepravil z členského štátu, v ktorom sa tieto služby fyzicky vykonali, nie po vykonaní týchto plnení, ale po konečnom predaji tohto majetku.
            31. Smernica o DPH, ktorá nahradila šiestu smernicu Rady 77/388/EHS zo 17. mája 1977 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu – spoločný systém dane z pridanej hodnoty: jednotný základ jej stanovenia (Ú. v. ES L 145, s. 1; Mim. vyd. 09/001, s. 23, ďalej len „šiesta smernica“), obsahuje hlavu V týkajúcu sa miesta zdaniteľných transakcií. Kapitola 3, ktorá sa nachádza v tejto hlave, je venovaná miestu poskytovania služieb a jej oddiely 1 a 2 stanovujú všeobecné pravidlá na určenie miesta zdanenia týchto služieb, ako aj osobitné pravidlá týkajúce sa poskytovania osobitných služieb. Podobne ako článok 9 ods. 2 a 3 šiestej smernice 77/388, články 44 až 59 smernice o DPH obsahujú osobitné pravidlá na určenie miesta rozhodného pre vznik daňovej povinnosti (pozri rozsudok Welmory, C‑605/12, EU:C:2014:2298, body 37 a 38).
            32. Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora je cieľom týchto ustanovení určujúcich miesto poskytnutia služieb na daňové účely vyhnúť sa na jednej strane konfliktom právomocí, ktoré by mohli viesť k dvojitému zdaneniu, a na druhej strane nezdaneniu príjmov (rozsudok Welmory, C‑605/12, EU:C:2014:2298, bod 42 a citovaná judikatúra).
            33. Ustanovenie, akým je článok 55 smernice o DPH, tak určuje miesto poskytovania služieb rozhodné pre vznik daňovej povinnosti a vymedzuje právomoci členských štátov. Na tento účel má uvedené ustanovenie za cieľ zaviesť primerané rozdelenie pôsobnosti vnútroštátnych právnych úprav v oblasti DPH jednotným určením miesta daňovej povinnosti, pokiaľ ide o poskytnuté služby (pozri v tomto zmysle rozsudok Welmory, C‑605/12, EU:C:2014:2298, body 50 a 51).
            34. Treba pripomenúť, že všeobecné pravidlo na určenie miesta rozhodného pre vznik daňovej povinnosti, pokiaľ ide o poskytnutie služieb, predmetom ktorých sú práce na hmotnom hnuteľnom majetku, je uvedené v článku 52 písm. c) smernice o DPH, podľa ktorého miestom poskytovania týchto služieb je miesto, kde sa tieto služby fyzicky vykonávajú.
            35. Článok 55 odchylne od tohto pravidla uvádza, že sa za miesto poskytovania predmetných služieb, ktoré sú poskytované odberateľom identifikovaným pre DPH v inom členskom štáte ako v štáte, na ktorého území sa tieto služby fyzicky vykonávajú, považuje miesto na území členského štátu, ktorý pridelil odberateľovi identifikačné číslo pre DPH, pod ktorým mu boli služby poskytnuté. Táto odchýlka sa uplatňuje len v prípade, ak je tovar odosielaný alebo prepravovaný z členského štátu, kde sa služby fyzicky vykonali.
            36. Zo znenia článku 55 smernice o DPH teda vyplýva, že výnimka uvedená v tomto ustanovení sa uplatní len v prípade, že sú splnené dve kumulatívne podmienky. Po prvé odberateľ služieb musí byť „identifikovaný pre DPH“ v inom členskom štáte ako v tom, v ktorom sa tieto služby fyzicky vykonali, a po druhé tovar sa musí odoslať alebo prepraviť z členského štátu, kde sa služby fyzicky vykonali.
            37. Vzhľadom na to, že miesto poskytnutia služieb sa musí určiť len na základe samotných skutkových okolností týkajúcich sa dotknutej zdaniteľnej transakcie, druhá podmienka uvedená v článku 55 smernice o DPH na účely uplatnenia výnimky, ktorú stanovuje, sa musí posúdiť len na základe týchto skutkových okolností, a nie na základe prípadných neskorších plnení.
            38. Na to, aby sa mohol uplatniť článok 55 smernice o DPH, tak musí dôjsť k preprave alebo odoslaniu tovaru v rámci plnenia týkajúceho sa prác na tomto tovare, teda pred prípadným uskutočnením iného plnenia týkajúceho sa týchto prác podliehajúceho DPH.
            39. Ako vyplýva zo spisu predloženého Súdnemu dvoru a ako už bolo uvedené v bode 28 tohto rozsudku, v prejednávanej veci hotové výrobky dotknuté vo veci samej zostali v Maďarsku a z tohto členského štátu boli prepravené až po plneniach spočívajúcich v predaji a následnom predaji týchto výrobkov.
            40. Z toho vyplýva, že v rámci poskytovania služieb dotknutého vo veci samej nedošlo k preprave alebo odoslaniu tovaru z členského štátu fyzického výkonu týchto služieb. Podmienka týkajúca sa prepravy alebo odoslania tovaru uvedená v článku 55 smernice o DPH teda nebola splnená. Miesto rozhodné pre vznik daňovej povinnosti, pokiaľ ide o tieto služby, sa preto musí určiť na základe článku 52 písm. c) tejto smernice, podľa ktorého je týmto miestom členský štát, v ktorom sa fyzicky vykonali, teda v prejednávanej veci Maďarsko.
            41. Okrem toho treba konštatovať, že pokiaľ ide o prvú podmienku stanovenú pre uplatnenie článku 55 smernice o DPH, skutočnosť, že počas obdobia poskytovania dotknutých služieb príjemca týchto služieb bol identifikovaný pre DPH tak v Maďarsku, ako aj v Spojenom kráľovstve a následne len v Spojenom kráľovstve, nemá vplyv na riešenie sporu prebiehajúceho pred vnútroštátnym súdom, pretože tovar nebol prepravený ani odoslaný z Maďarska v rámci tohto poskytovania služieb.
            42. Vzhľadom na uvedené skutočnosti treba na prejudiciálne otázky odpovedať tak, že článok 55 smernice o DPH v znení účinnom do 1. januára 2010 sa má vykladať v tom zmysle, že sa neuplatní za okolností, aké existujú vo veci samej, keď bol príjemca služieb identifikovaný pre DPH v členskom štáte, v ktorom sa služby fyzicky vykonali, a v inom členskom štáte a potom výlučne v tomto inom členskom štáte a keď sa hmotný hnuteľný majetok, ktorého sa tieto služby týkali, odoslal alebo prepravil z členského štátu, v ktorom sa tieto služby fyzicky vykonali, nie po vykonaní týchto plnení, ale po konečnom predaji tohto majetku.
            O trovách
            43. Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

            Výrok
            Z týchto dôvodov Súdny dvor (ôsma komora) rozhodol takto:
            Článok 55 smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty v znení účinnom do 1. januára 2010 sa má vykladať v tom zmysle, že sa neuplatní za okolností, aké existujú vo veci samej, keď bol príjemca služieb identifikovaný pre daň z pridanej hodnoty v členskom štáte, v ktorom sa služby fyzicky vykonali, a v inom členskom štáte a potom výlučne v tomto inom členskom štáte a keď sa hmotný hnuteľný majetok, ktorého sa tieto služby týkali, odoslal alebo prepravil z členského štátu, v ktorom sa tieto služby fyzicky vykonali, nie po vykonaní týchto plnení, ale po konečnom predaji tohto majetku.


title: Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 18. júna 2009.#L'Oréal SA, Lancôme parfums et beauté & Cie SNC a Laboratoire Garnier & Cie proti Bellure NV, Malaika Investments Ltd a Starion International Ltd.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) - Spojené kráľovstvo.#Smernica 89/104/EHS - Ochranné známky - Článok 5 ods. 1 a 2 - Použitie v porovnávacej reklame - Právo zakázať toto použitie - Neoprávnene získaný prospech z dobrého mena - Poškodenie funkcií ochrannej známky - Smernica 84/450/EHS - Porovnávacia reklama - Článok 3a ods. 1 písm. g) a h) - Podmienky prípustnosti porovnávacej reklamy - Neoprávnene získaný prospech z dobrého mena ochrannej známky - Predstavovanie tovaru ako imitácie alebo kópie.#Vec C-487/07.

text:
      Vec C‑487/07
      L’Oréal SA a i.
      proti
      Bellure NV a i.
      [návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)]
      „Smernica 89/104/EHS – Ochranné známky – Článok 5 ods. 1 a 2 – Použitie v porovnávacej reklame – Právo zakázať toto použitie – Neoprávnene získaný prospech z dobrého mena – Poškodenie funkcií ochrannej známky – Smernica 84/450/EHS – Porovnávacia reklama – Článok 3a ods. 1 písm. g) a h) – Podmienky prípustnosti porovnávacej reklamy – Neoprávnene získaný prospech z dobrého mena ochrannej známky – Predstavovanie tovaru ako imitácie alebo kópie“
      Abstrakt rozsudku
      1.        Aproximácia právnych predpisov – Ochranné známky – Smernica 89/104 – Ochranná známka, ktorá má dobré meno – Ochrana rozšírená
            na výrobky alebo služby, ktoré nie sú podobné (článok 5 ods. 2 smernice) – Podmienka rozšírenej ochrany
      (Smernica Rady 89/104, článok 5 ods. 2)
      2.        Aproximácia právnych predpisov – Ochranné známky – Smernica 89/104 – Právo majiteľa ochrannej známky namietať proti používaniu
            zhodného alebo podobného označenia treťou osobou na zhodné alebo podobné výrobky alebo služby – Používanie ochrannej známky
            v zmysle článku 5 ods. 1 písm. a) smernice
      [Smernica Rady 84/450, článok 3a ods. 1, a smernica Rady 89/104, článok 5 ods. 1 písm. a)]
      3.        Aproximácia právnych predpisov – Klamlivá a porovnávacia reklama – Smernica 84/450 – Porovnávacia reklama
      [Smernica Rady 84/450, článok 3a ods. 1, písm. g) a h)]
      1.        Článok 5 ods. 2 prvej smernice Rady 89/104 o ochranných známkach sa má vykladať v tom zmysle, že existencia neoprávnene získaného
         prospechu z rozlišovacej spôsobilosti alebo dobrého mena ochrannej známky v zmysle tohto ustanovenia nie je podmienená existenciou
         pravdepodobnosti zámeny ani existenciou nebezpečenstva ujmy na rozlišovacej spôsobilosti alebo ujmy dobrému menu ochrannej
         známky, či všeobecnejšie ujmy spôsobenej jej majiteľovi. Prospech vyplývajúci z použitia treťou osobou označenia podobného
         ochrannej známke s dobrým menom je získaný neoprávnene touto treťou osobou z uvedenej rozlišovacej spôsobilosti alebo dobrého
         mena, keď sa týmto použitím pokúša využiť ochrannú známku s dobrým menom, aby ťažila z jej príťažlivosti, dobrej povesti a prestíže,
         a využíva bez finančnej náhrady obchodné úsilie vyvíjané majiteľom ochrannej známky na vytvorenie a udržiavanie jej obrazu.

      (pozri bod 50, bod 1 výroku)
      2.        Článok 5 ods. 1 písm. a) prvej smernice 89/104 o ochranných známkach sa má vykladať v tom zmysle, že majiteľ zapísanej ochrannej
         známky môže zakázať použitie treťou osobou v porovnávacej reklame, ktorá nespĺňa všetky podmienky prípustnosti uvedené v článku
         3a ods. 1 smernice 84/450 o klamlivej a porovnávacej reklame, zmenenej a doplnenej smernicou 97/55, označenia zhodného s touto
         ochrannou známkou pre tovary alebo služby zhodné s tými, pre ktoré bola uvedená ochranná známka zapísaná, a to aj vtedy, ak
         toto použitie nespôsobuje ujmu základnej funkcii ochrannej známky, ktorou je označovanie pôvodu tovarov alebo služieb, pod
         podmienkou, že uvedené použitie spôsobuje ujmu alebo môže spôsobiť ujmu niektorej z ostatných funkcií ochrannej známky.

      Podľa článku 5 ods. 1 prvej vety smernice 89/104 totiž zapísaná ochranná známka dáva svojmu majiteľovi výlučné práva. Podľa
         článku 5 ods. 1 písm. a) tejto smernice majiteľ bude mať právo zabrániť všetkým tretím stranám, ktoré nemajú jeho súhlas,
         aby v obchodnom styku používali akékoľvek označenie, ktoré je zhodné s ochrannou známkou pre tovary alebo služby, ktoré sú
         zhodné s tými, pre ktoré je ochranná známka zapísaná.

      Výlučné právo upravené v článku 5 ods. 1 písm. a) smernice 89/104 bolo poskytnuté majiteľovi ochrannej známky na účely ochrany
         jeho špecifických záujmov ako majiteľa ochrannej známky, teda zabezpečenia toho, aby táto ochranná známka mohla plniť svoje
         vlastné funkcie, a preto výkon tohto práva musí byť vyhradený pre prípady, v ktorých používanie označenia treťou osobou zasahuje
         alebo je spôsobilé zasahovať do funkcií ochrannej známky. Medzi tieto funkcie patrí nielen základná funkcia ochrannej známky,
         ktorou je zaručiť spotrebiteľom pôvod tovarov alebo služieb, ale takisto jej ostatné funkcie, ako najmä funkcia spočívajúca
         v zaručení kvality týchto tovarov a služieb, alebo komunikačná, investičná či reklamná funkcia.

      (pozri body 57, 58, 65, bod 2 výroku)
      3.        Článok 3a ods. 1 smernice 84/450 o klamlivej a porovnávacej reklame, zmenenej a doplnenej smernicou 97/55, sa má vykladať
         v tom zmysle, že inzerent, ktorý v porovnávacej reklame explicitne či implicitne informuje, že tovar, ktorý uvádza na trh,
         predstavuje imitáciu tovaru označeného všeobecne známou ochrannou známkou, predstavuje „tovary alebo služby ako imitácie alebo
         kópie“ v zmysle tohto článku 3a ods. 1 písm. h).

      Konkrétny cieľ podmienky stanovenej v článku 3a ods. 1 písm. h) smernice 84/450 totiž spočíva v tom, že sa ňou inzerentovi
         zakazuje, aby v porovnávacej reklame uvádzal, že tovary alebo služby, ktoré uvádza na trh, sú imitáciou alebo kópiou tovarov
         alebo služieb označených ochrannou známkou. V tejto súvislosti sú zakázané nielen reklamné oznamy výslovne evokujúce myšlienku
         imitácie alebo kópie, ale aj oznamy, ktoré sú vzhľadom na celkovú prezentáciu a ekonomické súvislosti v danom prípade spôsobilé
         prenášať túto myšlienku na cieľovú verejnosť.

      Otázka, či sa v reklamnom ozname uvádza, že ide o imitáciu tovaru označeného chránenou ochrannou známkou ako celku, alebo
         len o imitáciu jeho určitej základnej vlastnosti, je irelevantná.

      Ak porovnávacia reklama, ktorá predstavuje tovary inzerenta ako imitáciu tovaru označeného ochrannou známkou, je kvalifikovaná
         smernicou 84/450 ako reklama odporujúca korektnej hospodárskej súťaži, a teda ako protiprávna, prospech dosiahnutý inzerentom
         vďaka takejto reklame je výsledkom nekalej hospodárskej súťaže, a teda musí byť považovaný za neoprávnene získaný zo všeobecnej
         známosti tejto ochrannej známky v zmysle uvedeného článku 3a ods. 1 písm. g).

      (pozri body 75, 76, 79, 80, bod 3 výroku)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (prvá komora)
      z 18. júna 2009 (*)

      „Smernica 89/104/EHS – Ochranné známky – Článok 5 ods. 1 a 2 – Použitie v porovnávacej reklame – Právo zakázať toto použitie – Neoprávnene získaný prospech z dobrého mena – Poškodenie funkcií ochrannej známky – Smernica 84/450/EHS – Porovnávacia reklama – Článok 3a ods. 1 písm. g) a h) – Podmienky prípustnosti porovnávacej reklamy – Neoprávnene získaný prospech z dobrého mena ochrannej známky – Predstavovanie tovaru ako imitácie alebo kópie“
      Vo veci C‑487/07,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Court of Appeal (England
         & Wales) (Civil Division) (Spojené kráľovstvo) z 22. októbra 2007 a doručený Súdnemu dvoru 5. novembra 2007, ktorý súvisí
         s konaním:

      L’Oréal SA,
      Lancôme parfums et beauté & Cie SNC,
      Laboratoire Garnier & Cie
      proti
      Bellure NV,
      Malaika Investments Ltd, konajúca pod obchodným menom „Honey pot cosmetic & Perfumery Sales“,

      Starion International Ltd,
      SÚDNY DVOR (prvá komora),
      v zložení: predseda prvej komory P. Jann, sudcovia M. Ilešič (spravodajca), A. Tizzano, A. Borg Barthet a E. Levits,
      generálny advokát: P. Mengozzi,
      tajomník: R. Şereş, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 5. novembra 2008,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        L’Oréal SA, Lancôme parfums et beauté & Cie SNC a Laboratoire Garnier & Cie, v zastúpení: H. Carr, D. Anderson, QC, a J. Reid,
         barrister, ktorých splnomocnil Baker & McKenzie LLP,

      –        Malaika Investments Ltd a Starion International Ltd, v zastúpení: R. Wyand, QC, H. Porter a T. Moody‑Stuart, solicitors,
      –        vláda Spojeného kráľovstva, v zastúpení: T. Harris, neskôr L. Seeboruth, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci S. Malynciz,
         barrister,

      –        francúzska vláda, v zastúpení: G. de Bergues, A.‑L. During a B. Beaupère‑Manokha, splnomocnení zástupcovia,
      –        holandská vláda, v zastúpení: C. Wissels, splnomocnená zástupkyňa,
      –        poľská vláda, v zastúpení: A. Rutkowska a K. Rokicka, splnomocnené zástupkyne,
      –        portugalská vláda, v zastúpení: L. Inez Fernandes a I. Vieira da Silva, splnomocnení zástupcovia,
      –        Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: W. Wils a H. Krämer, splnomocnení zástupcovia,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 10. februára 2009,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 5 ods. 1 a 2 prvej smernice Rady 89/104/EHS z 21. decembra
         1988 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok (Ú. v. ES L 40, 1989, s. 1; Mim. vyd. 17/001,
         s. 92), ako aj článku 3a ods. 1 smernice Rady 84/450/EHS z 10. septembra 1984 o klamlivej a porovnávacej reklame (Ú. v. ES
         L 250, s. 17; Mim. vyd. 15/001, s. 227), zmenenej a doplnenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady 97/55/ES zo 6. októbra
         1997 (Ú. v. ES L 290, s. 18; Mim. vyd. 15/003, s. 365, ďalej len „smernica 84/450“).

      2        Tento návrh bol podaný v rámci žaloby pre porušenie práv z ochranných známok podanej spoločnosťami L’Oréal SA, Lancôme parfums
         et beauté & Cie SNC, ako aj Laboratoire Garnier & Cie (ďalej spolu len „L’Oréal a i.“) proti spoločnostiam Bellure NV (ďalej
         len „Bellure“), Malaika Investments Ltd, konajúcej pod obchodným menom „Honey pot cosmetics & Perfumery Sales“ (ďalej len
         „Malaika“) a Starion International Ltd (ďalej len „Starion“).

       Právny rámec
       Právna úprava Spoločenstva
      3        Smernica 89/104 bola zrušená smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2008/95/ES z 22. októbra 2008 o aproximácii právnych predpisov
         členských štátov v oblasti ochranných známok (Ú. v. EÚ L 299, s. 25; Mim. vyd. 17/001), ktorá nadobudla účinnosť 28. novembra
         2008. Vzhľadom na čas, keď nastali skutkové okolnosti, sa však na spor vo veci samej vzťahuje smernica 89/104.

      4        Desiate odôvodnenie smernice 89/104 znie takto:

      „keďže ochrana poskytnutá zapísanej ochrannej známke, ktorej funkciou je predovšetkým garantovať ochrannú známku ako označenie
         pôvodu, je v prípade zhodnosti známky a označenia tovarov a služieb absolútna; keďže sa táto ochrana použije aj v prípade
         podobnosti medzi známkou a označením tovarov alebo služieb; keďže je nevyhnutné poskytnúť výklad pojmu podobnosti v súvislosti
         s možnosťou [pravdepodobnosťou – neoficiálny preklad] zámeny; keďže pravdepodobnosť zámeny, ktorej upresnenie závisí od mnohých prvkov, predovšetkým od vžitosti ochrannej známky
         na trhu, od asociácie, ktorá môže vzniknúť medzi užívaným označením a zapísanou známkou, od stupňa podobnosti medzi ochrannou
         známkou a označením a nimi označenými tovarmi alebo službami, vytvára špecifickú podmienku pre takúto ochranu; keďže určenie
         spôsobov, ktorými možno určiť pravdepodobnosť zámeny, a najmä určenie toho, na kom leží dôkazné bremeno, je vecou národných
         procesných predpisov, ktorých sa táto smernica nedotýka“.

      5        Článok 5 smernice 89/104 nazvaný „Práva z ochrannej známky“ stanovuje:

      „1.      Zapísaná ochranná známka dáva svojmu majiteľovi výlučné práva. Majiteľ bude mať právo zabrániť všetkým tretím stranám, ktoré
         nemajú jeho súhlas, aby v obchodnom styku používali:

      a)      akékoľvek označenie, ktoré je zhodné s ochrannou známkou pre tovary alebo služby, ktoré sú zhodné s tými, pre ktoré je ochranná
         známka zapísaná;

      b)      akékoľvek označenie, ktoré je zhodné s ochrannou známkou alebo je jej natoľko podobné, a zároveň sú si natoľko podobné príslušné
         tovary alebo služby, že existuje pravdepodobnosť zámeny zo strany verejnosti, vrátane pravdepodobnosti asociácie medzi označením
         a ochrannou známkou.

      2.      Každý členský štát môže tiež stanoviť, že majiteľ bude mať právo zabrániť všetkým tretím stranám, ktoré nemajú jeho súhlas,
         aby používali v obchodnom styku akékoľvek označenie, ktoré je zhodné s ochrannou známkou alebo je jej podobné, pre tovary
         alebo služby, ktoré nie sú podobné tým, pre ktoré je ochranná známka zapísaná, ak má táto ochranná známka v členskom štáte
         dobré meno a ak by používanie označenia bez náležitého dôvodu znamenalo, že by nečestne ťažilo [neoprávnene získavalo prospech
         – neoficiálny preklad] z dobrého mena alebo rozlišovacej spôsobilosti tejto ochrannej známky, alebo by to dobrému menu alebo rozlišovacej spôsobilosti
         tejto ochrannej známky škodilo [spôsobovalo ujmu – neoficiálny preklad].

      3.      V rámci odsekov 1 a 2 možno okrem iného zakázať toto:
      …
      b)      ponúkať tovary alebo ich uvádzať na trh, alebo na tieto účely skladovať pod týmto označením, alebo ponúkať alebo poskytovať
         takto označené služby;

      …
      d)      používať toto označenie v obchodnej korešpondencii a v reklame.
      …“
      6        Článok 6 uvedenej smernice nazvaný „Obmedzenie účinku ochrannej známky“ v odseku 1 stanovuje:

      „Ochranná známka neoprávňuje majiteľa zakázať tretím stranám používať v obchodnom styku:
      …
      b)      údaje týkajúce sa druhu, kvality, množstva, účelu, hodnoty, zemepisného pôvodu, času výroby alebo iných vlastností tovaru
         alebo služieb;

      ...“
      7        Ustanovenia o porovnávacej reklame zaviedla do smernice 84/450 v jej pôvodnom znení smernica 97/55.

      8        Odôvodnenia č. 2, 7, 9, 11, 13 až 15 a odôvodnenie č. 19 smernice 97/55 znejú takto:

      „(2)      keďže ustanovenie vnútorného trhu bude znamenať stále väčší výber; keďže spotrebitelia môžu a musia využívať vnútorný trh
         čo najlepšie a že reklama je veľmi dôležitý prostriedok na vytvorenie skutočných odbytísk všetkých tovarov a služieb v rámci
         celého spoločenstva, základné ustanovenia upravujúce formu a obsah porovnávacej reklamy by mali byť jednotné a podmienky používania
         porovnávacej reklamy v členských štátoch by mali byť harmonizované; keďže ak budú tieto podmienky splnené, pomôže to objektívne
         demonštrovať podstatu rôznych porovnateľných produktov; keďže porovnávacia reklama môže taktiež stimulovať hospodársku súťaž
         medzi dodávateľmi tovarov a služieb v prospech spotrebiteľov;

      …
      (7)      keďže by bolo potrebné zaviesť podmienky povolenej porovnávacej reklamy, čo sa týka porovnávania, s cieľom stanoviť, ktoré
         praktiky týkajúce sa porovnávacej reklamy môžu narušovať hospodársku súťaž, môžu poškodiť súťažiteľov a mať nepriaznivý vplyv
         na výber spotrebiteľa; keďže takéto podmienky povolenej reklamy by mali obsahovať kritériá objektívneho porovnávania vlastností
         tovarov a služieb;

      …
      (9)      keďže s cieľom predchádzať porovnávacej reklame používanej nekonkurenčným a nečestným spôsobom, by malo byť povolené len porovnávanie
         konkurenčných tovarov a služieb uspokojujúcich rovnaké potreby alebo určených na ten istý účel;

      …
      (11)      keďže podmienky porovnávacej reklamy by mali byť kumulatívne a rešpektované v plnom svojom rozsahu; …
      ...
      (13)      keďže článok 5... smernice... 89/104/EHS... priznáva výhradné práva vlastníkom registrovanej ochrannej známky, vrátane práva
         predchádzať tomu, aby tretie strany používali pri obchodovaní značky [označenia – neoficiálny preklad], ktoré sú identické alebo podobné ochrannej známke v súvislosti s identickým tovarom alebo službami alebo prípadne aj s iným
         tovarom;

      (14)      keďže by však mohlo byť nepostrádateľné na dosiahnutie toho, aby bola porovnávacia reklama účinná, identifikovať tovary alebo
         služby súťažiteľa odvolávajúc sa na ochrannú známku alebo obchodný názov, ktorých je zmienený súťažiteľ vlastníkom;

      (15)      keďže takéto použitie ochrannej známky, obchodného názvu alebo iných rozlišovacích značiek [označení – neoficiálny preklad] inej osoby nepredstavuje porušenie tohto výhradného práva v prípadoch, keď spĺňa podmienky ustanovené touto smernicou, s cieľom
         výlučne rozlišovať medzi nimi a teda upozorňovať na rozdiely objektívne;

      …
      (19)      keďže porovnávanie, ktoré predstavuje tovary alebo služby ako imitácie alebo kópie tovarov alebo služieb označených chránenou
         ochrannou známkou alebo obchodným názvom nemá byť považované za spĺňajúce podmienky, ktoré sú kladené na povolenú porovnávaciu
         reklamu“.

      9        Účelom smernice 84/450 podľa jej článku 1 je najmä stanovenie podmienok, po splnení ktorých je porovnávacia reklama považovaná
         za prípustnú.

      10      Článok 2 ods. 1 tejto smernice definuje reklamu ako „každé predvedenie súvisiace s obchodom, živnosťou, remeslom alebo slobodným
         povolaním, ktorého cieľom je podpora odbytu tovaru alebo poskytnutie služieb, vrátane nehnuteľností, práv a záväzkov“. Podľa
         odseku 2a toho istého článku porovnávacia reklama znamená „akúkoľvek reklamu, ktorá explicitne alebo ako samozrejmý dôsledok
         identifikuje súťažiteľa alebo tovary alebo služby ponúkané súťažiteľom“.

      11      Článok 3a ods. 1 uvedenej smernice stanovuje:

      „Porovnávacia reklama, čo sa porovnávania týka, sa povoľuje, ak sú splnené tieto podmienky:
      a)      nie je klamlivá podľa článkov 2 ods. 2, 3 a 7 ods. 1;
      …
      d)      nespôsobuje zmätok trhu medzi inzerentom a súťažiteľom alebo medzi ochrannými známkami, obchodnými názvami, inými identifikačnými
         označeniami, tovarmi a službami inzerenta a súťažiteľa;

      e)      nediskredituje ani neočierňuje ochranné známky, obchodné názvy, ďalšie identifikačné označenia, tovary, služby, činnosti alebo
         okolnosti súťažiteľa;

      …
      g)      nevyužíva nečestnú výhodu [nezískava neoprávnene prospech z – neoficiálny preklad] dobrého mena ochrannej známky, obchodného názvu alebo iných identifikačných označení súťažiteľa alebo označenie pôvodu konkurenčných
         produktov;

      h)      nepredstavuje tovary alebo služby ako imitácie alebo kópie tovarov alebo služieb označených chránenou ochrannou známkou alebo
         obchodným názvom.“

       Vnútroštátna právna úprava
      12      Ustanovenia smernice 89/104 boli prebraté do vnútroštátneho práva zákonom z roku 1994 o ochranných známkach (Trade Marks Act
         1994). Prebratie článku 5 ods. 1 písm. a) a ods. 2 smernice 89/104 bolo zabezpečené článkom 10 ods. 1 a 3 tohto zákona.

      13      Ustanovenia článku 3a smernice 84/450 boli prebraté do vnútroštátneho práva nariadeniami z roku 2000 o kontrole klamlivej
         reklamy [Control of Misleading Advertisements (Amendment) Regulations 2000 (SI 2000/914)], ktoré zaviedli nový článok 4 A
         do nariadení z roku 1988 o kontrole klamlivej reklamy [Control of Misleading Advertisements (Amendment) Regulations 1988 (SI
         1988/915)].

       Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
      14      L’Oréal SA a i. sú členovia skupiny L’Oréal, ktorá vyrába a uvádza na trh značkové parfumy. V Spojenom kráľovstve sú majiteľmi
         týchto ochranných známok s dobrým menom zapísaných pre parfumy a iné parfumované výrobky:

      –        ochranných známok viažucich sa na parfum Trésor:
      –        slovnej ochrannej známky Trésor (ďalej len „slovná ochranná známka Trésor“),
      –        slovnej a obrazovej ochrannej známky tvorenej zobrazením flakónu parfumu Trésor z čelného a bočného pohľadu, pričom na flakóne
         sa objavuje najmä slovo „Trésor“ (ďalej len „ochranná známka flakónu Trésor“),

      –        slovnej a obrazovej ochrannej známky tvorenej čelným zobrazením obalu, v ktorom je tento flakón uvádzaný na trh, pričom na
         tomto obale sa objavuje najmä slovo Trésor (ďalej len „ochranná známka obalu Trésor“),

      –        ochranných známok viažucich sa na parfum:
      –        slovnej ochrannej známky Miracle (ďalej len „slovná ochranná známka Miracle“),
      –        slovnej a obrazovej ochrannej známky tvorenej zobrazením flakónu parfumu Miracle z čelného a bočného pohľadu, pričom na flakóne
         sa objavuje najmä slovo „Miracle“ (ďalej len „ochranná známka flakónu Miracle“),

      –        slovnej a obrazovej ochrannej známky tvorenej čelným zobrazením obalu, v ktorom je tento flakón parfumu Miracle uvádzaný na
         trh, pričom na tomto obale sa objavuje najmä slovo Miracle (ďalej len „ochranná známka obalu Miracle“),

      –        slovnej ochrannej známky Anaïs-Anaïs,
      –        ochranných známok viažucich sa na parfum Noa:
      –        slovnej ochrannej známky Noa Noa, ako aj
      –        slovných a obrazových ochranných známok tvorených slovom „Noa“ v štylizovanej podobe.
      15      Malaika a Starion uvádzajú v Spojenom kráľovstve na trh imitácie značkových parfumov v rámci radu „Creation Lamis“. Starion
         takisto uvádza na trh imitácie značkových parfumov v rámci radov „Dorall“ a „Stitch“.

      16      Rady „Creation Lamis“ a „Dorall“ vyrába spoločnosť Bellure.

      17      Rad „Creation Lamis“ zahŕňa najmä parfum La Valeur, ktorý je imitáciou parfumu Trésor, pričom flakón a obal parfumu La Valeur
         vykazujú všeobecnú podobnosť s flakónom a obalom parfumu Trésor. Tento rad obsahuje tiež parfum Pink Wonder, ktorý je imitáciou
         parfumu Miracle, pričom flakón a obal parfumu Pink Wonder vykazujú všeobecnú podobnosť s flakónom a obalom parfumu Miracle.

      18      V jednom aj druhom prípade je zrejmé, že táto podobnosť nie je taká, aby pomýlila odborníkov alebo verejnosť.

      19      Rad „Dorall“ zahŕňa najmä parfum Coffret d’Or, ktorý je imitáciou parfumu Trésor, pričom flakón a obal parfumu Coffret d’Or
         vykazujú miernu podobnosť s flakónom a obalom parfumu Trésor.

      20      Obaly parfumov radu „Stitch“, pokiaľ ide o základný vzhľad, nevykazujú žiadnu podobnosť s flakónmi a obalmi parfumov uvádzaných
         na trh zo strany L’Oréal a i.

      21      V rámci uvádzania parfumov radov „Creation Lamis“, „Dorall“, ako aj „Stitch“ na trh, Malaika a Starion používajú porovnávacie
         zoznamy poskytované maloobchodným predajcom, ktoré uvádzajú slovnú ochrannú známku značkového parfumu, ktorého imitáciou je
         uvádzaný parfum na trh (ďalej len „porovnávacie zoznamy“).

      22      L’Oréal a i. podali proti spoločnostiam Bellure, Malaika a Starion na High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division
         žalobu pre porušenie práv z ochranných známok.

      23      Na jednej strane L’Oréal a i. tvrdia, že používanie porovnávacích zoznamov predstavuje porušenie práv, ktoré im vyplývajú
         z ich slovných ochranných známok Trésor, Miracle, Anaïs-Anaïs a Noa, ako aj z ich slovných a obrazových ochranných známok
         Noa, pričom ide o porušenie, ktoré článok 10 ods. 1 zákona o ochranných známkach z roku 1994 zakazuje.

      24      Na druhej strane tvrdia, že imitovanie flakónov a obalov ich výrobkov, ako aj predaj parfumov v takejto úprave predstavujú
         porušenie práv, ktoré im vyplývajú z ich slovných ochranných známok Trésor a Miracle, ako aj z ich slovných a obrazových ochranných
         známok flakónu Trésor, obalu Trésor, flakónu Miracle a obalu Miracle, pričom ide o porušenie, ktoré článok 10 ods. 3 zákona
         o ochranných známkach z roku 1994 zakazuje.

      25      High Court rozsudkom zo 4. októbra 2006 žalobe vyhovel v rozsahu, v akom bola založená na článku 10 ods. 1 zákona o ochranných
         známkach z roku 1994. Naopak žalobe nevyhovel v rozsahu, v akom bola založená na článku 10 ods. 3 tohto zákona, pokiaľ ide
         o ochrannú známku obalu Trésor a ochrannú známku flakónu Miracle.

      26      Tak Malaika a Starion, ako aj L’Oréal a i. podali proti tomuto rozsudku odvolanie na Court of Appeal (England & Wales) (Civil
         Division).

      27      Pokiaľ ide o používanie porovnávacích zoznamov uvádzajúcich slovné ochranné známky, ktorých majiteľmi sú L’Oréal a i., teda
         zoznamov, o ktorých sa L’Oréal a i. domnievajú, že predstavujú porovnávacie reklamy v zmysle smernice 84/450, vnútroštátny
         súd sa zamýšľa nad otázkou, či použitie ochrannej známky súťažiteľa v rámci takýchto zoznamov môže byť zakázané na základe
         článku 5 ods. 1 písm. a) smernice 89/104.

      28      V takom prípade sa uvedený súd pýta, či také použitie môže byť predsa len povolené na základe článku 6 ods. 1 písm. b) smernice
         89/104. Vzhľadom na to, že uvedený súd v tejto súvislosti zastáva názor, že použitie ochrannej známky súťažiteľa v porovnávacej
         reklame je v súlade s ustanoveniami článku 6 smernice 89/104, pokiaľ uvedená reklama dodržuje článok 3a smernice 84/450, domnieva
         sa, že výklad tohto posledného uvedeného ustanovenia je pre neho nevyhnutný na účely rozhodnutia vo veci samej.

      29      Pokiaľ ide o použitie obalov a flakónov, ktoré sú podobné s obalmi a flakónmi značkových parfumov uvádzaných na trh L’Oréal
         a i., vnútroštátny súd sa zamýšľa nad pojmom „neoprávnený prospech“ v zmysle článku 5 ods. 2, smernice 89/104.

      30      Za týchto okolností Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) rozhodol konanie prerušiť a položiť Súdnemu dvoru tieto
         otázky:

      „1.      Ak obchodník používa v reklame na svoj tovar alebo služby zapísanú ochrannú známku, ktorej majiteľom je súťažiteľ, aby tak
         porovnal vlastnosti (a najmä vôňu) svojho tovaru s vlastnosťami (a najmä vôňou) tovaru predávaného súťažiteľom pod uvedenou
         ochrannou známkou, pričom tento spôsob reklamy nespôsobí pravdepodobnosť zámeny alebo inak neohrozí základnú funkciu ochrannej
         známky ako označenia pôvodu, uplatní sa na také používanie ustanovenie článku 5 ods. 1 písm. a) alebo písm. b) smernice 89/104?

      2.      Ak obchodník pri predaji používa (najmä v porovnávacom zozname) všeobecne známu zapísanú ochrannú známku, aby tak poukázal
         na vlastnosť svojho tovaru (najmä vôňu) spôsobom, ktorý:

      a)      nespôsobuje žiadnu pravdepodobnosť zámeny;
      b)      neovplyvňuje predaj tovarov, na ktoré sa vzťahuje všeobecne známa zapísaná ochranná známka;
      c)      neohrozuje základnú funkciu zapísanej ochrannej známky ako záruky pôvodu a nepoškodzuje dobré meno tejto ochrannej známky,
         či už narušením jej imidžu, alebo jeho zoslabením, alebo inak;

      d)      zohráva významnú úlohu v propagácii obchodníkovho tovaru;
      uplatní sa na takéto používanie ustanovenie článku 5 ods. 1 písm. a) smernice 89/104?
      3.      Aký je význam výrazu ,neoprávnene získava prospech‘ v kontexte článku 3a písm. g) [smernice 84/450], a najmä získava obchodník
         neoprávnene prospech z dobrého mena všeobecne známej ochrannej známky, ak na porovnávacom zozname porovnáva svoj tovar s tovarom,
         na ktorý sa vzťahuje všeobecne známa ochranná známka?

      4.      Aký je význam výrazu ,predstavuje tovary alebo služby ako imitácie alebo kópie‘ v kontexte článku 3a písm. h) uvedenej smernice,
         a najmä zahŕňa tento výraz prípad, keď bez akejkoľvek pravdepodobnosti zámeny alebo podvodu obchodník iba pravdivo uvádza,
         že jeho tovar má základnú vlastnosť (vôňu) podobnú ako všeobecne známy tovar, ktorý je chránený ochrannou známkou?

      5.      Ak obchodník používa označenie, ktoré je podobné zapísanej ochrannej známke s dobrým menom a toto označenie nie je podobné
         ochrannej známke natoľko, aby došlo k zámene, takým spôsobom, že:

      a)      základná funkcia zapísanej ochrannej známky spočívajúca v poskytovaní záruky pôvodu nie je znížená alebo ohrozená;
      b)      zapísaná ochranná známka alebo jej dobré meno nie je poškodené alebo narušené, ani nič podobné nehrozí;
      c)      predaj majiteľa ochrannej známky nie je znížený;
      d)      majiteľ ochrannej známky neprichádza o žiadny prospech z reklamy, udržovania alebo šírenia jeho ochrannej známky;
      e)      ale obchodník získava obchodnú výhodu z používania svojho označenia z dôvodu jeho podobnosti so zapísanou ochrannou známkou;
      dá sa povedať, že takýmto používaním ,neoprávnene získava prospech‘ z dobrého mena zapísanej ochrannej známky v zmysle článku
         5 ods. 2 [smernice 89/104]?“

       O prejudiciálnych otázkach
      31      Ako upresnil vnútroštátny súd, prvá až štvrtá otázka, ktoré spočívajú vo výklade článku 5 ods. 1 smernice 89/104 a článku
         3a ods. 1 smernice 84/450, sa týkajú použitia zo strany žalovaných vo veci samej v porovnávacích zoznamoch slovných ochranných
         známok, ktorých majiteľkami sú spoločnosť L’Oréal a i., zatiaľ čo piata otázka spočívajúca vo výklade článku 5 ods. 2 smernice
         89/104 sa týka použitia podobných obalov a flakónov, ako sú obaly a flakóny značkových parfumov uvádzaných L’Oréal a i. na
         trh, ktoré sú chránené slovnými a obrazovými ochrannými známkami. Keďže toto ustanovenie uvedené ako posledné môže byť takisto
         uplatnené na použitie uvedených ochranných známok v predmetných porovnávacích zoznamoch, treba najprv odpovedať na piatu otázku.

       O piatej otázke
      32      Vnútroštátny súd sa svojou piatou otázkou v podstate pýta, či článok 5 ods. 2 smernice 89/104 sa má vykladať v tom zmysle,
         že tretia osoba, ktorá použije označenie podobné ochrannej známke s dobrým menom, neoprávnene získava prospech z ochrannej
         známky v zmysle tohto ustanovenia, keď jej toto použitie poskytuje výhodu pri uvádzaní jej tovarov alebo služieb na trh, ale
         bez toho, aby to u verejnosti vyvolávalo pravdepodobnosť zámeny alebo spôsobovalo ujmu či nebezpečenstvo ujmy ochrannej známke
         alebo jej majiteľovi.

      33      Na úvod treba pripomenúť, že právny a skutkový rámec je určený vnútroštátnym súdom, takže Súdnemu dvoru neprislúcha spochybňovať
         skutkové zistenia (pozri v tomto zmysle rozsudky z 13. novembra 2003, Neri, C‑153/02, Zb. s. I‑13555, body 34 a 35, ako aj
         zo 17. júla 2008, ASM Brescia, C‑347/06, Zb. s. I‑5641, bod 28). Preto aj keď, ako tvrdí vláda Spojeného kráľovstva a francúzska
         vláda, by sa na prvý pohľad mohlo zdať málo pravdepodobné, že použitie treťou osobou označenia podobného ochrannej známke
         na účely uvádzania na trh tovarov imitujúcich tovary, pre ktoré bola táto ochranná známka zapísaná, zvýhodňuje uvádzanie tovarov
         tejto tretej osoby na trh bez toho, aby zároveň nedochádzalo k narušeniu imidžu alebo uvádzania na trh tovarov označených
         uvedenou ochrannou známkou, Súdny dvor je viazaný týmto predpokladom stanoveným vnútroštátnym súdom.

      34      Článok 5 ods. 2 smernice 89/104 zavádza v prospech ochranných známok s dobrým menom širšiu ochranu, ako poskytuje odsek 1
         tohto článku 5. Špecifická podmienka na uplatnenie tejto ochrany spočíva v použití označenia zhodného alebo podobného zapísanej
         ochrannej známke, ktoré neoprávnene získava alebo by získavalo prospech z rozlišovacej spôsobilosti či dobrého mena tejto
         ochrannej známky alebo im spôsobuje, či by im spôsobovalo ujmu (pozri v tomto zmysle rozsudky z 22. júna 2000, Marca Mode,
         C‑425/98, Zb. s. I‑4861, bod 36; z 23. októbra 2003, Adidas-Salomon a Adidas Benelux, C‑408/01, Zb. s. I‑12537, bod 27, a z 10. apríla
         2008, adidas a adidas Benelux, C‑102/07, Zb. s. I‑2439, bod 40, ako aj, pokiaľ ide o článok 4 ods. 4 písm. a) smernice 89/104,
         rozsudok z 27. novembra 2008, Intel Corporation, C‑252/07, Zb. s. I‑8823, bod 26).

      35      Napokon Súdny dvor spresnil, že článok 5 ods. 2 smernice 89/104 sa rovnako uplatní vo vzťahu k tovarom a službám, ktoré sú
         zhodné alebo podobné s tými, pre ktoré bola ochranná známka zapísaná (pozri v tomto zmysle rozsudky z 9. januára 2003, Davidoff,
         C‑292/00, Zb. s. I‑389, bod 30; Adidas-Salomon a Adidas Benelux, už citovaný, body 18 až 22, ako aj adidas a adidas Benelux,
         už citovaný, bod 37).

      36      Ak dôjde k zásahom do práv z ochrannej známky v zmysle článku 5 ods. 2 smernice, tieto zásahy sú dôsledkom určitého stupňa
         podobnosti medzi ochrannou známkou a označením, na základe ktorého si príslušná skupina verejnosti priblíži označenie a ochrannú
         známku, t. j. vytvorí si medzi nimi určitú súvislosť, ale si ich nezamieňa. Nevyžaduje sa teda, aby stupeň podobnosti medzi
         ochrannou známkou s dobrým menom a označením používaným treťou osobou bol taký, že existuje pravdepodobnosť zámeny u dotknutej
         verejnosti. Stačí, že stupeň podobnosti medzi ochrannou známkou s dobrým menom a označením má za následok, že dotknutá verejnosť
         si vytvorí medzi označením a ochrannou známkou určitú súvislosť (pozri rozsudky Adidas-Salomon a Adidas Benelux, už citovaný,
         body 29 a 31, ako aj adidas a adidas Benelux, už citovaný, bod 41).

      37      Existencia takej súvislosti vo vnímaní verejnosťou predstavuje nevyhnutnú podmienku, ale sama nestačí na vyvodenie záveru
         o existencii jedného zo zásahov, proti ktorým článok 5 ods. 2 smernice 89/104 zabezpečuje ochranu v prospech ochranných známok
         s dobrým menom (pozri v tomto zmysle rozsudok Intel Corporation, už citovaný, body 31 a 32).

      38      Týmito zásahmi sú, po prvé, ujma na rozlišovacej spôsobilosti ochrannej známky, po druhé, ujma dobrému menu tejto ochrannej
         známky, a po tretie, neoprávnené získavanie prospechu z rozlišovacej spôsobilosti či dobrého mena uvedenej ochrannej známky
         (pozri v tomto zmysle rozsudok Intel Corporation, už citovaný, bod 27).

      39      Čo sa týka ujmy na rozlišovacej spôsobilosti ochrannej známky, označovanej tiež výrazmi „zníženie“, „spotrebovanie“ alebo
         „rušenie“, k tejto ujme dochádza oslabením spôsobilosti tejto známky identifikovať tovary alebo služby, pre ktoré je zapísaná,
         a to používaním označenia zhodného alebo podobného treťou osobou spôsobujúcim rozptýlenie identity ochrannej známky a jej
         pôsobenia vo vnímaní verejnosťou. To je najmä prípad, keď ochranná známka stratí schopnosť vyvolávať bezprostrednú asociáciu
         s tovarmi alebo službami, pre ktoré je zapísaná (pozri v tomto zmysle rozsudok Intel Corporation, už citovaný, bod 29).

      40      Pokiaľ ide o ujmu dobrému menu ochrannej známky, označovanú tiež výrazmi „oslabenie“ alebo „zhoršenie“, k takejto ujme dochádza
         vtedy, keď tovary alebo služby, pre ktoré tretia osoba používa zhodné alebo podobné označenie, môžu byť vnímané verejnosťou
         tak, že atraktívnosť ochrannej známky sa zníži. Nebezpečenstvo tejto ujmy môže vzniknúť najmä vtedy, keď predmetné tovary
         alebo služby ponúkané treťou osobou majú vlastnosti alebo kvalitu, ktoré môžu mať negatívny vplyv na obraz ochrannej známky.

      41      Čo sa týka pojmu „neoprávnene získaný prospech z rozlišovacej spôsobilosti alebo dobrého mena ochrannej známky“, označovaného
         tiež výrazmi „parazitovanie“ a „free-riding“, tento pojem sa neviaže k ujme ochrannej známky, ale k výhode získanej treťou
         osobou používaním zhodného alebo podobného označenia. Zahŕňa najmä prípad, keď vďaka preneseniu obrazu ochrannej známky alebo
         vlastností ňou vytvorených na tovary označené zhodným alebo podobným označením, dochádza k zjavnému využívaniu ochrannej známky
         s dobrým menom.

      42      Ktorýkoľvek z týchto troch druhov zásahu stačí na uplatnenie článku 5 ods. 2 smernice 89/104 (pozri v tomto zmysle rozsudok
         Intel Corporation, už citovaný, bod 28).

      43      Z toho vyplýva, že prospech získaný treťou osobou z rozlišovacej spôsobilosti alebo dobrého mena ochrannej známky sa môže
         ukázať ako neoprávnený, aj keď použitie zhodného alebo podobného označenia nespôsobuje ujmu ani rozlišovacej spôsobilosti,
         ani dobrému menu ochrannej známky, alebo všeobecnejšie jej majiteľovi.

      44      Určenie, či sa použitím označenia neoprávnene získava prospech z rozlišovacej spôsobilosti alebo dobrého mena ochrannej známky,
         si vyžaduje celkové posúdenie, ktoré musí zohľadniť všetky relevantné faktory daného prípadu, ako je najmä sila dobrého mena
         a stupeň rozlišovacej spôsobilosti ochrannej známky, miera podobnosti kolidujúcich ochranných známok, ako aj povaha a miera
         príbuznosti dotknutých tovarov alebo služieb. Pokiaľ ide o silu dobrého mena a stupeň rozlišovacej spôsobilosti ochrannej
         známky, Súdny dvor už rozhodol, že čím je rozlišovacia spôsobilosť a dobré meno tejto ochrannej známky výraznejšie, tým skôr
         dôjde k takýmto zásahom. Z judikatúry takisto vyplýva, že o čo priamejšie a silnejšie pripomína označenie ochrannú známku,
         tým je riziko, že by súčasné alebo budúce používanie označenia neoprávnene získavalo prospech z rozlišovacej spôsobilosti
         či dobrého mena ochrannej známky alebo by im spôsobovalo ujmu, vážnejšie (pozri v tomto zmysle rozsudok Intel Corporation,
         už citovaný, body 67 až 69).

      45      Okrem toho treba uviesť, že v rámci takého celkového posúdenia možno tiež vziať prípadne do úvahy existenciu nebezpečenstva
         oslabenia alebo narušenia ochrannej známky.

      46      V danom prípade je zrejmé, že Malaika a Starion používajú obaly a flakóny podobné ochranným známkam s dobrým menom zapísaným
         pre L’Oréal a i., aby uvádzali na trh parfumy, ktoré sú „podradnými“ imitáciami luxusných parfumov, pre ktoré sú uvedené ochranné
         známky zapísané a používané.

      47      V tejto súvislosti vnútroštátny súd zistil istú spojitosť medzi jednak určitými úpravami použitými Malaika a Starion a jednak
         určitými ochrannými známkami viažucimi sa na obaly a flakóny, ktorých majiteľmi sú L’Oréal a i. Z rozhodnutia vnútroštátneho
         súdu okrem toho vyplýva, že táto spojitosť priznáva určitú obchodnú výhodu žalovaným vo veci samej. Z rozhodnutia vnútroštátneho
         súdu takisto vyplýva, že podobnosť medzi uvedenými ochrannými známkami a tovarmi uvádzanými Malaika a Starion na trh bola
         vedome cielene vytvorená na vyvolanie asociácie vo vnímaní verejnosťou medzi značkovými parfumami a ich imitáciami s cieľom
         uľahčiť uvádzanie týchto imitácií na trh.

      48      V rámci celkového posúdenia, ktoré bude musieť vnútroštátny súd uskutočniť na účely určenia, či za týchto podmienok je možné
         skonštatovať existenciu neoprávnene získaného prospechu z rozlišovacej spôsobilosti či dobrého mena ochrannej známky, vnútroštátny
         súd bude musieť zohľadniť najmä skutočnosť, že použitie obalov a flakónov, ktoré sú podobné obalom a flakónom imitovaných
         parfumov, má za cieľ ťažiť na reklamné účely z rozlišovacej spôsobilosti a dobrého mena ochranných známok, pod ktorými sú
         tieto parfumy uvádzané na trh.

      49      V tomto ohľade treba spresniť, že keď sa tretia osoba pokúša použitím označenia podobného ochrannej známke s dobrým menom
         využiť túto ochrannú známku, aby ťažila z jej príťažlivosti, dobrej povesti a prestíže, ako aj využila bez akejkoľvek finančnej
         náhrady a bez toho, aby sama musela v tejto súvislosti vyvinúť vlastné snaženie, obchodné úsilie vyvíjané majiteľom ochrannej
         známky na vytvorenie a udržiavanie obrazu tejto ochrannej známky, prospech vyplývajúci z uvedeného použitia musí byť považovaný
         za neoprávnene získaný z rozlišovacej spôsobilosti či dobrého mena uvedenej ochrannej známky.

      50      Vzhľadom na predchádzajúce treba na piatu otázku odpovedať, že článok 5 ods. 2 smernice 89/104 sa má vykladať v tom zmysle,
         že existencia neoprávnene získaného prospechu z rozlišovacej spôsobilosti alebo dobrého mena ochrannej známky v zmysle tohto
         ustanovenia nie je podmienená existenciou pravdepodobnosti zámeny ani existenciou nebezpečenstva ujmy na rozlišovacej spôsobilosti
         alebo ujmy dobrému menu ochrannej známky, či všeobecnejšie ujmy spôsobenej jej majiteľovi. Prospech vyplývajúci z použitia
         treťou osobou označenia podobného ochrannej známke s dobrým menom je získaný neoprávnene touto treťou osobou z uvedenej rozlišovacej
         spôsobilosti alebo dobrého mena, keď sa týmto použitím pokúša využiť ochrannú známku s dobrým menom, aby ťažila z jej príťažlivosti,
         dobrej povesti a prestíže, a využíva bez finančnej náhrady obchodné úsilie vyvíjané majiteľom ochrannej známky na vytvorenie
         a udržiavanie jej obrazu.

       O prvej a druhej otázke
      51      Vnútroštátny súd sa svojou prvou otázkou pýta, či článok 5 ods. 1 písm. a) alebo b) smernice 89/104 sa má vykladať v tom zmysle,
         že majiteľ zapísanej ochrannej známky môže zakázať použitie treťou osobou v porovnávacej reklame označenia zhodného s touto
         ochrannou známkou pre tovary alebo služby zhodné s tými, pre ktoré bola uvedená ochranná známka zapísaná, ak toto použitie
         nespôsobuje ujmu základnej funkcii ochrannej známky, ktorou je označovanie pôvodu tovarov alebo služieb. Uvedený súd sa svojou
         druhou otázkou, ktorú treba skúmať spoločne s prvou otázkou, v podstate pýta, či majiteľ všeobecne známej ochrannej známky
         môže zabrániť takému použitiu na základe odseku 1 písm. a) tohto článku, ak toto použitie nespôsobuje ujmu ochrannej známke
         alebo jednej z jej funkcií, ale predsa len zohráva významnú úlohu v propagácii tovarov tretej osoby.

      52      Na úvod treba uviesť, že porovnávacie zoznamy, ako sú zoznamy vo veci samej, môžu byť kvalifikované ako porovnávacia reklama.
         V zmysle článku 2 ods. 1 smernice 84/450 sa totiž reklamou rozumie akékoľvek predvedenie súvisiace s obchodom, podnikaním,
         remeslom alebo povolaním, ktorého cieľom je podpora odbytu tovaru alebo služieb. Podľa uvedeného článku 2 ods. 2a taká reklama
         musí byť kvalifikovaná ako porovnávacia, pokiaľ explicitne alebo ako samozrejmý dôsledok identifikuje súťažiteľa alebo tovary
         alebo služby ponúkané súťažiteľom. Vzhľadom na tieto mimoriadne široké definície sa porovnávacia reklama môže vyskytovať vo
         veľmi rozličných formách [pozri v tomto zmysle rozsudky z 25. októbra 2001, Toshiba Europe, C‑112/99, Zb. s. I‑7945, body
         28 a 31; z 8. apríla 2003, Pippig Augenoptik, C‑44/01, Zb. s. I‑3095, bod 35; z 19. apríla 2007, De Landtsheer Emmanuel, C‑381/05,
         Zb. s. I‑3115, bod 16, ako aj z 12. júna 2008, O2 Holdings et O2 (UK), C‑533/06, Zb. s. I‑4231, bod 42].

      53      Súdny dvor už napokon rozhodol, že použitie inzerentom v porovnávacej reklame označenia zhodného alebo podobného ochrannej
         známke súťažiteľa na účely identifikácie tovarov alebo služieb ponúkaných týmto súťažiteľom sa považuje za použitie pre samotné
         tovary alebo služby inzerenta v zmysle článku 5 ods. 1 a 2 smernice 89/104. Takéto použitie teda môže byť prípadne zakázané
         podľa týchto ustanovení [pozri rozsudok O2 Holdings et O2 (UK), už citovaný, body 36 a 37].

      54      Súdny dvor však spresnil, že majiteľ zapísanej ochrannej známky nemôže zakázať používanie treťou osobou označenia zhodného
         alebo podobného jeho ochrannej známke v porovnávacej reklame, ktorá spĺňa všetky podmienky prípustnosti uvedené v článku 3a
         ods. 1 smernice 84/450 [pozri rozsudok O2 Holdings et O2 (UK), už citovaný, body 45 a 51].

      55      Takisto treba uviesť, že je zrejmé, že Malaika a Starion použili v porovnávacích zoznamoch parfumov slovné ochranné známky
         Trésor, Miracle, Anaïs-Anaïs a Noa, tak ako boli zapísané pre L’Oréal a i., a nie označenia, ktoré boli iba podobné týmto
         ochranným známkam. Okrem toho k tomuto použitiu došlo pre tovary zhodné s tovarmi, pre ktoré uvedené ochranné známky boli
         zapísané, a to parfumy.

      56      Také použitie spadá do pôsobnosti článku 5 ods. 1 písm. a) smernice 89/104, a nie do pôsobnosti toho istého článku 5 ods. 1
         písm. b).

      57      Podľa článku 5 ods. 1 prvej vety smernice 89/104 zapísaná ochranná známka dáva svojmu majiteľovi výlučné práva. Podľa článku
         5 ods. 1 písm. a) tejto smernice majiteľ bude mať právo zabrániť všetkým tretím stranám, ktoré nemajú jeho súhlas, aby v obchodnom
         styku používali akékoľvek označenie, ktoré je zhodné s ochrannou známkou pre tovary alebo služby, ktoré sú zhodné s tými,
         pre ktoré je ochranná známka zapísaná.

      58      Súdny dvor už mal príležitosť určiť, že výlučné právo upravené v článku 5 ods. 1 písm. a) smernice 89/104 bolo poskytnuté
         majiteľovi ochrannej známky na účely ochrany jeho špecifických záujmov ako majiteľa ochrannej známky, teda zabezpečenia toho,
         aby táto ochranná známka mohla plniť svoje vlastné funkcie, a preto výkon tohto práva musí byť vyhradený pre prípady, v ktorých
         používanie označenia treťou osobou zasahuje alebo je spôsobilé zasahovať do funkcií ochrannej známky (rozsudky z 12. novembra
         2002, Arsenal Football Club, C‑206/01, Zb. s. I‑10273, bod 51; zo 16. novembra 2004, Anheuser-Busch, C‑245/02, Zb. s. I‑10989,
         bod 59, a z 25. januára 2007, Adam Opel, C‑48/05, Zb. s. I‑1017, bod 21). Medzi tieto funkcie patrí nielen základná funkcia
         ochrannej známky, ktorou je zaručiť spotrebiteľom pôvod tovarov alebo služieb, ale takisto jej ostatné funkcie, ako najmä
         funkcia spočívajúca v zaručení kvality týchto tovarov a služieb, alebo komunikačná, investičná či reklamná funkcia.

      59      Ochrana priznaná v článku 5 ods. 1 písm. a) smernice 89/104 je tak širšia, než ochrana upravená v tom istom článku 5 ods. 1
         písm. b), ktorej uplatnenie si vyžaduje existenciu pravdepodobnosti zámeny a teda možnosť zásahu do základnej funkcie ochrannej
         známky [pozri v tomto zmysle rozsudky Davidoff, už citovaný, bod 28 a O2 Holdings a O2 (UK), už citovaný, bod 57]. Podľa desiateho
         odôvodnenia smernice 89/104 je totiž ochrana poskytnutá zapísanej ochrannej známke absolútna v prípade zhodnosti ochrannej
         známky a označenia, ako aj nimi označených tovarov a služieb, zatiaľ čo v prípade podobnosti medzi ochrannou známkou a označením
         a nimi označenými tovarmi alebo službami je pravdepodobnosť zámeny osobitnou podmienkou ochrany.

      60      Z judikatúry citovanej v bode 58 tohto rozsudku vyplýva, že majiteľ ochrannej známky na základe článku 5 ods. 1 písm. a) smernice
         89/104 nemôže zabrániť použitiu označenia zhodného s ochrannou známkou, ak toto použitie nespôsobuje ujmu žiadnej z funkcii
         tejto ochrannej známky (pozri tiež rozsudky Arsenal Football Club, už citovaný, bod 54, a Adam Opel, už citovaný, bod 22).

      61      Súdny dvor už rozhodol, že niektoré čisto opisné použitia sú tak vylúčené z pôsobnosti článku 5 ods. 1 smernice 89/104, pretože
         nezasahujú do žiadneho zo záujmov, ktoré toto ustanovenie chráni, a teda nejde o použitie v zmysle tohto ustanovenia (pozri
         v tomto zmysle rozsudok zo 14. mája 2002, Hölterhoff, C‑2/00, Zb. s. I‑4187, bod 16).

      62      V tejto súvislosti však treba upresniť, že situácia opísaná vo veci samej sa podstatne líši od situácie vo veci, v ktorej
         bol vyhlásený už citovaný rozsudok Hölterhoff, keďže použitie slovných ochranných známok, ktorých majiteľmi sú L’Oréal a i.,
         v porovnávacích zoznamoch distribuovaných Malaika a Starion sleduje nielen čisto opisné účely, ale aj istý reklamný cieľ.

      63      Vnútroštátnemu súdu prislúcha posúdiť, či v situácii, o akú ide vo veci samej, použitie ochranných známok, ktorých majiteľmi
         sú L’Oréal a i., môže spôsobiť ujmu niektorej z funkcií týchto ochranných známok, akou je najmä ich komunikačná, investičná
         či reklamná funkcia.

      64      Okrem toho vzhľadom na to, že vnútroštátny súd uviedol, že uvedené ochranné známky majú dobré meno, ich použitie v porovnávacích
         zoznamoch môže byť tiež zakázané podľa článku 5 ods. 2 smernice 89/104, ktorého uplatniteľnosť nie je nevyhnutne podmienená,
         ako bolo uvedené v bode 50 tohto rozsudku, existenciou nebezpečenstva ujmy, ktorá by mohla byť spôsobená ochrannej známke
         alebo jej majiteľovi, ak tretia osoba neoprávnene získava prospech z použitia tejto ochrannej známky.

      65      Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba na prvú a druhú otázku odpovedať, že článok 5 ods. 1 písm. a) smernice 89/104 sa má
         vykladať v tom zmysle, že majiteľ zapísanej ochrannej známky môže zakázať použitie treťou osobou v porovnávacej reklame, ktorá
         nespĺňa všetky podmienky prípustnosti uvedené v článku 3a ods. 1 smernice 84/450, označenia zhodného s touto ochrannou známkou
         pre tovary alebo služby zhodné s tými, pre ktoré bola uvedená ochranná známka zapísaná, a to aj vtedy, ak toto použitie nespôsobuje
         ujmu základnej funkcii ochrannej známky, ktorou je označovanie pôvodu tovarov alebo služieb, pod podmienkou, že uvedené použitie
         spôsobuje ujmu alebo môže spôsobiť ujmu niektorej z ostatných funkcií ochrannej známky.

       O tretej a štvrtej otázke
      66      Vnútroštátny súd sa svojou treťou a štvrtou otázkou, ktoré treba skúmať spoločne, v podstate pýta, či článok 3a ods. 1 smernice
         84/450 sa má vykladať v tom zmysle, že ak inzerent uvádza za pomoci porovnávacieho zoznamu a bez toho, aby spôsoboval zámenu
         či podvod, že jeho tovar má základnú vlastnosť podobnú vlastnosti tovaru uvádzaného na trh pod všeobecne známou ochrannou
         známkou, pričom tovar inzerenta je imitáciou takého tovaru, tento inzerent neoprávnene získava prospech z všeobecnej známosti
         uvedenej ochrannej známky v zmysle tohto článku 3a ods. 1 písm. g) alebo „predstavuje tovary alebo služby ako imitácie alebo
         kópie“ v zmysle uvedeného článku 3a ods. 1 písm. h).

      67      Článok 3a smernice 84/450 uvádza vo svojom odseku 1 písm. a) až h) kumulatívne podmienky, ktoré musí porovnávacia reklama
         spĺňať, aby ju bolo možné kvalifikovať ako prípustnú.

      68      Úlohou týchto podmienok je zabezpečiť vyváženie rôznych záujmov, ktoré môžu byť dotknuté povolením porovnávacej reklamy. Zo
         spojeného znenia odôvodnenia č. 2, 7 a 9 smernice 97/55 tak vyplýva, že cieľom tohto článku 3a je podnecovať hospodársku súťaž
         medzi dodávateľmi tovarov a služieb, čo je aj v záujme spotrebiteľov, a to tým, že súťažiteľom umožní objektívne predstaviť
         prednosti rôznych porovnateľných tovarov a zároveň zakazuje praktiky, ktoré môžu narušiť hospodársku súťaž, spôsobiť ujmu
         súťažiteľom a negatívne ovplyvniť voľbu spotrebiteľa.

      69      Z toho vyplýva, že podmienky vymenované v uvedenom článku 3a ods. 1 sa majú vykladať v čo najpriaznivejšom zmysle, aby reklame
         umožnili objektívne porovnanie vlastností tovarov alebo služieb (pozri v tomto zmysle rozsudok De Landtsheer Emmanuel, už
         citovaný, bod 35 a citovanú judikatúru) a zároveň zabezpečili, že porovnávacia reklama nebude použitá protisúťažným a nekalým
         spôsobom alebo spôsobom, ktorý by mohol spôsobiť ujmu záujmom spotrebiteľov.

      70      Čo sa konkrétnejšie týka použitia ochrannej známky súťažiteľa v porovnávacej reklame, článok 3a ods. 1 smernice 84/450 podmieňuje
         toto použitie najmä štyrom osobitným podmienkam uvedeným v tomto článku 3a ods. 1 pod písmenami d), e), g) a h). Požaduje
         sa tak, aby použitie ochrannej známky nespôsobovalo pravdepodobnosť zámeny, nespôsobovalo ujmu ochrannej známke či ju oslabovalo,
         nezískavalo neoprávnene prospech z jej všeobecnej známosti, ani nepredstavovalo tovary alebo služby ako imitácie alebo kópie
         tovarov alebo služieb označených ochrannou známkou.

      71      Ako vyplýva z odôvodnení č. 13 až 15 smernice 97/55, tieto podmienky majú za cieľ vzájomne zladiť záujem majiteľa ochrannej
         známky na ochrane jeho výlučného práva so záujmom spotrebiteľov mať k dispozícii účinnú porovnávaciu reklamu, ktorá objektívne
         poukáže na existujúce rozdiely medzi ponúkanými tovarmi alebo službami.

      72      Z toho vyplýva, že právo Spoločenstva pripúšťa použitie ochrannej známky iného súťažiteľa v porovnávacej reklame, ak toto
         porovnanie predstavuje také objektívne poukázanie na rozdiely, ktoré nemá za cieľ alebo za následok spôsobenie situácií nekalej
         hospodárskej súťaže, ako sú tie, ktoré sú opísané najmä v článku 3aods. 1 písm. d) e), g) a h) smernice 84/450 (pozri v tomto
         zmysle rozsudok Pippig Augenoptik, už citovaný, bod 49).

      73      Po prvé, čo sa týka článku 3a ods. 1 písm. h) smernice 84/450, podľa ktorého porovnávacia reklama nesmie predstavovať tovary
         alebo služby ako imitácie alebo kópie tovarov alebo služieb označených chránenou ochrannou známkou alebo obchodným názvom,
         treba uviesť, že zo znenia tohto ustanovenia, ako aj z odôvodnenia č. 19 smernice 97/55 jasne vyplýva, že táto podmienka sa
         uplatňuje nielen na tovary porušujúce práva z ochrannej známky, ale aj na akúkoľvek imitáciu alebo kópiu.

      74      Okrem toho zo systematického výkladu článku 3a ods. 1 písm. h) smernice 84/450 vyplýva, že toto ustanovenie nepredpokladá
         existenciu podvodnej povahy porovnávacej reklamy ani existenciu pravdepodobnosti zámeny. Neexistencia takejto povahy a pravdepodobnosti
         totiž predstavuje nezávislé podmienky prípustnosti porovnávacej reklamy uvedené v predmetnom článku 3a ods. 1 písm. a) a d).

      75      Konkrétny cieľ podmienky stanovenej v článku 3a ods. 1 písm. h) smernice 84/450 spočíva v tom, že sa ňou inzerentovi zakazuje,
         aby v porovnávacej reklame uvádzal, že tovary alebo služby, ktoré uvádza na trh, sú imitáciou alebo kópiou tovarov alebo služieb
         označených ochrannou známkou. Ako uviedol generálny advokát v bode 84 svojich návrhov, v tejto súvislosti sú zakázané nielen
         reklamné oznamy výslovne evokujúce myšlienku imitácie alebo kópie, ale aj oznamy, ktoré sú vzhľadom na celkovú prezentáciu
         a ekonomické súvislosti v danom prípade spôsobilé prenášať túto myšlienku na cieľovú verejnosť.

      76      Je nesporné, že cieľom a účelom predmetných porovnávacích zoznamov vo veci samej je označiť dotknutej verejnosti pôvodný parfum,
         za ktorého imitáciu sa majú považovať parfumy uvádzané spoločnosťami Malaika a Starion na trh. Zoznamy tak potvrdzujú skutočnosť,
         že parfumy uvedené ako posledné predstavujú imitácie parfumov uvádzaných na trh pod určitými ochrannými známkami, ktorých
         majiteľmi sú L’Oréal a i., a predstavujú teda tovary uvádzané inzerentom na trh ako imitácie tovarov označených chránenou
         ochrannou známkou v zmysle článku 3a ods. 1 písm. h) smernice 84/450. Ako uviedol generálny advokát v bode 88 svojich návrhov,
         v tejto súvislosti je irelevantná otázka, či sa v reklamnom ozname uvádza, že ide o imitáciu tovaru označeného chránenou ochrannou
         známkou ako celku alebo len o imitáciu jeho určitej základnej vlastnosti, akou je v danom prípade vôňa predmetných tovarov.

      77      Po druhé čo sa týka článku 3a ods. 1 písm. g) smernice 84/450, podľa ktorého porovnávacia reklama nesmie neoprávnene získavať
         prospech z všeobecnej známosti ochrannej známky, treba uviesť, že pojem „neoprávnene získaný prospech“ z tejto všeobecnej
         známosti použitý tak v uvedenom ustanovení, ako aj v článku 5 ods. 2 smernice 89/104, sa musí z hľadiska odôvodnení č. 13
         až 15 smernice 97/55 v zásade vykladať rovnako [pozri analogicky rozsudok O2 Holdings a O2 (UK), už citovaný, bod 49].

      78      V rozsahu, v akom bolo v bode 76 tohto rozsudku uvedené, že porovnávacie zoznamy použité žalovanými vo veci samej predstavujú
         parfumy nimi uvádzané na trh ako imitáciu alebo kópiu tovarov označených chránenou ochrannou známkou v zmysle článku 3a ods. 1
         písm. h) smernice 84/450, treba tretiu otázku chápať v tom zmysle, že sa ňou hľadá odpoveď na to, či za takýchto podmienok
         prospech vyplývajúci z použitia uvedených zoznamov je získaný neoprávnene zo všeobecnej známosti tejto chránenej ochrannej
         známky v zmysle uvedeného článku 3a ods. 1 písm. g).

      79      V tejto súvislosti treba uviesť, že ak porovnávacia reklama, ktorá predstavuje tovary inzerenta ako imitáciu tovaru označeného
         ochrannou známkou, je kvalifikovaná smernicou 84/450 ako reklama odporujúca korektnej hospodárskej súťaži, a teda ako protiprávna,
         prospech dosiahnutý inzerentom vďaka takejto reklame je výsledkom nekalej hospodárskej súťaže, a teda musí byť považovaný
         za neoprávnene získaný zo všeobecnej známosti tejto ochrannej známky.

      80      Na tretiu a štvrtú otázku preto treba odpovedať tak, že článok 3a ods. 1 smernice 84/450 sa má vykladať v tom zmysle, že inzerent,
         ktorý v porovnávacej reklame explicitne či implicitne informuje, že tovar, ktorý uvádza na trh, predstavuje imitáciu tovaru
         označeného všeobecne známou ochrannou známkou, predstavuje „tovary alebo služby ako imitácie alebo kópie“ v zmysle tohto článku
         3a ods. 1 písm. h). Prospech dosiahnutý inzerentom vďaka takejto protiprávnej porovnávacej reklame musí byť považovaný za
         „získaný neoprávnene“ zo všeobecnej známosti tejto ochrannej známky v zmysle uvedeného článku 3a ods. 1 písm. g).

       O trovách
      81      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol takto:
      1.      Článok 5 ods. 2 prvej smernice Rady 89/104/EHS z 21. decembra 1988 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti
            ochranných známok sa má vykladať v tom zmysle, že existencia neoprávnene získaného prospechu z rozlišovacej spôsobilosti alebo
            dobrého mena ochrannej známky v zmysle tohto ustanovenia nie je podmienená existenciou pravdepodobnosti zámeny ani existenciou
            nebezpečenstva ujmy na rozlišovacej spôsobilosti alebo ujmy dobrému menu ochrannej známky, či všeobecnejšie ujmy spôsobenej
            jej majiteľovi. Prospech vyplývajúci z použitia treťou osobou označenia podobného ochrannej známke s dobrým menom je získaný
            neoprávnene touto treťou osobou z uvedenej rozlišovacej spôsobilosti alebo dobrého mena, keď sa týmto použitím pokúša využiť
            ochrannú známku s dobrým menom, aby ťažila z jej príťažlivosti, dobrej povesti a prestíže, a využíva bez finančnej náhrady
            obchodné úsilie vyvíjané majiteľom ochrannej známky na vytvorenie a udržiavanie jej obrazu.
      2.      Článok 5 ods. 1 písm. a) smernice 89/104 sa má vykladať v tom zmysle, že majiteľ zapísanej ochrannej známky môže zakázať použitie
            treťou osobou v porovnávacej reklame, ktorá nespĺňa všetky podmienky prípustnosti uvedené v článku 3a ods. 1 smernice Rady
            84/450/EHS z 10. septembra 1984 o klamlivej a porovnávacej reklame, zmenenej a doplnenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady
            97/55/ES zo 6. októbra 1997, označenia zhodného s touto ochrannou známkou pre tovary alebo služby zhodné s tými, pre ktoré
            bola uvedená ochranná známka zapísaná, a to aj vtedy, ak toto použitie nespôsobuje ujmu základnej funkcii ochrannej známky,
            ktorou je označovanie pôvodu tovarov alebo služieb, pod podmienkou, že uvedené použitie spôsobuje ujmu alebo môže spôsobiť
            ujmu niektorej z ostatných funkcií ochrannej známky.
      3.      Článok 3a ods. 1 smernice 84/450, zmennej a doplnenej smernicou 97/55, sa má vykladať v tom zmysle, že inzerent, ktorý v porovnávacej
            reklame explicitne či implicitne informuje, že tovar, ktorý uvádza na trh, predstavuje imitáciu tovaru označeného všeobecne
            známou ochrannou známkou, predstavuje „tovary alebo služby ako imitácie alebo kópie“ v zmysle tohto článku 3a ods. 1 písm. h).
            Prospech dosiahnutý inzerentom vďaka takejto protiprávnej porovnávacej reklame musí byť považovaný za „získaný neoprávnene“
            zo všeobecnej známosti tejto ochrannej známky v zmysle uvedeného článku 3a ods. 1 písm. g).
      Podpisy
      * Jazyk konania: angličtina.


Rozsudok Súdneho dvora z 12. júla 1973. # Hauptzollamt Bremerhaven proti Massey-Ferguson GmbH. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Bundesfinanzhof - Nemecko. # Colná hodnota. # Vec 8-73.