title: Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 11. decembra 2008. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Freistaat Sachsen. # Odvolanie - Štátna pomoc - Návrh schémy pomoci malým a stredným podnikom - Zlučiteľnosť so spoločným trhom - Kritéria posúdenia štátnej pomoci - Časová pôsobnosť - Návrh oznámený pred nadobudnutím účinnosti nariadenia (ES) č. 70/2001 - Rozhodnutie po tomto nadobudnutí účinnosti - Legitímna dôvera - Právna istota - Úplné oznámenie. # Vec C-334/07 P.

text:
      Vec C‑334/07 P
      Komisia Európskych spoločenstiev
      proti
      Freistaat Sachsen
      „Odvolanie – Štátna pomoc – Návrh schémy pomoci malým a stredným podnikom – Zlučiteľnosť so spoločným trhom – Kritériá preskúmania štátnej pomoci – Časová pôsobnosť – Návrh oznámený pred nadobudnutím účinnosti nariadenia (ES) č. 70/2001 – Rozhodnutie po tomto nadobudnutí účinnosti – Legitímna dôvera – Právna istota – Úplné oznámenie“
      Abstrakt rozsudku
      Pomoc poskytovaná štátmi – Plánovaná pomoc – Preskúmanie Komisiou – Posúdenie v čase prijatia rozhodnutia Komisie
      (Článok 88 ods. 3 ES; nariadenie Rady č. 659/199, článok 4 ods. 1 a 5)
      Článok 4 ods. 1 nariadenia č. 659/1999, ktorý stanovuje, že Komisia preskúma oznámenie plánovanej pomoci, „akonáhle jej bude
         doručené“, ukladá tejto inštitúcii len povinnosť osobitnej náležitej starostlivosti, a nepredstavuje teda pravidlo uplatňovania
         ratione temporis kritérií preskúmania zlučiteľnosti oznámených návrhov pomoci so spoločným trhom. Takéto pravidlo nemôže byť odvodené ani
         z článku 4 ods. 5 druhej vety tohto nariadenia, ktorý stanovuje, že lehota dvoch mesiacov, počas ktorej Komisia vykoná predbežné
         preskúmanie oznámenia, začína plynúť v deň nasledujúci po doručení úplného oznámenia.

      Naopak, otázku, či je pomoc štátnou pomocou podľa Zmluvy, treba vyriešiť na základe objektívnych skutočností, ktoré sa posudzujú
         v čase, keď Komisia prijíma svoje rozhodnutie. Z toho vyplýva, že súd Spoločenstva preskúma posúdenie situácie vykonané k tomuto
         dátumu Komisiou.

      Následne, aj keď je oznámenie plánovanej pomoci nevyhnutným predpokladom jej kontroly, predstavuje len procesnú povinnosť,
         ktorá umožňuje Komisii zaistiť preventívnu a účinnú kontrolu pomoci, ktorú členské štáty hodlajú poskytnúť podnikom. Nemôže
         mať teda za následok stanovenie právneho režimu uplatniteľného na pomoc, ktorej sa týka. Oznámenie pomoci alebo návrhu schémy
         pomoci členským štátom nepredstavuje definitívne vytvorenú právnu situáciu, z ktorej by vyplývalo, že Komisia sa vyjadruje
         k ich zlučiteľnosti so spoločným trhom, pričom uplatňuje pravidlá účinné v čase, keď bolo podané toto oznámenie. Naopak, Komisii
         prináleží uplatniť pravidlá účinné v čase, keď rozhoduje, jediné pravidlá, podľa ktorých sa posudzuje zákonnosť rozhodnutia,
         ktoré v tejto veci prijíma.

      Ak sa právny režim, za ktorého pôsobnosti členský štát oznámil plánovanú pomoc, zmení pred prijatím rozhodnutia Komisiou,
         musí Komisia, ktorá je povinná rozhodnúť podľa nových pravidiel, vyzvať účastníkov, aby sa vyjadrili k zlučiteľnosti tejto
         pomoci s týmito pravidlami. To platí aj v prípade, že nový právny režim sa podstatne nelíši od režimu, ktorý bol účinný predtým.

      (pozri body 49, 50, 52, 53, 56)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (druhá komora)
      z 11. decembra 2008 (*)

      „Odvolanie – Štátna pomoc – Návrh schémy pomoci malým a stredným podnikom – Zlučiteľnosť so spoločným trhom – Kritériá preskúmania štátnej pomoci – Časová pôsobnosť – Návrh oznámený pred nadobudnutím účinnosti nariadenia (ES) č. 70/2001 – Rozhodnutie po tomto nadobudnutí účinnosti – Legitímna dôvera – Právna istota – Úplné oznámenie“
      Vo veci C‑334/07 P,
      ktorej predmetom je odvolanie podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora, podané 17. júla 2007,
      Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: K. Gross, splnomocnený zástupca, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      odvolateľka,
      ďalší účastník konania:
      Freistaat Sachsen, v zastúpení: Th. Lübbig, Rechtsanwalt,

      žalobca v konaní pred Súdom prvého stupňa,
      SÚDNY DVOR (druhá komora),
      v zložení: predseda druhej komory C. W. A. Timmermans, sudcovia J.‑C. Bonichot (spravodajca), J. Makarczyk, P. Kūris a L. Bay
         Larsen,

      generálny advokát: D. Ruiz‑Jarabo Colomer,
      tajomník: R. Grass,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Vo svojom odvolaní žiada Komisia Európskych spoločenstiev zrušiť rozsudok Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev z 3. mája
         2007, Freistaat Sachsen/Komisia (T‑357/02, Zb. s. II‑1261, ďalej len „napadnutý rozsudok“), ktorým Súd prvého stupňa čiastočne
         zrušil rozhodnutie Komisie 2003/226/ES z 24. septembra 2002 o plánovanom programe pomoci Nemecka – „Program pre malé a stredné
         podniky – Zlepšenie výkonnosti podnikov v Sasku“ – Podprogramy 1 (koučovanie), 4 (účasť na veľtrhoch a výstavách), 5 (spolupráca) a 7 (podpora dizajnu) [neoficiálny preklad] (Ú. v. EÚ L 91, 2003, s. 13, ďalej len „sporné rozhodnutie“).

       Právny rámec
      2        Nariadenie Rady (ES) č. 659/1999 z 22. marca 1999 ustanovujúce podrobné pravidlá na uplatňovanie článku [88] Zmluvy o ES (Ú. v. ES
         L 83, s. 1; Mim. vyd. 08/001, s. 339) definuje postupy, ktoré Komisia uplatňuje pri výkone právomoci, ktorú jej priznáva článok
         88 ES, rozhodovať o zlučiteľnosti štátnej pomoci so spoločným trhom.

      3        Toto odvolanie sa týka najmä nasledujúcich ustanovení tohto nariadenia:

      –        článku 1 písm. f), ktorý definuje „protiprávnu pomoc“ ako „novú pomoc realizovanú v rozpore s článkom [88] (3) Zmluvy“,
      –        článku 1 písm. h), ktorý obsahuje nasledujúcu definíciu:
      „‚zainteresovaná strana‘ bude znamenať akýkoľvek členský štát a akúkoľvek osobu, podnikateľa alebo združenie podnikateľov,
         ktorých záujmy možno ovplyvniť poskytnutím pomoci, najmä príjemca pomoci, konkurujúci si podnikatelia a obchodné združenia.“

      –        článku 2 ods. 2, ktorý stanovuje:
      „V oznámení daný členský štát poskytne všetky potrebné informácie s cieľom umožniť Komisii prijať rozhodnutie podľa článku
         4 a 7 (ďalej sa označuje len ako ‚úplné oznámenie‘).“

      –        článku 4 ods. 1, ktorý stanovuje:
      „Komisia preskúma oznámenie akonáhle jej bude doručené. Bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia článku 8, Komisia prijme rozhodnutie
         podľa odsekov 2 [(rozhodnutie, podľa ktorého úradne oznámené opatrenie nie je pomocou)], 3 [(rozhodnutie, ktoré nevyvolalo
         námietky)] alebo 4 [(rozhodnutie o začatí konania vo veci formálneho zisťovania)].“

      –        článku 4 ods. 5, ktorý stanovuje:
      „Rozhodnutia, na ktoré sa odvolávajú odseky 2, 3 a 4 sa vykonajú [sú prijaté – neoficiálny preklad] do dvoch mesiacov. Toto obdobie začína v deň nasledujúci po doručení úplného oznámenia. Oznámenie sa bude považovať za úplné,
         ak do dvoch mesiacov od jeho obdržania alebo od obdržania akýchkoľvek ďalších požadovaných informácií Komisia nepožiadala
         o žiadne ďalšie informácie. …“

      –        článku 4 ods. 6, ktorý znie:
      „Keď Komisia nerozhodla v súlade s odsekom 2, 3 alebo 4 v rámci obdobia stanoveného [lehoty stanovenej – neoficiálny preklad] v odseku 5, pomoc sa bude považovať za schválenú Komisiou. Daný členský štát pošle Komisii oznámenie že ide vykonať opatrenia,
         o ktorých sa rozhodovalo, ak Komisia do 15 pracovných dní od obdržania tohto oznámenia nerozhodne podľa tohto článku, členský
         štát môže uskutočniť tieto opatrenia. [Daný členský štát môže vykonať predmetné opatrenia, ak to vopred oznámi Komisii, za
         podmienky, že Komisia do 15 pracovných dní od získania tohto oznámenia nerozhodne podľa tohto článku – neoficiálny preklad].“

      4        V oblasti pomoci malým a stredným podnikom priznáva nariadenie Rady (ES) č. 994/98 zo 7. mája 1998 o uplatňovaní článkov [87]
         a [88] Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva na určité kategórie horizontálnej štátnej pomoci (Ú. v. ES L 142, s. 1; Mim.
         vyd. 08/001, s. 312) Komisii vo svojom článku 1 ods. 1 písm. a) bode i) právomoc vyhlásiť, podľa článku 87 ES, že za určitých
         podmienok sú nasledujúce kategórie pomoci malým a stredným podnikom zlučiteľné so spoločným trhom a nie sú predmetom oznamovacej
         povinnosti stanovenej v článku 88 ods. 3 ES.

      5        Nariadenie Komisie (ES) č. 70/2001 z 12. januára 2001 o uplatňovaní článkov 87 a 88 Zmluvy ES na štátnu pomoc malým a stredným
         podnikom (Ú. v. ES L 10, s. 33; Mim. vyd. 08/002, s. 141), stanovuje kritériá, ktoré musí spĺňať individuálna pomoc a pomoc
         malým a stredným podnikom, aby bola zlučiteľná so spoločným trhom v zmysle článku 87 ods. 3 ES, a tá pomoc, ktorá ich spĺňa,
         je oslobodená od oznamovacej povinnosti stanovenej v článku 88 ods. 3 ES.

      6        Podľa svojho článku 10 nadobudlo toto nariadenie účinnosť 2. februára 2001, teda 20. deň odo dňa uverejnenia v Úradnom vestníkuEurópskych spoločenstiev.

      7        Posledná veta odôvodnenia č. 4 uvedeného nariadenia spresňuje, že „zásady štátnej pomoci pre malé a stredné podniky [prijaté
         Komisiou (Ú. v. ES C 213, s. 4)] by sa mali zrušiť odo dňa nadobudnutia účinnosti tohto nariadenia, lebo ich obsah je nahradený
         týmto nariadením“.

       Okolnosti predchádzajúce sporu
      8        V rámci programu Ministerstva hospodárstva a práce v Sasku smerujúceho k zlepšeniu výkonov malých a stredných podnikov na
         území tejto Spolkovej krajiny sú osobám vykonávajúcim slobodné povolanie, ako aj malým a stredným podnikom, ktoré tu majú
         sídlo alebo sú usadené, poskytované nenávratné dotácie na projekty v prospech hospodárskeho rozvoja. Tieto dotácie sú upravené
         schémou pomoci, ktorá bola prvýkrát Komisii oznámená v priebehu roku 1992, bola Komisiou povolená a niekoľkokrát bola predĺžená
         po tom, čo boli udelené nové povolenia. Táto pomoc smeruje k zlepšeniu výrobných a konkurenčných schopností malých a stredných
         podnikov.

      9        Listom z 29. decembra 2000 doručeným Komisii 3. januára 2001 oznámila Spolková republika Nemecko nové znenie schémy pomoci
         (ďalej len „pôvodné oznámenie“).

      10      Dňa 12. januára 2001 prijala Komisia nariadenie č. 70/2001, ktoré nadobudlo účinnosť 2. februára 2001.

      11      V priebehu decembra 2001 začala Komisia konanie vo veci formálneho zisťovania týkajúce sa niektorých opatrení stanovených
         oznámenou schémou pomoci, a síce opatrení stanovených v podprogramoch „koučovanie“, „účasť na veľtrhoch a výstavách“, „spolupráca“ a „podpora dizajnu“ (ďalej spoločne len „štyri predmetné podprogramy“).
         Naopak, Komisia rozhodla, že ostatné oznámené opatrenia nevyvolávajú námietky.

      12      V rámci svojho zisťovania prijala Komisia sporné rozhodnutie, v ktorom jednak určila, že opatrenia stanovené v štyroch predmetných
         podprogramoch predstavujú štátnu pomoc. Ďalej spresnila, že aby bola pomoc zlučiteľná so spoločným trhom, musí patriť do pôsobnosti
         nariadenia č. 70/2001 a dodržiavať hranice intenzity stanovené týmto textom, s výnimkou prevádzkovej pomoci stanovenej v podprograme
         „spolupráca“, ktorú považuje za nezlučiteľnú so spoločným trhom.

       Konanie pred Súdom prvého stupňa a napadnutý rozsudok
      13      Napadnutým rozsudkom Súd prvého stupňa vyhovel žiadosti Freistaat Sachsen zrušiť viacero ustanovení sporeného rozhodnutia,
         a to:

      –        jeho článok 2 druhý odsek, podľa ktorého pomoc, ktorá nepatrí do pôsobnosti nariadenia č. 70/2001 a presahuje hodnotu pomoci
         stanovenú v uvedenom nariadení, je nezlučiteľná so spoločným trhom,

      –        jeho článok 3, podľa ktorého prevádzková pomoc stanovená v podprograme „spolupráca“ je nezlučiteľná so spoločným trhom, ako
         aj

      –        jeho článok 4, podľa ktorého je Spolková republika Nemecko oprávnená vykonávať štyri predmetné podprogramy až po zabezpečení
         ich súladu s uvedeným rozhodnutím.

      14      Súd prvého stupňa sa domnieva, že Komisia sa tým, že posúdila predmetnú pomoc s ohľadom na nariadenie č. 70/2001, hoci tento
         text nebol v čase prijatia jej oznámenia Komisii účinný, dopustila retroaktívneho uplatňovania nových pravidiel týkajúcich
         sa malých a stredných podnikov stanovených týmto nariadením.

      15      Súd prvého stupňa sa opieral hlavne o právne účinky oznámenia v rámci konania o preskúmaní plánovanej štátnej pomoci. Uviedol
         najmä, že článok 4 nariadenia č. 659/1999 vo svojom prvom odseku stanovuje, že Komisia preskúma oznámenie akonáhle jej bude
         doručené, a vo svojom piatom odseku, že lehota dvoch mesiacov, ktorú má na prípravné preskúmanie tohto oznámenia, začína plynúť
         odo dňa nasledujúceho po získaní tohto oznámenia.

      16      Súd prvého stupňa z toho odvodil, že v zásade preskúmanie zlučiteľnosti plánovanej pomoci so spoločným trhom treba vykonať
         iba na základe pravidiel platných v čase doručenia oznámenia tejto pomoci Komisii. Spresnil, že toto riešenie je odôvodnené
         požiadavkami transparentnosti a predvídateľnosti, pretože tým umožňuje vyhnúť sa tomu, aby mohla Komisia jednostranne určiť
         právny poriadok uplatniteľný na pomoc, ktorú má posúdiť.

      17      Súd prvého stupňa sa tiež domnieva, že judikatúra toto odôvodnenie umocňuje. V tejto súvislosti odkázal na rozsudok z 24. septembra
         2002, Falck et Acciaierie di Bolzano/Komisia (C‑74/00 P a C‑75/00 P, Zb. s. I‑7869), týkajúci sa časovej pôsobnosti rozhodnutí
         postupne prijatých Komisiou, pokiaľ ide o poskytnutie štátnej pomoci oceliarskemu priemyslu v určitých taxatívne vymedzených
         prípadoch spoločne označených „kódexy pomoci oceliarskemu priemyslu“. V tomto rozsudku Súdny dvor rozhodol, že uplatnenie
         pravidiel kódexu pomoci oceliarskemu priemyslu, ktorý bol účinný v čase, keď Komisia prijímala rozhodnutie týkajúce sa pomoci,
         ktorá bola poskytnutá za účinnosti predchádzajúceho kódexu, znamená retroaktívne uplatnenie neskoršieho kódexu.

      18      Súd prvého stupňa sa preto domnieval, že zo znenia i účelu nariadenia č. 70/2001, ako aj z požiadaviek plynúcich z dodržiavania
         zásad ochrany legitímnej dôvery a právnej istoty vyplýva, že tento text sa nemá uplatňovať retroaktívne.

      19      Súd prvého stupňa tiež rozhodol, že skutočnosť, že Spolková republika Nemecko pravdepodobne v čase pôvodného oznámenia vedela
         o budúcej zmene kritérií preskúmania uplatniteľných na takto oznámenú pomoc, neodôvodňuje uplatnenie nariadenia č. 70/2001.

      20      Súd prvého stupňa napokon odkázal na oznámenie Komisie o určení pravidiel uplatniteľných na preskúmanie protiprávnej štátnej
         pomoci [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES C 119, s. 22), podľa ktorého sa Komisia rozhodla posudzovať zlučiteľnosť tejto pomoci so spoločným trhom podľa
         pravidiel účinných v čase, keď bola poskytnutá. Súd prvého stupňa sa domnieval, že pokiaľ by návrhy oznámenej pomoci mali
         byť naopak posúdené podľa pravidiel účinných v čase prijatia rozhodnutia Komisie, ktoré sa jej týka, viedlo by to členské
         štáty k tomu, aby v prípade, ak zamýšľajú poskytnúť pomoc, pri ktorej hrozí, že uplatniteľná úprava bude prísnejšia, procesné
         povinnosti nedodržiavali.

       Návrhy účastníkov konania
      21      Komisia v odvolaní navrhuje, aby Súdny dvor zrušil napadnutý rozsudok, rozhodol o žalobe s konečnou platnosťou tým, že zamietne
         žalobu o neplatnosť podanú Freistaat Sachsen, a zaviazal Freistaat Sachsen na náhradu trov obidvoch konaní.

      22      Freistaat Sachsen navrhuje zamietnuť odvolanie Komisie a zaviazať ju na náhradu trov odvolacieho konania.

       O odvolaní
      23      Komisia na podporu svojho odvolania uvádza dva dôvody. Tvrdí, že Súd prvého stupňa sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia
         hlavne tým, že sa domnieval, že nesprávne posúdila návrh schémy pomoci oznámenej Spolkovou republikou Nemecko s ohľadom na
         nariadenie č. 70/2001, zatiaľ čo tento text nebol v čase prijatia pôvodného oznámenia účinný, a subsidiárne tým, že rozhodol,
         že toto oznámenie malo byť považované za úplné.

       O prvom dôvode
       Argumentácia účastníkov konania
      24      Vo svojom prvom dôvode Komisia tvrdí, že Súd prvého stupňa porušil článok 88 ods. 2 a 3 ES, článok 249 ods. 2 ES a článok 254
         ods. 2 druhú vetu ES, články 3 a nasledujúce nariadenia č. 659/1999, ako aj článok 10 ods. 1 nariadenia č. 70/2001 tým, že
         rozhodol, že uplatnenie tohto nariadenia na návrh schémy pomoci oznámený pred nadobudnutím účinnosti tohto nariadenia je v rozpore
         so zásadou zákazu retroaktivity, a sporné rozhodnutie je preto nezákonné.

      25      Komisia sa domnieva, že uplatnenie nariadenia č. 70/2001 na predmetnú schému pomoci nemá žiaden retroaktívny účinok, ale je
         v súlade so zásadou bezprostrednej uplatniteľnosti, podľa ktorej sa text práva Spoločenstva uplatňuje od nadobudnutia účinnosti
         na prebiehajúce situácie, ktoré na seba časovo nadväzujú.

      26      Komisia tvrdí, že Súd prvého stupňa prijal právne nesprávne stanovisko, keď rozhodol, že oznámenie schémy štátnej pomoci vytvára
         právnu situáciu, z ktorej vyplýva, že sa majú uplatniť pravidlá účinné v čase prijatia oznámenia.

      27      Komisia sa domnieva, že takéto oznámenie má len procesné účinky. Dodáva, že preskúmania, ktoré má vykonať, sa netýka oznámenia
         ako takého, ale oznámenej pomoci, a že musí byť vykonané nie s ohľadom na informácie poskytnuté v rámci uvedeného oznámenia,
         ale tiež s ohľadom na aktuálne skutkové okolnosti a právne pravidlá, ktoré sú účinné v čase prijímania jej rozhodnutia. V tomto
         ohľade odkazuje na článok 3, článok 4 ods. 2 až 4 a 6, článok 5 ods. 1, článok 6 a článok 7 ods. 2 až 4 nariadenia č. 659/1999.

      28      Komisia tiež tvrdí, že oznámenie návrhu štátnej pomoci predstavuje povinnosť uloženú členským štátom Zmluvou a nevytvára práva.

      29      Spresňuje, že bezprostredné preskúmanie oznámenia stanovené v článku 4 ods. 1 nariadenia č. 659/1999 nevylučuje, aby Komisia
         od dotknutých členských štátov vyžadovala doplňujúce informácie podľa článku 5 tohto nariadenia.

      30      Komisia tvrdí, že lehota dvoch mesiacov, ktorá začína plynúť od prijatia oznámenia podľa článku 4 ods. 5 nariadenia č. 659/1999
         a po ktorej uplynutí sa v súlade s článkom 4 ods. 6 tohto nariadenia bude pomoc považovať za schválenú, je jednoduchou procesnou
         lehotou. Tvrdí, že podľa článku 4 ods. 6 druhej vety tohto nariadenia je v každom prípade oprávnená prijať rozhodnutie po
         uplynutí tejto lehoty a prípadne začať konanie vo veci formálneho zisťovania.

      31      Komisia okrem toho zdôrazňuje, že Spolková republika Nemecko vedela o návrhu, ktorý mal vyústiť do nariadenia č. 70/2001,
         a to najmä preto, že sa zúčastnila prác týkajúcich sa tohto návrhu.

      32      Domnieva sa, že už citovaný rozsudok Falck et Acciaierie di Bolzano/Komisia nie je v prejednávanej veci relevantný, pretože
         sa týka protiprávnej pomoci, a že rozhodnutie prijaté Súdnym dvorom v tejto veci je okrem toho odôvodnené osobitným charakterom
         kódexov pomoci oceliarskemu priemyslu.

      33      Komisia tiež popiera analýzu Súdu prvého stupňa, podľa ktorej skutočnosť, že nariadenie č. 70/2001 umožňuje členským štátom,
         aby samy overili existenciu povinnosti, ukazuje, že sa tento text nemá neuplatňovať na skoršie oznámenia. V tejto súvislosti
         upozorňuje, že v prejednávanej veci mohla Spolková republika Nemecko po nadobudnutí účinnosti tohto textu overiť, či sa na
         opatrenia, ktoré oznámila, vzťahuje výnimka, a prípadne vziať späť svoje oznámenie podľa článku 8 nariadenia č. 659/1999.
         Komisia dodáva, že z odôvodnenia č. 4 nariadenia č. 70/2001 vyplýva, že členské štáty môžu oznámiť štátnu pomoc, na ktorú
         sa vzťahuje tento text. Tiež tvrdí, že tento text nebráni tomu, aby boli zachované oznámenia, ktoré v čase nadobudnutia jeho
         účinnosti už existovali.

      34      Komisia ďalej uvádza, že spresnenie uvedené v druhej vete odôvodnenia č. 4 nariadenia č. 70/2001, podľa ktorého takéto oznámené
         schémy posúdi Komisia podľa kritérií stanovených „najmä“ v tomto nariadení, nemožno vykladať tak, že umožňuje uplatnenie právneho
         rámca pomoci malým a stredným podnikom Spoločenstva prijatého v priebehu roku 1996, ktorý bol zrušený uvedeným nariadením,
         čo je v uvedenom odôvodnení výslovne upresnené.

      35      Napokon sa Komisia domnieva, že paralela, ktorú Súd prvého stupňa urobil medzi oznámeným návrhom schémy pomoci a protiprávnou
         pomocou, nie je relevantná. V tejto súvislosti uvádza, že oznámenie Komisie o určení pravidiel uplatniteľných na preskúmanie
         protiprávnej štátnej pomoci, na ktoré Súd prvého stupňa odkazuje, by sa aj tak neuplatňovalo, ak by pomoc oznámená Spolkovou
         republikou Nemecko bola protiprávna. Toto oznámenie sa týka výlučne uplatnenia smerníc alebo podobných nástrojov, jeho štvrtý
         odsek okrem toho spresňuje, že „nemá vplyv na výklad nariadení Rady a Komisie v oblasti štátnej pomoci“ [neoficiálny preklad].

      36      Freistaat Sachsen tvrdí, že Súd prvého stupňa sa nedopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že rozhodol, že uplatnenie
         nariadenia č. 70/2001 na návrh schémy pomoci oznámenej pred nadobudnutím účinnosti tohto textu je retroaktívnym uplatnením
         tohto textu a sporné rozhodnutie je preto protiprávne.

      37      Freistaat Sachsen sa tiež domnieva, že oznámenie návrhu štátnej pomoci nepredstavuje len jednoduchú povinnosť uloženú členským
         štátom, ale že tento akt ukladá tiež osobitné povinnosti Komisii a spôsobuje začatie plynutia lehoty, ktorej uplynutie má
         pre prítomných účastníkov významné právne dôsledky.

      38      Freistaat Sachsen sa domnieva, že právna istota v zásade bráni retroaktívnemu uplatneniu textov Spoločenstva, ktoré neobsahujú
         výslovné ustanovenia v tomto zmysle.

      39      Domnieva sa, že riešenie, ku ktorému Súdny dvor dospel v už citovanom rozsudku Falck et Acciaierie di Bolzano/Komisia, pokiaľ
         ide o protiprávnu pomoc, sa má uplatňovať aj na oznámenú pomoc.

      40      Nazdáva sa, že oznámenie návrhu pomoci členským štátom odôvodňuje legitímnu dôveru tohto štátu, že budú použité kritériá preskúmania,
         ktoré boli účinné v deň tohto oznámenia. To neplatí len v prípade, keď pravidlo, ktoré nadobudlo účinnosť po oznámení návrhu
         pomoci, je pre daný členský štát priaznivejšie ako pravidlo, ktoré bolo účinné v deň tohto oznámenia.

      41      Freistaat Sachsen sa ďalej domnieva, že pokiaľ Komisia tvrdí, že protiprávnu pomoc treba posúdiť podľa ustanovení účinných
         v čase jej poskytnutia, na riadne oznámenú pomoc treba tiež uplatniť právo účinné v čase, keď pomoc „vznikla“, to znamená
         v čase jej oznámenia, aby členské štáty, ktoré dodržiavajú procesné povinnosti, neboli znevýhodnené.

      42      Freistaat Sachsen subsidiárne tvrdí, že aj ak Súdny dvor bude považovať prvý dôvod Komisie za dôvodný, sporné rozhodnutie
         treba v každom prípade zrušiť, pretože Komisia v skutočnosti nevykonala svoju právomoc voľnej úvahy. V tejto súvislosti pri
         uplatňovaní nariadenia č. 70/2001 nezohľadnila zvláštnosti spolkovej krajiny Sasko a schému oznámenej pomoci.

       Posúdenie Súdnym dvorom
      43      Podľa ustálenej judikatúry sa totiž nové pravidlo musí bezodkladne uplatniť na budúce právne účinky situácie, ktorá vznikla
         za účinnosti predchádzajúceho pravidla (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 14. apríla 1970, Brock, 68/69, Zb. s. 171, bod 7,
         a z 10. júla 1986, Licata/CES, 270/84, Zb. s. 2305, bod 31). V tejto súvislosti Súdny dvor tiež rozhodol, že pôsobnosť zásady
         ochrany legitímnej dôvery nemôže byť chápaná takým spôsobom, aby vo všeobecnosti bránila uplatneniu nového pravidla na neskoršie
         účinky situácií, ktoré vznikli za účinnosti starého pravidla (pozri najmä rozsudky zo 14. januára 1987, Nemecko/Komisia, 278/84,
         Zb. s. 1, bod 36, a z 20. septembra 1988, Španielsko/Rada, 203/86, Zb. s. 4563, bo 19).

      44      Naopak, hmotnoprávne pravidlá práva Spoločenstva treba vykladať tak, že na situácie vzniknuté pred nadobudnutím ich účinnosti
         sa vzťahujú len v rozsahu, v akom z ich znenia, cieľa a štruktúry vyplýva, že sa im má takýto účinok priznať (pozri najmä
         rozsudok z 29. januára 2002, Pokrzeptowicz-Meyer, C‑162/00, Zb. s. I‑1049, bod 49).

      45      Oznámenie návrhu štátnej pomoci podľa článku 88 ods. 3 ES je základnou zložkou pravidiel Spoločenstva týkajúcich sa kontroly
         tejto pomoci a podniky, ktoré sú príjemcami tejto pomoci, sa nemôžu odvolávať na legitímnu dôveru v zákonnosť tejto pomoci,
         ak nebola poskytnutá v súlade s týmto postupom (rozsudky z 20. marca 1997, Alcan Deutschland, C‑24/95, Zb. s. I‑1591, bod
         25, a z 22. apríla 2008, Komisia/Salzgitter, C‑408/04 P, Zb. s. I‑2767, bod 104).

      46      V súlade s článkom 88 ods. 3 poslednou vetou ES členský štát, ktorý má v úmysle poskytnúť pomoc, nemôže vykonať navrhované
         opatrenia, pokiaľ Komisia vo veci nerozhodla s konečnou platnosťou.

      47      Účelom zákazu stanoveného v tomto ustanovení je zabezpečiť, aby účinky pomoci nenastali predtým, ako mohla Komisia v primeranej
         lehote podrobne preskúmať návrh pomoci a prípadne začať konanie uvedené v druhom odseku toho istého článku (rozsudky zo 14. februára
         1990, Francúzsko/Komisia, nazývaný „Boussac Saint Frères“, C‑301/87, Zb. s. I‑307, bod 17, ako aj z 12. februára 2008, CELF
         a Ministre de la Culture et de la Communication, C‑199/06, Zb. s. I‑469, bod 36).

      48      Článok 88 ods. 3 ES takto stanovuje preventívnu kontrolu týkajúcu sa plánov poskytnutia novej pomoci (rozsudok z 11. decembra
         1973, Lorenz, 120/73, Zb. s. 1471, bod 2, ako aj CELF a Ministre de la Culture et de la Communication, už citovaný, bod 37).

      49      V rámci tejto kontroly článok 4 ods. 1 nariadenia č. 659/1999, ktorý stanovuje, že Komisia preskúma oznámenie, „akonáhle jej
         bude doručené“, ukladá tejto inštitúcii len povinnosť osobitnej náležitej starostlivosti, a nepredstavuje teda pravidlo uplatňovania
         ratione temporis kritérií preskúmania zlučiteľnosti oznámených návrhov pomoci so spoločným trhom. Takéto pravidlo nemôže byť odvodené ani
         z článku 4 ods. 5 druhej vety tohto nariadenia, ktorý stanovuje, že lehota dvoch mesiacov, počas ktorej Komisia vykoná predbežné
         preskúmanie oznámenia, začína plynúť v deň nasledujúci po doručení úplného oznámenia.

      50      Naopak, otázku, či je pomoc štátnou pomocou podľa Zmluvy, treba vyriešiť na základe objektívnych skutočností, ktoré sa posudzujú
         v čase, keď Komisia prijíma svoje rozhodnutie (pozri v tomto zmysle rozsudky z 22. júna 2006, Belgicko a Forum 187/Komisia,
         C‑182/03 a C‑217/03, Zb. s. I‑5479, bod 137, ako aj z 1. júla 2008, Chronopost a La Poste/UFEX a i., C‑341/06 P a C‑342/06 P,
         Zb. s. I‑4777, bod 95). Z toho vyplýva, že súd Spoločenstva preskúma posúdenie situácie vykonané k tomuto dátumu Komisiou
         (rozsudok Chronopost a La Poste/UFEX a i., už citovaný, bod 144).

      51      Treba tiež zdôrazniť, že pravidlá, zásady a kritériá preskúmania zlučiteľnosti štátnej pomoci účinné v čase prijatia rozhodnutia
         Komisiou možno v zásade považovať za lepšie prispôsobené kontextu hospodárskej súťaže.

      52      Z uvedeného vyplýva, že aj keď je oznámenie plánovanej pomoci nevyhnutným predpokladom jej kontroly, predstavuje len procesnú
         povinnosť, ktorá umožňuje Komisii zaistiť preventívnu a účinnú kontrolu pomoci, ktorú členské štáty hodlajú poskytnúť podnikom.
         Nemôže mať teda za následok stanovenie právneho režimu uplatniteľného na pomoc, ktorej sa týka.

      53      Preto oznámenie pomoci alebo návrhu schémy pomoci členským štátom nepredstavuje definitívne vytvorenú právnu situáciu, z ktorej
         by vyplývalo, že Komisia sa vyjadruje k ich zlučiteľnosti so spoločným trhom, pričom uplatňuje pravidlá účinné v čase, keď
         bolo podané toto oznámenie. Naopak, Komisii prináleží uplatniť pravidlá účinné v čase, keď rozhoduje, jediné pravidlá, podľa
         ktorých sa posudzuje zákonnosť rozhodnutia, ktoré v tejto veci prijíma.

      54      V rozpore s tým, čo tvrdí Freistaat Sachsen, toto riešenie nepodnecuje členské štáty k tomu, aby okamžite poskytli plánovanú
         pomoc bez jej oznámenia s cieľom uplatňovať na ňu právny režim účinný v čase tohto poskytnutia. Za predpokladu, že zlučiteľnosť
         protiprávnej pomoci so spoločným trhom sa vo všetkých prípadoch posudzuje ku dňu, keď bola poskytnutá, členské štáty môžu
         len veľmi ťažko predpokladať detailné zmeny právnej úpravy. Okrem toho poskytnutie protiprávnej pomoci môže znamenať pre členský
         štát, ktorý ju poskytol, povinnosť vrátiť protiprávnu pomoc, ako aj nahradiť škodu spôsobenú protiprávnou povahou tejto pomoci
         (pozri v tomto zmysle najmä rozsudok CELF a Ministre de la Culture et de la Communication, už citovaný, bod 55).

      55      V každom prípade treba uviesť, že z článku 88 ods. 2 ES, ako aj z článku 1 písm. h) nariadenia č. 659/1999 vyplýva, že ak
         Komisia rozhodne o začatí konania vo veci formálneho zisťovania v súvislosti s návrhom pomoci, musí umožniť účastníkom, medzi
         ktorými je jeden alebo viac dotknutých podnikov, predložiť ich pripomienky. Toto pravidlo má charakter podstatnej formálnej
         náležitosti.

      56      Z toho vyplýva, že ak sa právny režim, za ktorého pôsobnosti členský štát oznámil plánovanú pomoc, zmení pred prijatím rozhodnutia
         Komisiou, musí Komisia, ktorá je povinná rozhodnúť podľa nových pravidiel, vyzvať účastníkov, aby sa vyjadrili k zlučiteľnosti
         tejto pomoci s týmito pravidlami. To platí aj v prípade, že nový právny režim sa podstatne nelíši od režimu, ktorý bol účinný
         predtým (pozri v tomto zmysle rozsudok z 8. mája 2008, Ferriere Nord/Komisia, C‑49/05 P, neuverejnený v Zbierke, body 68 až
         71).

      57      V prejednávanej veci po prvé platí, že schéma plánovanej pomoci bola oznámená Komisii pred nadobudnutím účinnosti nariadenia
         č. 70/2001, po druhé, že v deň nadobudnutia účinnosti tohto nariadenia Komisia ešte nerozhodla, a po tretie, že toto nariadenie
         bolo účinné v čase sporného rozhodnutia.

      58      Zo spisu tiež vyplýva, že Komisia požiadala účastníkov, aby sa vyjadrili k uplatneniu uvedeného nariadenia na oznámenú pomoc.

      59      Z uvedeného možno vyvodiť, že Súd prvého stupňa sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že sporné rozhodnutie
         porušuje zásadu zákazu retroaktivity. Z toho vyplýva, že prvý dôvod Komisie je dôvodný. Napadnutý rozsudok treba preto zrušiť
         bez toho, aby bolo potrebné skúmať druhý dôvod.

       O vrátení veci Súdu prvého stupňa
      60      V súlade s článkom 61 prvým odsekom Štatútu Súdneho dvora, ak je odvolanie dôvodné a Súdny dvor zruší rozhodnutie Súdu prvého
         stupňa, môže Súdny dvor sám právoplatne rozhodnúť o veci samej, ak to stav konania dovoľuje, alebo môže vec vrátiť Súdu prvého
         stupňa na ďalšie konanie.

      61      Keďže v prejednávanej veci nie je dôvod založený na skutočnosti, že uplatnenie nariadenia č. 70/2001 na sporné rozhodnutie
         má retroaktívny účinok, dôvodný, treba rozhodnúť o štvrtom a piatom dôvode, ktoré uvádza Freistaat Sachsen pred Súdom prvého
         stupňa, ktoré sú založené jednak na tom, že Komisia pri preskúmaní predmetného návrhu pomoci nevyužila svoju právomoc voľnej
         úvahy, ako aj na porušení povinnosti odôvodnenia, ktoré z toho vyplýva, a jednak na tom, že Komisia nepreukázala, že hospodárska
         súťaž bola predmetným návrhom pomoci skutočne alebo potenciálne narušená, a takisto na porušení povinnosti odôvodnenia, ktoré
         z toho vyplýva.

      62      Odpoveď na tieto dôvody vyžaduje komplexné posúdenie skutkového stavu na základe skutočností, ktoré Súd prvého stupňa nevyhodnotil.
         Freistaat Sachsen pred Súdnym dvorom bez väčších upresnení len tvrdil, že sporné rozhodnutie treba zrušiť, pretože Komisia
         tým, že uplatnila nariadenie č. 70/2001 a nezohľadnila ani zvláštnosti spolkovej krajiny Sasko, ani tohto oznámeného návrhu
         pomoci, nevyužila svoju právomoc voľnej úvahy.

      63      Z toho vyplýva, že stav konania nedovoľuje, aby Súdny dvor vydal sám konečný rozsudok, a vec treba vrátiť Súdu prvého stupňa,
         aby rozhodol o týchto dvoch dôvodoch.

       O trovách
      64      Keďže sa vec vracia Súdu prvého stupňa, o trovách tohto konania o odvolaní treba rozhodnúť v konaní o veci samej.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol a vyhlásil:
      1.      Rozsudok Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev z 3. mája 2007, Freistaat Sachsen/Komisia (T‑357/02), sa zrušuje.
      2.      Vec sa vracia Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev.
      3.      O trovách konania sa rozhodne v konaní o veci samej.
      Podpisy
      * Jazyk konania: nemčina.


title: Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 2. októbra 2008.#Komisia Európskych spoločenstiev proti Talianskej republike.#Nesplnenie povinnosti členským štátom - Verejné zmluvy na dodanie tovaru - Smernica 93/36/EHS - Uzavretie zmlúv bez predchádzajúceho uverejnenia oznámenia o vyhlásení verejného obstarávania - Ľahké helikoptéry pre potreby polície a vnútroštátnej jednotky protipožiarnej ochrany.#Vec C-157/06.

text:
      Vec C‑157/06
      Komisia Európskych spoločenstiev
      proti
      Talianskej republike
      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Verejné zmluvy na dodanie tovaru – Smernica 93/36/EHS – Uzavretie zmlúv bez predchádzajúceho uverejnenia oznámenia o vyhlásení verejného obstarávania – Ľahké helikoptéry pre potreby polície a vnútroštátnej jednotky protipožiarnej ochrany“
      Abstrakt rozsudku
      Aproximácia právnych predpisov – Postupy verejného obstarávania tovarov – Smernica 93/36 – Výnimky zo spoločných pravidiel
            – Doslovný výklad – Ochrana základných bezpečnostných záujmov členského štátu
      [Článok 296 ods. 1 písm. b) ES; smernica Rady 93/36, článok 2 ods. 1 písm. b), články 3, 6 a 9]
      Členský štát si tým, že prijal vnútroštátnu právnu úpravu umožňujúcu výnimku z uplatnenia právnej úpravy Spoločenstva týkajúcej
         sa verejného obstarávania tovaru, pokiaľ ide o dodávku ľahkých helikoptér pre potreby policajných síl a vnútroštátnej jednotky
         protipožiarnej ochrany bez toho, aby bola splnená niektorá z podmienok oprávňujúcich takúto výnimku, neplní povinnosti, ktoré
         mu vyplývajú zo smernice 93/36 o koordinácii postupov verejného obstarávania dodania tovaru, najmä z článku 2 ods. 1 písm. b)
         a článkov 6 a 9 tejto smernice.

      Pokiaľ totiž ide o legitímne požiadavky vnútroštátneho záujmu upravené článkom 296 ods. 1 písm. b) ES, môže každý členský
         štát prijať opatrenia, ktoré považuje za nevyhnutné na ochranu svojej bezpečnosti a ktoré sa týkajú výroby a obchodu so zbraňami,
         muníciou a bojovým materiálom, za predpokladu, že tieto opatrenia nemajú vplyv na podmienky hospodárskej súťaže na spoločnom
         trhu výrobkov, ktoré nie sú určené zvlášť na vojenské účely.

      Z uvedeného ustanovenia vyplýva, že dotknuté výrobky musia byť zvlášť určené na vojenské účely. V dôsledku toho nákup zariadení,
         ktorých využitie na vojenské účely je málo pravdepodobné, musí rešpektovať pravidlá verejného obstarávania. Keďže je však
         nesporné, že vnútroštátna právna úprava sa týka helikoptér, ktorých civilné využitie je isté, kým vojenské účely sú len prípadné,
         dotknutý členský štát sa na účely odôvodnenia vnútroštátnej právnej úpravy, ktorá pre nákup uvedených helikoptér umožňuje
         rokovacie konanie, nemôže účinne odvolávať na článok 296 ods. 1 písm. b) ES, na ktorý odkazuje článok 3 smernice 93/36.

      Okrem toho odvolanie sa na článok 2 ods. 1 písm. b) smernice 93/36 pri nákupe dotknutých helikoptér sa zdá neprimerané vzhľadom
         na cieľ zabrániť zverejneniu citlivých informácií týkajúcich sa výroby týchto helikoptér v rozsahu, v akom dotknutý členský
         štát nepreukázal, že uvedený cieľ nebolo možné dosiahnuť v rámci vyhlásenia verejného obstarávania stanoveného tou istou smernicou.
         Z toho vyplýva, že samotné potvrdenie, že dotknuté dodávky sú vyhlásené za tajné, sú sprevádzané osobitnými bezpečnostnými
         opatreniami, alebo je potrebné, aby boli vyňaté z právnej úpravy Spoločenstva na účely ochrany základných bezpečnostných záujmov
         štátu, nepostačuje na preukázanie, že skutočne existujú osobitné okolnosti odôvodňujúce výnimky podľa článku 2 ods. 1 písm. b)
         smernice 93/36.

      (pozri body 25 – 28, 31 – 34, bod 1 výroku)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (druhá komora)
      z 2. októbra 2008 (*)

      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Verejné zmluvy na dodanie tovaru – Smernica 93/36/EHS – Uzavretie zmlúv bez predchádzajúceho uverejnenia oznámenia o vyhlásení verejného obstarávania – Ľahké helikoptéry pre potreby polície a vnútroštátnej jednotky protipožiarnej ochrany“
      Vo veci C‑157/06,
      ktorej predmetom je žaloba o nesplnenie povinnosti podľa článku 226 ES, podaná 23. marca 2006,
      Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: X. Lewis a D. Recchia, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      žalobkyňa,
      proti
      Talianskej republike, v zastúpení: I. M. Braguglia, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci G. Fiengo, avvocato dello Stato, s adresou na doručovanie
         v Luxemburgu,

      žalovanej,
      SÚDNY DVOR (druhá komora),
      v zložení: predseda šiestej komory L. Bay Larsen, vykonávajúci funkciu predsedu druhej komory, sudcovia K Schiemann, J. Makarczyk
         (spravodajca), J.‑C. Bonichot a C. Toader,

      generálny advokát: M. Poiares Maduro,
      tajomník: B. Fülöp, referent,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 15. mája 2008,
      so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Svojou žalobou Komisia Európskych spoločenstiev žiada, aby Súdny dvor určil, že prijatím vyhlášky ministerstva vnútra č. 558/A/04/03/RR
         z 11. júla 2003 (ďalej len „vyhláška ministerstva“), ktorá umožňuje výnimku z uplatnenia právnej úpravy Spoločenstva týkajúcej
         sa verejného obstarávania tovaru, pokiaľ ide o dodávku ľahkých helikoptér pre potreby policajných síl a vnútroštátnej jednotky
         protipožiarnej ochrany bez toho, aby bola splnená niektorá z podmienok oprávňujúcich takúto výnimku, si Talianska republika
         nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú zo smernice Rady 93/36/EHS zo 14. júna 1993 o koordinácii postupov verejného obstarávania
         dodania tovaru (Ú. v. ES L 199, s. 1; Mim. vyd. 06/002, s. 110), najmä z článku 2 ods. 1 písm. b) a článkov 6 a 9 tejto smernice.

       Právny rámec
       Právna úprava Spoločenstva
      2        Článok 2 ods. 1 písm. b) smernice 93/36 znie:

      „1.      Táto smernica sa nevzťahuje na:
      …
      b)      zmluvy na dodanie tovaru, ktoré sú vyhlásené za tajné, alebo ktoré musia byť sprevádzané osobitnými bezpečnostnými opatreniami
         v súlade so zákonmi, inými právnymi predpismi a správnymi opatreniami v príslušnom členskom štáte, alebo ak si to vyžaduje
         ochrana základných bezpečnostných záujmov členského štátu.“

      3        Článok 3 tej istej smernice stanovuje:

      „Bez toho, aby boli dotknuté články 2, 4 a 5 ods. 1, táto smernica sa vzťahuje na všetky výrobky, na ktoré sa vzťahuje článok
         1 písm. a), vrátane tých, ktoré sú súčasťou zmlúv uzatvorených obstarávateľom v oblasti obrany, s výnimkou tovarov, na ktoré
         sa vzťahuje článok [296] ods. 1 písm. b) [ES].“

      4        Článok 6 tejto smernice uvádza:

      „1.      Pri uzatváraní verejných zmlúv na dodanie tovaru použijú obstarávatelia v prípadoch uvedených nižšie postupy uvedené v článku
         1 písm. d), e) a f).

      2.      Obstarávatelia môžu uzatvoriť zmluvy na dodanie tovaru v rokovacom konaní v prípade, že v otvorenom alebo vyhradenom konaní
         boli podané protiprávne ponuky, alebo ponuky, ktoré sú neprijateľné podľa vnútroštátnych právnych predpisov, ktoré sú v súlade
         s ustanoveniami hlavy IV, pokiaľ pôvodné zmluvné podmienky nie sú podstatne zmenené. Obstarávatelia môžu v takýchto prípadoch
         upustiť od uverejnenia oznámenia, pokiaľ do rokovacích konaní zahrnú všetky podniky vyhovujúce kritériám článkov 20 až 24,
         ktoré počas predchádzajúcej otvorenej súťaže alebo užšej súťaže predložili ponuky v súlade s formálnymi požiadavkami ponukového
         postupu.

      3.      Obstarávatelia môžu uzatvoriť zmluvy na dodanie tovaru v rokovacom konaní bez zverejnenia v týchto prípadoch:
      a)      ak v otvorenej alebo užšej súťaži nie sú podané žiadne ponuky alebo vhodné ponuky za predpokladu, že pôvodné zmluvné podmienky
         neboli podstatne zmenené, a za predpokladu, že sa Komisii podá správa;

      b)      keď príslušné tovary sú vyrábané len na účely výskumu, pokusov, štúdií alebo vývoja, toto ustanovenie sa nebude vzťahovať
         na množstvo výroby potrebné na preukázanie obchodnej rentability, alebo na úhrade nákladov na výskum a vývoj;

      c)      ak z technických alebo umeleckých dôvodov, alebo z dôvodov spojených s ochranou výhradných práv, dodávaný tovar môže byť vyrobený
         alebo dodaný len určitým dodávateľom;

      d)      pokiaľ je naozaj nevyhnutné, z dôvodov mimoriadnej naliehavosti, ktorú spôsobili udalosti, ktoré dotknutý obstarávateľ nemohol
         predvídať, nemôže byť dodržaná lehota stanovená pre otvorenú súťaž, užšiu súťaž alebo rokovacie konanie uvedené v odseku 2.
         Okolnosti, ktoré opodstatnene spôsobujú mimoriadnu naliehavosť nesmú byť v žiadnom prípade prisudzované obstarávateľovi;

      e)      pre doplňujúce dodávky od pôvodného dodávateľa, ktoré sú určené buď ako čiastková náhrada bežných dodávok alebo technických
         zariadení, alebo ako rozšírenie existujúcich dodávok alebo technických zariadení, ak by zmena dodávateľa nútila obstarávateľa,
         aby si zadovážil zariadenie, ktoré má rozdielne technické parametre, čo by mohlo mať za následok nekompatibilitu alebo neprimerané
         technické ťažkosti v prevádzke alebo údržbe. Dĺžka trvania takýchto zmlúv, ako aj opakujúcich sa zmlúv nesmie byť spravidla
         dlhšie ako tri roky.

      4.      Vo všetkých ostatných prípadoch obstarávatelia uzatvárajú zmluvy na dodanie tovaru prostredníctvom otvorenej alebo užšej súťaže.“
      5        Článok 9 uvedenej smernice znie:

      „1.      Obstarávatelia čo najskôr po začiatku svojho rozpočtového roka uverejnia predbežné oznámenie, v ktorom uvedú celkový rozsah
         obstarávania podľa druhov výrobkov, na ktoré zamýšľajú uzavrieť zmluvu v priebehu nasledujúcich dvanástich mesiacov, keď celková
         predpokladaná hodnota, s ohľadom na ustanovenia článku 5, sa rovná alebo je vyššia ako 750 000 [eur].

      Druhy výrobkov stanovia obstarávatelia pomocou odkazov na nomenklatúru ‚Classification of Products According to Activities
         (CPA)‘. Komisia stanoví podmienky, akým spôsobom sa budú uvádzať odkazy na jednotlivé položky nomenklatúry v oznámení, zhodne
         s postupom stanoveným v článku 32 ods. 2.

      2.      Obstarávatelia, ktorí chcú uzavrieť verejnú zmluvu na dodanie tovaru na základe otvorenej súťaže, užšej súťaže alebo rokovacieho
         konania v prípadoch uvedených v článku 6 ods. 2, uverejnia svoj zámer prostredníctvom oznámenia.

      3.      Obstarávatelia, ktorí uzatvorili zmluvu, uverejnia výsledok prostredníctvom oznámenia. Určité informácie o uzatvorení zmluvy
         však nesmú byť v niektorých prípadoch uverejnené, ak by takéto uverejnenie sťažilo vymožiteľnosť práva, alebo by inak odporovalo
         verejnému záujmu, alebo by spôsobilo ujmu oprávneným obchodným záujmom jednotlivých verejných alebo súkromných podnikov, alebo
         by mohlo spôsobiť ujmu korektnej hospodárskej súťaži medzi dodávateľmi.

      4.      Oznámenia sa vypracovávajú podľa vzorov uvedených v prílohe IV a uvádzajú informácie požadované v týchto vzoroch. Obstarávatelia
         pri zisťovaní informácií, týkajúcich sa ekonomických a technických noriem, ktoré požadujú od dodávateľov na účely výberu (oddiel
         11 prílohy IV B, oddiel 9 prílohy IV C a oddiel 8 prílohy IV D) nesmú vyžadovať splnenie akýchkoľvek iných podmienok ako tých,
         ktoré sú uvedené v článkoch 22 a 23.

      5.      Obstarávatelia zašlú takéto oznámenie čo najskôr a čo najvhodnejším spôsobom Úradu pre vydávanie úradných publikácií Európskych
         spoločenstiev. V prípade urýchleného postupu podľa článku 12, sa oznámenie zašle telexom, telegramom alebo telefaxom.

      Oznámenie uvedené v odseku 1 sa zašle čo najskôr po začiatku každého rozpočtového roka.
      Oznámenie uvedené v odseku 3 sa zašle najneskôr 48 dní od uzatvorenia príslušnej zmluvy.
      6.      Oznámenia uvedené v odsekoch 1 a 3 sa uverejnia v plnom znení v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev a v databáze TED
         v úradných jazykoch spoločenstva, pričom autentický je len text v pôvodnom jazyku.

      7.      Oznámenie uvedené v odseku 2 má byť uverejnené v plnom znení v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev a v databáze TED,
         v pôvodnom jazyku. Súhrn dôležitých prvkov každého oznámenia bude uverejnený v úradných jazykoch spoločenstiev, pričom autentický
         je len text v pôvodnom jazyku.

      8.      Úrad pre vydávanie úradných publikácií Európskych spoločenstiev uverejní oznámenia najneskôr do 12 dní od ich odoslania. V prípade
         postupu so skrátenými lehotami podľa článku 12 sa tento čas skráti na päť dní.

      9.      Oznámenia sa neuverejnia v úradných vestníkoch ani v tlači štátu obstarávateľa do dňa jeho odoslania Úradu pre vydávanie úradných
         publikácií Európskych spoločenstiev; tento dátum musí byť uvedený. Oznámenie nesmie obsahovať iné informácie ako tie, ktoré
         sú určené na uverejnenie v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev.

      10.      Obstarávatelia musia byť schopní poskytnúť dôkaz o dátume odoslania.
      11.      Náklady na uverejnenie oznámenia v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev znáša spoločenstvo. Oznámenie nesmie byť dlhšie
         ako jedna strana úradného vestníka, to znamená približne 650 slov. Každé vydanie úradného vestníka, ktoré obsahuje jedno alebo
         viac oznámení, bude reprodukciou vzorového oznámenia alebo oznámení, na základe ktorých bolo uverejnené oznámenie alebo oznámenia
         vypracované.“

       Vnútroštátna právna úprava
      6        Vyhláška ministerstva stanovuje:

      „1.      Dodávky helikoptér ľahkého typu pre potreby policajných síl a vnútroštátnej jednotky protipožiarnej ochrany sú sprevádzané
         osobitnými bezpečnostnými opatreniami, ktoré sa uplatňujú aj na akty technickej hodnotiacej skupiny a medziministerského výboru
         uvedené v dôvodovej správe.

      2.      Na účely uzavretia zmlúv o uvedených dodávkach sa možno odchýliť od ustanovení legislatívneho dekrétu č. 358 z [24. júla 1992],
         zmeneného a doplneného legislatívnym dekrétom č. 402 z [20. októbra 1998 (ďalej len ‚legislatívny dekrét č. 358/1992‘)], pokiaľ
         sú v danej veci splnené podmienky uvedené v článku 4 [písm.] c) tohto dekrétu.“

      7        Legislatívny dekrét č. 358/1992 uvedený vo vyhláške ministerstva predstavuje právny predpis, ktorým sa preberá právna úprava
         Spoločenstva v oblasti verejného obstarávania na dodávky tovaru.

      8        Článkom 4 písm. c) legislatívneho dekrétu č. 358/1992 sa preberajú ustanovenia článku 2 ods. 1 písm. b) smernice 93/36.

       Konanie pred podaním žaloby
      9        Komisia sa dozvedela o existencii vyhlášky ministerstva a domnievala sa, že tá nie je v súlade s článkom 2 ods. 1 písm. b)
         a článkami 6 a 9 smernice 93/36, preto 1. apríla 2004 poslala Talianskej republike výzvu, na ktorú Talianska republika odpovedala
         30. júla 2004.

      10      Keďže Komisia nepovažovala túto odpoveď za postačujúcu, 14. decembra 2004 poslala Talianskej republike odôvodnené stanovisko,
         ktorým ju vyzvala na prijatie opatrení potrebných na dosiahnutie súladu s týmto stanoviskom v lehote dvoch mesiacov od jeho
         doručenia.

      11      Listom z 22. marca 2005 Talianska republika informovala Komisiu, že zatiaľ podrobne neodpovedala na uvedené odôvodnené stanovisko,
         ale „začala sa touto otázkou dôkladne zaoberať“ a prvé výsledky jej skúmania „naznačujú, že uvedená vyhláška môže vyvolávať
         určité pochybnosti o súlade s legislatívnym rámcom platným na úrovni Spoločenstva v oblasti postupu verejného obstarávania
         dodávok tovaru“. V tomto liste sa ďalej uvádzalo želanie začať technický dialóg so službami Komisie, ktorý by mohol „sprevádzať
         uvedené úvahy a viesť k opätovnému preskúmaniu spomínanej právnej úpravy, ktorá dôsledne zohľadňuje rôzne požiadavky v danej
         oblasti“.

      12      Napriek dvom listom Komisie zo 14. apríla a 26. mája 2005, v ktorých Komisia Talianskej republike oznámila, že je pripravená
         začať dialóg s dotknutými útvarmi ministerstva, tento technický dialóg sa nikdy neuskutočnil. Za týchto podmienok sa Komisia
         rozhodla podať predmetnú žalobu.

       O žalobe
       Argumentácia účastníkov konania
      13      Komisia vytýka Talianskej republike, že vyhláškou ministerstva neoprávnene vyňala z oblasti pôsobnosti smernice 93/36 dodávky
         ľahkých helikoptér pre potreby policajných síl a vnútroštátnej jednotky protipožiarnej ochrany, pretože žiadna z podmienok
         stanovených v článku 2 ods. 1 písm. b) tejto smernice nebola splnená.

      14      V tomto ohľade zdôrazňuje, že uvedené helikoptéry sú určené policajným silám a vnútroštátnej jednotke protipožiarnej ochrany,
         teda civilným jednotkám, ktoré sa za normálnych okolností nezúčastňujú na vojenských operáciách. Okrem toho okolnosť, že zavedenie
         ľahkej výzbroje je stanovené len ako eventualita, potvrdzuje skutočnosť, že dotknuté helikoptéry sú určené hlavne na civilné
         účely. Napokon skutočnosť, že helikoptéry majú mať určité vlastnosti podobné vojenským helikoptéram, nestačí na ich prirovnanie
         k vojenským dodávkam. Podľa Komisie ide o lietadlá určené nanajvýš na prípadné dvojaké použitie.

      15      Okrem toho Komisia sa domnieva, že aj v prípade, ak by išlo o vojenské dodávky, smernica 93/36 sa uplatní a okolnosti odôvodňujúce
         výnimku z uplatnenia tejto smernice podľa jej článku 2 ods. 1 písm. b) musí preukázať členský štát, ktorý sa tejto výnimky
         domáha. Zastáva však názor, že v prejednávanej veci Talianska republika nepreukázala oprávnenosť výnimky podľa tohto ustanovenia.

      16      Talianska republika potvrdzuje, že v súčasnom medzinárodnom kontexte pojmy vojna a vojenský materiál prešli, podobne ako pojem
         ochrana základných záujmov národnej bezpečnosti, podstatnými zmenami vzhľadom na ich pôvodný význam. Vojenský charakter helikoptér,
         ktoré sú predmetom dodávok stanovených vyhláškou ministerstva, nemožno spochybniť, keďže tieto helikoptéry môžu byť použité
         na zabezpečenie cieľov národnej bezpečnosti. V súlade s ustanoveniami medziministerského výboru vytvoreného na tieto účely,
         uvedené helikoptéry musia mať určité technické vlastnosti, ktoré umožnia ich prípadné použitie ako zbrojný a obranný systém,
         takže vyžadujú schválenie ministerstva obrany.

      17      Talianska republika tvrdí, že podmienky stanovené v článku 2 ods. 1 písm. b) smernice 93/36 sú splnené. Svoje tvrdenie zakladá
         najmä na argumente, že je potrebné udržať čo najväčšie utajenie, pokiaľ ide o dotknuté dodávky, a to vzhľadom na ich použitie
         ako zbrojného systému a interoperabilitu s iným vojenským materiálom. Z toho dôvodu otvorené výberové konanie nemôže zaručiť
         utajenie.

      18      Okrem toho sa Talianska republika domnieva, že vzhľadom to, že dotknuté lietadlá možno bez obmedzenia kvalifikovať ako vojenský
         materiál, aj za predpokladu, že by bolo potrebné sa domnievať, že podmienky stanovené v článku 2 ods. 1 písm. b) smernice
         93/36 sa v prejednávanej veci nemôžu uplatniť, na sporné dodávky sa vzťahuje výnimka podľa článku 296 ES, a preto na ne nemožno
         uplatniť pravidlá Spoločenstva týkajúce sa verejného obstarávania.

      19      Napokon Talianska republika považuje túto žalobu za neprípustnú, keďže porušuje zásadu ne bis in idem. Tvrdí totiž, že otázka, ktorá je predmetom sporu, už bola preskúmaná a posúdená Súdnym dvorom v rozsudku z 8. apríla 2008,
         Komisia/Taliansko, C‑337/05, Zb. s. I‑2173.

       Posúdenie Súdnym dvorom
       O prípustnosti
      20      V tomto ohľade stačí uviesť podstatný rozdiel medzi prejednávanou vecou a tou, ktorá bola predmetom už citovaného rozsudku
         Komisia/Taliansko. V prejednávanej veci Talianska republika konala na základe vyhlášky ministerstva vnútra, kým vec, ktorá
         bola predmetom uvedeného rozsudku, sa týkala zákonnosti konania talianskych orgánov. Toto konštatovanie stačí na preukázanie
         toho, že v prejednávanej veci sa v žiadnom prípade nemožno účinne odvolávať na zásadu ne bis in idem.

      21      V dôsledku toho je potrebné zamietnuť námietku neprípustnosti, ktorú uviedla Talianska republika.

       O veci samej
      22      Na úvod je potrebné uviesť, že medzi účastníkmi konania nie je sporné, že hodnoty zákaziek uvedených vo vyhláške ministerstva
         presahujú prah stanovený v článku 5 ods. 1 písm. a) smernice 93/36, čím spadajú do pôsobnosti tejto smernice.

      23      Takisto je potrebné pripomenúť, že z ustálenej judikatúry vyplýva, že každá výnimka z pravidiel, ktorých cieľom je zabezpečiť
         účinnosť práv uznaných Zmluvou ES v oblasti verejného obstarávania, musí byť vykladaná doslovne (pozri v tomto zmysle rozsudok
         zo 17. novembra 1993, Komisia/Španielsko, C‑71/92, Zb. s. I‑5923, bod 36) a je úlohou toho, kto sa chce tejto výnimky dovolávať,
         aby preukázal, že skutočne existujú osobitné okolnosti, ktoré túto výnimku odôvodňujú (pozri v tomto zmysle rozsudky z 3. mája
         1994, Komisia/Španielsko, C‑328/92, Zb. s. I‑1569, body 15 a 16, ako aj Komisia/Taliansko, už citovaný, body 57 a 58).

      24      V prejednávanej veci Talianska republika tvrdí, že vyhláška ministerstva spĺňa podmienky stanovené v článku 296 ES a článku
         2 ods. 1 písm. b) smernice 93/36 najmä z dôvodu, že helikoptéry, ktorých sa táto vyhlášky týka, sú výrobky dvojakého využitia,
         to znamená, že ich možno použiť tak na civilné, ako aj na vojenské účely.

      25      V tomto ohľade treba pripomenúť, že podľa článku 296 ods. 1 písm. b) ES môže každý členský štát prijať opatrenia, ktoré považuje
         za nevyhnutné na ochranu svojej bezpečnosti a ktoré sa týkajú výroby a obchodu so zbraňami, muníciou a bojovým materiálom,
         za predpokladu, že tieto opatrenia nemajú vplyv na podmienky hospodárskej súťaže na spoločnom trhu výrobkov, ktoré nie sú
         určené zvlášť na vojenské účely (pozri rozsudok Komisia/Taliansko, už citovaný, bod 46).

      26      Z uvedeného ustanovenia vyplýva, že dotknuté výrobky musia byť zvlášť určené na vojenské účely. V dôsledku toho nákup zariadení,
         ktorých využitie na vojenské účely je málo pravdepodobné, musí rešpektovať pravidlá verejného obstarávania (pozri rozsudok
         Komisia/Taliansko, už citovaný, bod 47).

      27      Je však nesporné, že vyhláška ministerstva sa týka, ako priznáva aj Talianska republika, helikoptér, ktorých civilné využitie
         je isté, kým vojenské účely sú len prípadné.

      28      V dôsledku toho sa Talianska republika na účely odôvodnenia vnútroštátnej právnej úpravy, ktorá pre nákup uvedených helikoptér
         umožňuje rokovacie konanie, nemôže účinne odvolávať na článok 296 ods. 1 písm. b) ES, na ktorý odkazuje článok 3 smernice
         93/36.

      29      Okrem toho sa uvedený členský štát odvoláva na článok 2 ods. 1 písm. b) smernice 93/36.

      30      Najskôr je potrebné pripomenúť, že potreba zabezpečiť povinnosť dôvernosti nijako nebráni tomu, aby na účely uzavretia zmluvy
         bolo vyhlásené verejné obstarávanie (pozri rozsudok Komisia/Taliansko, už citovaný, bod 52).

      31      Preto sa odvolanie na článok 2 ods. 1 písm. b) smernice 93/36 na účely odôvodnenia vnútroštátnej právnej úpravy umožňujúcej
         nákup dotknutých helikoptér na základe rokovacieho konania zdá neprimerané vzhľadom na cieľ zabrániť zverejneniu citlivých
         informácií týkajúcich sa výroby týchto helikoptér. Talianska republika totiž nepreukázala, že uvedený cieľ nebolo možné dosiahnuť
         v rámci vyhlásenia verejného obstarávania stanoveného tou istou smernicou (pozri rozsudok Komisia/Taliansko, už citovaný,
         bod 53).

      32      Z toho vyplýva, že v prejednávanej veci samotné potvrdenie, že dotknuté dodávky sú vyhlásené za tajné, sú sprevádzané osobitnými
         bezpečnostnými opatreniami, alebo je potrebné, aby boli vyňaté z právnej úpravy Spoločenstva na účely ochrany základných bezpečnostných
         záujmov štátu, nepostačuje na preukázanie, že skutočne existujú osobitné okolnosti odôvodňujúce výnimky podľa článku 2 ods. 1
         písm. b) smernice 93/36.

      33      V dôsledku toho sa Talianska republika na účely odôvodnenia vnútroštátnej právnej úpravy, ktorá na nákup uvedených helikoptér
         umožňuje rokovacie konanie, nemôže účinne odvolávať na článok 2 ods. 1 písm. b) smernice 93/36.

      34      Vzhľadom na predchádzajúce úvahy je opodstatnené konštatovať, Talianska republika si tým, že prijala vyhlášku ministerstva,
         ktorá umožňuje výnimku z uplatnenia právnej úpravy Spoločenstva týkajúcej sa verejného obstarávania tovaru, pokiaľ ide o dodávku
         ľahkých helikoptér pre potreby policajných síl a vnútroštátnej jednotky protipožiarnej ochrany bez toho, aby bola splnená
         niektorá z podmienok oprávňujúcich takúto výnimku, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú zo smernice 93/36, najmä z článku
         2 ods. 1 písm. b) a článkov 6 a 9 tejto smernice.

       O trovách
      35      Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
         ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia navrhla zaviazať Taliansku republiku na náhradu trov konania a Talianska
         republika nemala úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol a vyhlásil:
      1.      Talianska republika si tým, že prijala vyhlášku ministerstva vnútra č. 558/A/04/03/RR z 11. júla 2003, ktorá umožňuje výnimku
            z uplatnenia právnej úpravy Spoločenstva týkajúcej sa verejného obstarávania tovaru, pokiaľ ide o dodávku ľahkých helikoptér
            pre potreby policajných síl a vnútroštátnej jednotky protipožiarnej ochrany bez toho, aby bola splnená niektorá z podmienok
            oprávňujúcich takúto výnimku, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú zo smernice Rady 93/36/EHS zo 14. júna 1993 o koordinácii
            postupov verejného obstarávania dodania tovaru, najmä z článku 2 ods. 1 písm. b) a článkov 6 a 9 tejto smernice.
      2.      Talianska republika je povinná nahradiť trovy konania.
      Podpisy
      * Jazyk konania: taliančina.