title: Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 2. decembra 2009.#Európska komisia proti Írsku a iní.#Odvolanie - Štátna pomoc - Oslobodenie od spotrebnej dane z minerálnych olejov - Nariadenie (ES) č. 659/1999 - Článok 1 písm. b) bod v) - Nedostatok odôvodnenia - Úloha súdu - Dôvod týkajúci sa verejného poriadku uplatnený ex offo súdom Spoločenstva - Porušenie zásady kontradiktórnosti - Rozsah povinnosti odôvodnenia.#Vec C-89/08 P.

text:
      Vec C‑89/08 P
      Európska komisia
      proti
      Írsku a i.
      „Odvolanie – Štátna pomoc – Oslobodenie od spotrebnej dane z minerálnych olejov – Nariadenie (ES) č. 659/1999 – Článok 1 písm. b) bod v) – Nedostatok odôvodnenia – Úloha súdu – Dôvod týkajúci sa verejného poriadku uplatnený ex offo súdom Spoločenstva – Porušenie zásady kontradiktórnosti – Rozsah povinnosti odôvodnenia“
      Abstrakt rozsudku
      1.        Žaloba o neplatnosť – Dôvody – Porušenie podstatných formálnych náležitostí – Preskúmanie súdom bez návrhu
      (Článok 230 ES)
      2.        Právo Spoločenstva – Zásady – Právo na obranu – Zásada kontradiktórnosti – Dodržiavanie v rámci súdneho konania
      (Rokovací poriadok Všeobecného súdu, článok 62)
      3.        Pomoc poskytovaná štátmi – Existujúca pomoc a nová pomoc – Vývoj spoločného trhu
      (Článok 253 ES)
      1.        Chýbajúce či nedostatočné odôvodnenie spadá pod porušenie podstatných formálnych náležitostí v zmysle článku 230 ES a predstavuje
         dôvod týkajúci sa verejného poriadku, ktorý súd Spoločenstva môže, či dokonca musí, zohľadniť ex offo. Súd Spoločenstva tým, že uplatňuje ex offo taký dôvod, neprekračuje rámec sporu, ktorý mu bol daný, a nijako neporušuje procesné pravidlá týkajúce sa uvádzania predmetu
         sporu a dôvodov v žalobe.

      (pozri body 34, 35)
      2.        Zásada kontradiktórnosti je súčasťou práva na obranu. Uplatňuje sa na akékoľvek konanie, ktoré môže viesť k vydaniu rozhodnutia
         inštitúcie Spoločenstva, čím môžu byť citeľne dotknuté niečie záujmy. Súdy Spoločenstva zabezpečujú, aby zásada kontradiktórnosti
         bola dodržiavaná pred nimi a nimi samotnými.

      Zo zásady kontradiktórnosti musí mať prospech každý účastník konania pred súdom Spoločenstva bez ohľadu na jeho právne postavenie.
         Preto sa jej môžu dovolávať tiež inštitúcie Spoločenstva, ak sú účastníkmi takého konania.

      Súd musí sám dodržiavať zásadu kontradiktórnosti, najmä keď rozhoduje spor na základe dôvodu uplatneného ex offo.
      Zásada kontradiktórnosti vo všeobecnosti nepriznáva každému účastníkovi konania len právo oboznámiť sa s listinami a pripomienkami
         predkladanými súdu protistranou a vyjadrovať sa k nim, a nebráni len tomu, aby súd Spoločenstva založil svoje rozhodnutie
         na skutočnostiach a dokumentoch, s ktorými sa účastníci konania, alebo ktorýkoľvek z nich, nemohli oboznámiť, a ku ktorým
         sa teda nemohli vyjadriť. Vo všeobecnosti táto zásada tiež zahŕňa právo účastníkov konania oboznamovať sa a vyjadrovať sa
         k právnym dôvodom uplatňovaným súdom ex offo, na ktorých súd chce založiť svoje rozhodnutie.

      Diskrečná právomoc, ktorú pri opätovnom otvorení ústnej časti konania má Všeobecný súd na základe článku 62 svojho rokovacieho
         poriadku, nemôže byť vykonávaná bez zohľadnenia povinnosti dodržiavania zásady kontradiktórnosti.

      Rozsudok, ktorý zrušil sporné rozhodnutie na základe dôvodu uplatneného ex offo, ktorý bol založený na porušení článku 253 ES, bez toho, aby v priebehu písomnej alebo ústnej časti konania najskôr vyzval
         účastníkov konania, aby predložili svoje pripomienky k tomuto dôvodu, zásadu kontradiktórnosti porušil. Aj keď totiž nedostatok
         odôvodnenia predstavuje vadu, ktorú v zásade nemožno napraviť, zistenie takého nedostatku vychádza z posúdenia, ktoré musí
         zohľadniť niektoré skutočnosti. Také posúdenie sa môže stať predmetom diskusie, zvlášť keď sa netýka úplnej neexistencie odôvodnenia,
         ale odôvodnenia určitej právnej či skutkovej otázky.

      (pozri body 50 – 57, 59 – 61)
      3.        Podľa článku 1 písm. b) bodu v) nariadenia č. 659/1999 týkajúceho sa uplatňovania článku 88 ES sa za existujúcu pomoc považuje
         pomoc, ktorá v čase, keď nadobudla účinnosť, nepredstavovala pomoc a následne sa stala pomocou v dôsledku vývoja spoločného
         trhu a bez toho, aby ju členský štát upravoval. Pojem vývoja spoločného trhu možno chápať ako zmenu ekonomickej a právnej
         situácie v oblasti dotknutej príslušným opatrením a nevzťahuje sa napríklad na prípad, keď Komisia zmení svoje posúdenie na
         základe prísnejšieho uplatnenia pravidiel v oblasti štátnej pomoci. Všeobecnejšie pojem štátnej pomoci, či už existujúcej
         alebo novej, zodpovedá objektívnej situácii. Tento pojem nemôže závisieť od konania alebo vyhlásení inštitúcií.

      Hoci teda odôvodnenie aktu Spoločenstva požadované v článku 253 ES musí byť prispôsobené povahe tohto aktu, nie je opodstatnené
         Komisii uložiť, aby uviedla dôvody, na základe ktorých uskutočnila vo svojich predchádzajúcich rozhodnutiach iné posúdenie
         opatrenia.

      V dôsledku toho okolnosti prevažne sa týkajúce toho, že jednak Komisia pri prijímaní rozhodnutí Rady o povolení sporných oslobodení
         zastávala názor, že tieto oslobodenia nemajú za následok narušenie hospodárskej súťaže a nie sú prekážkou účinného fungovania
         spoločného trhu, a jednak, že uvedené rozhodnutia môžu vyvolávať dojem, že tie isté oslobodenia nemohli byť kvalifikované
         ako štátna pomoc, nemôžu v zásade zaväzovať Komisiu, aby odôvodnila sporné rozhodnutie tým, že neuplatní článok 1 písm. b)
         bodu v) nariadenia č. 659/1999.

      (pozri body 70 – 73, 75)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (veľká komora)
      z 2. decembra 2009 (*)

      „Odvolanie – Štátna pomoc – Oslobodenie od spotrebnej dane z minerálnych olejov – Nariadenie (ES) č. 659/1999 – Článok 1 písm. b) bod v) – Nedostatok odôvodnenia – Úloha súdu – Dôvod týkajúci sa verejného poriadku uplatnený ex offo súdom Spoločenstva – Porušenie zásady kontradiktórnosti – Rozsah povinnosti odôvodnenia“
      Vo veci C‑89/08 P,
      ktorej predmetom je odvolanie podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora, podané 26. februára 2008,
      Európska komisia, v zastúpení: V. Di Bucci a N. Khan, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      odvolateľka,
      ďalší účastníci konania:
      Írsko, v zastúpení: D. O’Hagan, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci P. McGarry, BL, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      Francúzska republika, v zastúpení: G. de Bergues a A.‑L. Vendrolini, splnomocnení zástupcovia,

      Talianska republika, v zastúpení: R. Adam, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci G. Aiello, avvocato dello Stato, s adresou na doručovanie
         v Luxemburgu,

      Eurallumina SpA, so sídlom v Portoscuse (Taliansko), v zastúpení: R. Denton, solicitor,

      Aughinish Alumina Ltd, so sídlom v Askeatone (Írsko), v zastúpení: J. Handoll a C. Waterson, solicitors,

      žalobcovia v prvostupňovom konaní,
      SÚDNY DVOR (veľká komora),
      v zložení: predseda V. Skouris, predsedovia komôr A. Tizzano, K. Lenaerts, E. Levits, sudcovia A. Rosas, P. Kūris (spravodajca),
         A. Borg Barthet, J. Malenovský, U. Lõhmus, A. O’Caoimh a J.‑J. Kasel,

      generálny advokát: Y. Bot,
      tajomník: H. von Holstein, zástupca tajomníka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 24. marca 2009,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 12. mája 2009,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Komisia Európskych spoločenstiev sa svojím odvolaním domáha zrušenia rozsudku Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev
         z 12. decembra 2007, Írsko a i./Komisia (T‑50/06, T‑56/06, T‑60/06, T‑62/06 a T‑69/06, ďalej len „napadnutý rozsudok“), ktorým
         Súd prvého stupňa zrušil rozhodnutie Komisie 2006/323/ES zo 7. decembra 2005 o oslobodení od spotrebnej dane z minerálnych
         olejov používaných ako palivo na výrobu oxidu hlinitého v Gardanne, v regióne Shannon a na Sardínii, implementovanom Francúzskom,
         Írskom a Talianskom v uvedenom poradí (Ú. v. EÚ L 119, 2006, s. 12, ďalej len „sporné rozhodnutie“).

       Právny rámec
       Smernice týkajúce sa spotrebných daní z minerálnych olejov
      2        Spotrebné dane z minerálnych olejov boli upravované viacerými smernicami, a to smernicou Rady 92/81/EHS z 19. októbra 1992
         o zosúladení štruktúr spotrebných daní z minerálnych olejov [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 316, s. 12), smernicou Rady 92/82/EHS z 19. októbra 1992 o aproximácii sadzieb spotrebných daní z minerálnych
         olejov [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 316, s. 19) a smernicou Rady 2003/96/ES z 27. októbra 2003 o reštrukturalizácii právneho rámca spoločenstva
         pre zdaňovanie energetických výrobkov a elektriny (Ú. v. EÚ L 283, s. 51; Mim. vyd. 09/001, s. 405), ktorá zrušila smernice
         92/81 a 92/82 s účinnosťou od 31. decembra 2003.

      3        Článok 8 ods. 4 smernice 92/81 umožňoval Rade Európskej únie, aby na návrh Komisie povolila členskému štátu zaviesť iné oslobodenia
         od spotrebných daní alebo ich zníženia, než tie, ktoré boli stanovené v uvedenej smernici.

      4        Smernica 2003/96 vo svojom článku 2 ods. 4 písm. b) druhej zarážke stanovila, že sa neuplatňuje na dvojité používanie energetických
         výrobkov, to znamená na také prípady, keď sú výrobky používané ako vykurovacie palivo a zároveň na iné účely než ako palivo
         alebo vykurovacie palivo. Preto od 1. januára 2004, keď táto smernica nadobudla účinnosť, už neexistuje minimálna sadzba spotrebnej
         dane z ťažkých vykurovacích olejov používaných na výrobu oxidu hlinitého. Navyše smernica 2003/96 vo svojom článku 18 ods. 1
         povolila členským štátom, aby po predchádzajúcom preskúmaní Radou naďalej, a to až do 31. decembra 2006, uplatňovali daňové
         úľavy alebo oslobodenia od daní stanovené v prílohe II, kde sa uvádzajú oslobodenia od spotrebných daní pre ťažký palivový
         olej používaný na výrobu oxidu hlinitého v regióne Gardanne, v regióne Shannon a na Sardínii.

       Nariadenie (ES) č. 659/1999
      5        Podľa článku 1 písm. b) nariadenia Rady (ES) č. 659/1999 z 22. marca 1999 ustanovujúceho podrobné pravidlá na uplatňovanie
         článku [88 ES] (Ú. v. ES L 83, s. 1; Mim. vyd. 08/001, s. 339) „existujúca pomoc“ znamená:

      „…
      v)      pomoc, ktorá sa považuje za existujúcu pomoc, pretože možno stanoviť, že v čase, keď nadobudla účinnosť, nepredstavovala pomoc
         a následne sa stala pomocou v dôsledku vývoja spoločného trhu a bez toho, aby ju členský štát upravoval. Pokiaľ sa určité
         opatrenia stanú pomocou po liberalizácii činnosti podľa práva spoločenstva, tieto opatrenia sa nebudú považovať za existujúcu
         pomoc po dátume stanovenom pre liberalizáciu“.

       Okolnosti predchádzajúce sporu
      6        Írsko v regióne Shannon od roku 1983, Talianska republika na Sardínii od roku 1993 a Francúzska republika v regióne Gardanne
         od roku 1997 uplatňujú oslobodenie od spotrebnej dane z minerálnych olejov používaných na výrobu oxidu hlinitého (ďalej len
         „sporné oslobodenia“).

      7        Sporné oslobodenia boli povolené rozhodnutím Rady 92/510/EHS z 19. októbra 1992, ktorým sa členské štáty oprávňujú naďalej
         uplatňovať na určité minerálne oleje pri použití na osobitné účely súčasné znížené sadzby spotrebnej dane alebo oslobodenia
         od spotrebnej dane v súlade s postupom stanoveným v článku 8 ods. 4 smernice 92/81/EHS [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 316, s. 16), rozhodnutím Rady 93/697/ES z 13. decembra 1993, ktorým sa určité členské štáty oprávňujú uplatňovať
         alebo naďalej uplatňovať na určité minerálne oleje pri použití na osobitné účely znížené sadzby spotrebnej dane alebo oslobodenia
         od spotrebnej dane v súlade s postupom stanoveným v článku 8 ods. 4 smernice 92/81/EHS [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 321, s. 29) a rozhodnutím Rady 97/425/ES z 30. júna 1997, ktorým sa členské štáty oprávňujú naďalej uplatňovať
         na určité minerálne oleje pri použití na osobitné účely súčasné znížené sadzby spotrebnej dane alebo oslobodenia od spotrebnej
         dane v súlade s postupom stanoveným v smernici 92/81/EHS [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 182, s. 22). Sporné oslobodenia boli viackrát Radou predĺžené, naposledy rozhodnutím Rady 2001/224/ES z 12. marca
         2001 o znížených sadzbách spotrebnej dane a oslobodeniach od spotrebnej dane z minerálnych olejov pri použití na osobitné
         účely (Ú. v. ES L 84, s. 23; Mim. vyd. 09/001, s. 342) až do 31. decembra 2006.

      8        Rozhodnutie 2001/224 vo svojom odôvodnení č. 5 spresňovalo, že nemá vplyv na výsledok postupov o narušení fungovania jednotného
         trhu, ktoré môžu prebehnúť na základe článkov 87 ES a 88 ES a že nemá ani vplyv na povinnosť členských štátov oznámiť Komisii
         zamýšľané poskytnutie štátnej podpory podľa článku 88 ES.

      9        Tromi rozhodnutiami z 30. októbra 2001 Komisia začala konanie podľa článku 88 ods. 2 ES vo vzťahu ku každému z predmetných
         oslobodení. Na záver tohto konania Komisia prijala sporné rozhodnutie, podľa ktorého:

      –        oslobodenia od spotrebnej dane poskytnuté Francúzskou republikou, Írskom a Talianskou republikou v súvislosti s výrobou oxidu
         hlinitého do 31. decembra 2003 predstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 87 ods. 1 ES,

      –        pomoc poskytnutá od 17. júla 1990 do 2. februára 2002 v rozsahu, v akom nie je zlučiteľná so spoločným trhom, nebude vrátená,
         keďže by to bolo v rozpore so všeobecnými zásadami práva Spoločenstva,

      –        pomoc poskytnutá od 3. februára 2002 do 31. decembra 2003 nie je zlučiteľná so spoločným trhom v zmysle článku 87 ods. 3 ES,
         pokiaľ príjemcovia neplatili sadzbu 13,01 eura na 1 000 kg ťažkých vykurovacích olejov, a

      –        táto posledná uvedená pomoc musí byť vrátená.
      10      Komisia v spornom rozhodnutí dospela k záveru, že sporné oslobodenia predstavujú novú pomoc a nie existujúcu pomoc v zmysle
         článku 1 písm. b) nariadenia č. 659/1999. Komisia založila toto posúdenie predovšetkým na skutočnosti, že sporné oslobodenia
         neexistovali pred nadobudnutím platnosti Zmluvy ES v dotknutých členských štátoch, že nikdy neboli analyzované ani povolené
         na základe pravidiel upravujúcich štátnu pomoc a že neboli nikdy oznámené.

      11      Okrem toho Komisia v odôvodnení č. 69 sporného rozhodnutia uviedla, že článok 1 písm. b) bod v) nariadenia č. 659/1999 sa
         v danom prípade neuplatňuje.

      12      Komisia po tom, čo vysvetlila, v akom ohľade je predmetná pomoc nezlučiteľná so spoločným trhom, dospela k záveru, že vzhľadom
         na rozhodnutia o oslobodení a skutočnosť, že tieto rozhodnutia boli prijaté na jej návrh, by vrátenie nezlučiteľnej pomoci
         poskytnutej pred 2. februárom 2002, kedy boli rozhodnutia o začatí konania podľa článku 88 ods. 2 ES uverejnené v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev, bolo v rozpore so zásadou ochrany legitímnej dôvery a zásadou právnej istoty.

       Žaloby na Súde prvého stupňa a napadnutý rozsudok
      13      Návrhmi doručenými do kancelárie Súdu prvého stupňa 16., 17. a 23. februára 2006 podali Talianska republika, Írsko, Francúzska
         republika, Eurallumina SpA a Aughinish Alumina Ltd žaloby o úplnú alebo čiastočnú neplatnosť sporného rozhodnutia. Tieto jednotlivé
         veci boli spojené na účely ústnej časti konania a vyhlásenia rozsudku.

      14      Žalobcovia podľa napadnutého rozsudku na podporu svojej žaloby v podstate uviedli 23 žalobných dôvodov založených najmä na
         nesprávnej kvalifikácii sporných oslobodení ako novej pomoci, zatiaľ čo išlo o existujúcu pomoc, ako aj na porušení zásad
         ochrany legitímnej dôvery, právnej istoty, dodržania primeranej lehoty, prezumpcie platnosti, zásady lex specialis derogat legi generali, potrebného účinku a riadnej správy vecí verejných. Rovnako uvádzali porušenia článku 87 ES, ako aj povinnosti odôvodnenia,
         pokiaľ ide o uplatnenie tohto článku.

      15      Súd prvého stupňa však v bode 46 napadnutého rozsudku uviedol, že bez ohľadu na uvádzanie týchto žalobných dôvodov považoval
         v danom prípade za vhodné uplatniť ex offo dôvod založený na nedostatku odôvodnenia sporného rozhodnutia, pokiaľ ide o neuplatnenie článku 1 písm. b) bodu v) nariadenia
         č. 659/1999.

      16      V tejto súvislosti Súd prvého stupňa po tom, čo v bode 47 napadnutého rozsudku pripomenul, že neodôvodnenie alebo nedostatočné
         odôvodnenie predstavuje dôvod týkajúci sa verejného poriadku, ktorý musí súd Spoločenstva uplatniť ex offo, a v jeho bodoch 48 a 49 uviedol judikatúru týkajúcu sa rozsahu povinnosti odôvodnenia aktu Spoločenstva, v bodoch 52 a 53
         uvedeného rozsudku uviedol, že Komisia v spornom rozhodnutí preskúmala, či predmetné oslobodenia predstavujú novú pomoc alebo
         existujúcu pomoc, ale pokiaľ ide o článok 1 písm. b) bod v) nariadenia č. 659/1999, obmedzila sa na konštatovanie, že toto
         ustanovenie sa v danom prípade neuplatňuje, pričom neuviedla dôvody tohto neuplatnenia.

      17      Súd prvého stupňa v bodoch 56 až 63 napadnutého rozsudku rozhodol, že osobitné okolnosti v danom prípade si však vyžadujú,
         aby sa preskúmalo, či sporné oslobodenia môžu byť považované za existujúcu pomoc z dôvodu, že v čase ich zavedenia nepredstavovali
         pomoc, ale potom sa ňou stali v dôsledku vývoja spoločného trhu bez toho, aby boli dotknutými členskými štátmi pozmenené.
         Dospel preto k záveru, že Komisia mala právne dostatočným spôsobom odôvodniť sporné rozhodnutie pokiaľ ide o uplatniteľnosť
         článku 1 písm. b) v) nariadenia č. 659/1999.

      18      Predmetné osobitné okolnosti sú v podstate nasledovne vysvetlené v bodoch 56 až 62 napadnutého rozsudku.

      19      Po prvé, vo viacerých rozhodnutiach povoľujúcich sporné oslobodenia sa uvádza, že Komisia pripúšťa, že tieto oslobodenia nevedú
         k narušeniu hospodárskej súťaže a že nevytvárajú prekážky účinnému fungovaniu vnútorného trhu. Zo sporného rozhodnutia pritom
         nijako nevyplýva, v akom ohľade by mal mať pojem narušenia hospodárskej súťaže odlišný dosah v daňovej oblasti než v oblasti
         štátnej pomoci. Vo viacerých z týchto rozhodnutí sa rovnako uvádza, že Komisia bude pravidelne prehodnocovať predmetné oslobodenia
         s cieľom zabezpečiť, aby boli zlučiteľné s fungovaním vnútorného trhu a ostatnými cieľmi Zmluvy.

      20      Po druhé, v odôvodnení č. 97 sporného rozhodnutia Komisia prinajmenšom uznala, že tieto rozhodnutia o povolení, ktoré boli
         prijaté na základe jej vlastných návrhov, mohli vyvolať dojem, že sporné oslobodenia nebolo možné v čase, keď boli zavedené,
         kvalifikovať ako štátnu pomoc. Okolnosť, že sa uvedené odôvodnenie nachádza v časti týkajúcej sa vrátenia pomoci, nemôže znížiť
         jeho dosah.

      21      Po tretie, sporné oslobodenia boli postupne povoľované a predlžované rozhodnutiami Rady prijatými na základe návrhu Komisie
         a okrem rozhodnutia 2001/224 sa v žiadnom z týchto rozhodnutí nespomína možný rozpor s pravidlami v oblasti štátnej pomoci.
         V odôvodnení č. 96 sporného rozhodnutia okrem toho samotná Komisia zdôrazňuje, že dotknuté osoby neočakávajú, že Komisia predloží
         Rade návrhy, ktoré sú nezlučiteľné s ustanoveniami Zmluvy.

      22      Súd prvého stupňa v bode 64 napadnutého rozsudku dospel k záveru, že Komisia porušila povinnosť odôvodnenia, ktorú jej ukladá
         článok 253 ES, pokiaľ ide o neuplatnenie článku 1 písm. b) bodu v) nariadenia č. 659/1999 v danom prípade.

       Návrhy účastníkov konania
      23      Komisia navrhuje, aby Súdny dvor zrušil napadnutý rozsudok, vrátil vec Všeobecnému súdu na nové posúdenie a rozhodol, že o trovách
         konania na oboch stupňoch sa rozhodne neskôr.

      24      Francúzska republika, Írsko, Talianska republika, Eurallumina SpA a Aughinish Alumina Ltd navrhujú, aby Súdny dvor zamietol
         odvolanie a zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

      25      Eurallumina subsidiárne navrhuje, aby Súdny dvor v prípade, ak by vyhovel šiestemu odvolaciemu dôvodu, podľa ktorého Súd prvého
         stupňa nemohol zrušiť sporné rozhodnutie v rozsahu, v akom rozšírilo konanie vo veci formálneho zisťovania na sporné oslobodenia
         za obdobie po 31. decembri 2003, zrušil napadnutý rozsudok len v tomto ohľade.

       O odvolaní
      26      Komisia na podporu svojho návrhu na zrušenie napadnutého rozsudku a vrátenie vecí Všeobecnému súdu uvádza šesť odvolacích
         dôvodov.

      27      Prvý odvolací dôvod je v podstate založený na tom, že Súd prvého stupňa prekročil svoju právomoc uplatnením ex offo dôvodu nedostatku odôvodnenia sporného rozhodnutia. Druhý odvolací dôvod je založený na porušení zásady kontradiktórnosti
         a práva na obranu. Tretí odvolací dôvod je založený na porušení článkov 230 ES a 253 ES v spojení s článkom 88 ES a pravidlami
         o priebehu konania v oblasti štátnej pomoci. Štvrtý a piaty odvolací sú v podstate založené na porušení článku 253 ES Súdom
         prvého stupňa spočívajúcom vo vyvodení nesprávneho záveru, že Komisia porušila povinnosť odôvodnenia v súvislosti s uplatniteľnosťou
         článku 1 písm. b) bodu v) nariadenia č. 659/1999. Šiesty odvolací dôvod má za cieľ dosiahnuť rozhodnutie, že Súd prvého stupňa
         nemohol zrušiť sporné rozhodnutie v rozsahu, v akom rozširuje konanie vo veci formálneho zisťovania na sporné oslobodenia
         za obdobie po 31. decembri 2003.

       O prvom odvolacom dôvode založenom na tom, že Súd prvého stupňa prekročil svoju právomoc uplatnením ex offo dôvodu nedostatku
            odôvodnenia sporného rozhodnutia
       Argumentácia účastníkov konania
      28      Prvý odvolací dôvod sa delí na dve časti. V rámci jeho prvej časti Komisia tvrdí, že Súd prvého stupňa tým, že uplatnil ex offo dôvod založený na nedostatočnom odôvodnení sporného rozhodnutia, prekročil rámec konania, tak ako bol vymedzený účastníkmi
         konania, porušil dispozičnú zásadu, rozhodol ultra petita a prekročil tak svoju právomoc a dopustil sa vady konania, ktorá poškodzuje jej záujmy.

      29      Na podporu týchto tvrdení Komisia uvádza, že dôvod uplatnený Súdom prvého stupňa ex offo nijako nesúvisí s 23 žalobnými dôvodmi uplatňovanými žalobcami v konaní na prvom stupni, ani so skutočnosťami vyplývajúcimi
         zo spisov týkajúcich sa všetkých piatich spojených vecí, ktoré neponechávali žiaden priestor na to, aby bolo možné sa domnievať,
         že sporné oslobodenia nepredstavovali v čase svojho zavedenia pomoc, ale že sa ňou následne stali v dôsledku vývoja spoločného
         trhu.

      30      V rámci druhej časti Komisia tvrdí, že dôvod, ktorý bol uplatnený ex offo, sa v skutočnosti týka materiálnej zákonnosti sporného rozhodnutia, a nie jeho odôvodnenia, keďže odôvodnenie vyžadované
         Súdom prvého stupňa nebolo nevyhnutné pre dotknuté osoby a ani pre súd. Súd prvého stupňa tak podľa nej nevzal do úvahy rozlišovanie
         uznané judikatúrou medzi dôvodom týkajúcim sa odôvodnenia a dôvodom týkajúcim sa veci samej a nahradil žalobcov v prvom stupni,
         keď uplatnil dôvod, ktorý môžu uplatniť len oni sami. Porušil tým spojené ustanovenia článkov 230 ES a 253 ES, ako aj pravidlá
         týkajúce sa uvádzania dôvodov v žalobe stanovené v článku 21 Štatútu Súdneho dvora a v článku 44 ods. 1 a článku 48 ods. 2
         Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa, čím tieto pravidlá zbavil akéhokoľvek praktického významu. Tieto porušenia zároveň
         predstavujú vady konania, ktoré poškodzujú záujmy Komisie.

      31      Odporcovia v rámci odporovania tomuto odvolaciemu dôvodu v podstate uvádzajú, že nedostatok odôvodnenia, ktorý predstavuje
         porušenie podstatných formálnych náležitostí, je dôvodom týkajúcim sa verejného poriadku, ktorý musí byť súdom Spoločenstva
         uplatnený ex offo. Súdu prvého stupňa nemožno teda vytýkať, že rozhodol ultra petita, a okrem toho ani to, že porušil pravidlo upravené v článku 48 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa, ktoré sa nevzťahuje
         na Súd prvého stupňa, ale na žalobcu.

      32      Podľa odporcov napokon nemožno tvrdiť, že by dôvod založený na nedostatočnom odôvodnení sporného rozhodnutia vôbec nesúvisel
         so žalobnými dôvodmi uplatňovanými žalobcami v prvom stupni a skutkovými okolnosťami danej veci. V priebehu konania na Súde
         prvého stupňa boli rozoberané a prejednané najmä osobitné okolnosti uvedené Súdom prvého stupňa v bodoch 56 až 62 napadnutého
         rozsudku.

      33      Dôvod uplatnený ex offo sa netýka hmotného práva, ale bežného nedostatku odôvodnenia. Súd prvého stupňa okrem toho v napadnutom rozsudku nespochybňuje
         kvalifikáciu novej pomoci uskutočnenú Komisiou, ale len absenciu akéhokoľvek vysvetlenia neuplatniteľnosti článku 1 písm. b)
         bodu v) nariadenia č. 659/1999. Súd prvého stupňa teda rozlišoval medzi odôvodnením a vecou samou a správne rozhodol, že je
         nevyhnutné, aby sporné rozhodnutie bolo odôvodnené, pokiaľ ide o uplatniteľnosť tohto ustanovenia, pričom Komisia mala v kontexte
         prejednávanej veci uviesť dôvody, ktoré ju viedli k tomu, že kvalifikovala sporné oslobodenia skôr ako novú pomoc, než ako
         existujúcu pomoc.

       Posúdenie Súdnym dvorom
      34      Aby bolo možné rozhodnúť o prvej časti tohto odvolacieho dôvodu, podľa ktorého Súd prvého stupňa prekročil rámec sporu vymedzený
         účastníkmi konania, treba pripomenúť, že z ustálenej judikatúry vyplýva, že chýbajúce či nedostatočné odôvodnenie spadá pod
         porušenie podstatných formálnych náležitostí v zmysle článku 230 ES a predstavuje dôvod týkajúci sa verejného poriadku, ktorý
         súd Spoločenstva môže, či dokonca musí, zohľadniť ex offo (pozri najmä rozsudky z 20. februára 1997, Komisia/Daffix, C‑166/95 P, Zb. s. I‑983, bod 24; z 2. apríla 1998, Komisia/Sytraval
         a Brink’s France, C‑367/95 P, Zb. s. I‑1719, bod 67; z 30. marca 2000, VBA/Florimex a i., C‑265/97 P, Zb. s. I‑2061, bod 114,
         ako aj z 10. júla 2008, Bertelsmann a Sony Corporation of America/Impala, C‑413/06 P, Zb. s. I‑4951, bod 174).

      35      Súd Spoločenstva tým, že uplatňuje ex offo taký dôvod, ktorý v zásade nebol uplatnený účastníkmi konania, neprekračuje rámec sporu, ktorý mu bol daný, a nijako neporušuje
         procesné pravidlá týkajúce sa uvádzania predmetu sporu a dôvodov v žalobe.

      36      V danom prípade Súd prvého stupňa neprekročil svoje právomoci, keď uplatnil ex offo dôvod týkajúci sa nedostatku odôvodnenia sporného rozhodnutia.

      37      Z toho vyplýva, že prvá časť odvolacieho dôvodu nie je dôvodná.

      38      Čo sa týka druhej časti odvolacieho dôvodu, podľa ktorej Súd prvého stupňa v skutočnosti uplatnil ex offo dôvod týkajúci sa materiálnej zákonnosti sporného rozhodnutia, treba uviesť, že Súd prvého stupňa zrušil toto rozhodnutie
         z dôvodu uvedeného v bode 63 napadnutého rozsudku, ktorý spočíva v tom, že Komisia mala vzhľadom na osobitné okolnosti uvedené
         v bodoch 56 až 62 uvedeného rozsudku preskúmať v prejednávanej veci otázku uplatniteľnosti článku 1 písm. b) bodu v) nariadenia
         č. 659/1999 a odôvodniť z tohto hľadiska sporné rozhodnutie právne dostatočným spôsobom, namiesto obyčajného tvrdenia, že
         v danom prípade sa toto ustanovenie neuplatňuje.

      39      Treba preto konštatovať, že Súd prvého stupňa v napadnutom rozsudku nijako meritórne nerozhodol o uplatniteľnosti uvedeného
         ustanovenia a ani všeobecnejšie o otázke rozoberanej účastníkmi konania, či sporné oslobodenia predstavujú existujúcu pomoc
         či novú pomoc.

      40      Nemožno teda Súdu prvého stupňa vytýkať, že nevzal do úvahy rozlišovanie uznané judikatúrou medzi dôvodom založeným na chýbajúcom
         alebo nedostatočnom odôvodnení, ktorý je uplatňovaný ex offo súdom Spoločenstva a dôvodom týkajúcim sa materiálnej zákonnosti, ktorý môže byť preskúmaný, len ak je uplatnený žalobcom
         (pozri rozsudok Komisia/Sytraval a Brink’s France, už citovaný, bod 67).

      41      Druhá časť tohto odvolacieho dôvodu teda tiež nie dôvodná.

      42      Z toho vyplýva, že prvý odvolací dôvod musí byť zamietnutý.

       O druhom odvolacom dôvode založenom na tom, že Súd prvého stupňa porušil zásadu kontradiktórnosti a právo na obranu
       Argumentácia účastníkov konania
      43      Komisia s odvolávaním sa na to, že dôvod uplatnený ex offo v napadnutom rozsudku nebol prejednávaný a ani zmieňovaný v priebehu písomnej a ústnej časti konania na Súde prvého stupňa,
         vytýka Súdu prvého stupňa, že porušil všeobecné zásady kontradiktórnosti a dodržovania práva na obranu.

      44      V tejto súvislosti sa Komisia odvoláva na judikatúru Európskeho súdu pre ľudské práva týkajúcu sa článku 6 Európskeho dohovoru
         o ochrane ľudských práv a základných slobôd podpísaného v Ríme 4. novembra 1950 (ďalej len „EDĽP“), podľa ktorej má súd sám
         dodržiavať zásadu kontradiktórnosti, najmä keď zamieta odvolanie alebo rozhoduje spor na základe dôvodu uplatneného ex offo.

      45      Okrem toho tvrdí, že zásada kontradiktórnosti predstavuje všeobecnú zásadu konania na súdoch Spoločenstva, ktorá bola Súdnym
         dvorom uznaná ako základné právo, a že Súd prvého stupňa mal možnosť nariadiť opätovné otvorenie ústnej časti konania, aby
         predvolal účastníkov konania na prejednanie dôvodu, ktorý zamýšľal uplatniť ex offo.

      46      Odporcovia v podstate tvrdia, že podľa článku 62 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa má tento súd diskrečnú právomoc nariadiť
         opätovné otvorenie ústnej časti konania a že z tohto článku, ako aj článku 113 uvedeného rokovacieho poriadku vyplýva, že
         povinnosť vypočuť účastníkov konania pred uplatnením dôvodu ex offo sa uplatní len vtedy, pokiaľ ide o dôvody vedúce k neprípustnosti žaloby alebo nevydaniu rozhodnutia vo veci samej. Okrem
         toho poznamenávajú, že keď Súdny dvor zamýšľa uplatniť ex offo dôvod týkajúci sa verejného poriadku, nevyhnutne neotvára opätovne ústnu časť konania.

      47      Odporcovia tvrdia, ako tiež uznáva Komisia, že EDĽP sa neuplatňuje na právnické osoby, ktoré sa spravujú verejným právom a že
         aj keď zásada kontradiktórnosti predstavuje základné právo, jej uplatnenie sa musí prispôsobiť postaveniu účastníkov konania
         a konkrétnym okolnostiam prejednávanej veci.

      48      V danom prípade bola podľa odporcov zásada kontradiktórnosti dodržaná, keďže napadnutý rozsudok nebol založený na dokumentoch
         alebo skutočnostiach, o ktorých Komisia nevedela. Navyše sa dôvod uplatnený ex offo netýkal veci samej, ale porušenia podstatnej formálnej náležitosti.

      49      Okrem toho záujmy Európskeho spoločenstva neboli dotknuté, keďže jeho práva neboli porušené, keďže Komisia jednak nebola prehlásená
         za občianskoprávne či trestnoprávne zodpovednú, ani jej nebola uložená sankcia, a jednak by opätovné otvorenie ústnej časti
         konania nemohlo Komisii umožniť uplatniť argumenty vedúce Súd prvého stupňa k tomu, aby dôvod založený na nedostatku odôvodnenia
         neuplatnil ex offo, pretože taký nedostatok nemôže byť napravený a posteriori.

       Posúdenie Súdnym dvorom
      50      Zásada kontradiktórnosti je súčasťou práva na obranu. Uplatňuje sa na akékoľvek konanie, ktoré môže viesť k vydaniu rozhodnutia
         inštitúcie Spoločenstva, čím môžu byť citeľne dotknuté niečie záujmy (pozri najmä rozsudky z 10. júla 2001, Ismeri Europa/Dvor
         audítorov, C‑315/99 P, Zb. s. I‑5281, bod 28 a citovanú judikatúru, ako aj Bertelsmann a Sony Corporation of America/Impala,
         už citovaný, bod 61).

      51      Súdy Spoločenstva zabezpečujú, aby zásada kontradiktórnosti bola dodržiavaná pred nimi a nimi samotnými.

      52      Súdny dvor tak už rozhodol, že jednak zásada kontradiktórnosti vo všeobecnosti znamená, že účastníci konania majú právo oboznamovať
         sa s dôkazmi a vyjadreniami predloženými súdu a môžu sa k nim vyjadriť (rozsudok zo 14. februára 2008, Varec, C‑450/06, Zb.
         s. I‑581, bod 47), a jednak, že je v rozpore so základnou právnou zásadou, pokiaľ súdne rozhodnutie vychádza zo skutočností
         a dokumentov, s ktorými sa účastníci konania, alebo ktorýkoľvek z nich, nemohli oboznámiť a ku ktorým sa teda nemohli vyjadriť
         (rozsudky z 22. marca 1961, Snupat/Vysoký úrad, 42/59 a 49/59, Zb. s. 101, 156; z 10. januára 2002, Plant a i./Komisia a South
         Wales Small Mines, C‑480/99 P, Zb. s. I‑265, bod 24, ako aj z 2. októbra 2003, Corus UK/Komisia, C‑199/99 P, Zb. s. I‑11177,
         bod 19).

      53      Zo zásady kontradiktórnosti musí mať prospech každý účastník konania pred súdom Spoločenstva bez ohľadu na jeho právne postavenie.
         Preto sa jej môžu dovolávať tiež inštitúcie Spoločenstva, ak sú účastníkmi takého konania.

      54      Súd musí sám dodržiavať zásadu kontradiktórnosti, najmä keď rozhoduje spor na základe dôvodu uplatneného ex offo (pozri analogicky v oblasti ľudských práv rozsudky ESĽP Skondrianos v. Grécko z 18. decembra 2003, § 29 a § 30; Clinique
         des Acacias a i. v. Francúzsko z 13. októbra 2005, § 38, ako aj Prikyan a Angelova v. Bulharsko zo 16. februára 2006, § 42).

      55      Ako v podstate uviedol generálny advokát v bodoch 93 až 107 svojich návrhov, zásada kontradiktórnosti vo všeobecnosti nepriznáva
         každému účastníkovi konania len právo oboznámiť sa s listinami a pripomienkami predkladanými súdu protistranou a vyjadrovať
         sa k nim, a nebráni len tomu, aby súd Spoločenstva založil svoje rozhodnutie na skutočnostiach a dokumentoch, s ktorými sa
         účastníci konania, alebo ktorýkoľvek z nich, nemohli oboznámiť, a ku ktorým sa teda nemohli vyjadriť. Vo všeobecnosti táto
         zásada tiež zahŕňa právo účastníkov konania oboznamovať sa a vyjadrovať sa k právnym dôvodom uplatňovaným súdom ex offo, na ktorých súd chce založiť svoje rozhodnutie.

      56      Na splnenie požiadaviek spojených s právom na spravodlivé súdne konanie je totiž treba, aby sa účastníci konania oboznámili
         a mali možnosť vyjadriť sa kontradiktórne tak ku skutkovým okolnostiam, ako aj k právnym okolnostiam, ktoré sú rozhodujúce
         pre výsledok konania.

      57      V dôsledku toho súd Spoločenstva, okrem osobitných prípadov, ako sú najmä prípady stanovené v rokovacích poriadkoch súdov
         Spoločenstva, nemôže založiť svoje rozhodnutie na právnom dôvode uplatnenom ex offo, aj keby išlo o dôvod týkajúci sa verejného poriadku, a ako v danom prípade, založenom na nedostatku odôvodnenia sporného
         rozhodnutia, bez toho, aby predtým vyzval účastníkov konania, aby k uvedenému dôvodu predložili svoje pripomienky.

      58      Súdny dvor okrem toho v podobnom kontexte článku 6 EDĽP rozhodol, že práve vzhľadom na tento článok a samotný účel práva každej
         dotknutej osoby na kontradiktórne konanie a spravodlivé súdne konanie v zmysle tohto ustanovenia, Súdny dvor môže podľa článku
         61 svojho rokovacieho poriadku ex offo alebo na návrh generálneho advokáta, či tiež na návrh účastníkov konania, nariadiť opätovné otvorenie ústnej časti konania,
         ak dospel k záveru, že vec nie je dostatočne objasnená alebo, že musí byť rozhodnutá na základe argumentu, ktorý nebol medzi
         účastníkmi konania prejednaný (pozri uznesenie zo 4. februára 2000, Emesa Sugar, C‑17/98, Zb. s. I‑665, body 8, 9 a 18, ako
         aj rozsudok z 10. februára 2000, Deutsche Post, C‑270/97 a C‑271/97, Zb. s. I‑929, bod 30).

      59      Diskrečná právomoc, ktorú v tejto súvislosti má Všeobecný súd na základe článku 62 svojho rokovacieho poriadku, nemôže byť
         vykonávaná bez zohľadnenia povinnosti dodržiavania zásady kontradiktórnosti.

      60      V danom prípade zo spisu a z pojednávania na Súdnom dvore vyplýva, že Súd prvého stupňa napadnutým rozsudkom zrušil sporné
         rozhodnutie na základe dôvodu uplatneného ex offo, ktorý bol založený na porušení článku 253 ES, bez toho, aby v priebehu písomnej alebo ústnej časti konania najskôr vyzval
         účastníkov konania, aby predložili svoje pripomienky k tomuto dôvodu. Súd prvého stupňa tým porušil zásadu kontradiktórnosti.

      61      Na rozdiel od toho, čo tvrdia odporcovia, nedodržanie zásady kontradiktórnosti poškodilo záujmy Komisie v zmysle článku 58
         Štatútu Súdneho dvora. Ako uviedol generálny advokát v bodoch 114 až 118 svojich návrhov, aj keď nedostatok odôvodnenia predstavuje
         vadu, ktorú v zásade nemožno napraviť, zistenie takého nedostatku však vychádza z posúdenia, ktoré podľa ustálenej judikatúry
         musí zohľadniť niektoré skutočnosti, ako napokon pripomenul Súd prvého stupňa v bodoch 48 a 49 napadnutého rozsudku. Také
         posúdenie sa môže stať predmetom diskusie, zvlášť keď sa netýka úplnej neexistencie odôvodnenia, ale odôvodnenia určitej právnej
         či skutkovej otázky. Komisia v danom prípade mohla najmä, pokiaľ by jej bolo umožnené predložiť svoje pripomienky, uviesť
         rovnaké argumenty ako argumenty, ktoré uplatnila v rámci štvrtého a piateho dôvodu tohto odvolania a sú uvedené v bodoch 64
         až 67 tohto rozsudku.

      62      Na základe všetkých týchto dôvodov je opodstatnené prijať druhý odvolací dôvod uplatnený Komisiou.

      63      Súdny dvor navyše so zreteľom na riadny výkon spravodlivosti považuje v danom prípade za účelné preskúmať tiež spoločne štvrtý
         a piaty odvolací dôvod, ktorými Komisia v podstate tvrdí, že Súd prvého stupňa porušil článok 253 ES vyvodením záveru, že
         Komisia porušila povinnosť odôvodnenia stanovenú týmto článkom a súvisiacu s uplatniteľnosťou článku 1 písm. b) bodu v) nariadenia
         č. 659/1999.

       O štvrtom a piatom odvolacom dôvode založených na porušení článku 253 ES
       Argumentácia účastníkov konania
      64      Komisia svojím štvrtým odvolacím dôvodom vytýka Súdu prvého stupňa, že porušil článok 253 ES v spojení s článkom 87 ods. 1 ES,
         ako aj článkom 88 ods. 1 ES a pravidlami o priebehu konania v oblasti štátnej pomoci.

      65      Na podporu tohto odvolacieho dôvodu Komisia najmä uvádza, že odôvodnenie sporného rozhodnutia dokazuje, že sporné oslobodenia
         boli vždy považované za pomoc od doby, keď boli zavedené, keďže v uvedenom rozhodnutí sa právne dostatočným spôsobom a v súlade
         s požiadavkami judikatúry uvádza, že uvedené oslobodenia mohli ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi a narušiť hospodársku
         súťaž. Za týchto podmienok nebolo podľa nej potrebné podrobnejšie vysvetľovať dôvody, na základe ktorých sa článok 1 písm. b)
         bod v) nariadenia č. 659/1999 neuplatňuje. Okrem toho z predpokladu, že sporné oslobodenia nepredstavovali pomoc v čase, keď
         boli zavedené, by vyplývalo, že by stále neboli pomocou, ako nesprávne tvrdili niektorí žalobcovia v prvom stupni, a nie,
         že by boli existujúcou pomocou, ako predpokladal Súd prvého stupňa.

      66      V rámci svojho piateho odvolacieho dôvodu Komisia tvrdí, že Súd prvého stupňa porušil tiež článok 253 ES v spojení s článkom
         87 ods. 1 ES, článkom 88 ods. 1 ES a článkom 1 písm. b) bodom v) nariadenia č. 659/1999, ako aj povinnosť odôvodniť svoje
         rozsudky.

      67      Komisia na podporu tohto odvolacieho dôvodu najmä uvádza, že Súd prvého stupňa sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia,
         keď dospel k záveru, že osobitné okolnosti, ktoré sa celkovo týkali konania Rady alebo Komisie, vyžadovali, aby sporné rozhodnutie
         obsahovalo osobitné odôvodnenie, pokiaľ ide o uplatnenie článku 1 písm. b) bodu v) nariadenia č. 659/1999, zatiaľ čo pojem
         štátnej pomoci, či už existujúcej alebo novej, je objektívny a nemôže závisieť od konania alebo vyhlásení inštitúcií, a to
         a fortiori, keď toto konanie alebo tieto vyhlásenia nesúvisia s konaním o preskúmaní pomoci. Takéto posúdenie je navyše v rozpore s tým,
         ako rozhodol Súdny dvor v rozsudku z 22. júna 2006, Belgicko a Forum 187/Komisia (C‑182/03 a C‑217/03, Zb. s. I‑5479).

      68      Vo vyjadrení k štvrtému odvolaciemu dôvodu odporcovia najmä uvádzajú, že dôvody neuplatnenia článku 1 písm. b) bodu v) nariadenia
         č. 659/1999 nemožno jasne vyvodiť zo sporného rozhodnutia, ktoré tak nezodpovedá požiadavke jasného a jednoznačného odôvodnenia.
         Súd prvého stupňa okrem toho vytýkal Komisii, že neuviedla dôvody, na základe ktorých dospela k záveru, že sporné oslobodenia
         narúšajú hospodársku súťaž na spoločnom trhu, zatiaľ čo ich predtým zrejme posúdila opačne. V tomto kontexte Súd prvého stupňa
         správne so zreteľom na judikatúru rozhodol, že Komisia mala uviesť dôvody preukazujúce, že uskutočnila analýzu, ktorá odôvodňuje
         jej záver. V rámci tohto odvolacieho dôvodu sa Komisia v skutočnosti snaží o nápravu nedostatku odôvodnenia sporného rozhodnutia
         a o to, aby Súdny dvor rozhodol o meritórnych otázkach, ktoré nesúvisia s týmto nedostatkom.

      69      Vo vyjadrení k piatemu odvolaciemu dôvodu odporcovia tvrdia, že Súd prvého stupňa nespochybnil objektívnu povahu pojmu štátnej
         pomoci, ale že sa len domnieval, že vzhľadom na predchádzajúce rozhodnutia Rady a legitímnu dôveru, ktorú tieto rozhodnutia
         vyvolali v súvislosti s legalitou sporných oslobodení, mala Komisia vo svojom rozhodnutí vysvetliť dôvody, ktoré objektívne
         viedli k vylúčeniu uplatnenia článku 1 písm. b) bodu v) nariadenia č. 659/1999. Keďže odôvodnenie rozhodnutia musí byť uvedené
         v samotnom rozhodnutí, nemôžu vysvetlenia poskytnuté Komisiou nahradiť chýbajúce odôvodnenie.

       Posúdenie Súdnym dvorom
      70      Podľa článku 1 písm. b) bodu v) nariadenia č. 659/1999 sa za existujúcu pomoc považuje pomoc, ktorá v čase, keď nadobudla
         účinnosť, nepredstavovala pomoc a následne sa stala pomocou v dôsledku vývoja spoločného trhu a bez toho, aby ju členský štát
         upravoval.

      71      Pojem vývoja spoločného trhu možno chápať ako zmenu ekonomickej a právnej situácie v oblasti dotknutej príslušným opatrením
         a nevzťahuje sa napríklad na prípad, keď Komisia zmení svoje posúdenie na základe prísnejšieho uplatnenia pravidiel v oblasti
         štátnej pomoci (pozri rozsudok Belgicko a Forum 187/Komisia, už citovaný, bod 71).

      72      Všeobecnejšie pojem štátnej pomoci, či už existujúcej alebo novej, zodpovedá objektívnej situácii. Ako tvrdí Komisia, tento
         pojem nemôže závisieť od konania alebo vyhlásení inštitúcií.

      73      Súdny dvor preto po tom, čo pripomenul, že povinnosť odôvodnenia aktu Spoločenstva stanovená v článku 253 ES musí byť prispôsobená
         povahe tohto aktu, v bode 137 už citovaného rozsudku Belgicko a Forum 187/Komisia stanovil, že nie je opodstatnené Komisii
         uložiť, aby uviedla dôvody, na základe ktorých uskutočnila vo svojich predchádzajúcich rozhodnutiach iné posúdenie predmetného
         systému.

      74      To pritom a fortiori platí, keď prípadne odlišné posúdenie predmetného vnútroštátneho opatrenia uskutočnené už skôr Komisiou bolo vykonané, tak
         ako v danom prípade, v rámci iného konania, než je konanie o preskúmaní štátnej pomoci.

      75      V dôsledku toho okolnosti uvedené v bodoch 56 až 62 napadnutého rozsudku, ktoré sa prevažne týkajú toho, že jednak Komisia
         pri prijímaní rozhodnutí Rady o povolení sporných oslobodení zastávala názor, že tieto oslobodenia nemajú za následok narušenie
         hospodárskej súťaže a nie sú prekážkou účinného fungovania spoločného trhu, a jednak, že uvedené rozhodnutia môžu vyvolávať
         dojem, že tie isté oslobodenia nemohli byť kvalifikované ako štátna pomoc, nemohli v zásade zaväzovať Komisiu, aby odôvodnila
         sporné rozhodnutie v súvislosti s neuplatniteľnosťou článku 1 písm. b) bodu v) nariadenia č. 659/1999.

      76      Súd prvého stupňa teda z právne nesprávnych dôvodov zrušil sporné rozhodnutie, keď vyvodil záver, že vzhľadom na tieto okolnosti
         mala Komisia v danom prípade preskúmať otázku uplatniteľnosti tohto ustanovenia a z tohto hľadiska konkrétne odôvodniť uvedené
         rozhodnutie, a že tým, že tak neurobila, porušila článok 253 ES.

      77      Okrem toho podľa ustálenej judikatúry musí byť odôvodnenie vyžadované článkom 253 ES prispôsobené povahe dotknutého aktu a musia
         z neho jasne a jednoznačne vyplývať úvahy inštitúcie, ktorá akt prijala, umožňujúce dotknutým osobám pochopiť dôvody prijatia
         opatrenia a príslušnému súdu preskúmať ho. Požiadavka odôvodnenia musí byť posudzovaná v závislosti od okolností prípadu,
         najmä v závislosti od obsahu aktu, povahy uvádzaných dôvodov a záujmu, ktorý na jeho objasnení môžu mať osoby, ktorým je akt
         určený, alebo iné osoby, ktorých sa akt priamo a osobne týka. Nevyžaduje sa, aby v odôvodnení boli presne uvedené všetky relevantné
         právne a skutkové okolnosti, keďže otázka, či odôvodnenie aktu spĺňa požiadavky článku 253 ES, sa má posudzovať nielen s ohľadom
         na jeho znenie, ale tiež s ohľadom na jeho kontext, ako aj s ohľadom na všetky právne predpisy upravujúce dotknutú oblasť
         (pozri najmä rozsudky Komisia/Sytraval a Brink’s France, už citovaný, bod 63 a citovanú judikatúru, ako aj Bertelsmann a Sony
         Corporation of America/Impala, už citovaný, bod 166 a citovanú judikatúru).

      78      V danom prípade pritom Komisia v odôvodnení č. 58 až 64 sporného rozhodnutia najskôr uviedla dôvody, na základe ktorých dospela
         k záveru, že sporné oslobodenia predstavujú v zmysle článku 87 ods. 1 ES pomoc nezlučiteľnú so spoločným trhom, pričom konštatovala,
         že tieto oslobodenia poskytujú určitým podnikom zvýhodnenie, ktoré je poskytované prostredníctvom štátnych zdrojov, že ovplyvňujú
         obchod medzi členskými štátmi a že narúšajú, alebo môžu narúšať hospodársku súťaž.

      79      Konkrétne v odôvodnení č. 60 sporného rozhodnutia Komisia uviedla, že sporné oslobodenia znižujú náklady jedného dôležitého
         vstupu, a tak poskytujú výhodu príjemcom, ktorí sa dostanú do priaznivejšej pozície ako iné podniky, ktoré používajú minerálne
         oleje v iných odvetviach alebo regiónoch. V odôvodneniach č. 61 a 62 uvedeného rozhodnutia uviedla jednak, že pripomienky
         príjemcov pomoci a Francúzskej republiky potvrdzujú, že úľavy na spotrebnej dani boli explicitne určené na posilnenie konkurencieschopnosti
         uvedených príjemcov voči ich konkurentom znížením ich nákladov, a jednak, že s oxidom hlinitým, ktorý sa vyrába aj v Grécku,
         Španielsku, Nemecku a Maďarsku, sa obchoduje medzi členskými štátmi, takže možno predpokladať, že sporné oslobodenia majú
         vplyv na obchod vnútri Spoločenstva a narúšajú, alebo môžu narúšať hospodársku súťaž.

      80      V odôvodneniach č. 65 až 70 sporného rozhodnutia Komisia ďalej uviedla dôvody, na základe ktorých dospela k záveru, že sporné
         oslobodenia predstavujú novú pomoc a nie existujúcu pomoc vzhľadom na ustanovenia článku 1 nariadenia č. 659/1999. Vysvetlila
         tak, že uvedené oslobodenia neexistovali pred nadobudnutím platnosti Zmluvy vo všetkých troch dotknutých členských štátoch,
         že nikdy neboli analyzované ani povolené na základe pravidiel upravujúcich štátnu pomoc, že neboli nikdy oznámené a napokon,
         že článok 1 písm. b) bod v) uvedeného nariadenia sa v danom prípade neuplatňuje.

      81      Komisia síce tento posledný uvedený bod v spornom rozhodnutí nerozviedla, zo všetkých týchto odôvodnení však jasne vyplýva,
         že zastávala názor, že sa sporné oslobodenia nestali štátnou pomocou v dôsledku vývoja spoločného trhu, ale že ňou boli od
         začiatku, takže článok 1 písm. b) bod v) nariadenia č. 659/1999 nemal byť v danom prípade uplatnený.

      82      Okrem toho je nesporné, že žalobcovia v prvom stupni nepredložili pripomienky, ktoré by uvádzali akýkoľvek vývoj spoločného
         trhu od zavedenia sporných oslobodení a ktoré by museli viesť Komisiu k tomu, aby vo svojej odpovedi uviedla dôvody, na základe
         ktorých dospela k záveru, že článok 1 písm. b) bodu v) nariadenia č. 659/1999 sa v danom prípade neuplatňuje.

      83      Navyše z odôvodnenia sporného rozhodnutia tiež jasne vyplýva, že Komisia síce pri prijímaní rozhodnutí Rady o povolení sporných
         oslobodení zastávala názor, že tieto oslobodenia nenarúšajú hospodárskej súťaže a nie sú prekážkou účinného fungovania vnútorného
         trhu, avšak uvedené oslobodenia nikdy neboli analyzované ani povolené podľa pravidiel upravujúcich štátnu pomoc, na základe
         ktorých Komisia dospela k opačnému záveru. V tejto súvislosti treba tiež uviesť, že okolnosť, že uvedené rozhodnutia boli
         prijaté na návrh Komisie a že nezmieňujú možný rozpor s týmito pravidlami, je v odôvodneniach č. 95 až 100 sporného rozhodnutia
         konkrétne odôvodnená, pričom Komisia na základe tohto odôvodnenia dospela k záveru, že vrátenie pomoci vyplývajúcej z oslobodení
         poskytnutých do 2. februára 2002 zo strany ich príjemcov by bolo v rozpore so zásadou ochrany legitímnej dôvery a zásadou
         právnej istoty.

      84      Vzhľadom najmä na povahu a obsah sporného rozhodnutia, pravidlá upravujúce štátnu pomoc, ako aj záujem, ktorý na objasnení
         sporného rozhodnutia môžu mať osoby, ktorým je určené a osoby, ktorých sa toto rozhodnutie priamo a osobne týka, sa zdá, že
         odôvodnenie uvedeného rozhodnutia spĺňa požiadavky judikatúry uvedené v bode 77 tohto rozsudku a ako tvrdí Komisia, nemusí
         nevyhnutne obsahovať osobitné vysvetlenia týkajúce sa neuplatniteľnosti článku 1 písm. b) bodu v) nariadenia č. 659/1999 v danom
         prípade.

      85      Z toho vyplýva, že Súd prvého stupňa sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že Komisia porušila povinnosť
         odôvodnenia, ktorú jej ukladá článok 253 ES, pokiaľ ide o neuplatnenie článku 1 písm. b) bodu v) nariadenia č. 659/1999 v danom
         prípade.

      86      V dôsledku toho musia byť štvrtý a piaty odvolací dôvod tiež prijaté.

      87      Vzhľadom na všetky tieto úvahy treba, bez toho, aby bolo potrebné skúmať ostatné tvrdenia a dôvody účastníkov konania, zrušiť
         napadnutý rozsudok v rozsahu, v akom zrušil sporné rozhodnutie, z toho dôvodu, že v tomto rozhodnutí porušila povinnosť odôvodnenia,
         pokiaľ ide o neuplatnenie článku 1 písm. b) bodu v) nariadenia č. 659/1999 v danom prípade, a v rozsahu, v akom zaviazal Komisiu
         znášať jej vlastné trovy konania a nahradiť trovy konania, ktoré vznikli žalobcom, vrátane trov spojených s konaním o nariadení
         predbežného opatrenia vo veci T‑69/06 R.

       O vrátení veci Všeobecnému súdu
      88      V súlade s článkom 61 prvým odsekom Štatútu Súdneho dvora môže Súdny dvor v prípade zrušenia rozhodnutia Všeobecného súdu
         vydať konečný rozsudok sám, ak to stav konania dovoľuje, alebo vrátiť vec na rozhodnutie Všeobecnému súdu.

      89      Vzhľadom na to, že Súd prvého stupňa vo veci meritórne nerozhodol o žiadnom z dôvodov uvedených účastníkmi konania, Súdny
         dvor zastáva názor, že stav konania nedovoľuje, aby sám vydal konečný rozsudok. Spojené veci treba teda vrátiť Všeobecnému
         súdu.

       O trovách
      90      Vzhľadom na to, že veci sa vracajú Všeobecnému súdu, o trovách odvolacieho konania sa rozhodne neskôr.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (veľká komora) rozhodol a vyhlásil:
      1.      Rozsudok Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev z 12. decembra 2007, Írsko a i./Komisia (T‑50/06, T‑56/06, T‑60/06, T‑62/06
            a T‑69/06) sa zrušuje v rozsahu, v akom:
      –        zrušil rozhodnutie Komisie 2006/323/ES zo 7. decembra 2005 o oslobodení od spotrebnej dane z minerálnych olejov používaných
            ako palivo na výrobu oxidu hlinitého v Gardanne, v regióne Shannon a na Sardínii, implementovanom Francúzskom, Írskom a Talianskom
            v uvedenom poradí, z dôvodu, že v tomto rozhodnutí Komisia Európskych spoločenstiev porušila povinnosť odôvodnenia, pokiaľ
            ide o neuplatnenie v danom prípade článku 1 písm. b) bodu v) nariadenia Rady (ES) č. 659/1999 z 22. marca 1999 ustanovujúceho
            podrobné pravidlá na uplatňovanie článku [88 ES], a
      –        zaviazal Komisiu Európskych spoločenstiev znášať jej vlastné trovy konania, ako aj nahradiť trovy konania, ktoré vznikli žalobcom,
            vrátane trov spojených s konaním o nariadení predbežného opatrenia vo veci T‑69/06 R.
      2.      Spojené veci T‑50/06, T‑56/06, T‑60/06, T‑62/06 a T‑69/06 sa vracajú Všeobecnému súdu Európskej únie.
      3.      O trovách konania sa rozhodne neskôr.
      Podpisy
      * Jazyky konania: francúzština, angličtina a taliančina.


Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) zo 6. júla 2000. # Agricola Tabacchi Bonavicina Snc di Mercati Federica (ATB) a i. proti Ministero per le Politiche Agricole, Azienda di Stato per gli interventi nel mercato agricolo (AIMA) a Mario Pittaro. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Tribunale amministrativo regionale del Lazio - Taliansko. # Vec C-402/98.


Rozsudok Súdu prvého stupňa (tretia rozšírená komora) zo 14. mája 1998. # Mayr-Melnhof Kartongesellschaft mbH proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Hospodárska súťaž - Pokuta - Odôvodnenie. # Vec T-347/94.


Rozsudok Všeobecného súdu (prvá komora) z 30. apríla 2013. # Boehringer Ingelheim International GmbH proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Ochranná známka Spoločenstva - Medzinárodný zápis, v ktorom je vyznačené Európske spoločenstvo - Slovná ochranná známka RELY-ABLE - Absolútny dôvod zamietnutia - Nedostatok rozlišovacej spôsobilosti - Článok 7 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009 - Nadbytočný dôvod. # Vec T-640/11.


Rozsudok Všeobecného súdu (druhá komora) zo 6. októbra 2017.#Ino Karelia v. Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo.#Ochranná známka Európskej únie – Prihláška slovnej ochrannej známky Európskej únie KARELIA – Absolútny dôvod zamietnutia – Opisný charakter – Nedostatok rozlišovacej spôsobilosti – Článok 7 ods. 1 písm. b) a c) nariadenia (ES) č. 207/2009 [teraz článok 7 ods. 1 písm. b) a c) nariadenia (EÚ) 2017/1001].#Vec T-878/16.


Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) z 24. februára 1994. # M. A. Roks, vydatá De Weerd, a iní proti Bestuur van de Bedrijfsvereniging voor de Gezondheid, Geestelijke en Maatschappelijke Belangen a iní. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Raad van Beroep 's-Hertogenbosch - Holandsko. # Sociálne zabezpečenie. # Vec C-343/92.


Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 26. januára 1989. # Jean Koutchoumoff proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Úradník. # Vec 224/87.


Rozsudok Súdneho dvora z 21. marca 1972. # Pubblico Ministero della Repubblica italiana proti Società agricola industria latte (SAIL). # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Pretura di Bari - Taliansko. # Vec 82-71.


Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) zo 6. apríla 2000. # Birgitte Jørgensen proti Foreningen af Speciallæger a Sygesikringens Forhandlingsudvalg. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Østre Landsret - Dánsko. # Vec C-226/98.


Rozsudok Súdneho dvora z 12. decembra 2002. # Distillerie Fratelli Cipriani SpA proti Ministero delle Finanze. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Tribunale di Trento - Taliansko. # Článok 20. # Vec C-395/00.