title: Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) zo 16. septembra 2004. # Gerd Gschoßmann proti Amt für Landwirtschaft und Flurneuordnung Süd. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Verwaltungsgericht Halle - Nemecko. # Spoločná poľnohospodárska politika - Nariadenie (EHS) č. 1765/92 a nariadenie (ES) č. 1251/1999 - Systém podpory pre pestovateľov plodín na ornej pôde - Kompenzačné platby za plochy určené pre plodiny pestované na ornej pôde a plochy vyňaté z obrábania - Vylúčenie pozemkov s "trvalými porastami" - Pojem. # Vec C-366/02.

text:
      Vec C-366/02
      Gerd Gschoßmann
      proti
      Amt für Landwirtschaft und Flurneuordnung Süd
      (návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Verwaltungsgericht Halle)
      „Spoločná poľnohospodárska politika – Nariadenie (EHS) č. 1765/92 a nariadenie (ES) č. 1251/1999 – Systém podpory pre pestovateľov plodín na ornej pôde – Kompenzačné platby za plochy určené pre plodiny pestované na ornej pôde a plochy vyňaté z obrábania – Vylúčenie pozemkov s ‚trvalými porastami‘ – Pojem“
      Abstrakt rozsudku
      1.        Poľnohospodárstvo – Spoločná poľnohospodárska politika – Podpora pre pestovateľov niektorých plodín na ornej pôde – Kompenzačné
            platby za plochy určené pre plodiny pestované na ornej pôde a plochy vyňaté z obrábania – Vylúčenie pozemkov s trvalými porastami
            – Pojem – Neobrábané pozemky – Začlenenie
      (Nariadenie Rady č. 1765/92, článok 9 a č. 1251/1999, článok 7)
      2.        Poľnohospodárstvo – Spoločná poľnohospodárska politika – Podpora pre pestovateľov niektorých plodín na ornej pôde – Kompenzačné
            platby za plochy určené pre plodiny pestované na ornej pôde a plochy vyňaté z obrábania – Vylúčenie pozemkov s trvalými porastami
            – Skutočnosť, po ktorej prestáva ísť o pozemky s ovocnými stromami ako trvalým porastom
      (Nariadenie Rady č. 1765/92, článok 9 a č. 1251/1999, článok 7)
      3.        Poľnohospodárstvo – Spoločná poľnohospodárska politika – Podpora pre pestovateľov niektorých plodín na ornej pôde – Kompenzačné
            platby za plochy určené pre plodiny pestované na ornej pôde a plochy vyňaté z obrábania – Vylúčenie pozemkov s trvalými porastami
            – Pozemky, ktoré prestali byť považované za pozemky s trvalými porastami – Využívanie na nepoľnohospodárske účely – Podmienky
      (Nariadenie Rady č. 1765/92, článok 9 a č. 1251/1999, článok 7)
      1.        Článok 9 nariadenia č. 1765/92 a článok 7 nariadenia č. 1251/1999, nariadení stanovujúcich systém podpory pre pestovateľov
         niektorých plodín pestovaných na ornej pôde, sa majú vykladať v tom zmysle, že na vylúčenie pozemkov z poberania kompenzačných
         platieb sa nevyžaduje, aby tieto pozemky boli obrábané, a osobitne ani to, aby sa na nich používali prostriedky na ničenie
         hmyzu alebo zbierala úroda, keďže tieto ustanovenia sa uvedených pozemkov týkajú bez toho, aby sa vyžadovalo ich skutočné
         obrábanie.

      (pozri body 15 a 19 a bod 1 výroku)
      2.        Článok 9 nariadenia č. 1765/92 a článok 7 nariadenia č. 1251/1999, nariadení stanovujúcich systém podpory pre pestovateľov
         niektorých plodín pestovaných na ornej pôde, ktoré vylučujú pozemky s trvalými porastami z poberania kompenzačných platieb,
         sa majú vykladať v tom zmysle, že v prípade pestovania jabĺk prestáva ísť o pozemky s trvalými porastami vtedy, keď sú ovocné
         stromy vyrúbané, a to aj vtedy, ak neboli odstránené. Samotné rozhodnutie vyrúbať stromy bez jeho uskutočnenia však nemá za
         následok, že prestáva ísť o pozemky s trvalými porastami.

      (pozri bod 23 a bod 2 výroku)
      3.        Článok 9 nariadenia č. 1765/92 a článok 7 nariadenia č. 1251/1999, nariadení stanovujúcich systém podpory pre pestovateľov
         niektorých plodín pestovaných na ornej pôde, ktoré vylučujú pozemky s trvalými porastami z poberania kompenzačných platieb,
         sa majú vykladať v tom zmysle, že pozemky, ktoré prestali byť považované za pozemky s trvalými porastami, je nutné považovať
         za pozemky, ktoré sú využívané na nepoľnohospodárske účely, ak je preukázané, že nie sú využívané na pestovanie iných rastlín
         alebo chov zvierat.

      (pozri bod 27 a bod 3 výroku)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (tretia komora)
      zo 16. septembra 2004 (*)

      „Spoločná poľnohospodárska politika – Nariadenie (EHS) č. 1765/92 a nariadenie (ES) č. 1251/1999 – Systém podpory pre pestovateľov plodín na ornej pôde – Kompenzačné platby za plochy určené pre plodiny pestované na ornej pôde a plochy vyňaté z obrábania – Vylúčenie pozemkov s ‚trvalými porastami‘ – Pojem“
      Vo veci C‑366/02,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný Verwaltungsgericht Halle (Správny
         súd Halle) (Nemecko) rozhodnutím z 30. septembra 2002 a doručený 14. októbra 2002, ktorý súvisí s konaním:

      Gerd Gschoßmann
      proti
      Amt für Landwirtschaft und Flurneuordnung Süd,

      SÚDNY DVOR (tretia komora),
      v zložení: A. Rosas, vykonávajúci funkciu predsedu tretej komory, sudcovia R. Schintgen (spravodajca) a N. Colneric,
      generálny advokát: P. Léger,
      tajomník: R. Grass,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        G. Gschoßmann: v zastúpení: R. Zimmermann, Rechtsanwalt,
      –        Amt für Landwirtschaft und Flurneuordnung Süd: v zastúpení: E. Stübner, splnomocnený zástupca,
      –        Komisia Európskych spoločenstiev: v zastúpení: M. Niejahr, splnomocnený zástupca,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 27. mája 2004,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 9 nariadenia Rady (EHS) č. 1765/92 z 30. júna 1992 stanovujúceho
         systém podpory pre pestovateľov niektorých plodín pestovaných na ornej pôde (Ú. v. ES L 181, s. 2) a článku 7 nariadenia Rady
         (ES) č. 1251/1999 zo 17. mája 1999 stanovujúceho systém podpory pre pestovateľov niektorých plodín pestovaných na ornej pôde
         (Ú. v. ES L 160, s. 1).

      2        Tento návrh bol predložený v rámci sporu medzi pánom Gschoßmannom, farmárom, a Amt für Landwirtschaft und Flurneuordnung Süd
         (Úrad pre poľnohospodárstvo a sceľovanie pozemkov juh, ďalej len „úrad“) týkajúceho sa žaloby o vrátenie kompenzačných platieb.

       Právny rámec
      3        Z druhého odôvodnenia nariadenia č. 1765/92 vyplýva, že účelom systému podpory pre pestovateľov plodín na ornej pôde, ktorý
         bol zavedený uvedeným nariadením, je zabezpečiť lepšiu trhovú rovnováhu priblížením cien v Spoločenstve cenám na svetovom
         trhu a nahradením straty príjmu, ktorá vyplýva z tohto vyrovnávania, prostredníctvom kompenzačných platieb pestovateľom.

      4        Nariadenie č. 1765/92 teda stanovuje poskytnutie kompenzačných platieb za plochy určené pre plodiny pestované na ornej pôde
         alebo plochy vyňaté z obrábania. Článok 9 tohto nariadenia však niektoré pozemky vylučuje z poskytnutia uvedených platieb:

      „Žiadosti o kompenzačné platby a o vyňatie z obrábania sa nemôžu predložiť v súvislosti s pozemkami, ktoré boli k 31. decembru
         1991 trvalými pasienkami, pozemkami s trvalými porastami, lesmi, alebo sa využívali na nepoľnohospodárske účely.“ [neoficiálny preklad]

      5        Toto nariadenie bolo vykonané najmä nariadením Komisie (EHS) č. 2780/92 z 24. septembra 1992 o podmienkach poskytnutia kompenzačných
         platieb v rámci systému podpory pre pestovateľov niektorých plodín pestovaných na ornej pôde [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 281, s. 5).

      6        Bod II prílohy I nariadenia č. 2780/92 v znení nariadenia Komisie (ES) č. 1959/94 z 27. júla 1994 (Ú. v. ES L 198, s. 93)
         definuje trvalé porasty takto:

      „Porasty nezaradené do rotácie plodín a iné ako trvalý pasienok, ktoré obsadzujú pôdu počas piatich rokov alebo dlhšie a prinášajú
         opakovane úrodu, s výnimkou viacročných plodín pestovaných na ornej pôde, ktoré sú uvedené v prílohe II.“ [neoficiálny preklad]

      7        Nariadenie č. 2780/92 bolo nahradené nariadením Komisie (ES) č. 658/96 z 9. apríla 1996 (Ú. v. ES L 91, s. 46). Definícia
         pojmu „trvalé porasty“, ktorá sa nachádza v prílohe I bode 2 posledne uvedeného nariadenia však zostala v podstate rovnaká,
         a to:

      „Porasty nezaradené do rotácie plodín a iné ako trvalý pasienok, ktoré obsadzujú pôdu počas piatich rokov alebo dlhšie a prinášajú
         opakovane úrodu, s výnimkou viacročných plodín.“ [neoficiálny preklad]

      8        Nariadenie č. 1765/92 bolo nahradené nariadením č. 1251/1999, ktorého článok 7 prvý odsek stanovuje toto:

      „Žiadosti o platby sa nemôžu predložiť v súvislosti s pozemkami, ktoré boli k 31. decembru 1991 stálymi pastvinami, s trvalými
         plodinami alebo so stromami [trvalými pasienkami, s trvalými porastami, lesmi – neoficiálny preklad], alebo ktoré sa používali pre nepoľnohospodárske účely.“

      9        Podrobné pravidlá na uplatňovanie nariadenia č. 1251/1999 sa nachádzajú v nariadení Komisie (ES) č. 2316/1999 z 22. októbra
         1999 (Ú. v. ES L 280, s. 43), ktoré nahradilo nariadenie č. 658/96. Definícia pojmu „trvalé porasty“, nachádzajúca sa v prílohe
         I bode 2 nariadenia č. 2316/1999, zodpovedá definícii v prílohe I bode 2 nariadenia č. 658/96, a to:

      „Porasty nezaradené do rotácie plodín iné ako trvalý pasienok, ktoré obsadzujú pôdu počas piatich rokov alebo dlhšie a prinášajú
         opakovane úrodu, s výnimkou viacročných porastov.“

       Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
      10      Pán Gschoßmann poberal od úradu kompenzačné platby za pozemky, ktoré predtým obrábal ako ovocný sad s jabloňami.

      11      Podľa uznesenia o začatí prejudiciálneho konania boli tieto pozemky rozdelené do troch kategórií:

      –        na pozemkoch, ktoré zodpovedajú prvej kategórii, sa jablone 31. decembra 1991 ešte nachádzali, pričom už neboli postrekované.
         Počas roka 1991 nebola úroda z nich obratá. Bolo už rozhodnuté o vyklčovaní stromov na predmetných pozemkoch, čo sa aj následne
         udialo;

      –        na pozemkoch, ktoré zodpovedajú druhej kategórii, už boli v príslušný deň stromy vyrúbané, no neboli odstránené, čo bránilo
         akémukoľvek využitiu pôdy. Ich odstránenie prebehlo až neskôr;

      –        na pozemkoch, ktoré zodpovedajú tretej kategórii, už boli stromy vyrúbané a odstránené, pozemky však neboli ešte určené na
         nové využitie.

      12      Rozhodnutím z 15. júna 2001 úrad požadoval čiastočné vrátenie kompenzačných platieb z dôvodu, že predmetné pozemky spadajú
         pod výnimku uvedenú v článku 9 nariadenia č. 1765/92 a článku 7 nariadenia č. 1251/1999 v tom zmysle, že 31. decembra 1991
         „boli… s trvalými plodinami [trvalými porastami – neoficiálny preklad]… alebo ktoré sa využívali pre nepoľnohospodárske účely“.

      13      Keďže Verwaltungsgericht Halle mal pochybnosti o rozsahu pôsobnosti predmetných ustanovení práva Spoločenstva, rozhodol o
         prerušení konania a položil Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

      „1)      Vyžaduje sa pre pozemky s trvalými porastami v zmysle článku 9 nariadenia... č. 1765/92... alebo článku 7 nariadenia... č.
         1251/1999..., aby plodiny nachádzajúce sa na týchto pozemkoch, v tomto prípade jablone, boli obrábané?

      2)      Ide ešte o pozemky s trvalými porastami, ak vlastník alebo nájomca nepoužije počas vegetačného obdobia prostriedky na ničenie
         hmyzu a potom neoberie úrodu?

      3)      V prípade zápornej odpovede na druhú otázku, prestáva ísť o pozemky s trvalými porastami, ak sa vlastník alebo nájomca rozhodne
         vyrúbať jablone v blízkej budúcnosti bez toho, aby tento zámer uskutočnil pred príslušným dňom? Je odpoveď odlišná, ak bola
         pred príslušným dňom poverená vyrúbaním iná osoba?

      4)      V prípade zápornej odpovede aj na tretiu otázku, prestáva ísť o pozemky s trvalými porastami, ak vlastník alebo nájomca vyrúbal
         jablone bez zámeru zasadiť nové stromy? Inými slovami, zhoduje sa v takom prípade termín na vyrúbanie stromov, ktorým bol
         31. december 1991, s termínom, ktorý sa berie do úvahy na účely systému podpory?

      5)      V prípade zápornej odpovede aj na štvrtú otázku, prestáva ísť o pozemky s trvalými porastami, ak sú vyrúbané stromy pred príslušným
         dňom odstránené, aby sa pozemky mohli využívať ako orná pôda?

      6)      V prípade, ak niektorá z vyššie uvedených okolností spôsobuje, že prestáva ísť o pozemky s trvalými porastami, vyvstáva otázka,
         či v zmysle niektorého z dvoch vyššie citovaných nariadení má určenie, že nejde o pozemky s trvalými porastami, za následok
         ich klasifikáciu k príslušnému dňu ako pozemkov, ktoré sú využívané na nepoľnohospodárske účely a v prípade kladnej odpovede
         na túto otázku, je niektorá z týchto okolností spôsobilá privodiť zánik takejto klasifikácie?“

       O prejudiciálnych otázkach
       O prvej a druhej otázke
      14      Vnútroštátny súd sa svojou prvou a druhou otázkou, ktoré je potrebné skúmať spoločne, pýta, či sa článok 9 nariadenia č. 1765/92
         a článok 7 nariadenia č. 1251/1999 majú vykladať v tom zmysle, že na vylúčenie pozemkov s trvalými porastami z poberania kompenzačných
         platieb sa vyžaduje obrábanie predmetných pozemkov a osobitne používanie prostriedkov na ničenie hmyzu počas vegetačného obdobia
         a zber úrody.

      15      Ako poznamenali Komisia a generálny advokát v bode 16 a nasledujúcich svojich návrhov, článok 9 nariadenia č. 1765/92 a článok
         7 nariadenia č. 1251/1999 uvádzajú len trvalé pasienky, pozemky s trvalými porastami, lesy a pozemky využívané na nepoľnohospodárske
         účely bez toho, aby sa vyžadovalo ich skutočné obrábanie.

      16      Trvalé pasienky a lesy možno napokon využívať samé osebe bez obrábania pozemkov. Za týchto okolností, keďže v príslušných
         ustanoveniach práva Spoločenstva nie je uvedené inak, by bolo rozporné vyžadovať obrábanie pozemkov, ktoré sú trvalými porastami,
         ale nie tých, ktoré sú trvalými pasienkami alebo lesmi.

      17      Okrem toho by požiadavka obrábania pozemkov bola ťažko zlučiteľná so zámerom zákonodarcu Spoločenstva, ktorý je vyjadrený
         v sedemnástom odôvodnení nariadenia č. 1765/92 a v odôvodnení č. 26 nariadenia č. 1251/1999, vylúčiť z poberania kompenzačných
         platieb pozemky, ktoré neboli obrábané bezprostredne pred nadobudnutím účinnosti predmetného systému podpory. Požiadavka obrábania
         pozemkov pre ich vylúčenie z poberania kompenzačných platieb by totiž mala za následok nárok na poberanie platieb za pozemky,
         ktoré neboli pred 31. decembrom 1991 obsiate, ale boli zmenené na ornú pôdu výlučne s cieľom poberať uvedené platby.

      18      Keďže na vylúčenie z poberania kompenzačných platieb je postačujúce, aby sa na predmetných pozemkoch nachádzali trvalé porasty
         bez nutnosti ich obrábania, tým skôr neexistuje z tohto dôvodu požiadavka na používanie prostriedkov na ničenie hmyzu alebo
         na zber úrody.

      19      Je preto na mieste odpovedať na prvú a druhú otázku tak, že článok 9 nariadenia č. 1765/92 a článok 7 nariadenia č. 1251/1999
         sa majú vykladať v tom zmysle, že na vylúčenie pozemkov z poberania kompenzačných platieb sa nevyžaduje, aby tieto pozemky
         boli obrábané, a osobitne ani to, aby sa na nich používali prostriedky na ničenie hmyzu, alebo sa zbierala úroda.

       O tretej, štvrtej a piatej otázke
      20      Vnútroštátny súd sa svojou treťou, štvrtou a piatou otázkou, ktoré sú úzko spojené, v podstate pýta, či sa článok 9 nariadenia
         č. 1765/92 a článok 7 nariadenia č. 1251/1999 majú vykladať v tom zmysle, že v prípade pestovania jabĺk prestáva ísť o pozemky
         s trvalými porastami v momente, keď sa pestovateľ rozhodne vyrúbať jablone alebo poverí touto úlohou inú osobu, alebo v momente
         skutočného vyrúbania jabloní, alebo prípadne v momente odstránenia vyrúbaných stromov.

      21      Keďže z odpovede na prvú otázku vyplýva, že na vylúčenie z poberania kompenzačných platieb je postačujúce, aby sa na pozemkoch
         nachádzali trvalé porasty bez nutnosti ich obrábania, je zrejmé, že táto podmienka už nie je splnená vtedy, ak v prípade ovocných
         sadov boli ovocné stromy vyrúbané, aj keď neboli odstránené.

      22      Naopak, samotné rozhodnutie vyrúbať stromy, ktoré však nebolo uskutočnené, nemá za následok, že prestáva ísť o pozemky s trvalými
         porastami.

      23      Je preto na mieste odpovedať na tretiu, štvrtú a piatu otázku tak, že článok 9 nariadenia č. 1765/92 a článok 7 nariadenia
         č. 1251/1999 sa majú vykladať v tom zmysle, že v prípade pestovania jabĺk prestáva ísť o pozemky s trvalými porastami vtedy,
         keď sú ovocné stromy vyrúbané, a to aj vtedy, ak neboli odstránené. Samotné rozhodnutie vyrúbať stromy bez jeho uskutočnenia
         však nemá za následok, že prestáva ísť o pozemky s trvalými porastami.

       O šiestej otázke
      24      Vnútroštátny súd sa svojou šiestou otázkou pýta, či sa článok 9 nariadenia č. 1765/92 a článok 7 nariadenia č. 1251/1999 majú
         vykladať v tom zmysle, že pokiaľ pozemky prestali byť považované za pozemky s trvalými porastami, je nutné ich považovať za
         pozemky, ktoré sú využívané na nepoľnohospodárske účely.

      25      Ako zdôraznil generálny advokát v bode 25 svojich návrhov, využívanie pozemkov na poľnohospodárske účely predpokladá ich využitie
         na pestovanie rastlín alebo chov zvierat.

      26      Ak teda pozemky prestali byť považované za pozemky s trvalými porastami, možno ich považovať za pozemky, ktoré nie sú využívané
         na nepoľnohospodárske účely len vtedy, ak je preukázané, že nie sú využívané na pestovanie iných rastlín alebo chov zvierat.
         Vnútroštátnemu súdu prislúcha zistiť, či je táto podmienka v danej veci splnená.

      27      Je preto potrebné odpovedať na šiestu otázku tak, že článok 9 nariadenia č. 1765/92 a článok 7 nariadenia č. 1251/1999 sa
         majú vykladať v tom zmysle, že pozemky, ktoré prestali byť považované za pozemky s trvalými porastami, je nutné považovať
         za pozemky, ktoré sú využívané na nepoľnohospodárske účely, ak je preukázané, že nie sú využívané na pestovanie iných rastlín
         alebo chov zvierat.

       O trovách
      28      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:
      1)      Článok 9 nariadenia Rady (EHS) č. 1765/92 z 30. júna 1992 stanovujúceho systém podpory pre pestovateľov niektorých plodín
            pestovaných na ornej pôde a článok 7 nariadenia Rady (ES) č. 1251/1999 zo 17. mája 1999 stanovujúceho systém podpory pre pestovateľov
            niektorých plodín pestovaných na ornej pôde sa majú vykladať v tom zmysle, že na vylúčenie pozemkov z poberania kompenzačných
            platieb sa nevyžaduje, aby tieto pozemky boli obrábané, a osobitne ani to, aby sa na nich používali prostriedky na ničenie
            hmyzu alebo zbierala úroda.
      2)      Článok 9 nariadenia č. 1765/92 a článok 7 nariadenia č. 1251/1999 sa majú vykladať v tom zmysle, že v prípade pestovania jabĺk
            prestáva ísť o pozemky s trvalými porastami vtedy, keď sú ovocné stromy vyrúbané, a to aj vtedy, ak neboli odstránené. Samotné
            rozhodnutie vyrúbať stromy bez jeho uskutočnenia však nemá za následok, že prestáva ísť o pozemky s trvalými porastami.
      3)      Článok 9 nariadenia č. 1765/92 a článok 7 nariadenia č. 1251/1999 sa majú vykladať v tom zmysle, že pozemky, ktoré prestali
            byť považované za pozemky s trvalými porastami, je nutné považovať za pozemky, ktoré sú využívané na nepoľnohospodárske účely,
            ak je preukázané, že nie sú využívané na pestovanie iných rastlín alebo chov zvierat.
      Podpisy
      * Jazyk konania: nemčina.


Rozsudok Súdu prvého stupňa (tretia komora) z 1. apríla 1992. # Leonella Kupka-Floridi proti Hospodárskemu a sociálnemu výboru. # Úradníci - Prijímanie do zamestnania. # Vec T-26/91.


title: Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 9. apríla 2013.#Európska komisia proti Írsku.#Nesplnenie povinnosti členským štátom – Dane – Smernica 2006/112/ES – Články 9 a 11 – Vnútroštátna právna úprava umožňujúca zahrnúť nezdaniteľné osoby do skupiny osôb, ktoré možno považovať za jednu zdaniteľnú osobu na účely DPH.#Vec C‑85/11.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (veľká komora)
      z 9. apríla 2013 (
            *1
         )
      „Nesplnenie povinnosti členským štátom — Dane — Smernica 2006/112/ES — Články 9 a 11 — Vnútroštátna právna úprava umožňujúca zahrnúť nezdaniteľné osoby do skupiny osôb, ktoré možno považovať za jednu zdaniteľnú osobu na účely DPH“
      Vo veci C-85/11,
      ktorej predmetom je žaloba o nesplnenie povinnosti podľa článku 258 ZFEÚ podaná 24. februára 2011,

         Európska komisia, v zastúpení: R. Lyal, splnomocnený zástupca, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,
      žalobkyňa,
      proti

         Írsku, v zastúpení: D. O’Hagan, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci G. Clohessy, SC, a N. Travers, BL, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,
      žalovanému,
      ktorého v konaní podporujú:

         Česká republika, v zastúpení: M. Smolek a T. Müller, splnomocnení zástupcovia,

         Dánske kráľovstvo, v zastúpení: pôvodne C. Vang, neskôr V. Pasternak Jørgensen, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

         Fínska republika, v zastúpení: H. Leppo a S. Hartikainen, splnomocnení zástupcovia,

         Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska, v zastúpení: H. Walker, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci M. Hall, barrister,
      vedľajší účastníci konania,
      SÚDNY DVOR (veľká komora),
      v zložení: predseda V. Skouris, podpredseda K. Lenaerts, predsedovia komôr A. Tizzano, J. Malenovský, M. Berger a E. Jarašiūnas (spravodajca), sudcovia E. Juhász, J.-C. Bonichot, M. Safjan, D. Šváby a A. Prechal,
      generálny advokát: N. Jääskinen,
      tajomník: L. Hewlett, hlavná referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 5. septembra 2012,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 27. novembra 2012,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Európska komisia sa svojou žalobou domáha, aby Súdny dvor konštatoval, že Írsko si tým, že nezdaniteľným osobám umožnilo byť členmi skupiny osôb považovaných za jednu zdaniteľnú osobu na účely dane z pridanej hodnoty (ďalej len „skupina na účely DPH“ a „DPH“), nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článkov 9 a 11 smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty (Ú. v. EÚ L 347, s. 1, ďalej len „smernica o DPH“).

         Právny rámec

         Právo Únie

               2

               V hlave III smernice o DPH s názvom „Zdaniteľné osoby“ sa nachádzajú články 9 až 13 tejto smernice.

               3

               Podľa článku 9 uvedenej smernice:
               „1.   ‚Zdaniteľná osoba‘ je každá osoba, ktorá nezávisle a na akomkoľvek mieste vykonáva ekonomickú činnosť, odhliadnuc od účelu alebo výsledkov tejto činnosti.
               ‚Ekonomická činnosť‘ je každá činnosť výrobcov, obchodníkov alebo osôb poskytujúcich služby vrátane ťažobných a poľnohospodárskych činností a činností pri výkone slobodných povolaní. Ekonomickou činnosťou je predovšetkým využívanie hmotného alebo nehmotného majetku na účely získania príjmu na pokračujúcom základe.
               2.   Okrem osôb uvedených v odseku 1 je zdaniteľnou osobou každá osoba, ktorá príležitostne dodá nový dopravný prostriedok, ktorý bol nadobúdateľovi odoslaný alebo prepravený predávajúcim, nadobúdateľom alebo na ich účet do miesta určenia mimo územia členského štátu, ale na území Spoločenstva.“

               4

               Článok 10 tej istej smernice spresňuje, že podmienka nezávislosti pri vykonávaní ekonomickej činnosti vylučuje z daňovej povinnosti zamestnané a iné osoby, ak sú voči zamestnávateľovi viazané pracovnou zmluvou alebo inými právnymi prepojeniami vytvárajúcimi vzťah medzi zamestnávateľom a zamestnancom, pokiaľ ide o pracovné podmienky, odmeňovanie a záväzky zamestnávateľa.

               5

               Článok 11 smernice o DPH stanovuje:
               „Po porade s poradným výborom pre [DPH] môže každý členský štát považovať za jednu zdaniteľnú osobu osoby usadené na území toho istého členského štátu, ktoré sú síce právne nezávislé, ale súčasne vzájomne úzko prepojené finančnými, ekonomickými a organizačnými väzbami.
               Členský štát, ktorý využíva možnosť ustanovenú v prvom odseku, môže prijať akékoľvek opatrenia potrebné na zabránenie daňovým únikom alebo vyhýbaniu sa dani prostredníctvom využívania tohto ustanovenia.“

               6

               Článok 12 uvedenej smernice stanovuje, že členské štáty môžu považovať za zdaniteľnú osobu každú osobu, ktorá príležitostne uskutočňuje plnenie týkajúce sa činností uvedených v článku 9 ods. 1 druhom pododseku, a najmä dodávanie budov alebo stavebných pozemkov.

               7

               Podľa článku 13 smernice o DPH sa štáty, regionálne a miestne orgány, ako aj iné subjekty, ktoré sa spravujú verejným právom, v zásade nepovažujú za zdaniteľné osoby vzhľadom na činnosti alebo transakcie, na ktorých sa zúčastňujú ako orgány verejnej moci.

         Írske právo

               8

               § 15 konsolidačného zákona o dani z pridanej hodnoty z roku 2010 (Value Added Tax Consolidation Act 2010), ktorý v podstate prebral ustanovenia § 8 ods. 8 zákona o dani z pridanej hodnoty z roku 1972 (Value Added Tax Act 1972) v znení neskorších predpisov, stanovuje:

                        „1.

                        Bez toho, aby bol dotknutý odsek 2, ak daňová správa dospeje k záveru, že dve alebo viaceré osoby usadené v tuzemsku, z ktorých je aspoň jedna zdaniteľnou osobou, sú úzko prepojené finančnými, ekonomickými a organizačnými väzbami, a považuje to za potrebné alebo vhodné na účely účinnej a efektívnej správy (vrátane výberu) dane, uvedená daňová správa môže na účely tohto zákona, či už na základe žiadosti podanej v mene týchto osôb, alebo inak:

                                 a)

                                 písomným oznámením… každej z týchto osôb oznámiť, že ich považuje za jednu zdaniteľnú osobu…, a takto upovedomené osoby sa následne považujú za členov [skupiny na účely DPH], pokiaľ sa na ne vzťahuje tento odsek, pričom vo vzťahu ku každému z členov skupiny [na účely DPH] sa uplatňuje § 65 a

                                          i)

                                          jedna z týchto osôb, ktorú o tom daňová správa upovedomí, je zodpovedná za dodržiavanie ustanovení tohto zákona vo vzťahu ku skupine [na účely DPH] a

                                          ii)

                                          na základe toho sa určia všetky práva a povinnosti vyplývajúce z tohto zákona vo vzťahu k transakciám skupiny [na účely DPH],

                           a

                                 b)

                                 vyvodiť spoločnú a nerozdielnu zodpovednosť každej osoby v skupine [na účely DPH] za dodržiavanie tohto zákona a predpisov (vrátane ustanovení, ktoré vyžadujú platenie dane), ktoré sa vzťahujú na každú z týchto osôb, a uložiť im sankcie podľa tohto zákona, ktoré by im mohli byť uložené, ak by každá takáto osoba bola povinná zaplatiť daňovej správe celú splatnú daň bez ohľadu na ustanovenia tohto paragrafu, vo vzťahu ku každej takejto osobe.“

         Konanie pred podaním žaloby a konanie pred Súdnym dvorom

               9

               Dňa 23. septembra 2008 Komisia zaslala Írsku výzvu, v ktorej tento členský štát upozornila na možnosť nezlučiteľnosti § 8 ods. 8 zákona o dani z pridanej hodnoty z roku 1972 v znení neskorších predpisov, účinného v tom čase, podľa ktorého mohli byť nezdaniteľné osoby, tak ako v súčasnosti stanovuje § 15 konsolidačného zákona o dani z pridanej hodnoty z roku 2010, súčasťou skupiny na účely DPH, s článkami 9 a 11 smernice o DPH. V súlade s článkom 226 ES Komisia tento členský štát vyzvala, aby predložil svoje pripomienky.

               10

               Írske orgány vo svojej odpovedi z 23. januára 2009 tvrdili, že predmetné vnútroštátne ustanovenia sú so smernicou o DPH zlučiteľné.

               11

               Vzhľadom na to, že sa Komisia s touto odpoveďou neuspokojila, vydala 23. novembra 2009 odôvodnené stanovisko, na ktoré Írsko odpovedalo 27. januára 2010, pričom uviedlo, že naďalej trvá na stanovisku, ktoré uviedlo vo svojej odpovedi na výzvu.

               12

               Za týchto okolností sa Komisia rozhodla podať žalobu, na základe ktorej sa začalo toto konanie.

               13

               Uzneseniami predsedu Súdneho dvora zo 4. júla a z 27. septembra 2011 sa jednak Českej republike, Dánskemu kráľovstvu a Fínskej republike, ako aj Spojenému kráľovstvu Veľkej Británie a Severného Írska povolil vstup do konania ako vedľajším účastníkom na podporu návrhov Írska.

               14

               Listom z 27. januára 2012 Írsko na základe článku 16 ods. 3 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie požiadalo o pridelenie veci veľkej komore.

         O žalobe

         O prípustnosti

      Argumentácia účastníkov konania

               15

               Írsko predovšetkým navrhuje, aby bola žaloba zamietnutá ako neprípustná. V tejto súvislosti tvrdí, že predmet žalobného návrhu ide nad rámec výhrady, ktorú Komisia uviedla v rámci správneho konania. Zatiaľ čo vo výzve a v odôvodnenom stanovisku Komisia Írsku vytýkala, že umožnilo nezdaniteľným osobám pripojiť sa ku skupine na účely DPH, teraz mu vytýka, že takým osobám umožnilo, aby sa stali členmi takej skupiny, čo by znamenalo, že treba regulovať a kontrolovať nielen zloženie už existujúcich povolených skupín na účely DPH, ale tiež vykonávať nad nimi stály dohľad, aby sa zabezpečilo, že ich členovia môžu byť v prípade, že sú ich činnosti skúmané samostatne, naďalej jednotlivo považovaní za zdaniteľné osoby.

               16

               Komisia vo svojej replike namieta voči tomuto návrhu na vyhlásenie neprípustnosti, pričom tvrdí, že vždy vyhlasovala, že odkaz na „osoby“ uvedený v článku 11 smernice o DPH sa týka iba zdaniteľných osôb, z čoho vyplýva, že nezdaniteľné osoby nemôžu byť členmi skupiny na účely DPH. Okrem toho sa Komisia domnieva, že aj keby Súdny dvor usúdil, že došlo k rozšíreniu predmetu konania, neprípustnosť by bola len čiastočná.

         Posúdenie Súdnym dvorom

               17

               Podľa ustálenej judikatúry je predmet žaloby podanej podľa článku 258 ZFEÚ vymedzený konaním pred podaním žaloby upraveným v uvedenom ustanovení. Preto musí byť žaloba založená na rovnakých žalobných dôvodoch a tvrdeniach ako odôvodnené stanovisko. V každom prípade však táto požiadavka nemôže viesť k povinnosti zachovať úplnú zhodu medzi znením výhrad vo výroku odôvodneného stanoviska a žalobnými návrhmi, pokiaľ sa predmet konania, ako je uvedený v odôvodnenom stanovisku, nerozšíril alebo nezmenil (pozri najmä rozsudky z 11. júla 2002, Komisia/Španielsko, C-139/00, Zb. s. I-6407, body 18 a 19, ako aj z 18. novembra 2010, Komisia/Portugalsko, C-458/08, Zb. s. I-11599, body 43 a 44).

               18

               V prejednávanom prípade to, že Komisia vo svojom žalobnom návrhu použila formuláciu „to be members of a VAT group“ (byť členmi skupiny na účely DPH), zatiaľ čo vo výhrade uvedenej v odôvodnenom stanovisku použila formuláciu „to join a VAT group“ (pripojiť sa ku skupine na účely DPH), vôbec nemení predmet sporu, tak ako bol vymedzený v odôvodnenom stanovisku. Rozdiel medzi týmito formuláciami totiž nemá nijaký vplyv na obsah údajného nesplnenia si povinnosti, ktoré, ako sa uvádza v žalobe a odôvodnenom stanovisku, spočíva v skutočnosti, že írska právna úprava preberajúca smernicu o DPH umožňuje zahrnúť nezdaniteľné osoby do skupiny na účely DPH podľa žalobkyne v rozpore s článkami 9 a 11 uvedenej smernice.

               19

               Preto treba námietku neprípustnosti uvádzanú Írskom zamietnuť.

         O veci samej

      Argumentácia účastníkov konania

               20

               Komisia na podporu svojej žaloby tvrdí, že článok 11 smernice o DPH sa má vykladať v tom zmysle, že nezdaniteľné osoby na účely DPH nemôžu byť zahrnuté do skupiny na účely DPH.

               21

               Tvrdí totiž, že článok 11 smernice o DPH umožňuje, aby sa viaceré osoby ako celok považovali za jednu zdaniteľnú osobu, pod podmienkou, že každá z týchto osôb je samostatnou zdaniteľnou osobou na účely DPH. Tento článok predstavuje výnimku zo všeobecného pravidla stanovujúceho, že každá zdaniteľná osoba sa má považovať za samostatný subjekt na účely uplatnenia pravidiel týkajúcich sa DPH. Tento článok by sa teda mal vykladať reštriktívne. Je nesporné, že uvedený článok síce odkazuje na „osoby“, avšak skutočnosť, že osoby zahrnuté do skupiny na účely DPH sa majú považovať za „jednu“ zdaniteľnú osobu, znamená, že každý člen tejto skupiny musí byť sám osebe zdaniteľnou osobou. Z koncepcie „skupinovej registrácie“ tiež vyplýva, že dotknuté osoby patria do tej istej kategórie na účely spoločného systému DPH.

               22

               Navyše sa Komisia domnieva, že ak by sa pojem „osoby“ mal chápať v tom zmysle, že odkazuje na každú osobu bez obmedzenia, potom by skupinu na účely DPH mohli tvoriť aj výlučne nezdaniteľné osoby, čo by bolo v rozpore so spoločným systémom DPH.

               23

               Takýto výklad článku 11 smernice o DPH by bol navyše koherentný s jej cieľom, ktorým je, ako to vyplýva z odôvodnenia návrhu, ktorý viedol k prijatiu šiestej smernice Rady 77/388/EHS zo 17. mája 1977 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu – spoločný systém dane z pridanej hodnoty: jednotný základ jej stanovenia (Ú. v. ES L 145, s. 1; Mim. vyd. 09/001, s. 23, ďalej len „šiesta smernica“), jednak umožniť administratívne zjednodušenie pre daňovníkov a daňovú správu a jednak zabrániť zneužívaniu tým, že sa zamedzí, aby sa s osobami, ktoré v skutočnosti nie sú nezávislými obchodnými subjektmi, zaobchádzalo ako s odlišnými zdaniteľnými osobami. Zahrnutie nezdaniteľných osôb do skupiny na účely DPH by totiž vôbec neumožnilo administratívne zjednodušenie ani nezabránilo zneužívaniu.

               24

               Ani znenie článku 11 smernice o DPH, ani prípravné dokumenty k tejto smernici neuvádzajú, že by účelom tohto ustanovenia bolo zmeniť pojem „zdaniteľná osoba“ a rozšíriť práva a povinnosti zdaniteľných osôb na iné osoby. Komisia sa domnieva, že taký by bol výsledok, ak by sa nezdaniteľné osoby mohli začleniť do skupiny na účely DPH, pretože vzhľadom na to, že sa akvizície uskutočnené v rámci takej skupiny považujú z hľadiska DPH za neexistujúce, jednak by to umožnilo dodávať tovar alebo poskytovať služby nezdaniteľným osobám bez účtovania DPH a jednak by predmetná skupina mohla požadovať vrátenie DPH zaplatenej na vstupe za dodávky uskutočnené v prospech takých osôb, čo by viedlo k čistej strate DPH a bolo by to v rozpore so spoločným systémom DPH.

               25

               Podľa Komisie je teda potrebné, aby sa v prípade článku 11 smernice o DPH nepoužil doslovný výklad, ale tento článok treba vykladať jednak vzhľadom na jeho bezprostredný kontext, teda hlavu III smernice o DPH a predovšetkým jej článok 9, ktorý vymedzuje „zdaniteľnú osobu“ ako každú osobu, ktorá vykonáva ekonomickú činnosť, a jednak všeobecnejšie vzhľadom na štruktúru uvedenej smernice.

               26

               Hoci Súdny dvor zatiaľ nemal príležitosť rozhodnúť o otázke, ktorá bola v prejednávanej veci predložená, nepriama podpora stanoviska Komisie sa nachádza v bode 19 rozsudku z 22. mája 2008, Ampliscientifica a Amplifin (C-162/07, Zb. s. I-4019), ako aj v návrhoch generálneho advokáta Van Gervena vo veci, v ktorej bol vyhlásený rozsudok z 20. júna 1991, Polysar Investments Netherlands (C-60/90, Zb. s. I-3111).

               27

               Írsko, ktoré spochybňuje všetky tieto tvrdenia, uvádza, že výklad článku 11 smernice o DPH, ktorý poskytla Komisia, nie je zlučiteľný s jeho doslovným významom. Použitie slova „persons“ (osoby) v anglickej verzii namiesto pojmu „taxable persons“ (zdaniteľné osoby) je podľa neho výsledkom zámerného rozhodnutia normotvorcu Únie. Téza uvedená v odôvodnenom stanovisku, podľa ktorej bol pojem „zdaniteľný“ vynechaný s cieľom vyhnúť sa opakovaniu, nie je vierohodná vzhľadom na skutočnosť, že pri prijímaní uvedenej smernice bolo v jej anglickom znení slovo „any“ vložené medzi spojenie „single taxable person“ a slovo „persons“.

               28

               Cieľom článku 11 smernice o DPH je, aby členské štáty mohli za jednu zdaniteľnú osobu považovať viaceré osoby, pokiaľ sú splnené aspoň určité podmienky, čo musia členské štáty posúdiť. Táto jedna zdaniteľná osoba na účely uplatnenia pravidiel týkajúcich sa DPH existuje iba vtedy, ak vykonáva ekonomickú činnosť v súlade s článkom 9 uvedenej smernice, ktorý poskytuje všeobecnú definíciu zdaniteľnej osoby. Na rozdiel od toho, čo tvrdí Komisia, sa vôbec nezdá, že by článok 11 smernice o DPH, ktorý sa nachádza v hlave III tejto smernice, predstavoval odchýlku od tejto definície. Navyše koncepcia „skupinovej registrácie“ nemôže slúžiť ako základ výkladu uvedeného článku 11, pretože sa v jeho znení neuvádza a osoby uvedené v tomto ustanovení netvoria skupinu, ale na účely správy DPH prestávajú samostatne existovať, aby boli iba jednou zdaniteľnou osobu.

               29

               Skupina na účely DPH sa síce môže skladať z jednej alebo viacerých nezdaniteľných osôb, podľa Írska to však neznamená, že by členský štát mohol za jednu zdaniteľnú osobu považovať skupinu zloženú výlučne z takýchto osôb, čo by nemalo nijaký zmysel a írska právna úprava by to vylúčila.

               30

               Írsko odmieta tvrdenie Komisie, podľa ktorého je výklad článku 11 smernice o DPH, ktorý poskytla Komisia, koherentný s cieľmi tohto článku. Uvádza, že hoci tieto ciele zahrnujú administratívne zjednodušenie a boj proti zneužívaniu, tieto ciele nepredstavujú jediné dôvody uvedeného článku, ako to vyplýva z jeho druhého odseku. V každom prípade sledované ciele neumožnili určiť spôsob, akým sa má pojem „osoby“ vykladať. Na rozdiel od toho, čo tvrdí Komisia, zahrnutie nezdaniteľných osôb do skupiny na účely DPH by mohlo byť za určitých okolností nielen zlučiteľné s administratívnym zjednodušením a predchádzaním zneužívaniu, ale na tento účel dokonca nevyhnutné.

               31

               Pokiaľ ide o tvrdenie Komisie, podľa ktorého pojem „zdaniteľná osoba“ nemožno rozšíriť, Írsko sa domnieva, že toto tvrdenie nie je podložené, lebo skutočnosť, že nezdaniteľná osoba môže byť súčasťou skupiny na účely DPH, tak ako skutočnosť, že súčasťou takej skupiny môže byť zdaniteľná osoba, ktorá neuskutočňuje zdaniteľné plnenia, nemení rozsah tohto pojmu. Ak by článok 11 smernice o DPH mohol za určitých okolností viesť k rozšíreniu práv a povinností člena skupiny na účely DPH, potom by išlo o samotný cieľ tohto ustanovenia, t. j. jednotné daňové zaobchádzanie so všetkými osobami, ktoré sú súčasťou riadne schválenej skupiny na účely DPH. Okrem toho druhý odsek článku 11 smernice o DPH umožňuje členským štátom prijať opatrenia na zabránenie daňovým únikom alebo vyhýbaniu sa dani, ktorého by sa mohla dopustiť skupina na účely DPH.

               32

               Írsko dodáva, že ak už bola skupina na účely DPH riadne schválená, subjekt, ktorý nebol zdaniteľný, sa stáva, pokiaľ ide o DPH, jej členom, pričom na všetky ostatné účely si zachováva právnu nezávislosť. Uvádza, že ak by tento subjekt získal tovary alebo služby od iného člena tejto skupiny, istotne by sa nevybrala nijaká daň, avšak pokiaľ by išlo o určenie práva uvedenej skupiny na odpočet, jeho neekonomická činnosť by bola zohľadnená tak, ako keby mal podnik štruktúru jednej osoby. Skutočnosť, že sa nezdaniteľnej osobe, ako napríklad holdingovej spoločnosti, neumožní byť členom skupiny na účely DPH, by podľa Írska viedla k odmietnutiu práva na odpočet z dôvodu spôsobu štruktúry subjektu vo vzťahu k právu obchodných spoločností.

               33

               Napokon Írsko na rozdiel od toho, čo tvrdí Komisia, uvádza, že judikatúra Súdneho dvora vôbec nepodporuje výklad článku 11 smernice o DPH, ktorý poskytla Komisia.

               34

               Česká republika, Dánske kráľovstvo, Fínska republika a Spojené kráľovstva sa podobne ako Írsko domnievajú, že ani znenie a ciele článku 11 smernice o DPH, ani spoločný systém DPH, ani judikatúra Súdneho dvora nepodporujú stanovisko Komisie.

         Posúdenie Súdnym dvorom

               35

               Na úvod je potrebné pripomenúť, že pri určení rozsahu ustanovenia práva Únie treba súčasne zohľadniť jeho znenie, kontext a ciele (rozsudok z 29. októbra 2009, NCC Construction Danmark, C-174/08, Zb. s. I-10567, bod 23 a citovaná judikatúra).

               36

               V prejednávanom prípade zo znenia článku 11 prvého odseku smernice o DPH vyplýva, že tento článok umožňuje každému členskému štátu považovať za jednu zdaniteľnú osobu viaceré osoby, pokiaľ sú usadené na území toho istého členského štátu, a pokiaľ sú napriek právnej nezávislosti vzájomne úzko prepojené finančnými, ekonomickými a organizačnými väzbami. Uplatnenie tohto článku podľa jeho znenia nepodlieha ďalším podmienkam a už vôbec nie podmienke, že uvedené osoby by samy osobe mohli mať jednotlivo povahu zdaniteľnej osoby v zmysle článku 9 ods. 1 smernice o DPH. Použitím slova „osoby“ a nie pojmu „zdaniteľné osoby“ tento článok nerozlišuje medzi zdaniteľnými a nezdaniteľnými osobami.

               37

               Treba uviesť, že článok 11 smernice o DPH vychádza z článku 4 ods. 4 druhého pododseku šiestej smernice. Zatiaľ čo však bod 2 prílohy A druhej smernice Rady 67/228/EHS z 11. apríla 1967 o harmonizácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa dane z obratu – štruktúra a spôsoby uplatňovania spoločného systému dane z pridanej hodnoty [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES, 1967, 71, s. 1303), ktorý do práva Únie zaviedol pojem skupina na účely DPH, umožňoval členským štátom „nepovažovať“ osoby, ktoré sú navzájom prepojené ekonomickými, finančnými alebo organizačnými vzťahmi, „za samostatné zdaniteľné osoby, ale za jednu zdaniteľnú osobu“, výraz „samostatné zdaniteľné osoby“ bol zo znenia uvedeného článku 4 ods. 4 druhého pododseku šiestej smernice vypustený.

               38

               Navyše, zatiaľ čo znenie článku 4 ods. 4 druhého pododseku šiestej smernice bolo podobne prebraté do väčšiny jazykových verzií článku 11 smernice o DPH, do anglickej verzie tohto článku bolo doplnené slovo „any“ (akékoľvek), takže príslušná časť tohto ustanovenia znie: „each Member State may regard as a single taxable person any persons established in the territory of that Member State“ (každý členský štát môže považovať za jednu zdaniteľnú osobu akékoľvek osoby usadené na území tohto členského štátu).

               39

               Z týchto postupných textových úprav nevyplýva, že by normotvorca Únie chcel pri prijímaní šiestej smernice a následne smernice o DPH vylúčiť, aby nezdaniteľné osoby mohli byť zahrnuté do skupiny na účely DPH a aby sa slovo „osoby“ používalo namiesto pojmu „zdaniteľné osoby“ s cieľom vyhnúť sa opakovaniu. Skutočnosť, že ostatné ustanovenia smernice o DPH, ktoré nepatria do hlavy III tejto smernice, ktorá sa venuje pojmu „zdaniteľná osoba“, používajú slovo „osoby“ na účely označenia zdaniteľných osôb, nemôže viesť k inému konštatovaniu, keďže toto slovo sa používa v inom kontexte, než je kontext článku 11 smernice o DPH.

               40

               Okrem toho je potrebné v rozpore s tým, čo tvrdí Komisia, uviesť, že z formulácie „za jednu zdaniteľnú osobu“ nemožno vyvodiť, že jediným cieľom článku 11 smernice o DPH je umožniť, aby sa s viacerými zdaniteľnými osobami zaobchádzalo ako s jedným subjektom, keďže táto formulácia sa neviaže na podmienku uplatnenia tohto článku, ale na jeho výsledok, ktorý spočíva v tom, že viaceré osoby sú považované za jednu zdaniteľnú osobu. Zo znenia uvedeného článku nemôže vychádzať ani tvrdenie Komisie, podľa ktorého tento článok predstavuje výnimku zo všeobecného pravidla stanovujúceho, že s každou zdaniteľnou osobou sa musí zaobchádzať ako so samostatným subjektom, takže ten istý článok treba vykladať reštriktívne, ani tvrdenie, podľa ktorého z koncepcie skupinovej registrácie vyplýva, že všetky osoby, ktoré sú jej súčasťou, patria do tej istej kategórie, pretože pojem „skupinová registrácia“ sa v tomto článku neuvádza.

               41

               Zo znenia článku 11 smernice o DPH preto nevyplýva, že nezdaniteľné osoby nemôžu byť zahrnuté do skupiny na účely DPH.

               42

               Komisia však tvrdí, že nad rámec znenia článku 11 smernice o DPH sa jeho výklad, ktorý poskytla, musí uplatniť vo vzťahu k jeho kontextu a cieľom, ako aj k judikatúre Súdneho dvora. Preto treba preskúmať, či tvrdenia, ktoré uviedla Komisia na podporu tohto stanoviska, preukazujú, že uvedený článok 11 sa má vykladať v tom zmysle, že nezdaniteľné osoby nemôžu byť zahrnuté do skupiny na účely DPH.

               43

               Po prvé treba uviesť, že judikatúru Súdneho dvora, na ktorú odkazuje Komisia v súvislosti s touto otázkou, nemožno v tomto prípade úspešne uplatniť, pretože uvedená otázka nie je predmetom už citovaných rozsudkov Polysar Investments Netherlands a Ampliscientifica a Amplifin.

               44

               Po druhé, čo sa týka kontextu článku 11 smernice o DPH, treba uviesť, že článok 9 ods. 1 tejto smernice obsahuje všeobecnú definíciu pojmu „zdaniteľná osoba“. Pokiaľ ide o odsek 2 tohto článku a články 10, 12 a 13 uvedenej smernice, tieto ustanovenia spresňujú tento pojem buď tým, že doň zahrnujú alebo členským štátom umožňujú zahrnúť osoby, ktoré nevyhovujú tejto všeobecnej definícii, akými sú osoby, ktoré príležitostne uskutočňujú určité plnenia, alebo tým, že z neho vylučujú iné osoby, akými sú zamestnanci alebo štátne orgány. Zo štruktúry hlavy III smernice o DPH preto nemožno vyvodiť, že osoba nevyhovujúca uvedenej všeobecnej definícii je nevyhnutne vylúčená z kategórie osôb uvedených v článku 11 tejto smernice.

               45

               Pokiaľ ide o prepojenie medzi článkom 9 ods. 1 a článkom 11 v rámci hlavy III smernice o DPH, treba konštatovať, že znenie týchto článkov neumožňuje prijať záver, tak ako to urobila Komisia, že osoby uvedené v článku 11 musia každá jednotlivo vyhovovať všeobecnej definícii zdaniteľnej osoby upravenej v článku 9 ods. 1 uvedenej smernice. Porovnanie týchto dvoch ustanovení, ako tvrdia Írsko a vedľajší účastníci konania, totiž nevylučuje, že práve tieto osoby ako celok, ktoré sú vzájomne úzko prepojené finančnými, ekonomickými a organizačnými väzbami, musia spoločne vyhovovať tejto definícii.

               46

               V dôsledku toho tvrdenia Komisie, podľa ktorých sa článok 11 smernice o DPH má vzhľadom na svoj kontext vykladať v tom zmysle, že nezdaniteľné osoby nemôžu byť zahrnuté do skupiny na účely DPH, nemôžu byť úspešné.

               47

               Po tretie, čo sa týka cieľov, ktoré sleduje článok 11 smernice o DPH, z odôvodnení návrhu, ktorý viedol k prijatiu šiestej smernice [KOM(73) 950], vyplýva, že normotvorca Únie tým, že prijal článok 4 ods. 4 druhý pododsek tejto smernice, ktorý bol nahradený uvedeným článkom 11, chcel členským štátom v záujme administratívneho zjednodušenia alebo boja proti zneužívaniu, akým je napríklad rozdelenie jedného hospodárskeho subjektu na viaceré zdaniteľné osoby, aby pre každú z nich mohol platiť osobitný režim, umožniť, aby systematicky nespájali povahu zdaniteľnej osoby s výlučne právnou nezávislosťou.

               48

               Nezdá sa však, že by možnosť členských štátov považovať skupinu osôb zahrnujúcu jednu alebo viaceré osoby, ktoré jednotlivo nemôžu mať povahu zdaniteľnej osoby, za jednu zdaniteľnú osobu, bola v rozpore s uvedenými cieľmi. Naopak, ako tvrdia Írsko a vedľajší účastníci konania, nemožno vylúčiť, že prítomnosť takých osôb v rámci skupiny na účely DPH prispieva k administratívnemu zjednodušeniu tak pre uvedenú skupinu, ako aj pre daňovú správu a umožňuje zamedziť určité zneužívania, pričom uvedená prítomnosť týchto osôb by mohla byť na tieto účely nevyhnutná, ak by sama osebe zakladala úzke prepojenie prostredníctvom finančných, ekonomických a organizačných väzieb, ktoré musí existovať medzi osobami tvoriacimi tú istú skupinu, aby sa mohli považovať za jednu zdaniteľnú osobu.

               49

               Okrem toho treba uviesť, že za predpokladu, že by taká možnosť sama osebe mohla viesť k zneužívaniu, článok 11 druhý odsek smernice o DPH umožňuje členským štátom prijať všetky potrebné opatrenia s cieľom zabrániť tomu, aby uplatňovanie prvého odseku tohto článku viedlo k prípadným daňovým únikom alebo vyhýbaniu sa dani.

               50

               Z toho vyplýva, že Komisia nepreukázala, že by ciele článku 11 smernice o DPH svedčili v prospech výkladu, podľa ktorého nezdaniteľné osoby nemôžu byť zahrnuté do skupiny na účely DPH.

               51

               Vzhľadom na všetky uvedené úvahy treba žalobu Komisie zamietnuť.

         O trovách

               52

               Podľa článku 138 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora Súdny dvor uloží účastníkovi konania, ktorý vo veci nemal úspech, povinnosť nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Írsko navrhlo, aby bola Komisii uložená povinnosť nahradiť trovy konania, a Komisia nemala úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené, aby jej bola uložená povinnosť nahradiť trovy konania. Na základe článku 140 ods. 1 toho istého rokovacieho poriadku, podľa ktorého členské štáty, ktoré vstúpili do konania ako vedľajší účastníci, znášajú vlastné trovy konania, je potrebné rozhodnúť tak, že Česká republika, Dánske kráľovstvo, Fínska republika a Spojené kráľovstvo znášajú vlastné trovy konania.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (veľká komora) rozhodol a vyhlásil:

                           1.

                           Žaloba sa zamieta.

                           2.

                           Európska komisia je povinná nahradiť trovy konania.

                           3.

                           Česká republika, Dánske kráľovstvo, Fínska republika a Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska znášajú vlastné trovy konania.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: angličtina.


title: Rozsudok Všeobecného súdu (ôsma komora) z 11. decembra 2014.#Formula One Licensing BV proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT).#Ochranná známka Spoločenstva – Námietkové konanie – Prihláška obrazovej ochrannej známky Spoločenstva F1‑LIVE – Skoršia obrazová ochranná známka Spoločenstva F1 a národné slovné ochranné známky a medzinárodná slovná ochranná známka F1 Formula 1 – Relatívne dôvody zamietnutia – Článok 8 ods. 1 písm. b) a článok 8 ods. 5 nariadenia (ES) č. 40/94 [teraz článok 8 ods. 1 písm. b) a článok 8 ods. 5 nariadenia (ES) č. 207/2009].#Vec T‑10/09 RENV.

text:
         ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (ôsma komora)
      z 11. decembra 2014 (
            *1
         )
      „Ochranná známka Spoločenstva — Námietkové konanie — Prihláška obrazovej ochrannej známky Spoločenstva F1‑LIVE — Skoršia obrazová ochranná známka Spoločenstva F1 a národné slovné ochranné známky a medzinárodná slovná ochranná známka F1 Formula 1 — Relatívne dôvody zamietnutia — Článok 8 ods. 1 písm. b) a článok 8 ods. 5 nariadenia (ES) č. 40/94 [teraz článok 8 ods. 1 písm. b) a článok 8 ods. 5 nariadenia (ES) č. 207/2009]“
      Vo veci T‑10/09 RENV,

         Formula One Licensing BV, so sídlom v Rotterdame (Holandsko), v zastúpení: B. Klingberg a K. Sandberg, advokáti,
      žalobca,
      proti

         Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT), v zastúpení: A. Folliard‑Monguiral, splnomocnený zástupca,
      žalovanému,
      ďalší účastník konania pred odvolacím senátom ÚHVT a vedľajší účastník v konaní pred Všeobecným súdom:

         ESPN Sports Media Ltd, so sídlom v Londýne (Spojené kráľovstvo), v zastúpení: T. de Haan, advokát,
      ktorej predmetom je žaloba podaná proti rozhodnutiu prvého odvolacieho senátu ÚHVT zo 16. októbra 2008 (vec R 7/2008‑1) týkajúcemu sa námietkového konania medzi Racing‑Live a Formula One Licensing BV,
      VŠEOBECNÝ SÚD (ôsma komora),
      v zložení: predseda komory D. Gratsias, sudcovia M. Kănčeva a C. Wetter (spravodajca),
      tajomník: C. Heeren, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 3. júla 2014,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

         Okolnosti predchádzajúce sporu

               1

               Dňa 13. apríla 2004 Racing-Live SAS podal prihlášku ochrannej známky Spoločenstva na Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) podľa nariadenia Rady (ES) č. 40/94 z 20. decembra 1993 o ochrannej známke spoločenstva (Ú. v. ES L 11, 1994, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 146) v znení zmien a doplnení [nahradeného nariadením Rady (ES) č. 207/2009 z 26. februára 2009 o ochrannej známke Spoločenstva (Ú. v. EÚ L 78, s. 1)].

               2

               Prihlasovanou ochrannou známkou je nasledujúce obrazové označenie:

               3

               Tovary a služby uvedené v prihláške patria do tried 16, 38 a 41 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb pre zápis známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení a pre každú z tried zodpovedajú tomuto opisu:

                        —

                        trieda 16: „časopisy, brožúry, knihy, pričom všetky tieto tovary sa týkajú oblasti Formuly 1“,

                        —

                        trieda 38: „sprístupnenie a šírenie kníh, časopisov a denníkov prostredníctvom počítačových terminálov, pričom všetky tieto služby sa týkajú oblasti Formuly 1“,

                        —

                        trieda 41: „elektronická publikácia kníh, revue a periodík; informácie v oblasti zábavy; organizácia súťaží na Internete; rezervovanie miest na predstavenia; on-line hry, pričom všetky tieto služby sa týkajú oblasti Formuly 1“.

               4

               Uvedená prihláška bola zverejnená 31. januára 2005 vo Vestníku ochranných známok Spoločenstva č. 5/2005.

               5

               Dňa 2. mája 2005 žalobca Formula One Licensing BV podal námietku podľa článku 42 nariadenia č. 40/94 (teraz článok 41 nariadenia č. 207/2009) proti zápisu prihlasovanej ochrannej známky, uplatňujúc pravdepodobnosť zámeny v zmysle článku 8 ods. 1 písm. b) a článku 8 ods. 5 nariadenia č. 40/94 [teraz článok 8 ods. 1 písm. b) a článok 8 ods. 5 nariadenia č. 207/2009].

               6

               Námietka sa týkala týchto skorších zápisov:

                        —

                        troch zápisov slovného označenia F1, konkrétne po prvé medzinárodného zápisu č. 732134 z 20. decembra 1999, s účinkami v Dánsku, Nemecku, Španielsku, vo Francúzsku, v Taliansku a Maďarsku, pre tovary a služby označené prihlasovanou ochrannou známkou a patriace do tried 16, 38 a 41, ktoré zahŕňajú najmä tovary a služby označené prihlasovanou ochrannou známkou, po druhé nemeckého zápisu č. 30007412 z 10. mája 2000 pre „organizáciu športových podujatí“ patriacu do triedy 41 a po tretie zápisu v Spojenom kráľovstve č. 2277746D z 13. augusta 2001 pre „papier, pohľadnice, kartón, tlačiarenské súpravy, farby a rysovacie potreby; katalógy“ patriace do triedy 16 a „telekomunikačné služby; elektronický prenos dát, obrazu a zvuku prostredníctvom terminálov a informačných sietí“ patriace do triedy 38,

                        —

                        zápisu obrazovej ochrannej známky Spoločenstva č. 631531 z 19. mája 2003 pre tovary a služby patriace do tried 16, 38 a 41 týkajúcich sa najmä tovarov a služieb označených prihlasovanou ochrannou známkou zobrazenou nižšie:

               7

               Námietka sa týkala všetkých tovarov a služieb, na ktoré sa vzťahujú skoršie ochranné známky, a smerovala proti všetkým tovarom a službám označeným prihlasovanou ochrannou známkou.

               8

               Žalobca sa dovolával vysokej rozlišovacej spôsobilosti všetkých ochranných známok, ktorých bol majiteľom, z dôvodu ich používania počas viacerých rokov vo vzťahu k rôznym tovarom a službám.

               9

               Rozhodnutím zo 17. októbra 2007 námietkové oddelenie ÚHVT, vychádzajúc výlučne zo skoršieho medzinárodného zápisu č. 732134, zamietlo prihlášku ochrannej známky Spoločenstva. Námietkové oddelenie konštatovalo, že existovala podobnosť alebo zhoda medzi tovarmi a službami, ktoré označujú kolidujúce ochranné známky, a priemerná miera podobnosti medzi kolidujúcimi označeniami, a preto existovala pravdepodobnosť zámeny medzi kolidujúcimi ochrannými známkami v zmysle článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94.

               10

               Dňa 14. decembra 2007 podal Global Sports Media Ltd, ktorý nahradil Racing-Live SAS, ako majiteľ prihlasovanej ochrannej známky proti rozhodnutiu námietkového oddelenia odvolanie na ÚHVT v súlade s článkami 57 až 62 nariadenia č. 40/94 (teraz články 58 až 64 nariadenia č. 207/2009).

               11

               Rozhodnutím zo 16. októbra 2008 (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“) prvý odvolací senát zrušil rozhodnutie námietkového oddelenia. Rozhodol, že ak by aj existovala zhoda alebo podobnosť medzi predmetnými tovarmi a službami, neexistuje pravdepodobnosť zámeny v zmysle článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 medzi prihlasovanou ochrannou známkou a ochrannými známkami, ktorých majiteľom je žalobca, keďže kolidujúce označenia majú zjavné odlišnosti. Odvolací senát okrem toho zastával názor, že príslušná skupina verejnosti, ktorá sa skladá z obyčajných spotrebiteľov a profesionálnych užívateľov, vníma kombináciu písmena „f“ a číslice „1“ ako druhové označenie kategórie pretekárskych áut a v širšom zmysle pretekov takýchto áut. Prijal záver, že dobré meno skorších ochranných známok sa týka iba prvku „f1“ ochrannej známky zapísanej pod číslom 631531.

               12

               Pokiaľ ide o článok 8 ods. 5 nariadenia č. 40/94, odvolací senát zastával názor, že hoci skoršia obrazová ochranná známka mohla vyvolávať obraz špičkovej technológie, exkluzivity a luxusu, jediným sprostredkovateľom tohto obrazu bol prvok „f1“ ako logotyp F1. Málo spotrebiteľov však udelí rozlišovaciu spôsobilosť skratke F1, pokiaľ k nej nie je pripojený uvedený logotyp. V tejto súvislosti odvolací senát konštatoval, že žiadny prvok prihlasovanej ochrannej známky nepripomína tento logotyp verejnosti, a preto prihlasovaná ochranná známka neparazituje na skorších ochranných známkach, nepoškodzuje dobré meno uvedených ochranných známok a tiež neumožňuje jej majiteľovi získať neodôvodnený prospech z pozitívneho obrazu, ktorý majú tieto ochranné známky.

         Konania pred Všeobecným súdom a Súdnym dvorom

               13

               Žalobca návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 14. januára 2009 podal túto žalobu, na základe ktorej sa domáhal zrušenia napadnutého rozhodnutia pre porušenie článku 8 ods. 1 písm. b) a článku 8 ods. 5 nariadenia č. 40/94.

               14

               Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na otázky, ktoré im Všeobecný súd položil, boli vypočuté počas pojednávania z 10. júna 2010.

               15

               Rozsudkom zo 17. februára 2011, Formula One Licensing/ÚHVT – Global Sports Media (F1‑LIVE) (T‑10/09, Zb., ďalej len „rozsudok Všeobecného súdu“, EU:T:2011:45), Všeobecný súd žalobu zamietol a žalobcu zaviazal na náhradu trov konania.

               16

               Všeobecný súd v tomto zmysle zamietol oba žalobné dôvody.

               17

               Dňa 29. apríla 2011 podal žalobca do kancelárie Súdneho dvora proti rozsudku Všeobecného súdu odvolanie, v ktorom navrhol, aby Súdny dvor uvedený rozsudok zrušil.

               18

               Rozsudkom z 24. mája 2012, Formula One Licensing/ÚHVT (C‑196/11 P, Zb., ďalej len „rozsudok o odvolaní“, EU:C:2012:314), Súdny dvor rozsudok Všeobecného súdu zrušil.

               19

               Súdny dvor konštatoval, že Všeobecný súd spochybnil platnosť skorších ochranných známok v rámci konania o zápise ochrannej známky Spoločenstva, a tým porušil článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94. Za týchto okolností Formula One Licensing dôvodne tvrdila, že v napadnutom rozsudku došlo k nesprávnemu právnemu posúdeniu (rozsudok o odvolaní, už citovaný v bode 18 vyššie, EU:C:2012:314, body 51 až 53).

               20

               Súdny dvor postúpil vec Všeobecnému súdu, aby preskúmal otázku, či bez pristúpenia ku konštatovaniu absencie rozlišovacej spôsobilosti prvku „f1“ v skorších ochranných známkach možno uplatnenie článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 vylúčiť.

               21

               Po vydaní rozsudku o odvolaní a v súlade s článkom 118 ods. 1 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu bola vec pridelená šiestej komore. Vzhľadom na to, že zloženie komôr Všeobecného súdu bolo zmenené, sudca spravodajca bol pridelený k ôsmej komore, ktorej bola z tohto dôvodu táto vec pridelená.

               22

               Listom z 11. júna 2014 ESPN Sports Media Ltd podal návrh na vstup do konania namiesto spoločnosti Global Sports Media Ltd ako vedľajší účastník v konaní pred Všeobecným súdom z dôvodu, že na neho boli prevedené práva týkajúce sa prihlasovanej ochrannej známky.

               23

               Listom zo 17. júna 2014 boli účastníci konania vyzvaní, aby predložili pripomienky k návrhu na vstup do konania vedľajšieho účastníka. Listom z 20. júna 2014 ÚHVT nevzniesol proti vstupu spoločnosti ESPN Sports Media do tohto konania namiesto spoločnosti Global Sports Media žiadne námietky.

               24

               Uznesením Všeobecného súdu (ôsma komora) z 30. júna 2014 bol vstup do konania povolený.

         Návrhy účastníkov konania po vrátení veci na ďalšie konanie

               25

               Účastníci konania boli v súlade s článkom 119 ods. 1 rokovacieho poriadku vyzvaní, aby predložili svoje pripomienky. Žalobca a ÚHVT predložili svoje písomné pripomienky v stanovenej lehote, a to 9. augusta a 28. septembra 2012. Vedľajší účastník konania pripomienky v stanovenej lehote nepredložil.

               26

               Žalobca vo svojich pripomienkach navrhuje, aby Všeobecný súd:

                        —

                        zrušil napadnuté rozhodnutie,

                        —

                        zaviazal ÚHVT a vedľajšieho účastníka konania na náhradu trov konania, ktoré vznikli v rámci konania pred ÚHVT, Všeobecným súdom a Súdnym dvorom.

               27

               Vo svojich pripomienkach ÚHVT navrhuje, aby Všeobecný súd:

                        —

                        zamietol žalobu v celom rozsahu,

                        —

                        zaviazal žalobcu na náhradu trov konania.

         Právny stav

               28

               Na podporu svojej žaloby žalobca uvádza dva žalobné dôvody založené na porušení článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 a na porušení článku 8 ods. 5 toho istého nariadenia.

         O prvom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94

               29

               Najprv treba konštatovať, ako to urobil aj odvolací senát, že príslušná skupina verejnosti sa skladá z priemerných spotrebiteľov v Európskej únii.

               30

               Odvolací senát takisto správne konštatoval v bodoch 25 až 27 napadnutého rozhodnutia, že tovary a služby označené kolidujúcimi označeniami boli buď zhodné alebo veľmi podobné.

               31

               Okrem toho je zrejmé, že kombinácia písmena „f“ a číslice „1“ je skratkou výrazu „formula 1“, ktorý všeobecne označuje kategóriu pretekárskych áut a v širšom význame preteky takýchto áut.

               32

               Žalobca v podstate tvrdí, že existuje pravdepodobnosť zámeny medzi slovnou ochrannou známkou F1 (ktorá je chránená ako medzinárodná ochranná známka v Dánsku, Nemecku, Španielsku, Francúzsku, Taliansku a v Maďarsku) na jednej strane a prihlasovanou ochrannou známkou F1-LIVE na druhej strane. To isté platí aj pre obrazovú ochrannú známku Spoločenstva a prihlasovanú ochrannú známku.

               33

               Ako vyplýva z rozsudku o odvolaní (už citovaný v bode 18 vyššie, EU:C:2012:314, bod 47), aby sa predišlo porušeniu článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94, treba národnej ochrannej známke uvádzanej na podporu námietky voči zápisu ochrannej známky Spoločenstva priznať určitú mieru rozlišovacej spôsobilosti.

               34

               Preto nemožno uznať, že označenie F1 je druhové, opisné a nemá žiadnu rozlišovaciu spôsobilosť, lebo v opačnom prípade by sa spochybnila platnosť skoršej ochrannej známky v rámci konania o zápise ochrannej známky Spoločenstva, čo by malo za následok porušenie článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 (rozsudok o odvolaní, už citovaný v bode 18 vyššie, EU:C:2012:314, body 51 a 52).

               35

               Je pravda, že ak je proti prihláške ochrannej známky Spoločenstva podaná námietka založená na existencii skoršej národnej ochrannej známky, ÚHVT a v dôsledku toho aj Všeobecný súd sú povinné overiť, ako príslušná skupina verejnosti vníma označenie zhodné s touto národnou ochrannou známkou v prihlasovanej ochrannej známke, a prípadne posúdiť mieru rozlišovacej spôsobilosti tohto označenia (rozsudok o odvolaní, už citovaný v bode 18 vyššie, EU:C:2012:314, bod 42).

               36

               Takéto overovania však nemôžu viesť ku konštatovaniu absencie rozlišovacej spôsobilosti označenia, ktoré je zhodné so zapísanou a chránenou národnou ochrannou známkou, pretože takéto konštatovanie by nebolo zlučiteľné ani s koexistenciou ochranných známok Spoločenstva a národných ochranných známok, ani s článkom 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 vykladaným v spojení s odsekom 2 písm. a) bodom ii) toho istého článku (rozsudok o odvolaní, už citovaný v bode 18 vyššie, EU:C:2012:314, bod 44).

               37

               Ako totiž vyplýva z rozsudku o odvolaní (už citovaný v bode 18 vyššie, EU:C:2012:314, bod 45), toto konštatovanie by poškodzovalo národné ochranné známky, ktoré sú zhodné s označením považovaným za označenie bez rozlišovacej spôsobilosti, pretože zápis takej ochrannej známky Spoločenstva by predstavoval situáciu, ktorá by mohla zrušiť národnú ochranu týchto ochranných známok. Uvedené konštatovanie teda nerešpektuje systém zavedený nariadením č. 40/94, ktorý vychádza z koexistencie ochranných známok Spoločenstva a národných ochranných známok, ako to uvádza piate odôvodnenie tohto nariadenia, keďže platnosť medzinárodnej alebo národnej ochrannej známky možno z dôvodu absencie rozlišovacej spôsobilosti spochybňovať iba v rámci konania o neplatnosť začatého v dotknutom členskom štáte podľa článku 3 ods. 1 písm. b) prvej smernice Rady 89/104/EHS z 21. decembra 1988 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok (Ú. v. ES L 40, 1989, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 92) a smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/95/ES z 22. októbra 2008 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok (Ú. v. EÚ L 299, s. 25).

               38

               Z tohto dôvodu je potrebné konštatovať, že z písomných dôkazov predložených účastníkmi konania pred ÚHVT vyplýva, ako bolo uvedené v bode 31 vyššie, že slovný prvok „f1“ predstavuje obvyklú skratku výrazu „formula 1“, pričom tento prvok má nízku rozlišovaciu spôsobilosť. V tejto súvislosti treba uviesť, že tovary a služby označené prihláškou, sa konkrétnejšie týkajú oblasti Formuly 1.

               39

               Okrem toho tvrdenie žalobcu, podľa ktorého slovný prvok „f1“ je dominantným prvkom prihlasovanej ochrannej známky, nemôže obstáť. Prihlasovaná ochranná známka sa totiž vyznačuje relatívnou zložitosťou, keďže sa skladá z dvoch slovných prvkov, a to „f1“ a „live“, oddelených spojovníkom a včlenených do pôvodného grafického vyobrazenia, ktoré tvoria špecifické logo. V dôsledku toho budú vizuálne vnímané ako celok.

               40

               Pokiaľ ide o dobré meno, tak zo spisu vyplýva, že odvolací senát správne rozhodol, že toto súvisí výlučne s charakterom logotypu slovného prvku „f1“.

               41

               Preto treba porovnať kolidujúce označenia, čiže skoršiu slovnú ochrannú známku F1 a prihlasovanú ochrannú známku, a prípadne skoršiu obrazovú ochrannú známku F1 Formula 1 a prihlasovanú ochrannú známku.

               42

               Najskôr treba zdôrazniť, že odvolací senát v bode 59 a nasl. napadnutého rozhodnutia správne uviedol, že kolidujúce označenia sa vyznačujú určitým stupňom podobnosti vzhľadom na prvok „f1“, ktorý je spoločný pre obe označenia. Odlišujú sa však z vizuálneho hľadiska z dôvodu ich dĺžky, prítomnosti slova „live“, a na základe skutočnosti, že prihlasovaná ochranná známka obsahuje obrazový prvok.

               43

               Z fonetického hľadiska treba konštatovať, že prihlasovaná ochranná známka obsahuje dve slová a skoršie ochranné známky iba jedno. Pridanie jedného dodatočného slova do prihlasovanej ochrannej známky, ktoré sa vyslovuje, do určitej miery vyvažuje spoločný prvok „f1“. Napriek tomu z dôvodu, že obe kolidujúce označenia obsahujú prvok „f1“, ktorý sa v prihlasovanej ochrannej známke vyslovuje ako prvý, existuje určitá miera podobnosti z fonetického hľadiska.

               44

               Z koncepčného hľadiska skoršia ochranná známka označuje osobitný typ pretekárskych áut, a to autá formuly 1, pričom môže byť tiež vnímaná ako implicitne odkazujúca na preteky formuly 1. Prihlasovaná ochranná známka nesie rovnaký odkaz, ale pridáva slovo „live“, ktoré evokuje spravodajstvo alebo priame vysielanie z podujatia, čo ju robí koncepčne bohatšou, než je skoršia ochranná známka.

               45

               Z vyššie uvedeného vyplýva, že napriek prvkom vizuálnej, fonetickej a koncepčnej rozdielnosti medzi kolidujúcimi ochrannými známkami existuje tiež určitá miera celkovej podobnosti z dôvodu zaradenia slovného prvku skoršej ochrannej známky do obrazovej ochrannej známky uvedenej v prihláške.

               46

               Treba preto ešte celkovo posúdiť, či existuje pravdepodobnosť zámeny medzi kolidujúcimi ochrannými známkami.

               47

               Pokiaľ ide o pravdepodobnosť zámeny, je vhodné pripomenúť, že celkové posúdenie tejto pravdepodobnosti predpokladá určitú vzájomnú závislosť medzi zohľadňovanými okolnosťami, a najmä podobnosť ochranných známok a podobnosť tovarov alebo služieb, ktoré označujú. Takto je možné nahradiť nižší stupeň podobnosti medzi označenými tovarmi a službami vyšším stupňom podobnosti medzi ochrannými známkami a opačne [rozsudok Súdneho dvora z 29. septembra 1998, Canon, C‑39/97, Zb., EU:C:1998:442, bod 17, a rozsudok Súdu prvého stupňa zo 14. decembra 2006, Mast‑Jägermeister/ÚHVT – Licorera Zacapaneca (VENADO s rámčekom a i.), T‑81/03, T‑82/03 a T‑103/03, Zb., EU:T:2006:397, bod 74].

               48

               V tejto súvislosti treba pripomenúť, že prvok „f1“ zobrazený obyčajným typom písma má iba nízku rozlišovaciu spôsobilosť vo vzťahu k označovaným tovarom a službám a že prípadné dobré meno obrazovej ochrannej známky Spoločenstva používanej v Únii je v zásade spojené s jej logotypom.

               49

               Okrem toho treba pripomenúť, že priznanie nízkej rozlišovacej spôsobilosti skoršej ochrannej známky nebráni skonštatovaniu o existencii pravdepodobnosti zámeny v predmetnej veci. Hoci je totiž pri posudzovaní pravdepodobnosti zámeny nutné zohľadniť rozlišovaciu spôsobilosť skoršej ochrannej známky (pozri analogicky rozsudok Canon, bod 47 vyššie, EU:C:1998:442, bod 24), je to pri tomto posudzovaní len jedna z viacerých iných skutočností. Dokonca aj v prípade, keď má skoršia ochranná známka nízku rozlišovaciu spôsobilosť, môže existovať pravdepodobnosť zámeny predovšetkým pre podobnosť dotknutých označení a podobnosť dotknutých tovarov alebo služieb [pozri rozsudok Súdu prvého stupňa z 13. decembra 2007, Xentral/ÚHVT – Pages jaunes (PAGESJAUNES.COM), T‑134/06, Zb., EU:T:2007:387, bod 70 a citovanú judikatúru].

               50

               V tejto súvislosti treba poznamenať, že tovary a služby označené prihlasovanou ochrannou známkou a tovary a služby označené skoršími ochrannými známkami sú buď zhodné alebo veľmi podobné.

               51

               Ako bolo ďalej uvedené v bodoch 42 a 45 vyššie, slovný prvok „f1“ skoršej ochrannej známky bol reprodukovaný do prihlasovanej ochrannej známky. Aj keď slovný prvok „f1“ nemožno považovať za dominantný prvok prihlasovanej ochrannej známky, neznamená to, že sa preto má považovať za zanedbateľný. Konkrétnejšie je potrebné konštatovať, že ďalšie dva prvky, z ktorých prihlasovaná ochranná známka pozostáva, a to slovný prvok „live“ a obrazový prvok pozostávajúci z kruhu vystupujúceho z tmavosivého pozadia, by mohli byť vnímané ako naznačujúce, po prvé vysielanie športových podujatí v reálnom čase a po druhé pretekársky okruh. Keďže tieto prvky môžu evokovať všeobecnú predstavu, že ide o podujatia súvisiace s automobilovým športom, kombinácia so slovným prvkom „f1“ pomáha zakotviť vo vnímaní príslušnej skupiny verejnosti obraz automobilových pretekov formuly 1, ktorý tento slovný prvok sprostredkúva.

               52

               Z uvedeného a najmä zo skutočnosti, že príslušná skupina verejnosti má v povedomí len nedokonalý obraz predmetných ochranných známok, a to taký, že ich spoločný prvok, ktorým je prvok „f1“, vytvára medzi nimi určitú podobnosť, a zo vzájomnej závislosti rôznych okolností, ktoré sa zohľadňujú, keďže predmetné tovary sú zhodné alebo veľmi podobné, vyplýva, že pravdepodobnosť zámeny vo vnímaní spotrebiteľov nemožno vylúčiť. Inými slovami, je pravdepodobné, že vo vnímaní spotrebiteľov sa tieto dve ochranné známky spájajú s ich obchodným pôvodom, keďže vzhľadom na zhodnú reprodukciu skoršej ochrannej známky F1 si vysvetľujú prihlasovanú ochrannú známku ako jej variant.

               53

               V dôsledku toho treba konštatovať, že odvolací senát sa dopustil nesprávneho posúdenia, keď rozhodol, že neexistuje pravdepodobnosť zámeny medzi prihlasovanou ochrannou známkou a skoršou slovnou ochrannou známkou.

               54

               Z vyššie uvedeného vyplýva, že napadnuté rozhodnutie treba zrušiť bez toho, aby bolo potrebné porovnať skoršiu obrazovú ochrannú známku s prihlasovanou ochrannou známkou a preskúmať druhý žalobný dôvod.

         O trovách

               55

               Súdny dvor vo svojom rozsudku o odvolaní vyhradil rozhodnutie o náhrade trov konania pre konanie vo veci samej. V súlade s článkom 121 rokovacieho poriadku teda prináleží Všeobecnému súdu rozhodnúť v tomto rozsudku o všetkých trovách konania spojených s jeho rozličnými štádiami.

               56

               Podľa článku 87 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.

               57

               Keďže ÚHVT a vedľajší účastník konania nemali vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ich na náhradu trov konania v súlade s návrhom žalobcu.

               58

               Žalobca ďalej tvrdí, že ÚHVT a vedľajší účastník konania by mali byť zaviazaní na náhradu trov konania, ktoré mu vznikli v konaní pred ÚHVT. V tejto súvislosti treba pripomenúť, že na základe článku 136 ods. 2 rokovacieho poriadku sa náklady nevyhnutne vynaložené účastníkmi konania v súvislosti s konaním pred odvolacím senátom považujú za trovy konania, ktoré sa nahrádzajú. Nie je to však tak pri nákladoch vynaložených v súvislosti s konaním pred námietkovým oddelením ÚHVT [rozsudok z 25. júna 2010, MIP Metro/ÚHVT – CBT Comunicación Multimedia (Metromeet), T‑407/08, Zb., EU:T:2010:256, bod 51]. Preto sa návrhu žalobcu smerujúcemu k tomu, aby boli ÚHVT a vedľajší účastník konania, ktorí nemali vo veci úspech, zaviazaní na náhradu trov konania, vrátane trov konania, ktoré vznikli v rámci konania pred ÚHVT, môže vyhovieť, iba pokiaľ ide o nevyhnutné náklady vynaložené žalobcom v konaní pred odvolacím senátom ÚHVT.

               Z týchto dôvodov
               VŠEOBECNÝ SÚD (ôsma komora)
               rozhodol a vyhlásil:

                           1.

                           Rozhodnutie prvého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) zo 16. októbra 2008 (vec R 7/2008‑1) sa zrušuje.

                           2.

                           ÚHVT a ESPN Sports Media Ltd sú povinné nahradiť trovy konania, ktoré Formula One Licensing BV vynaložil v konaniach pred Všeobecným súdom a Súdnym dvorom, ako aj trovy, ktoré vynaložil v konaní pred odvolacím senátom ÚHVT.

                           Gratsias

                           Kănčeva

                           Wetter

                     Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 11. decembra 2014.
                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: angličtina.


Rozsudok Súdneho dvora (deviata komora) z 10. júla 2014.#Peek & Cloppenburg KG proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT).#Odvolanie – Ochranná známka Spoločenstva – Slovná ochranná známka Peek & Cloppenburg – Námietka iného majiteľa obchodného označenia ‚Peek & Cloppenburg‘ – Zamietnutie zápisu.#Spojené veci C‑325/13 P a C‑326/13 P.


Rozsudok Súdu prvého stupňa (tretia rozšírená komora) zo 17. februára 1998. # Pantochim SA proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Štátna pomoc - Žaloba na nečinnosť - Zastavenie konania - Žaloba o náhradu škody. # Vec T-107/96.