title: Rozsudok Súdneho dvora (ôsma komora) z 28. apríla 2016.#SIA „Oniors Bio" proti Valsts ieņēmumu dienests.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Administratīvā apgabaltiesa.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Nariadenie (EHS) č. 2658/87 – Spoločný colný sadzobník – Colné zaradenie – Kombinovaná nomenklatúra – Podpoložky 1517 90 91 a 1518 00 31 – Zmes surových stálych tekutých rastlinných olejov, zložená z repkového oleja (88 %) a slnečnicového oleja (12 %).#Vec C-233/15.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (ôsma komora)
      z 28. apríla 2016 (
            *1
         )
      „Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Nariadenie (EHS) č. 2658/87 — Spoločný colný sadzobník — Colné zaradenie — Kombinovaná nomenklatúra — Podpoložky 1517 90 91 a 1518 00 31 — Zmes surových stálych tekutých rastlinných olejov, zložená z repkového oleja (88 %) a slnečnicového oleja (12 %)“
      Vo veci C‑233/15,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Administratīvā apgabaltiesa (Krajský správny súd, Lotyšsko) z 13. mája 2015 a doručený Súdnemu dvoru 21. mája 2015, ktorý súvisí s konaním:

         SIA „Oniors Bio“

      proti

         Valsts ieņēmumu dienests,

      SÚDNY DVOR (ôsma komora),
      v zložení: predseda ôsmej komory D. Šváby, sudcovia M. Safjan a M. Vilaras (spravodajca),
      generálny advokát: N. Wahl,
      tajomník: A. Calot Escobar,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               lotyšská vláda, v zastúpení: I. Kalniņš a G. Bambāne, splnomocnení zástupcovia,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: A. Sauka a A. Caeiros, splnomocnení zástupcovia,

         so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu podpoložiek 1517 90 91 a 1518 00 31 kombinovanej nomenklatúry obsiahnutej v prílohe I nariadenia Rady (EHS) č. 2658/87 z 23. júla 1987 o colnej a štatistickej nomenklatúre a o Spoločnom colnom sadzobníku (Ú. v. ES L 256, s. 1; Mim. vyd. 02/002, s. 382), v znení vyplývajúcom z vykonávacieho nariadenia Komisie (EÚ) č. 1006/2011 z 27. septembra 2011 (Ú. v. EÚ L 282, s. 1, ďalej len „KN“).

               2

               Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi SIA „Oniors Bio“ (ďalej len „Oniors Bio“) a Valsts ieņēmumu dienests (lotyšský daňový orgán, ďalej len „VID“) týkajúceho sa colného zaradenia zmesi surových stálych tekutých rastlinných olejov (88 % repkového oleja a 12 % slnečnicového oleja).

         Právny rámec

         KN a HS

               3

               Colné zaradenie tovarov dovezených do Európskej únie sa riadi KN. KN je založená na harmonizovanom systéme opisu a číselného označovania tovaru (ďalej len „HS“), vypracovanom Radou pre colnú spoluprácu, teraz Svetovou colnou organizáciou (WCO), ktorá bola zriadená dohovorom o vzniku Rady pre colnú spoluprácu, uzatvoreným 15. decembra 1950 v Bruseli. HS bol zriadený Medzinárodným dohovorom o harmonizovanom systéme opisu a číselného označovania tovaru, uzatvoreným v Bruseli 14. júna 1983, a schváleným spolu s protokolom o jeho zmene a doplnkoch z 24. júna 1986 v mene Európskeho hospodárskeho spoločenstva rozhodnutím Rady 87/369/EHS zo 7. apríla 1987 (Ú. v. ES L 198, s. 1; Mim. vyd. 02/002, s. 288). KN preberá položky a podpoložky HS zložené zo šiestich čísel, pričom iba siedme a ôsme číslo tvoria vlastné triedenie podľa tejto nomenklatúry.

               4

               Článok 12 nariadenia č. 2658/87 stanovuje, že Európska komisia každoročne schvaľuje vo forme nariadenia úplnú verziu KN spolu s príslušnými autentickými a zmluvnými colnými sadzbami Spoločného colného sadzobníka tak, ako to vyplýva z opatrení prijatých Radou Európskej únie alebo Komisiou. Toto nariadenie sa uverejní v Úradnom vestníku Európskej únie najneskôr 31. októbra a bude sa uplatňovať od 1. januára nasledujúceho roku.

               5

               Znenie KN uplatniteľné na skutkové okolnosti vo veci samej je v zásade, ako vyplýva zo spisu predloženého Súdnemu dvoru, to, ktoré platilo na rok 2012, vyplývajúce z nariadenia č. 1006/2011.

               6

               Prvá časť KN obsahuje súbor úvodných ustanovení. V tejto časti v oddiele I, ktorý obsahuje všeobecné pravidlá, bod A nazvaný „Všeobecné pravidlá na interpretáciu kombinovanej nomenklatúry“ znie:
               „Zatrieďovanie tovaru do [KN] sa riadi nasledujúcimi zásadami.

                        1.

                        Názvy tried, kapitol a podkapitol majú len orientačný charakter; na právne účely sa zatriedenie určuje podľa znenia položiek a príslušných poznámok k triedam alebo kapitolám…“.

               7

               Druhá časť KN obsahuje triedu III, nazvanú „Živočíšne alebo rastlinné tuky a oleje a produkty ich štiepenia; upravené jedlé tuky; živočíšne alebo rastlinné vosky“. Táto trieda obsahuje kapitolu 15, ktorá má rovnaký názov.

               8

               Uvedená kapitola 15 obsahuje najmä tieto položky a podpoložky sadzobníka:

                        „1516

                        – Živočíšne alebo rastlinné tuky a oleje a ich frakcie, čiastočne alebo úplne hydrogenované, interesterifikované, reesterifikované alebo elaidinizované, tiež rafinované, ale ďalej neupravené.

                  …

                        1517

                        – Margarín; jedlé zmesi alebo prípravky zo živočíšnych alebo rastlinných tukov alebo olejov alebo frakcií rôznych tukov alebo olejov tejto kapitoly, iné ako jedlé tuky alebo oleje alebo ich frakcie položky 1516:

                  …
               1517 90 91 – – – Stále rastlinné oleje, tekuté, miešané“.

               9

               Položka 1518 KN má takúto štruktúru:

                        „1518 00

                        Živočíšne alebo rastlinné tuky a oleje a ich frakcie, varené, oxidované, dehydrované, sírené, fúkané, polymerizované teplom vo vákuu alebo v inertnom plyne alebo inak chemicky modifikované, okrem tukov a olejov položky 1516; nejedlé zmesi alebo prípravky zo živočíšnych alebo rastlinných tukov alebo olejov alebo frakcií rôznych tukov alebo olejov tejto kapitoly, inde nešpecifikované ani nezahrnuté:

                        1518 00 10

                        – Linoxyn

                                 –

                                 Stále rastlinné oleje, tekuté, miešané, určené na technické alebo priemyselné použitie, iné ako na výrobu potravín na ľudskú konzumáciu:

                        1518 00 31

                        – – Surové:
                        …“.

               10

               Poznámka 3 ku kapitole 15 KN uvádza:
               „Do položky 1518 nepatria tuky alebo oleje alebo ich frakcie, len denaturované, ktoré sa majú zatriediť do položky príslušnej pre nedenaturované tuky a oleje a ich frakcie.“

               11

               Vysvetľujúce poznámky k HS boli vypracované v rámci WTO v súlade s ustanoveniami medzinárodného dohovoru o HS zo 14. júna 1983 a uverejnené v dvoch úradných jazykoch WTO, teda po francúzsky a anglicky. Vysvetľujúca poznámka k HS týkajúca sa kapitoly 15 vo francúzskom jazyku uvádza najmä toto:
               „Výraz ‚tuky alebo oleje alebo ich frakcie, len denaturované‘ uvedený v poznámke 3 k tejto kapitole znamená tuky alebo oleje a ich frakcie, ku ktorým sa pridáva s cieľom znemožnenia ich ľudskej potreby denaturačný prostriedok ako je rybací tuk, fenoly, minerálne oleje, terpentínová silica, toluén, metyl – hydroxybenzoát (silica Wintergreen alebo gaulteriová silica), rozmarínový olej. Tieto látky sa pridávajú v malých množstvách (zvyčajne najviac 1 %) v takom pomere, že tuky alebo oleje a ich frakcie napr. zožltnú, stanú sa kyslými, dráždivými, zhorknú. Je však treba poznamenať, že poznámka 3 k tejto kapitole sa nepoužije na zmesi či denaturované prípravky z tukov alebo olejov alebo ich frakcií (č. 15.18).“

         Colný kódex

               12

               Článok 13 nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva (Ú. v. ES L 302, s. 1; Mim. vyd. 02/004, s. 307), zmeneného a doplneného nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 648/2005 z 13. apríla 2005 (Ú. v. EÚ L 117, s. 13; ďalej len „colný kódex“), stanovuje:
               „1.   Colné orgány môžu v súlade s podmienkami stanovenými v platných ustanoveniach vykonávať všetky kontroly, ktoré považujú za potrebné na zabezpečenie správneho uplatňovania colných predpisov a iných právnych predpisov, ktorými sa spravuje vstup, výstup, tranzit, preprava a konečné použitie tovaru prepravovaného medzi colným územím spoločenstva a tretími krajinami a predloženie tovaru, ktorý nemá štatút spoločenstva. Colné kontroly možno v záujme správneho uplatňovania právnych predpisov spoločenstva vykonať v tretej krajine, ak to stanovuje medzinárodná dohoda.
               …
               3.   Ak kontroly vykonávajú iné orgány než colné orgány, takéto kontroly sa vykonávajú v úzkej koordinácii s colnými orgánmi, pokiaľ je to možné v rovnakom čase a na rovnakom mieste.
               …“

               13

               Článok 62 colného kódexu stanovuje:
               „1.   Písomné colné vyhlásenie musí byť podané na tlačive, ktoré zodpovedá úradnému vzoru stanovenému pre tento účel. Musí byť podpísané a musí obsahovať všetky náležitosti nevyhnutné pre uplatňovanie predpisov upravujúcich colný režim, do ktorého je tovar navrhovaný v colnom vyhlásení.
               2.   K písomnému colnému vyhláseniu musia byť pripojené všetky doklady, ktorých predloženie je nevyhnutné pre uplatňovanie predpisov upravujúcich colný režim, do ktorého je tovar navrhovaný v colnom vyhlásení.“

               14

               Článok 68 colného kódexu stanovuje:
               „Colné orgány môžu s cieľom overenia prijatých colných vyhlásení:

                        a)

                        kontrolovať colné vyhlásenie a doklady k nemu priložené. Colné orgány môžu požadovať, aby im deklarant predložil ďalšie doklady potvrdzujúce správnosť údajov uvedených v colnom vyhlásení;

                        b)

                        prehliadať tovar a s cieľom jeho analýzy alebo podrobnej prehliadky odoberať vzorky.“

               15

               Článok 71 colného kódexu stanovuje:
               „1.   Výsledok overovania colného vyhlásenia je podkladom pre uplatňovanie predpisov upravujúcich colný režim, do ktorého je tovar prepúšťaný.
               2.   Ak nie je colné vyhlásenie overované, sú predpisy uvedené v odseku 1 uplatňované na základe údajov uvedených v colnom vyhlásení.“

         Nariadenie (ES) č. 178/2002

               16

               Článok 1 ods. 1 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 z 28. januára 2002, ktorým sa ustanovujú všeobecné zásady a požiadavky potravinového práva, zriaďuje Európsky úrad pre bezpečnosť potravín a stanovujú sa postupy v záležitostiach bezpečnosti potravín (Ú. v. ES L 31, s. 1; Mim. vyd. 15/006, s. 463), stanovuje:
               „1.   Toto nariadenie poskytuje základ na zabezpečenie vysokej úrovne ochrany zdravia ľudí a záujmov spotrebiteľov vo vzťahu k potravinám, pričom berie do úvahy najmä rozmanitosť v zásobovaní potravinami vrátane tradičných výrobkov a zároveň zabezpečuje účinné fungovanie vnútorného trhu. Stanovuje spoločné zásady a zodpovednosti, prostriedky na zabezpečenie silnej vedeckej základne, účinných organizačných programov a postupov na podporu rozhodovania v záležitostiach bezpečnosti potravín a krmív.“

               17

               Článok 2 ods. 1 nariadenia č. 178/2002 stanovuje, že na účely tohto nariadenia „potraviny“ znamenajú akékoľvek látky alebo výrobky, či už spracované, čiastočne spracované alebo nespracované, ktoré sú určené na ľudskú spotrebu alebo o ktorých sa predpokladá, že sú na ňu určené.

               18

               Článok 14 ods. 1 a 2 nariadenia č. 178/2002 stanovuje:
               „1.   Potraviny sa nesmú umiestňovať na trhu, ak nie sú bezpečné.
               2.   Za nebezpečné sa budú považovať potraviny, ak sú:

                        a)

                        zdraviu škodlivé;

                        b)

                        nevhodné na ľudskú spotrebu.“

         Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky

               19

               Dňa 16. marca 2012 podala Oniors Bio na VID dve colné vyhlásenia na účely prepustenia do voľného obehu určitého množstva zmesi surových stálych tekutých rastlinných olejov, zloženej z 88 % repkového oleja a 12 % slnečnicového oleja, vyrobených v Bielorusku. V týchto vyhláseniach Oniors Bio zaradila predmetný výrobok do podpoložky 1518 00 31 KN.

               20

               Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že podľa informácií oznámených výrobcom nebol tovar, ktorý doviezla Oniors Bio, určený na použitie ako potravina, ale výlučne na technické účely. Z dôvodu použitého technologického výrobného procesu predmetnej zmesi olejov totiž nie je možné vylúčiť prítomnosť škodlivých látok v konečnom výrobku, a to najmä toluénu, ktorý je denaturačným prostriedkom.

               21

               Oniors Bio predložila VID posudok Lotyšského certifikačného centra (Latvijas Sertifikācijas Centrs), z ktorého vyplýva, že predmetný tovar obsahoval 1,4 % toluénu, čo ho robilo nevhodným na spotrebu. Vnútroštátny súd okrem iného uvádza, že použitie tohto tovaru nebolo povolené pri výrobe potravín. Napokon podľa vnútroštátneho súdu nebol predložený nijaký dôkaz, ktorý by mohol, hoci aj nepriamo, potvrdiť prípadné podvodné konanie alebo podvodný úmysel výrobcu a Oniors Bio, ktorí by sa takto chceli vyhnúť plateniu cla alebo daní, ktoré by mali inak platiť.

               22

               VID po vykonaní kontroly dovezeného tovaru a preskúmaní odobratých vzoriek na základe dvoch posudkov z 27. marca 2012 konštatoval, že tovar treba zaradiť do podpoložky 1517 90 91 KN. Na základe týchto posudkov prijal VID 29. marca 2012 dve rozhodnutia, ktorými boli zvýšené clo a daň z pridanej hodnoty uložené Oniors Bio.

               23

               Oniors Bio podala proti týmto rozhodnutiam sťažnosť na generálne riaditeľstvo VID. Keďže bola táto sťažnosť zamietnutá, Oniors Bio podala proti týmto posledným uvedeným rozhodnutiam žalobu na Administratīvā rajona tiesa (Správny súd prvého stupňa). Táto žaloba bola zamietnutá rozsudkom zo 7. mája 2013.

               24

               Oniors Bio podal proti tomuto rozsudku odvolanie na vnútroštátny súd.

               25

               Vnútroštátny súd uvádza, že v záujme preskúmania veci s jej plnou znalosťou vyzval Potravinársky a veterinárny úrad (Pārtikas un veterinārais dienests, ďalej len „PVÚ“) k účasti na konaní, aby v medziach svojej pôsobnosti predložil posudok o otázkach vznesených vo veci prejednávanej na tomto súde. Vo svojom posudku PVÚ vychádzal z informácií poskytnutých výrobcom predmetného výrobku a z dokladov, ktoré tento výrobok sprevádzali, pričom dospel k záveru, že nejde o výrobok určený na použitie ako potravina alebo určený na výrobu pre ľudskú spotrebu, a nemôže sa na tieto účely používať.

               26

               Vzhľadom na informácie poskytnuté výrobcom výrobku a na posudky Lotyšského certifikačného centra a PVÚ zastáva vnútroštátny súd názor, že zaradenie zmesi olejov, ktorú doviezla Oniors Bio, do podpoložky 1517 90 91 KN, vyvoláva odôvodnené pochybnosti. Podľa tohto súdu tieto pochybnosti vyplývajú na jednej strane z toho, že v prejednávanej veci nedošlo k takému cielenému konaniu, k akému došlo v rozsudku Evroetil (C‑503/10, EU:C:2011:872), ktoré spočívalo v pridaní denaturačných prostriedkov alebo iných škodlivých látok do predmetného výrobku s cieľom učiniť ho tak trvalo nevhodným na použitie ako potravinu. Na druhej strane skutočnosť, že VID nekonštatoval prítomnosť škodlivých látok vo vzorkách odobratých z dovezeného tovaru, predstavuje dodatočný zdroj pochybností, pokiaľ ide o vhodné zaradenie predmetného tovaru.

               27

               Za týchto okolností Administratīvā apgabaltiesa (Krajský správny súd) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

                        „1.

                        Majú sa výrobky, v súvislosti s ktorými výsledky rozboru vzoriek odobratých z rôznych výrobných šarží tovaru nepreukážu prítomnosť denaturačných prostriedkov alebo iných škodlivých látok, ktoré by spôsobili ich nevhodnosť pre ľudskú spotrebu, ale ktoré podľa informácií poskytnutých výrobcom nemožno používať v potravinárstve (výroba potravín a potravinový reťazec), keďže vzhľadom na charakteristiky výrobného postupu tovaru nemožno vylúčiť prítomnosť škodlivých látok vo výrobku, vo všeobecnosti zatriediť pod jeden z číselných znakov KN stanovených pre nepotravinové výrobky, alebo sa majú také výrobky naopak vo všeobecnosti zatriediť pod jeden z číselných znakov KN stanovených pre potraviny?

                        2.

                        Akým kritériám treba pripísať väčší význam pri výklade pojmov ‚potravina‘ a ‚nepotravinový výrobok‘ na účely uplatnenia číselných znakov KN?

                        3.

                        Môže byť účel použitia výrobku objektívnym klasifikačným kritériom na účely uplatnenia číselných znakov KN?

                        4.

                        Možno použiť posudok príslušného orgánu niektorého členského štátu Európskej únie, podľa ktorého v súlade s potravinárskym právom Európskej únie a členských štátov dovezený tovar nemožno používať v potravinovom reťazci, keďže je nevhodný na ľudskú spotrebu, ako kritérium zatriedenia tovaru pri výklade pojmu ‚nepotravinový výrobok‘ na účely uplatnenia číselných znakov KN?

                        5.

                        Možno použiť informácie výrobcu o technologickom postupe výroby tovaru, v dôsledku ktorého nemožno vylúčiť prítomnosť škodlivých látok vo výrobku, ako kritérium zatriedenia tovaru pri výklade pojmu ‚nepotravinový výrobok‘ na účely uplatnenia číselných znakov KN?

                        6.

                        Ktoré fyzikálno‑chemické vlastnosti tovaru, ktorý sa má zatriediť, sú najdôležitejšie z hľadiska správneho výkladu a uplatnenia číselných znakov KN 1518 00 31 a KN 1517 90 91?

                        7.

                        Má sa na tovar s fyzikálno‑chemickými vlastnosťami, o aké ide v prejednávanej veci, uplatniť číselný znak KN 1518 00 31?“

         O prejudiciálnych otázkach

               28

               Na úvod je na jednej strane potrebné uviesť, že keď je Súdnemu dvoru podaný návrh na začatie prejudiciálneho konania vo veci colného zaradenia, jeho úlohou je skôr objasniť vnútroštátnemu súdu kritériá, ktorých uplatnenie umožní vnútroštátnemu súdu správne zaradiť dotknuté tovary do KN, než aby sám vykonal toto zaradenie, a to tým skôr, že Súdny dvor nutne nemá v tomto ohľade k dispozícii všetky potrebné podklady. Vnútroštátny súd sa zdá v každom prípade viac príslušný pre vykonanie tohto zaradenia (rozsudok Lukojl Neftochim Burgas, C‑330/13, EU:C:2014:1757, bod 27 a citovaná judikatúra).

               29

               Je teda úlohou vnútroštátneho súdu, aby vykonal zaradenie výrobkov dotknutých vo veci samej vzhľadom na odpovede, ktoré Súdny dvor poskytne na položené otázky.

               30

               Na druhej strane je potrebné pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry v rámci konania na základe spolupráce medzi vnútroštátnymi súdmi a Súdnym dvorom, zakotveného v článku 267 ZFEÚ, prislúcha Súdnemu dvoru poskytnúť vnútroštátnemu súdu odpoveď potrebnú na rozhodnutie vo veci, ktorú začal vnútroštátny súd prejednávať. Vzhľadom na to Súdnemu dvoru prináleží v prípade potreby preformulovať otázky, ktoré sú mu položené (rozsudok Lukojl Neftochim Burgas, C‑330/13, EU:C:2014:1757, bod 29 a citovaná judikatúra).

               31

               V prejednávanom prípade z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že svojimi siedmimi otázkami, ktoré treba skúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má KN vykladať v tom zmysle, že s cieľom určenia, či taká zmes rastlinných olejov, akou je zmes vo veci samej, má byť zatriedená ako potravinová zmes rastlinných olejov do podpoložky 1517 90 91 KN, alebo ako nepotravinová zmes rastlinných olejov do podpoložky 1518 00 31 KN, treba zohľadniť tieto prvky:

                        —

                        výsledky rozboru vzoriek odobratých z rôznych výrobných šarží predmetného tovaru, ak sa nepreukázala prítomnosť denaturačných prostriedkov alebo iných škodlivých látok, ktoré by spôsobili nevhodnosť dotknutého tovaru pre ľudskú spotrebu,

                        —

                        informácie poskytnuté výrobcom dotknutého tovaru, podľa ktorých tento tovar nie je určený na ľudskú spotrebu, keďže z dôvodu technologického postupu používaného na jeho výrobu nemožno vylúčiť prítomnosť škodlivých látok v tomto tovare, a konkrétne toluénu,

                        —

                        účel použitia predmetného tovaru,

                        —

                        posudok príslušného orgánu členského štátu v oblasti potravín, podľa ktorého v súlade s právnou úpravou Únie a členského štátu dovezený tovar je nevhodný na ľudskú spotrebu,

                        —

                        výrobné postupy tovaru,

                        —

                        fyzikálno‑chemické vlastnosti predmetného tovaru.

               32

               V tejto súvislosti treba pripomenúť ustálenú judikatúru, podľa ktorej v záujme právnej istoty a uľahčenia kontrol sa má rozhodujúce kritérium pre colné zaradenie tovarov hľadať všeobecne v ich objektívnych znakoch a vlastnostiach, ako sú definované v znení položky KN a v poznámkach k triede alebo ku kapitole (rozsudok Delphi Deutschland, C‑423/10, EU:C:2011:315, bod 23 a citovaná judikatúra).

               33

               Podľa ustálenej judikatúry účel použitia výrobku môže byť objektívnym kritériom na zatriedenie, pokiaľ je s týmto výrobkom vnútorne spätý, čo musí byť možné posúdiť na základe objektívnych znakov a vlastností tohto výrobku (pozri rozsudky Agroferm, C‑568/11, EU:C:2013:407, bod 41, a Oliver Medical, C‑547/13, EU:C:2015:139, bod 47). Okrem toho účel použitia výrobku môže predstavovať relevantné kritérium, len ak zatriedenie nemožno vykonať na základe iba jeho objektívnych charakteristík a vlastností (rozsudok Skoma‑Lux, C‑339/09, EU:C:2010:781, bod 47).

               34

               Ako vyplýva zo spisu predloženého Súdnemu dvoru, výrobok, o ktorý ide vo veci samej, je zmesou surových stálych tekutých rastlinných olejov, zloženou z 88 % repkového oleja a 12 % slnečnicového oleja. Podľa informácií oznámených výrobcom uvedená zmes nie je určená na ľudskú spotrebu, keďže z dôvodu technologického postupu používaného na jej výrobu nemožno vylúčiť prítomnosť škodlivých látok a najmä toluénu.

               35

               Ako vyplýva zo znenia položky 1517 KN, táto položka zahŕňa okrem „margarínu“„jedlé zmesi alebo prípravky zo živočíšnych alebo rastlinných tukov alebo olejov alebo frakcií rôznych tukov alebo olejov tejto kapitoly, iné ako jedlé tuky a oleje a ich frakcie položky 1516“.

               36

               Položka 1518 KN obsahuje podľa svojho znenia „živočíšne alebo rastlinné tuky a oleje a ich frakcie, varené, oxidované, dehydrované, sírené, fúkané, polymerizované teplom vo vákuu alebo v inertnom plyne alebo inak chemicky modifikované, okrem tukov a olejov položky 1516“, ako aj „nejedlé zmesi alebo prípravky zo živočíšnych alebo rastlinných tukov alebo olejov alebo frakcií rôznych tukov alebo olejov tejto kapitoly, inde nešpecifikované ani nezahrnuté“.

               37

               Keďže zmes slnečnicového oleja a repkového oleja, o ktorú ide vo veci samej, nepatrí pod položku 1516 KN, keďže sa neskladá zo živočíšnych alebo rastlinných tukov a olejov a ich frakcií, čiastočne alebo úplne hydrogenovaných, interesterifikovaných, reesterifikovaných alebo elaidinizovaných, tiež rafinovaných, ale ďalej neupravených, treba z toho vyvodiť, že patrí buď pod položku 1517 KN, alebo pod položku 1518 KN, keďže tieto dve položky uvádzajú zmesi rastlinných olejov, pričom jej zatriedenie do jednej alebo druhej položky závisí od toho, či ide o potravinovú alebo nepotravinovú zmes, ako bolo uvedené v bode 34 tohto rozsudku. Kapitola 15 KN totiž rozlišuje, preberajúc z tohto hľadiska rozlišovanie stanovené v kapitole 15 HS, potravinové zmesi rastlinných olejov, ktoré patria do položky 1517 KN, od nepotravinových zmesí rastlinných olejov, ktoré patria do položky 1518 KN.

               38

               V tejto súvislosti treba uviesť, že poznámka 3 ku kapitole 15 KN, ktorá preberá znenie poznámky 3 ku kapitole 15 HS, spresňuje, že do položky 1518 KN „nepatria tuky alebo oleje…, len denaturované, ktoré sa majú zatriediť do položky príslušnej pre nedenaturované tuky a oleje“. Vysvetľujúca poznámka k HS týkajúca sa kapitoly 15 spresňuje na jednej strane, že výraz „tuky alebo oleje alebo ich frakcie, len denaturované“ uvedený v citovanej poznámke 3 sa týka „tuk[ov] alebo olej[ov] a ich frakci[í], ku ktorým sa pridáva s cieľom znemožnenia ich ľudskej potreby denaturačný prostriedok“, akým je napríklad toluén. Posledná veta tejto istej vysvetľujúcej poznámky stanovuje na druhej strane, že poznámka pod čiarou 3 kapitoly 15 HS sa nevzťahuje na zmesi alebo denaturované prípravky z tukov alebo olejov.

               39

               Z vyššie uvedených úvah vyplýva, že na kvalifikovanie zmesi rastlinných olejov, o akú ide vo veci samej, za „nepotravinovú“ a jej zaradenie do podpoložky 1518 00 31 KN nie je nevyhnutné, aby bola nezvratne nevhodná na použitie ako potravina cieleným zásahom počas procesu jej výroby. Stačí, aby patrila medzi nepotravinové zmesi z hľadiska svojej objektívnej charakteristiky a vlastností, ako aj účelu použitia, ktorý z toho vyplýva.

               40

               V tejto súvislosti v prvom rade rozsudok Evroetil (C‑503/10, EU:C:2011:872), na ktorý sa odvoláva vnútroštátny súd, nie je takej povahy, že by mohol zmeniť toto konštatovanie. Vec, ktorá viedla k vydaniu tohto rozsudku, sa totiž týkala pojmu „denaturácia“ a nie rozlišovania medzi potravinovými a nepotravinovými zmesami. V tejto veci Súdny dvor dospel k záveru, že na výrobok, ktorý nebol denaturovaný podľa určitého postupu spomedzi tých, ktoré sú stanovené v uplatniteľnom ustanovení, sa nemôže vzťahovať oslobodenie od spotrebnej dane, o ktoré ide v tejto veci, aj keď tento výrobok obsahuje látky, ktoré spôsobujú, že je nevhodný na ľudskú spotrebu (pozri v tomto zmysle rozsudok Evroetil, C‑503/10, EU:C:2011:872, bod 66). V predmetnom prípade sa znenie podpoložky 1518 00 31 KN týka nielen zmesí rastlinných olejov denaturovaných podľa určitých metód, ale všeobecne zmesí nepotravinových rastlinných olejov.

               41

               Ďalej, pokiaľ ide o rozlišovanie medzi potravinovou zmesou rastlinných olejov, ktoré možno zaradiť do podpoložky 1517 90 91 KN a nepotravinovou zmesou rastlinných olejov, patriacou do podpoložky 1518 00 31 KN, treba pripomenúť, že ako bolo uvedené v bode 37 tohto rozsudku, toto rozlišovanie sa zakladá na tom, aký je účel použitia uvedenej zmesi, a teda či je účel jej použitia potravinový alebo nepotravinový.

               42

               S cieľom určenia, či takáto zmes je alebo nie je určená na potravinové účely, treba zohľadniť všetky relevantné skutočnosti týkajúce sa jej vlastností a objektívnych znakov, ktoré sú s ňou vnútorne späté. Prináleží dovozcovi, aby v čase dovozu predložil dôkaz o uvedenom účele použitia pre predmetný výrobok vo vyhlásení, ktoré podáva príslušným colným orgánom (pozri analogicky rozsudok Oliver Medical, C‑547/13, EU:C:2015:139, bod 51).

               43

               V tejto súvislosti treba uviesť, že to, že z dôvodu charakteristiky výrobného postupu nemožno vylúčiť v zmesi rastlinných olejov prítomnosť látok škodlivých pre ľudské zdravie, predstavuje relevantný prvok, ktorý môže odôvodniť kvalifikáciu takejto zmesi ako „nepotravinovej“ vzhľadom na jej objektívne charakteristiky a vlastnosti, a preto aj jej zatriedenie do položky 1518 KN a konkrétne, ak sa skladá zo surových rastlinných olejov, do podpoložky 1518 00 31.

               44

               Pokiaľ ide o dôkazy týkajúce sa objektívnych charakteristík a vlastností zmesi rastlinných olejov, o akú ide vo veci samej, treba uviesť, že písomné informácie výrobcu o výrobku predstavujú v súlade s článkom 68 písm. a) colného kódexu prvok, ktorý treba zohľadniť na overenie vyhlásenia na prepustenie do voľného obehu a zatriedenie predmetného tovaru do príslušnej položky KN.

               45

               Vnútroštátny súd si v každom prípade kladie otázku, akým spôsobom môžu byť informácie poskytnuté výrobcom a týkajúce sa takej zmesi rastlinných olejov, akou je zmes dotknutá vo veci samej, skĺbené s výsledkami rozboru vzoriek odobratých z uvedenej zmesi a analyzované colnými orgánmi, ktoré nepreukázali prítomnosť látok škodlivých pre ľudské zdravie.

               46

               V tejto súvislosti treba pripomenúť, že v zmysle článku 68 písm. b) colného kódexu môžu colné orgány s cieľom overenia prijatých colných vyhlásení prehliadať dotknutý tovar a prípadne s cieľom jeho analýzy alebo podrobnej prehliadky odoberať vzorky. V súlade s článkom 71 ods. 1 colného kódexu výsledky overovania vyhlásenia na prepustenie do voľného obehu sú podkladom pre uplatňovanie predpisov upravujúcich colný režim, do ktorého je tovar prepúšťaný, a teda sú najmä podkladom pre zatriedenie uvedeného tovaru do KN.

               47

               Z týchto ustanovení vyplýva, že v prípade, ak sa pre dotknutý tovar predkladá vyhlásenie na prepustenie do voľného obehu ako nepotravinovej zmesi rastlinných olejov, ale ak rozbor vzoriek odobratých z uvedenej zmesi príslušnými colnými orgánmi nepreukázal prítomnosť nijakej látky škodlivej pre ľudské zdravie, tieto orgány sú oprávnené zaradiť tento tovar do takej položky KN, ktorá sa vzťahuje na potravinové zmesi rastlinných olejov, akou je v prejednávanom prípade položka 1517 KN, pokiaľ neexistujú iné poznatky, ktoré by preukazovali, že predmetný tovar nie je zo svojej podstaty a na základe svojich objektívnych vlastností určený na použitie ako potravina.

               48

               Také informácie, akými sú informácie poskytnuté výrobcom zmesi rastlinných olejov dotknutej vo veci samej, podľa ktorých vzhľadom na výrobný proces takejto zmesi nie je možné vylúčiť prítomnosť látok škodlivých pre ľudské zdravie, sú však práve tým poznatkom, z ktorého môže vyplývať, že predmetná zmes nemôže byť zaradená ako „potravinová“. Tieto informácie nie je možné automaticky spochybniť samotnými výsledkami analýzy vzoriek, ktoré nepreukázali prítomnosť škodlivých látok, keďže takáto prítomnosť v predmetnej zmesi rastlinných olejov nie je istá, ale iba možná.

               49

               Zaiste nie je možné poprieť, že také výsledky analýzy vzoriek zmesi rastlinných olejov, akými sú výsledky získané VID v konaní vo veci samej, môžu vyvolať pochybnosť o správnosti a spoľahlivosti informácií pochádzajúcich od výrobcu a uvedených vo vyhlásení na prepustenie do voľného obehu, pokiaľ ide o možnú prítomnosť látok škodlivých pre ľudské zdravie v predmetnej zmesi. V takom prípade môžu colné orgány na základe článku 68 písm. a) colného kódexu pristúpiť k ďalším kontrolám a vyžadovať, aby im deklarant predložil ďalšie doklady potvrdzujúce alebo vyvracajúce správnosť informácií od výrobcu a údajov uvedených v tomto vyhlásení, a tak zabrániť všetkým prípadným pokusom o daňový únik.

               50

               V každom prípade, pokiaľ neexistujú takéto poznatky a ďalšie doklady, ktoré by mohli spochybniť správnosť informácií predložených výrobcom takej zmesi rastlinných olejov, akou je zmes dotknutá vo veci samej, a uvedených vo vyhlásení na prepustenie do voľného obehu, colný orgán sa na účely zaradenia tejto zmesi do takej položky KN, akou je v prejednávanom prípade položka 1517, ktorá zahŕňa potraviny, nemôže spoliehať len na neprítomnosť škodlivých látok vo vzorkách takejto zmesi rastlinných olejov, ktoré odobral a analyzoval.

               51

               V tejto súvislosti treba konštatovať, že zo spisu predloženého Súdnemu dvoru nevyplýva, že v konaní vo veci samej existujú poznatky, ktoré by mohli spochybniť pravdivosť informácií týkajúcich sa výrobného procesu zmesi rastlinných olejov, ktorú doviezla odvolateľka vo veci samej. Okrem toho, ako už bolo uvedené v bode 21 tohto rozsudku, vnútroštátny súd uvádza, že neexistuje nijaký dôkaz o podvodnom správaní sa výrobcu predmetného tovaru alebo odvolateľky vo veci samej. V každom prípade vnútroštátnemu súdu prináleží určiť, či takéto poznatky existujú.

               52

               Napokon, pokiaľ ide o prípadnú relevantnosť posudku vnútroštátneho orgánu príslušného na uplatňovanie predpisov v oblasti potravinového práva, a to najmä nariadenia č. 178/2002, na ktoré poukazuje vnútroštátny súd, na účely colného zaradenia takého tovaru, akým je tovar dotknutý vo veci samej, treba zdôrazniť, že colné zaradenie tovaru ku dňu jeho preclenia prislúcha vnútroštátnym colným orgánom, ktoré na tejto účel používajú položky KN a colného kódexu.

               53

               Pokiaľ ide o nariadenie č. 178/2002, ako vyplýva z jeho článku 1 ods. 1, jeho cieľom je zabezpečiť, pokiaľ ide o potraviny, vysokú úroveň ochrany zdravia ľudí a záujmov spotrebiteľov, a teda sleduje iný účel.

               54

               Okrem toho zo znenia článku 2 ods. 1 v spojení s článkom 14 ods. 1 a 2 nariadenia č. 178/2002 vyplýva, že pojem „potravina“ v zmysle tohto nariadenia môže zahŕňať aj výrobky poškodzujúce zdravie alebo nevhodné na ľudskú spotrebu, ktorých uvedenie na trh je zakázané.

               55

               Z toho vyplýva, že posudok orgánu členského štátu príslušného na uplatňovanie predpisov potravinového práva, podľa ktorého je taká zmes rastlinných olejov, akou je zmes dotknutá vo veci samej, nevhodná na ľudskú spotrebu, nemôže byť sám osebe určujúci na odôvodnenie zaradenia uvedenej zmesi ako „nepotravinovej“, a teda jej zatriedenia do položky 1518 KN.

               56

               Samotné zaradenie takejto zmesi ako „potravinovej“ na účely uplatnenia KN a výberu primeraného cla totiž automaticky neznamená jej uvedenie na trh ako výrobku určeného na ľudskú spotrebu. Ako už bolo uvedené, článok 14 nariadenia č. 178/2002 zakazuje uvedenie na trh nebezpečnej „potraviny“, teda potraviny, ktorá je zdraviu škodlivá a nevhodná pre ľudskú spotrebu. To však nič nemení na tom, že posudok vnútroštátneho orgánu príslušného v oblasti potravinárstva, podľa ktorého taká zmes rastlinných olejov, akou je zmes dotknutá vo veci samej, je nevhodná na ľudskú spotrebu, je jedným z podkladov, ktoré príslušný vnútroštátny orgán alebo súd musí zohľadniť pri zatriedení uvedenej zmesi do vhodnej položky KN (pozri analogicky rozsudok Oliver Medical, C‑547/13, EU:C:2015:139, bod 53).

               57

               Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy treba na položené otázky odpovedať tak, že KN sa má vykladať v tom zmysle, že s cieľom určenia, či taká zmes rastlinných olejov, akou je zmes vo veci samej, má byť zaradená ako potravinová zmes rastlinných olejov do podpoložky 1517 90 91 KN, alebo ako nepotravinová zmes rastlinných olejov do podpoložky 1518 00 31 KN, treba zohľadniť relevantné skutočnosti prejednávaného prípadu v rozsahu, v akom sa týkajú objektívnych znakov a vlastností, ktoré sú s týmto výrobkom vnútorne späté. Spomedzi relevantných skutočností, ktoré môžu byť dôvodom na zaradenie takejto zmesi ako „nepotravinovej“, treba posúdiť informácie poskytnuté výrobcom tejto zmesi v colnom vyhlásení, podľa ktorých nie je možné vzhľadom na charakteristiky jej výrobného postupu vylúčiť prítomnosť škodlivých látok v uvedenej zmesi. V tejto súvislosti skutočnosť, že analýza vzoriek odobratých z takejto zmesi rastlinných olejov nepreukázala prítomnosť nijakej škodlivej látky, sama osebe nestačí na spochybnenie zaradenia predmetnej zmesi ako „nepotravinovej“. Takýto dôsledok predpokladá existenciu ďalších relevantných dôkazov, ktoré by mohli spochybniť správnosť informácií týkajúcich sa výrobného procesu predmetnej zmesi, ktoré poskytol jej výrobca a sú uvedené v tomto vyhlásení, v súlade s ustanoveniami článkov 62, 68 a 71 colného kódexu.

         O trovách

               58

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (ôsma komora) rozhodol takto:

                     Kombinovaná nomenklatúra obsiahnutá v prílohe I nariadenia Rady (EHS) č. 2658/87 z 23. júla 1987 o colnej a štatistickej nomenklatúre a o Spoločnom colnom sadzobníku v znení vyplývajúcom z vykonávacieho nariadenia Komisie (EÚ) č. 1006/2011 z 27. septembra 2011, sa má vykladať v tom zmysle, že s cieľom určenia, či taká zmes rastlinných olejov, akou je zmes vo veci samej, má byť zaradená ako potravinová zmes rastlinných olejov do podpoložky 1517 90 91 KN, alebo ako nepotravinová zmes rastlinných olejov do podpoložky 1518 00 31 KN, treba zohľadniť relevantné skutočnosti prejednávaného prípadu v rozsahu, v akom sa týkajú objektívnych znakov a vlastností, ktoré sú s týmto výrobkom vnútorne späté. Spomedzi relevantných skutočností, ktoré môžu byť dôvodom na zaradenie takejto zmesi ako „nepotravinovej“, treba posúdiť informácie poskytnuté výrobcom tejto zmesi v colnom vyhlásení, podľa ktorých nie je možné vzhľadom na charakteristiky jej výrobného postupu vylúčiť prítomnosť škodlivých látok v uvedenej zmesi. V tejto súvislosti skutočnosť, že analýza vzoriek odobratých z takejto zmesi rastlinných olejov nepreukázala prítomnosť nijakej škodlivej látky, sama osebe nestačí na spochybnenie zaradenia predmetnej zmesi ako „nepotravinovej“. Takýto dôsledok predpokladá existenciu ďalších relevantných dôkazov, ktoré by mohli spochybniť správnosť informácií týkajúcich sa výrobného procesu predmetnej zmesi, ktoré poskytol jej výrobca a sú uvedené v tomto vyhlásení, v súlade s ustanoveniami článkov 62, 68 a 71 nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva, zmeneného a doplneného nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 648/2005 z 13. apríla 2005.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: lotyština.


title: Rozsudok Všeobecného súdu (prvá komora) z 9. marca 2012. # Coverpla proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Dizajn Spoločenstva - Konanie o vyhlásenie neplatnosti - Zapísaný dizajn Spoločenstva predstavujúci flakón - Skorší dizajn - Dôvod neplatnosti - Zverejnenie skoršieho dizajnu - Neexistencia novosti - Článok 5 a článok 25 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 6/2002. # Vec T-450/08.

text:
      Rozsudok Všeobecného súdu (prvá komora) z 9. marca 2012 – Coverpla/ÚHVT – Heinz‑Glas (Flacon)
      (vec T‑450/08)
      „Dizajn Spoločenstva – Konanie o vyhlásenie neplatnosti – Zapísaný dizajn Spoločenstva predstavujúci flakón – Skorší dizajn – Dôvod neplatnosti – Zverejnenie skoršieho dizajnu – Neexistencia novosti – Článok 5 a článok 25 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 6/2002“
      Dizajny Spoločenstva – Dôvody výmazu – Nedostatok osobitého charakteru – Sprístupnenie pôvodcom alebo jeho právnym nástupcom – Dôkaz o sprístupnení [nariadenie Rady č. 6/2002, článok 5 ods. 1 písm. b) a článok 7 ods. 1] (pozri body 20 – 23)
      Predmet

               Žaloba podaná proti rozhodnutiu tretieho odvolacieho senátu ÚHVT zo 7. júla 2008 (vec R 1411/2007‑3) týkajúcemu sa konania
                  o vyhlásenie neplatnosti dizajnu Spoločenstva medzi spoločnosťami Heinz‑Glas GmbH a Coverpla

            Výrok

                  1.

                  	Žaloba sa zamieta.

                  2.

                  	Coverpla je povinná nahradiť trovy konania.


Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) zo 14. marca 1996. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Talianskej republike. # Nesplnenie povinnosti. # Vec C-238/95.


Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 22. mája 2003. # Arkkitehtuuritoimisto Riitta Korhonen Oy, Arkkitehtitoimisto Pentti Toivanen Oy a Rakennuttajatoimisto Vilho Tervomaa proti Varkauden Taitotalo Oy. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Kilpailuneuvosto - Fínsko. # Vec C-18/01.


Rozsudok Súdneho dvora zo 16. mája 2000. # Francúzska republika proti Ladbroke Racing Ltd a Komisii Európskych spoločenstiev. # Odvolanie - Hospodárska súťaž - Štátna pomoc. # Vec C-83/98 P.


Rozsudok Súdu prvého stupňa (druhá komora) z 12. decembra 1996. # Henk Altmann a Margaret Casson proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Spojené veci T-177/94 a T-377/94.


Rozsudok Súdu prvého stupňa (samosudca) z 24. apríla 2001. # Ugo Miranda proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Úradníci. # Vec T-37/99.


Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 15. decembra 1988. # Irish Cement Limited proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Spojené veci 166 a 220/86.


Rozsudok Súdneho dvora zo 4. októbra 1979. # DGV, Deutsche Getreideverwertung und Rheinische Kraftfutterwerke GmbH a iní proti Rade a Komisii Európskych spoločenstiev. # Spojené veci 241, 242, 245 až 250/78.


title: Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 15. apríla 2010.#Friedrich G. Barth proti Bundesministerium für Wissenschaft und Forschung.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Verwaltungsgerichtshof - Rakúsko.#Voľný pohyb osôb - Pracovníci - Rovnosť zaobchádzania - Mimoriadny príplatok za odpracované roky pre univerzitných profesorov stanovený vnútroštátnou právnou úpravou, ktorej nezlučiteľnosť s právom Spoločenstva bola konštatovaná rozsudkom Súdneho dvora - Premlčacia doba - Zásada ekvivalencie a zásada efektivity.#Vec C-542/08.

text:
      Vec C‑542/08
      Friedrich G. Barth
      proti
      Bundesministerium für Wissenschaft und Forschung
      [návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Verwaltungsgerichtshof (Rakúsko)]
      „Voľný pohyb osôb – Pracovníci – Rovnosť zaobchádzania – Mimoriadny príplatok za odpracované roky pre univerzitných profesorov stanovený vnútroštátnou právnou úpravou, ktorej nezlučiteľnosť
         s právom Spoločenstva bola konštatovaná rozsudkom Súdneho dvora – Premlčacia lehota – Zásady ekvivalencie a efektivity“

      Abstrakt rozsudku
      Právo Únie – Priamy účinok – Individuálne práva – Ochrana vnútroštátnymi súdmi – Vnútroštátne procesné pravidlá – Podmienky
            uplatňovania – Dodržiavanie zásad ekvivalencie a efektivity

      Nie je v rozpore s právom Únie právna úprava, ktorá podriaďuje premlčacej lehote troch rokov nároky na zaplatenie mimoriadnych
         príplatkov za odpracované roky, ktoré neboli priznané pracovníkovi, ktorý vykonával svoje práva na voľný pohyb pred vydaním
         rozsudku z 30. septembra 2003, Köbler (C‑224/01) z dôvodu uplatňovania vnútroštátnej právnej úpravy nezlučiteľnej s právom
         Spoločenstva.

      Vnútroštátnemu právnemu poriadku každého členského štátu totiž prináleží stanoviť takúto procesnú podmienku, pokiaľ na jednej
         strane táto podmienka nie je menej výhodná ako podmienky vzťahujúce sa na obdobné žaloby vnútroštátnej povahy (zásada ekvivalencie)
         a pokiaľ na druhej strane nevedie k praktickej nemožnosti alebo nadmernému sťaženiu výkonu práv priznaných právom Spoločenstva
         (zásada efektivity).

      V tejto súvislosti pravidlo premlčania nemožno považované za také, že je v rozpore so zásadou ekvivalencie, keďže okrem pravidla
         premlčania uplatniteľného na žaloby určené vo vnútroštátnom práve na zabezpečenie ochrany práv, ktoré osoby podliehajúce súdnej
         právomoci vyvodzujú z práva Únie, existuje aj pravidlo premlčania uplatniteľné na žaloby vnútroštátnej povahy, a keďže tieto
         dve pravidlá premlčania vzhľadom na ich cieľ a podstatné prvky možno považovať za rovnaké.

      Pokiaľ ide o zásadu efektivity, stanovenie primeraných lehôt na podanie žalôb je zlučiteľné s právom Únie pod hrozbou premlčania
         v záujme právnej istoty, ktorá chráni tak dotknutú osobu, ako aj dotknutý správny orgán. Tieto lehoty totiž nie sú takej povahy,
         aby viedli k praktickej nemožnosti alebo nadmernému sťaženiu výkonu práv, ktoré priznáva právny poriadok Únie. V tejto súvislosti
         sa vnútroštátna trojročná premlčacia lehota javí ako primeraná.

      Tento výklad nevyvracia okolnosť, že účinky rozsudku Köbler siahajú k dátumu nadobudnutia účinnosti vykladaného pravidla,
         keďže uvedené účinky neboli z hľadiska času Súdnym dvorom obmedzené. Uplatnenie procesnej podmienky, akou je premlčacia lehota,
         totiž nemožno zamieňať s obmedzením účinkov rozsudku Súdneho dvora, ktorý rozhoduje o výklade ustanovenia práva Únie.

      Okrem toho právo Únie nezakazuje členskému štátu stanoviť premlčaciu lehotu na žiadosť o mimoriadny príplatok za odpracované
         roky, ktorý v rozpore s ustanoveniami práva Únie nebol priznaný, aj keby tento členský štát nezmenil vnútroštátne pravidlá
         na účely ich zlučiteľnosti s týmito ustanoveniami. Inak to bude len v prípade, keď správanie vnútroštátnych orgánov v spojení
         s existenciou premlčacej lehoty viedlo k tomu, že osoba bola úplne zbavená možnosti uplatniť svoje práva pred vnútroštátnymi
         orgánmi.

      (pozri body 17, 20, 27 – 30, 33, 41 a výrok)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (štvrtá komora)
      z 15. apríla 2010 (*)

      „Voľný pohyb osôb – Pracovníci – Rovnosť zaobchádzania – Mimoriadny príplatok za odpracované roky pre univerzitných profesorov stanovený vnútroštátnou právnou úpravou, ktorej nezlučiteľnosť
         s právom Spoločenstva bola konštatovaná rozsudkom Súdneho dvora – Premlčacia lehota – Zásady ekvivalencie a efektivity“

      Vo veci C‑542/08,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Verwaltungsgerichtshof
         (Rakúsko) z 12. novembra 2008 a doručený Súdnemu dvoru 4. decembra 2008, ktorý súvisí s konaním:

      Friedrich G. Barth
      proti
      Bundesministerium für Wissenschaft und Forschung,
      SÚDNY DVOR (štvrtá komora),
      v zložení: predseda štvrtej komory J.‑C. Bonichot, sudcovia C. Toader, C. W. A. Timmermans (spravodajca), P. Kūris a L. Bay
         Larsen,

      generálny advokát: Y. Bot,
      tajomník: M.‑A. Gaudissart, vedúci sekcie,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 4. februára 2010,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        pán Barth, v zastúpení: Laurer a Arlamovsky, Rechtsanwälte,
      –        rakúska vláda, v zastúpení: E. Riedl, splnomocnený zástupca,
      –        česká vláda, v zastúpení: M. Smolek, splnomocnený zástupca,
      –        francúzska vláda, v zastúpení: G. de Bergues, B. Cabouat a A. Czubinski, splnomocnení zástupcovia,
      –        talianska vláda, v zastúpení: I. Bruni, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci F. Arena, avvocato dello Stato,
      –        poľská vláda, v zastúpení: M. Dowgielewicz, splnomocnený zástupca,
      –        Európska komisia, v zastúpení: V. Kreuschitz a G. Rozet, splnomocnení zástupcovia,
      so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 39 ES a článku 7 ods. 1 nariadenia Rady (EHS) č. 1612/68 z 15. októbra
         1968 o slobode pohybu pracovníkov v rámci spoločenstva (Ú. v. L 257, s. 2; Mim. vyd. 05/001, s. 15), ako aj zásady efektivity.

      2        Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi pánom Barthom a Bundesministerium für Wissenschaft und Forschung (spolkové ministerstvo
         vedy a výskumu) týkajúceho sa rozhodnutia, ktoré stanovilo, že jeho žiadosť o poskytnutie mimoriadneho príplatku za odpracované
         roky je čiastočne premlčaná.

       Právny rámec
       Právna úprava Spoločenstva
      3        Podľa článku 7 ods. 1 nariadenia č. 1612/68:

      „S pracovníkom, ktorý je štátnym príslušníkom členského štátu, sa na území iného členského štátu nesmie z dôvodu jeho štátnej
         príslušnosti zaobchádzať inak ako s vlastnými pracovníkmi, pokiaľ ide o podmienky zamestnania a pracovné podmienky, najmä
         odmeňovanie, prepustenie, a ak by sa stal nezamestnaným, opätovné začlenenie do práce alebo zamestnania.“

       Vnútroštátna právna úprava
      4        Zákon o mzdách z roku 1956 (Gehaltsgesetz 1956, ďalej len „GehG“) v znení vyplývajúcom zo zákona uverejneného v BGBl. I, 109/1997,
         stanovuje v § 50a ods. 1 toto:

      „… univerzitnému profesorovi…, ktorý preukáže pätnásť odpracovaných rokov v tejto funkcii v služobnom pomere na rakúskej univerzite…
         a ktorý štyri roky v služobnom pomere poberal príplatok za odpracované roky podľa § 50 ods. 4, prináleží odo dňa splnenia
         oboch požiadaviek mimoriadny príplatok za odpracované roky vo výške príplatku za odpracované roky podľa § 50 ods. 4, ktorý
         bude ovplyvňovať výšku jeho dôchodku.“

      5        Zákon uverejnený v BGBl. I, 130/2003, doplnil do § 50a GehG odsek 4, ktorý znie takto:

      „Pri výpočte pätnástich odpracovaných rokov podľa odseku 1 sa započítavajú tiež obdobia, ktoré boli odpracované:
      1.      po 7. novembri 1968 v porovnateľnej funkcii na univerzite štátu, ktorý alebo ktorého právny nástupca je teraz členským štátom
         Európskeho hospodárskeho priestoru alebo

      …“
      6        GehG v znení uplatniteľnom k dátumu vymenovania žalobcu vo veci samej (BGBl. 318/1973) stanovoval v § 13b ods. 1 toto:

      „Nárok na plnenia sa premlčuje, ak sa neuplatní počas troch rokov po tom, čo bolo vykonané plnenie zakladajúce nárok alebo
         vznikli výdavky, ktoré nárok zakladajú.“

      7        Podľa § 169a GehG, ktorý bol do tohto zákona doplnený zákonom uverejneným v BGBl. I, 130/2003:

      „1.      Ak univerzitný profesor v služobnom pomere, na dôchodku alebo vo výslužbe preukáže odpracované roky podľa § 50a ods. 4 v znení
         spolkového zákona uverejneného v BGBl. I, č. 130/2003, ktoré treba teraz na základe uvedeného spolkového zákona zohľadňovať,
         musí sa na jeho žiadosť mimoriadny príplatok za odpracované roky podľa § 50a primerane upraviť. Oprávnení na podanie žiadosti
         sú ďalej pri splnení požiadaviek taktiež bývalí univerzitní profesori…

      2.      Úprava mimoriadneho príplatku za odpracované roky podľa odseku 1 má spätnú účinnosť, najskôr však od 1. januára 1994.
      3.      Žiadosti podané podľa odseku 1 sú právne účinné vtedy, pokiaľ boli podané najneskôr 30. júna 2004.
      4.      Pre mzdové a dôchodkové nároky, ktoré vyplývajú z uplatnenia odseku 1 pre časové obdobia pred 1. júlom 2004, sa na časové
         obdobie od 30. septembra 2003 až do 30. júna 2004 neuplatňuje trojročná premlčacia lehota podľa § 13b tohto spolkového zákona.“

       Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
      8        Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že žalobca vo veci samej, ktorý je nemeckým štátnym príslušníkom, vykonával od 1. januára
         1975 do 28. februára 1987 funkciu univerzitného profesora na univerzite Johanna Wolfganga Goetheho vo Frankfurte nad Mohanom
         (Nemecko). S účinnosťou od 1. marca 1987 bol vymenovaný za riadneho univerzitného profesora na univerzite vo Viedni (Rakúsko).
         Týmto vymenovaním žalobca vo veci samej takisto získal rakúske občianstvo.

      9        Odpracované roky žalobcu vo veci samej na univerzite vo Frankfurte nad Mohanom neboli zohľadnené na účely poskytnutia mimoriadneho
         príplatku za odpracované roky stanoveného v § 50a ods. 1 GehG, a žalobca vo veci samej ho teda nepoberal.

      10      Potom, čo vzhľadom na rozsudok z 30. septembra 2003, Köbler (C‑224/01, Zb. s. I‑10239), rakúsky normotvorca zmenil GehG zákonom
         uverejneným v BGBl. I, 130/2003, žalobca vo veci samej požiadal listom z 2. marca 2004 adresovaným univerzite vo Viedni o úpravu
         svojho mimoriadneho príplatku za odpracované roky tak, aby sa zohľadnilo obdobie, počas ktorého pracoval na univerzite vo
         Frankfurte nad Mohanom. Rozhodnutie vydané na základe tejto žiadosti v správnom konaní stanovilo v článku 1, že žalobca vo
         veci samej si môže nárokovať od 1. januára 1994 na mimoriadny príplatok za odpracované roky z dôvodu zohľadnenia uvedeného
         obdobia. Článok 2 tohto rozhodnutia však stanovil, že úprava tohto príplatku v súlade s článkom 1 nadobúda účinnosť, pokiaľ
         ide o odmenu, od 1. októbra 2000.

      11      Žalobca vo veci samej, ktorý výslovne namieta len proti článku 2 uvedeného rozhodnutia, v žalobe podanej na vnútroštátny súd
         nespochybňuje dátum, ku ktorému si mohol podľa článku 1 tohto rozhodnutia nárokovať úpravu mimoriadneho príplatku za odpracované
         roky. V podstate tvrdí, že uplatnenie pravidla premlčania v článku 2 toho istého rozhodnutia nie je zlučiteľné s právom Spoločenstva,
         a to najmä s článkom 39 ES.

      12      Keďže Verwaltungsgerichtshof dospel k záveru, že riešenie sporu, ktorý prejednáva, vyžaduje výklad práva Spoločenstva, rozhodol
         prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

      „1.      Predstavuje uplatnenie zákonného ustanovenia o premlčaní, stanovujúceho trojročnú premlčaciu lehotu na mimoriadne príplatky
         za odpracované roky, ktoré v prípadoch, ku ktorým patrí ten vo veci samej, neboli udelené migrujúcemu pracovníkovi na základe
         vnútroštátnej právnej úpravy nezlučiteľnej s právom Spoločenstva pred [už citovaným rozsudkom Köbler], nepriamu diskrimináciu
         migrujúcich pracovníkov v zmysle článku 39 ES a článku 7 ods. 1 nariadenia… č. 1612/68 alebo obmedzenie voľného pohybu pracovníkov
         garantovaného v týchto ustanoveniach?

      2.      V prípade kladnej odpovede na prvú otázku: bráni článok 39 ES a článok 7 ods. 1 nariadenia… č. 1612/68, v prípadoch, ku ktorým
         patrí ten vo veci samej, uplatneniu takého ustanovenia o premlčaní na mimoriadne príplatky za odpracované roky, ktoré neboli
         udelené migrujúcemu pracovníkovi na základe vnútroštátnej právnej úpravy nezlučiteľnej s právom Spoločenstva pred [už citovaným
         rozsudkom Köbler]?

      3.      Bráni zásada efektivity za takých okolností, o aké ide vo veci samej, uplatniť proti domáhaniu sa nárokov z minulosti na mimoriadne
         príplatky za odpracované roky, ktoré neboli udelené pri porušení práva Spoločenstva na základe jednoznačne formulovaných vnútroštátnych
         právnych ustanovení, ustanovenie o premlčaní stanovujúce trojročnú premlčaciu lehotu?“

       O prejudiciálnych otázkach
      13      Vnútroštátny súd sa svojimi prejudiciálnymi otázkami, ktoré je potrebné skúmať spoločne, v podstate pýta, či je v rozpore
         s právom Únie právna úprava, o akú ide vo veci samej, ktorá podriaďuje premlčacej lehote troch rokov nároky na zaplatenie
         mimoriadnych príplatkov za odpracované roky, ktoré neboli priznané pracovníkovi vykonávajúcemu svoje práva na voľný pohyb
         pred vydaním už citovaného rozsudku Köbler z dôvodu vnútroštátnej právnej úpravy nezlučiteľnej s právom Spoločenstva.

      14      Je potrebné pripomenúť, že v už citovanom rozsudku Köbler Súdny dvor v podstate rozhodol, že článok 39 ES a článok 7 ods. 1
         nariadenia č. 1612/68 sa musia vykladať v tom zmysle, že je v rozpore s nimi poskytnutie mimoriadneho príplatku za odpracované
         roky, ktorý na základe ustanovenia, akým je § 50a GehG v znení pred zmenou a doplnením zavedeným zákonom uverejneným v BGBl.
         I, 130/2003, bol priznaný len univerzitným profesorom, ktorí odpracovali pätnásť rokov na rakúskych univerzitách.

      15      Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že Rakúska republika zabezpečila súlad s týmto rozsudkom tým, že zákonom uverejneným
         v BGBl. I, 130/2003, doplnila do § 50a GehG odsek 4 citovaný v bode 5 tohto rozsudku. Žiadosť o mimoriadny príplatok za odpracované
         roky po tejto legislatívnej zmene a doplnení podlieha podľa § 13b ods. 1 GehG premlčacej lehote troch rokov, prípadne predĺženej
         o obdobie deviatich mesiacov uvedené v § 169a ods. 4 GehG.

      16      V tejto súvislosti je na jednej strane potrebné uviesť, že za okolností vo veci samej takáto premlčacia lehota predstavuje
         procesnú podmienku žaloby určenej na zabezpečenie ochrany práva, ktoré osoba podliehajúca súdnej právomoci, akou je žalobca
         vo veci samej, vyvodzuje z práva Únie. Na druhej strane právo Únie nerieši otázku, či členské štáty môžu za takýchto okolností
         stanoviť premlčaciu lehotu.

      17      Z toho vyplýva, že vnútroštátnemu právnemu poriadku každého členského štátu prináleží stanoviť takúto procesnú podmienku,
         pokiaľ na jednej strane táto podmienka nie je menej výhodná ako podmienky vzťahujúce sa na obdobné žaloby vnútroštátnej povahy
         (zásada ekvivalencie) a pokiaľ na druhej strane nevedie k praktickej nemožnosti alebo nadmernému sťaženiu výkonu práv priznaných
         právom Spoločenstva (zásada efektivity) (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 17. novembra 1998, Aprile, C‑228/96, Zb. s. I‑7141,
         bod 18 a citovanú judikatúru).

      18      Práve vzhľadom na tieto dve zásady je potrebné skúmať otázky položené vnútroštátnym súdom.

      19      Pokiaľ ide o zásadu ekvivalencie, treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry táto zásada vyžaduje, aby sa všetky pravidlá,
         ktoré sa uplatňujú na opravné prostriedky, uplatňovali bez rozdielu na opravné prostriedky založené na porušení práva Únie
         a na podobné opravné prostriedky založené na porušení vnútroštátneho práva (rozsudok z 26. januára 2010, Transportes Urbanos
         y Servicios Generales, C‑118/08, Zb. s. I‑635, bod 33 a citovanú judikatúru).

      20      Na účely preverenia, či zásada ekvivalencie je dodržaná vo veci samej, treba teda preskúmať, či existuje okrem pravidla premlčania,
         o aké ide vo veci samej, uplatniteľného na žaloby určené vo vnútroštátnom práve na zabezpečenie ochrany práv, ktoré osoby
         podliehajúce súdnej právomoci vyvodzujú z práva Únie, aj pravidlo premlčania uplatniteľné na žaloby vnútroštátnej povahy a či
         tieto dve pravidlá premlčania vzhľadom na ich cieľ a podstatné prvky možno považovať za rovnaké (pozri v tomto zmysle rozsudky
         zo 16. mája 2000, Preston a i., C‑78/98, Zb. s. I‑3201, bod 49, ako aj Transportes Urbanos y Servicios Generales, už citovaný,
         bod 35).

      21      Na začiatok pritom treba uviesť, ako to vyplýva zo spisu predloženého Súdnemu dvoru, že také pravidlo premlčania, aké je to
         stanovené v § 13b GehG, sa uplatňuje tak na žaloby určené vo vnútroštátnom práve na zabezpečenie ochrany práv, ktoré osoby
         podliehajúce súdnej právomoci vyvodzujú z práva Únie, ako aj na žaloby vnútroštátnej povahy. Zdá sa teda, že pravidlá premlčania
         uplatniteľné na každý z týchto dvoch typov žalôb sú rovnaké.

      22      Navyše, ako to uvádzajú aj vlády, ktoré predložili pripomienky Súdnemu dvoru, výnimka vyplývajúca z takého ustanovenia, akým
         je § 169a ods. 4 GehG, ktorá umožňuje predĺžiť premlčaciu lehotu o obdobie deviatich mesiacov, nasvedčuje v prospech žalôb
         určených vo vnútroštátnom práve na zabezpečenie ochrany práv, ktoré osoby podliehajúce súdnej právomoci vyvodzujú z práva
         Únie.

      23      Žalobca vo veci samej a Európska komisia však v podstate tvrdia, že podľa § 169a ods. 1 GehG univerzitní profesori, ktorí
         majú odpracované roky aspoň sčasti na univerzitách členských štátov iných ako Rakúska republika, musia na rozdiel od profesorov,
         ktorí odpracovali všetky roky v tomto poslednom uvedenom členskom štáte, podať žiadosť s cieľom priznania mimoriadneho príplatku
         za odpracované roky. Takáto situácia implikuje, že také pravidlo premlčania, o aké ide vo veci samej, má pôsobnosť, ktorá
         je v prípade žalôb určených vo vnútroštátnom práve na zabezpečenie práv, ktoré osoby podliehajúce súdnej právomoci vyvodzujú
         z práva Únie, širšia než v prípade žalôb vnútroštátnej povahy.

      24      Podľa žalobcu vo veci samej a Komisie totiž uvedené pravidlo premlčania má účinky, pokiaľ ide o profesorov, ktorí odpracovali
         všetky roky v Rakúsku, iba v zriedkavých a jednotlivých prípadoch, keď napríklad v dôsledku chyby neboli poskytnuté niektoré
         zložky odmeny dotknutým osobám a tieto v potrebnom čase nepodali žiadosť o preskúmanie ich situácie. Na druhej strane, pokiaľ
         ide o profesorov, ktorí odpracovali aspoň časť rokov na univerzitách členských štátov iných ako Rakúska republika, má uplatňovanie
         pravidla premlčania systematický charakter.

      25      Takáto okolnosť však neumožňuje dospieť k záveru, že by v skutočnosti existovali dve pravidlá premlčania, ktoré by nebolo
         možné považovať za rovnaké.

      26      Ako už v podstate poznamenala rakúska, talianska a poľská vláda, potreba podania žiadosti sa týka nielen profesorov, ktorí
         odpracovali aspoň časť rokov na univerzitách členských štátov iných ako Rakúska republika, ale takisto profesorov, ktorí odpracovali
         všetky roky v tomto poslednom uvedenom členskom štáte a ktorých mimoriadny príplatok za odpracované roky nebol správne vypočítaný.
         Z toho vyplýva, že táto potreba podania žiadosti vzniká v skutočnosti všetkým profesorom, v prípade ktorých došlo k nesprávnemu
         uplatneniu právnych pravidiel upravujúcich poskytnutie uvedenej odmeny a ktorí požadujú, aby sa vzniknutá chyba napravila,
         či už ide o chybu, ku ktorej došlo vo vzťahu k vnútroštátnym pravidlám alebo k pravidlám práva Únie, ktoré príslušné vnútroštátne
         orgány mali uplatniť priamo.

      27      Za týchto okolností pravidlo premlčania, akým je to, proti ktorému namieta žalobca vo veci samej, nemôže byť považované za
         také, že je v rozpore so zásadou ekvivalencie.

      28      Pokiaľ ide o zásadu efektivity, Súdny dvor uznal zlučiteľnosť stanovenia primeraných lehôt na podanie žalôb s právom Únie
         pod hrozbou premlčania v záujme právnej istoty, ktorá chráni tak dotknutú osobu, ako aj dotknutý správny orgán. Tieto lehoty
         totiž nie sú takej povahy, aby viedli k praktickej nemožnosti alebo nadmernému sťaženiu výkonu práv, ktoré priznáva právny
         poriadok Únie. V tejto súvislosti sa vnútroštátna trojročná premlčacia lehota javí ako primeraná (pozri v tomto zmysle rozsudky
         Aprile, už citovaný, bod 19, ako aj z 24. marca 2009, Danske Slagterier, C‑445/06, Zb. s. I‑2119, bod 32 a citovanú judikatúru).

      29      Vzhľadom na to, že neexistujú osobitné okolnosti, o ktorých by Súdny dvor vedel, pravidlo premlčania, akým je to, proti ktorému
         namieta žalobca vo veci samej, stanovujúce premlčaciu lehotu tri roky, ktorú možno predĺžiť o obdobie deviatich mesiacov,
         nemožno považovať za také, že by bolo v rozpore so zásadou efektivity.

      30      Tento výklad nevyvracia okolnosť, že účinky už citovaného rozsudku Köbler, siahajú k dátumu nadobudnutia účinnosti vykladaného
         pravidla, keďže uvedené účinky neboli z hľadiska času Súdnym dvorom obmedzené. Uplatnenie procesnej podmienky, akou je premlčacia
         lehota vo veci samej, totiž nemožno zamieňať s obmedzením účinkov rozsudku Súdneho dvora, ktorý rozhoduje o výklade ustanovenia
         práva Únie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 15. septembra 1998, Edis, C‑231/96, Zb. s. I‑4951, body 17 a 18).

      31      Žalobca vo veci samej a Komisia však uvádzajú, že rakúsky normotvorca vylúčil jasným legislatívnym ustanovením zohľadnenie
         odpracovaných rokov na univerzitách iných členských štátov ako Rakúska republika.

      32      Podľa nich univerzitní profesori, ktorí sa snažia preukázať odpracované roky na takýchto univerzitách, musia za týchto okolností
         očakávať, že na základe ich žiadostí nebudú uznané tieto obdobia na účely priznania mimoriadneho príplatku za odpracované
         roky. Rakúsky normotvorca sa teda správal tak, aby odradil univerzitných profesorov, ktorí v zásade mali právo na túto odmenu
         podať v potrebnom čase žiadosť nevyhnutnú na uplatnenie tohto práva.

      33      Je však potrebné uviesť, že právo Únie nezakazuje členskému štátu stanoviť premlčaciu lehotu na žiadosť o mimoriadny príplatok
         za odpracované roky, akou je tá vo veci samej, ktorý v rozpore s ustanoveniami práva Únie nebol priznaný, aj keby tento členský
         štát nezmenil vnútroštátne pravidlá na účely ich zlučiteľnosti s týmito ustanoveniami. Inak to bude len v prípade, keď správanie
         vnútroštátnych orgánov v spojení s existenciou premlčacej lehoty viedlo k tomu, že osoba bola úplne zbavená možnosti uplatniť
         svoje práva pred vnútroštátnymi orgánmi (pozri v tomto zmysle rozsudok Aprile, už citovaný, body 43 a 45).

      34      Vo veci samej však takáto okolnosť zistená nebola.

      35      Konkrétne, uplatnenie premlčacej lehoty nezbavuje priamo a jednoznačne osobu akou je žalobca vo veci samej, práva získať odmenu,
         ktorá mu nebola v rozpore s ustanoveniami práva Únie priznaná (pozri analogicky rozsudky z 2. februára 1988, Barra a i., 309/85,
         Zb. s. 355, bod 19, ako aj z 9. februára 1999, Dilexport, C‑343/96, Zb. s. I‑579, bod 37).

      36      Zo spisu predloženého Súdnemu dvoru napokon nevyplýva, že to, že sa v prípade žalobcu vo veci samej uplatní takáto premlčacia
         lehota, by bolo nepresnou informáciou úmyselne poskytnutou príslušnými vnútroštátnymi orgánmi (pozri analogicky rozsudok z 1. decembra
         1998, Levez, C‑326/96, Zb. s. I‑7835, bod 34). Ako správne uvádza aj francúzska vláda, skutočnosť, že predtým existovala jasná
         právna úprava, ktorá bola v rozpore s právom Spoločenstva, nemožno zamieňať s poskytnutím takýchto nepresných informácií,
         pretože inak by v rozpore s tým, čo vyplýva z bodu 33 tohto rozsudku, bolo akékoľvek uplatnenie premlčacej lehoty nemožné
         za takých okolností, o aké ide vo veci samej.

      37      Nakoniec v rozsahu, v akom sa prejudiciálne otázky týkajú takisto výkladu článku 39 ES a článku 7 ods. 1 nariadenia č. 1612/68,
         je potrebné uviesť, že z tých istých dôvodov, ako sú tie uvedené v bodoch 21 až 26 tohto rozsudku, uplatnenie premlčacej lehoty
         za takých okolností, o aké ide vo veci samej, nemožno považovať za predstavujúce nepriamu diskrimináciu pracovníka v zmysle
         týchto ustanovení.

      38      Situácia univerzitných profesorov, medzi ktorých patrí žalobca vo veci samej, musí byť považovaná za porovnateľnú so situáciou
         univerzitných profesorov, ktorí odpracovali všetky roky v Rakúsku a v prípade ktorých mimoriadny príplatok za odpracované
         roky nebol správne vypočítaný vzhľadom na ustanovenia vnútroštátneho práva. Zdá sa, že tieto dve kategórie univerzitných profesorov
         sú predmetom v podstate rovnakého zaobchádzania.

      39      Rovnako sa nejaví, že uplatnenie premlčacej lehoty za takých okolností, o aké ide vo veci samej, by predstavovalo samo o sebe
         obmedzenie voľného pohybu pracovníkov v zmysle článku 39 ES. V okamihu, keď k tomu dôjde, totiž uplatnenie tejto premlčacej
         lehoty má účinky na možnosť získať mimoriadny príplatok za odpracované roky za obdobie, ktoré sa celé nachádza v minulosti.
         Z toho vyplýva, že nie je takej povahy, že by to bránilo alebo odrádzalo pracovníka, akým je žalobca vo veci samej, vykonávať
         svoje práva na voľný pohyb pracovníkov, pretože možnosť získania uvedené odmeny za obdobie v minulosti nezávisí od voľby pracovníka,
         či chce vykonávať tieto práva (pozri v tomto zmysle rozsudok z 27. januára 2000, Graf, C‑190/98, Zb. s. I‑493, bod 24).

      40      Okrem toho neexistuje indícia, podľa ktorej uplatnenie premlčacej lehoty za okolností, ako sú tie vo veci samej, by bolo takej
         povahy, že by bránilo alebo odradilo v určitom okamihu v minulosti pracovníkovi, akým je žalobca vo veci samej, vykonávať
         jeho práva na voľný pohyb pracovníkov. Ako vyplýva z už citovaného rozsudku Köbler, prekážku voľného pohybu pracovníkov v zmysle
         článku 39 ES predstavovalo samotné odmietnutie priznania mimoriadneho príplatku za odpracované roky dotknutej osobe, keď vykonávala
         tie isté práva.

      41      V dôsledku toho je potrebné odpovedať na otázky položené tak, že právo Únie nie je v rozpore s takou právnou úpravou, o akú
         ide vo veci samej, ktorá podriaďuje premlčacej lehote troch rokov nároky na zaplatenie mimoriadnych príplatkov za odpracované
         roky, ktoré neboli priznané pracovníkovi vykonávajúcemu svoje práva na voľný pohyb pred vydaním už citovaného rozsudku Köbler
         z dôvodu uplatňovania vnútroštátnej právnej úpravy nezlučiteľnej s právom Spoločenstva.

       O trovách
      42      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:
      Nie je v rozpore s právom Únie právna úprava, o akú ide vo veci samej, ktorá podriaďuje premlčacej lehote troch rokov nároky
            na zaplatenie mimoriadnych príplatkov za odpracované roky, ktoré neboli priznané pracovníkovi, ktorý vykonával svoje práva
            na voľný pohyb pred vydaním rozsudku z 30. septembra 2003, Köbler (C‑224/01) z dôvodu uplatňovania vnútroštátnej právnej úpravy
            nezlučiteľnej s právom Spoločenstva.
      Podpisy
      * Jazyk konania: nemčina.


Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) z 29. apríla 1999. # Španielské kráľovstvo proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Štátna pomoc. # Vec C-342/96.


Rozsudok Súdneho dvora zo 17. mája 2001. # International Express Carriers Conference (IECC) proti Komisii Európskych spoločenstiev, La Poste, Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska a The Post Office. # Odvolanie - Hospodárska súťaž. # Vec C-449/98 P.


Rozsudok Súdu prvého stupňa (piata rozšírená komora) z 11. júla 2002. # Hijos de Andrés Molina, SA (HAMSA) proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Štátna pomoc - Žaloba o neplatnosť. # Vec T-152/99.


Rozsudok Súdneho dvora z 19. júna 1980. # Vittorio Testa, Salvino Maggio a Carmine Vitale proti Bundesanstalt für Arbeit. # Návrhy na začatie prejudiciálneho konania Bayerisches Landessozialgericht, Bundessozialgericht a Hessisches Landessozialgericht - Nemecko. # Spojené veci 41/79, 121/79 a 796/79.