title: Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 15. októbra 2009.#Komisia Európskych spoločenstiev proti Spolkovej republike Nemecko.#Nesplnenie povinnosti členským štátom - Smernica 93/36/EHS - Verejné obstarávanie dodania tovaru - Dodanie softwarovej aplikácie používanej pri registrácii motorových vozidiel - Rokovacie konanie bez predchádzajúceho zverejnenia oznámenia o vyhlásení verejného obstarávania.#Vec C-275/08.

text:
      Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 15. októbra 2009 – Komisia/Nemecko
      (vec C‑275/08)
      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Smernica 93/36/EHS – Verejné zmluvy na dodanie tovaru – Dodanie softvérovej aplikácie používanej pri registrácii motorových vozidiel – Rokovacie konanie bez predchádzajúceho zverejnenia oznámenia o vyhlásení verejného obstarávania“
      1.                     Žaloba o nesplnenie povinnosti – Právo Komisie podať žalobu – Výkon nezávislý od existencie osobitného záujmu na konaní (článok
            226 ES) (pozri body 26, 27)
      2.                     Aproximácia právnych predpisov – Postupy preskúmavania v rámci verejného obstarávania tovarov a prác – Smernica 89/665 (článok
            226 ES; smernica Rady 89/665) (pozri body 30 – 42)
      3.                     Aproximácia právnych predpisov – Postupy verejného obstarávania tovarov – Smernica 93/36 – Výnimky zo spoločných pravidiel
            (smernica Rady 93/36, článok 6 ods. 2 a 3) (pozri body 54 – 56)
      Predmet

               Nesplnenie povinnosti členským štátom – Porušenie článku 6 v spojení s článkom 9 smernice Rady 93/36/EHS zo 14. júna 1993
                  o koordinácii postupov verejného obstarávania dodania tovaru (Ú. v. ES L 199, s. 1; Mim. vyd. 06/002, s. 110) – Zmluva na
                  dodanie softvérovej aplikácie používanej pri registrácii vozidiel, uzatvorená bez vyhlásenia verejného obstarávania medzi
                  dvoma právnickými osobami verejného práva, ktoré sú zodpovedné za služby spracovania údajov pre obce

            Výrok

                  1.

                  	Spolková republika Nemecko si tým, že Datenzentrale Baden‑Württemberg uzavrela v rámci rokovacieho konania bez predchádzajúceho
                     zverejnenia oznámenia o vyhlásení verejného obstarávania zmluvu na dodanie softvérovej aplikácie používanej pri registrácii
                     motorových vozidiel, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú zo smernice Rady 93/36/EHS zo 14. júna 1993 o koordinácii postupov
                     verejného obstarávania dodania tovaru.

                  2.

                  	Spolková republika Nemecko je povinná nahradiť trovy konania.


Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) zo 4. februára 1986. # Hauptzollamt Hamburg - Ericus proti Van Houten International GmbH. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Bundesfinanzhof - Nemecko. # Colná hodnota. # Vec 65/85.


title: Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) zo 17. júna 2010.#Nawras Bolbol proti Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Fővárosi Bíróság - Maďarsko.#Smernica 2004/83/ES - Minimálne ustanovenia pre oprávnenie a postavenie štátnych príslušníkov tretej krajiny alebo osôb bez štátneho občianstva ako utečencov - Osoba bez štátneho občianstva s palestínskym pôvodom, ktorá nepožiadala o ochranu alebo pomoc Úrad Organizácie Spojených národov pre pomoc a prácu v prospech palestínskych utečencov na Blízkom východe (UNRWA) - Žiadosť o poskytnutie postavenia utečenca - Zamietnutie z dôvodu nesplnenia podmienok stanovených v článku 1 A Dohovoru o právnom postavení utečencov, podpísaného v Ženeve 28. júla 1951 - Právo tejto osoby bez štátneho občianstva na priznanie postavenia utečenca na základe článku 12 ods. 1 písm. a) druhej vety smernice 2004/83.#Vec C-31/09.

text:
      Vec C‑31/09
      Nawras Bolbol
      proti
      Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal
      (návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Fővárosi Bíróság)
      „Smernica 2004/83/ES – Minimálne ustanovenia pre oprávnenie a postavenie štátnych príslušníkov tretej krajiny alebo osôb bez štátneho občianstva
         ako utečencov – Osoba bez štátneho občianstva s palestínskym pôvodom, ktorá nepožiadala o ochranu alebo pomoc Úrad Organizácie Spojených
         národov pre pomoc a prácu v prospech palestínskych utečencov na Blízkom východe (UNRWA) – Žiadosť o priznanie postavenia utečenca – Zamietnutie z dôvodu nesplnenia podmienok stanovených v článku 1 A Dohovoru o právnom postavení utečencov, podpísaného v Ženeve
         28. júla 1951 – Právo tejto osoby bez štátneho občianstva na priznanie postavenia utečenca na základe článku 12 ods. 1 písm. a) druhej vety
         smernice 2004/83“

      Abstrakt rozsudku
      Víza, azyl, prisťahovalectvo – Azylová politika – Postavenie utečenca alebo osoby oprávnenej na doplnkovú ochranu – Smernica
            2004/83
      [Smernica Rady 2004/83, článok 12 ods. 1 písm. a) prvá veta]
      Na účely uplatnenia článku 12 ods. 1 písm. a) prvej vety smernice 2004/83 o minimálnych ustanoveniach pre oprávnenie a postavenie
         štátnych príslušníkov tretej krajiny alebo osôb bez štátneho občianstva ako utečencov alebo osôb, ktoré inak potrebujú medzinárodnú
         ochranu, a obsah poskytovanej ochrany, osoba využíva ochranu alebo pomoc inej agentúry Organizácie Spojených národov, ako
         je Úrad Vysokého komisára Organizácie Spojených národov pre utečencov (UNHCR), vtedy, keď táto osoba naozaj využíva túto ochranu
         alebo túto pomoc.

      Článok 1 D Ženevského dohovoru o právnom postavení utečencov, na ktorý odkazuje článok 12 ods. 1 písm. a) smernice, sa totiž
         obmedzuje len na to, že vylučuje z pôsobnosti uvedeného dohovoru osoby, ktoré v súčasnosti majú ochranu alebo pomoc zo strany
         iných orgánov alebo odborných organizácií Organizácie Spojených národov ako UNHCR. Z tohto jasného znenia ustanovenia Ženevského
         dohovoru vyplýva, že v ňom uvedená klauzula o vylúčení z postavenia utečenca sa vzťahuje iba na osoby, ktoré naozaj využívali
         pomoc poskytovanú Úradom Organizácie Spojených národov pre pomoc a prácu v prospech palestínskych utečencov na Blízkom východe,
         a je potrebné ju ako takú vykladať doslovne, čiže nemôže sa týkať takisto osôb, ktoré sú alebo boli oprávnené využívať ochranu
         alebo pomoc tohto orgánu.

      (pozri body 50, 51, 53 a výrok)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (veľká komora)
      zo 17. júna 2010 (*)

      „Smernica 2004/83/ES – Minimálne ustanovenia pre oprávnenie a postavenie štátnych príslušníkov tretej krajiny alebo osôb bez štátneho občianstva
         ako utečencov – Osoba bez štátneho občianstva s palestínskym pôvodom, ktorá nepožiadala o ochranu alebo pomoc Úrad Organizácie Spojených
         národov pre pomoc a prácu v prospech palestínskych utečencov na Blízkom východe (UNRWA) – Žiadosť o priznanie postavenia utečenca – Zamietnutie z dôvodu nesplnenia podmienok stanovených v článku 1 A Dohovoru o právnom postavení utečencov, podpísaného v Ženeve
         28. júla 1951 – Právo tejto osoby bez štátneho občianstva na priznanie postavenia utečenca na základe článku 12 ods. 1 písm. a) druhej vety
         smernice 2004/83“

      Vo veci C‑31/09,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článkov 68 ES a 234 ES, podaný rozhodnutím Fővárosi Bíróság
         (Maďarsko) z 15. decembra 2008 a doručený Súdnemu dvoru 26. januára 2009, ktorý súvisí s konaním:

      Nawras Bolbol
      proti
      Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal,
      SÚDNY DVOR (veľká komora),
      v zložení: predseda V. Skouris, predsedovia komôr J. N. Cunha Rodrigues (spravodajca), K. Lenaerts, J.‑C. Bonichot, R. Silva
         de Lapuerta, sudcovia A. Rosas, P. Kūris, J.‑J. Kasel a M. Safjan,

      generálna advokátka: E. Sharpston,
      tajomník: B. Fülöp, referent,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 20. októbra 2009,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        N. Bolbol, v zastúpení: G. Győző, ügyvéd,
      –        maďarská vláda, v zastúpení: R. Somssich, M. Fehér a K. Borvölgyi, splnomocnení zástupcovia,
      –        belgická vláda, v zastúpení: C. Pochet a T. Materne, splnomocnení zástupcovia,
      –        nemecká vláda, v zastúpení: M. Lumma a N. Graf Vitzthum, splnomocnení zástupcovia,
      –        francúzska vláda, v zastúpení: E. Belliard, G. de Bergues a B. Beaupère‑Manokha, splnomocnení zástupcovia,
      –        vláda Spojeného kráľovstva, v zastúpení: I. Rao, splnomocnená zástupkyňa,
      –        Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: B. Simon a M. Condou‑Durande, splnomocnení zástupcovia,
      po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 4. marca 2010,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 12 ods. 1 písm. a) smernice Rady 2004/83/ES z 29. apríla 2004
         o minimálnych ustanoveniach pre oprávnenie a postavenie štátnych príslušníkov tretej krajiny alebo osôb bez štátneho občianstva
         ako utečencov alebo osôb, ktoré inak potrebujú medzinárodnú ochranu, a obsah poskytovanej ochrany (Ú. v. EÚ L 304, s. 12;
         Mim. vyd. 19/007, s. 96, ďalej len „smernica“).

      2        Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi N. Bolbolovou, osobou bez štátneho občianstva palestínskeho pôvodu, a Bevándorlási
         és Állampolgársági Hivatal (úrad pre prisťahovalectvo a štátne občianstvo, ďalej len „BAH“), ktorý sa týka toho, že BAH zamietol
         žiadosť o priznanie postavenia utečenca, ktorú podala N. Bolbol.

       Právny rámec
       Medzinárodné právo
       Dohovor o právnom postavení utečencov
      3        Dohovor o právnom postavení utečencov, podpísaný v Ženeve 28. júla 1951 [Zbierka zmlúv Spojených národov, zv. 189, s. 150, č. 2545 (1954)] nadobudol platnosť 22. apríla 1954. Bol doplnený protokolom týkajúcim sa právneho postavenia
         utečencov z 31. januára 1967, ktorý nadobudol platnosť 4. októbra 1967 (ďalej len „Ženevský dohovor“).

      4        Podľa článku 1 A ods. 2 prvého pododseku Ženevského dohovoru sa pojem „utečenec“ vzťahuje na každú osobu, ktorá „sa nachádza
         mimo svojho štátu a má oprávnené obavy pred prenasledovaním z rasových, náboženských a národnostných dôvodov alebo z dôvodu
         príslušnosti k určitej sociálnej skupine alebo zastávania určitých politických názorov, nemôže prijať alebo v dôsledku uvedených
         obáv odmieta ochranu svojho štátu; alebo osobu bez štátneho občianstva, ktorá sa nachádza mimo štátu svojho doterajšieho pobytu
         a ktorá sa tam vzhľadom na uvedené obavy nemôže alebo nechce vrátiť“.

      5        Článok 1 D Ženevského dohovoru stanovuje:

      „Tento dohovor sa nevzťahuje na osoby, ktoré v súčasnosti majú ochranu alebo pomoc iných orgánov alebo odborných organizácií
         Organizácie Spojených národov, než je Úrad Vysokého komisára Organizácie Spojených národov pre utečencov.

      Ak takáto ochrana alebo pomoc z akýchkoľvek dôvodov zanikla bez toho, aby sa o postavení týchto osôb definitívne rozhodlo
         podľa platných uznesení Valného zhromaždenia Organizácie Spojených národov, vzťahujú sa na ne ipso facto ustanovenia tohto dohovoru.“

       Uzmierovacia komisia Organizácie Spojených národov pre Palestínu
      6        Uzmierovacia komisia Organizácie Spojených národov pre Palestínu (UNCCP) bola zriadená rezolúciou Valného zhromaždenia Organizácie
         Spojených národov č. 194 (III) z 11. decembra 1948. Podľa odseku 11 tejto rezolúcie Valné zhromaždenie Organizácie Spojených
         národov:

      „Rozhodlo, že je potrebné umožniť utečencom, ktorí si to želajú, vrátiť sa čo najskôr do svojich domovov a žiť v mieri so susedmi a že
         sa musí poskytnúť náhrada škody za majetok tých, ktorí sa rozhodnú nevrátiť do svojich domovov a za akýkoľvek stratený alebo
         poškodený majetok, keď podľa zásad medzinárodného práva alebo ekvity táto strata alebo škoda musí byť nahradená vládami alebo
         príslušnými orgánmi;

      Poveruje [UNCCP], aby uľahčila návrat do vlasti, opätovné usadenie sa a ekonomické a sociálne pozdvihnutie sa utečencov, ako aj úhradu
         náhrady škody a aby bola v úzkom kontakte s riaditeľom Úradu Organizácie Spojených národov pre pomoc palestínskym utečencom
         a prostredníctvom neho s príslušnými orgánmi a organizáciami Organizácie Spojených národov.“

       Úrad Organizácie Spojených národov pre pomoc a prácu v prospech palestínskych utečencov na Blízkom východe
      7        Rezolúciou č. 302 (IV) Valného zhromaždenia Organizácie Spojených národov z 8. decembra 1949 bol zriadený Úrad Organizácie
         Spojených národov pre pomoc a prácu v prospech palestínskych utečencov na Blízkom východe (UNRWA). Jeho mandát bol pravidelne
         obnovovaný a jeho súčasný mandát skončí 30. júna 2011. Oblasť pôsobenia UNRWA zahŕňa Libanon, Sýrsku arabskú republiku, Jordánsko,
         Západný breh (vrátane Východného Jeruzalemu) a Pásmo Gazy.

      8        Podľa odseku 20 rezolúcie č. 302 (IV) Valné zhromaždenie Organizácie Spojených národov:

      „Poveruje [UNRWA], aby sa zosúladila s [UNCCP] tak, aby jeden alebo druhý mohli lepšie spĺňať svoje príslušné úlohy, najmä pokiaľ ide
         o odsek 11 rezolúcie č. 194 (III), prijatej Valným zhromaždením 11. decembra 1948.“

      9        V súlade s odsekom 6 rezolúcie č. 2252 (ES-V) Valného zhromaždenia Organizácie Spojených národov zo 4. júla 1967 táto rezolúcia:

      „Schvaľuje… úsilie vynaložené generálnym komisárom [UNRWA] poskytovať humanitárnu pomoc v čo najväčšej možnej miere, a to urgentne a dočasne,
         iným osobám v oblasti, ktoré sú v súčasnosti vysťahované a v dôsledku nedávneho vojnového stavu nevyhnutne potrebujú okamžitú
         pomoc.“

      10      Podľa odsekov 1 až 3 rezolúcie č. 63/91 Valného zhromaždenia Organizácie Spojených národov z 5. decembra 2008 toto valné zhromaždenie:

      „1.      S poľutovaním konštatuje, že ešte nedošlo ani k navráteniu, ani k náhrade škody utečencom, tak ako stanovuje odsek 11 rezolúcie OSN č. 194 (III) a že
         z tohto dôvodu je situácia palestínskych utečencov stále predmetom veľkých obáv a títo utečenci naďalej potrebujú pomoc na
         uspokojenie svojich základných potrieb, pokiaľ ide o zdravie, vzdelávanie a živobytie;

      2.      S poľutovaním tiež konštatuje, že [UNCCP] nemohol nájsť prostriedok na dosiahnutie pokroku pri uplatňovaní odseku 11 rezolúcie č. 194 (III) a znova žiada
         [UNCCP], aby pokračoval v úsilí v tomto zmysle a informoval ho v tejto veci podľa potreby, najneskôr však do 1. septembra
         2009;

      3.      Potvrdzuje potrebu pokračovať v práci [UNRWA], ako aj dôležitosť jej činností, ktoré musia byť vykonávané bez prekážok a služieb pre
         blaho a humánny rozvoj utečencov z Palestíny a stabilitu regiónu, pričom sa očakáva spravodlivé urovnanie otázky utečencov
         z Palestíny.“

       Úrad Vysokého komisára Organizácie Spojených národov pre utečencov
      11      Podľa odseku 7 písm. c) prílohy rezolúcie č. 428 (V) Valného zhromaždenia Organizácie Spojených národov zo 14. decembra 1950
         o štatúte Vysokého komisára Organizácie Spojených národov pre utečencov (UNHCR) mandát Vysokého komisára Organizácie Spojených
         národov pre utečencov, tak ako je definovaný v uvedenom štatúte, sa „nevzťahuje na osobu, ktorá prijíma ochranu a pomoc iných
         orgánov alebo organizácii Organizácie spojených národov“.

       Právna úprava Únie
      12      Odôvodnenia č. 2 a 3 smernice uvádzajú:

      „(2)      Európska Rada na svojom osobitnom zasadnutí v Tampere dňa 15. a 16. októbra 1999 súhlasila s postupom na vytvorenie spoločného
         európskeho azylového systému na základe plného a komplexného uplatňovania Ženevského dohovoru… potvrdzujúc tak zásadu zákazu
         vyhostenia alebo vrátenia a zaisťujúc, aby nebol nikto opätovne vystavený prenasledovaniu.

      (3)      Ženevský dohovor… poskytuj[e] základný kameň pre medzinárodný právny režim na ochranu utečencov.“
      13      Podľa odôvodnenia č. 6 smernice:

      „Hlavným cieľom tejto smernice je na jednej strane zaistiť, aby členské štáty uplatňovali spoločné kritériá pre identifikáciu
         osôb, ktoré skutočne potrebujú medzinárodnú ochranu a na druhej strane zaistiť, aby bola k dispozícii minimálna úroveň výhod
         pre tieto osoby vo všetkých členských štátoch.“

      14      Podľa odôvodnenia č. 10 smernice:

      „Táto smernica rešpektuje základné práva a dodržiava zásady uznávané najmä Chartou základných práv Európskej únie. Táto smernica
         sa snaží predovšetkým o zaistenie plného rešpektovania ľudskej dôstojnosti a práva na azyl žiadateľov o azyl a ich sprevádzajúcich
         rodinných príslušníkov.“

      15      Odôvodnenia č. 16 a 17 smernice znejú takto:

      „(16) Mali by sa stanoviť minimálne pravidlá pre definíciu a obsah postavenia utečenca s cieľom usmernenia príslušných vnútroštátnych
         orgánov členských štátov pri uplatňovaní Ženevského dohovoru.

      (17)      Potrebné je zaviesť spoločné kritériá pre uznanie žiadateľov o azyl ako utečencov v zmysle článku 1 Ženevského dohovoru.“
      16      V súlade s článkom 2 písm. c) až e) smernice na účely tejto smernice:

      „c)      ,utečenec‘ znamená štátneho príslušníka tretej krajiny, ktorý kvôli oprávnenej obave pred prenasledovaním z rasových, náboženských
         dôvodov, dôvodov štátnej príslušnosti, politických dôvodov, z dôvodu zastávania určitého politického názoru alebo príslušnosti
         k určitej sociálnej skupine, nemôže prijať alebo v dôsledku uvedených obáv odmieta ochranu tejto krajiny; alebo osobu bez
         štátneho občianstva, ktorá sa nachádza mimo štátu svojho doterajšieho pobytu z dôvodov ako je uvedené vyššie alebo ktorá sa
         tam vzhľadom na uvedené obavy nemôže alebo nechce vrátiť a na ktorú sa neuplatňuje článok 12;

      d)      ,postavenie utečenca‘ znamená uznanie členským štátom štátneho príslušníka tretej krajiny alebo osoby bez štátneho občianstva
         za utečenca;

      e)      ,osoba oprávnená na doplnkovú ochranu‘ znamená štátneho príslušníka tretej krajiny alebo osobu bez štátneho občianstva, ktorá
         nie je oprávnená ako utečenec, ale vzhľadom, ku ktorej boli preukázané podstatné dôvody domnievať sa, že dotknutá osoba v prípade,
         ak by bola vrátená do svojej krajiny pôvodu alebo v prípade osoby bez štátneho občianstva do krajiny svojho doterajšieho pobytu,
         čelila by reálnemu riziku utrpenia vážneho bezprávia, ako je definované v článku 15 a na ktorú sa neuplatňuje článok 17 odsek
         1 a 2 a nemôže prijať alebo v dôsledku takéhoto rizika odmieta ochranu tejto krajiny“.

      17      Články 13 a 18 smernice stanovujú, že členské štáty priznajú postavenie utečenca alebo doplnkovú ochranu štátnemu príslušníkovi
         tretej krajiny, ktorý spĺňa požiadavky stanovené v kapitolách II a III alebo v kapitolách II a V tejto smernice.

      18      Článok 12 ods. 1 písm. a) smernice nazvaný „Vylúčenie“, ktorý sa nachádza v kapitole III smernice upravujúcej podmienky oprávnenia
         získania postavenia utečenca, stanovuje:

      „Štátny príslušník tretej krajiny alebo osoba bez štátneho občianstva je vylúčená z postavenia utečenca, ak:
      a)      spadá do rozsahu článku 1 D Ženevského dohovoru, týkajúceho sa ochrany alebo pomoci od orgánov alebo agentúr Organizácie Spojených
         národov iných ako Úradu Vysokého komisára Organizácie Spojených národov pre utečencov. Ak takáto ochrana alebo pomoc z akéhokoľvek
         dôvodu zanikla bez toho, aby sa o postavení týchto osôb definitívne rozhodlo v súlade s príslušnými uzneseniami Valného zhromaždenia
         Organizácie Spojených národov, tieto osoby budú oprávnené ipso facto na výhody z ustanovení tejto smernice.“

      19      Podľa článku 13 smernice:

      „Členské štáty priznajú postavenie utečenca štátnemu príslušníkovi tretej krajiny alebo osobe bez štátneho občianstva, ktorá
         je oprávnená ako utečenec v súlade s kapitolami II a III.“

      20      Článok 21 ods. 1 smernice, ktorý sa nachádza v kapitole VII tejto smernice, nazvanej „Obsah medzinárodnej ochrany“, stanovuje:

      „Členské štáty rešpektujú zásadu nevyhostenia v súlade so svojimi medzinárodnými záväzkami.“
      21      V zmysle článkov 38 a 39 smernica nadobudla účinnosť 20. októbra 2004 a do vnútroštátnych právnych poriadkov mala byť prebratá
         do 10. októbra 2006.

       Vnútroštátna právna úprava
      22      § 3 ods. 1 zákona č. CXXXIX z roku 1997 o práve na azyl [Magyar Közlöny 1997/112 (XII.15.), ďalej len „zákon o práve na azyl“], stanovuje:

      „S výnimkou prípadu stanoveného v § 4 orgán pre utečencov priznáva postavenie utečenca na žiadosť cudzincovi, ktorý dokáže
         alebo presvedčivým spôsobom preukáže, že sa na neho vzťahujú ustanovenia Ženevského dohovoru podľa článku 1 A a článku 1 B
         ods. 1 písm. b) tohto dohovoru a podľa článku 1 ods. 2 a 3 protokolu.“

      23      V súlade s § 38 ods. 2 zákona o práve na azyl príslušný orgán v rozhodnutí o zamietnutí žiadosti o azyl konštatuje existenciu
         alebo neexistenciu zákazu vrátenia a vyhostenia.

      24      § 51 ods. 1 zákona č. II z roku 2007 o vstupe a pobyte štátnych príslušníkov tretích krajín [a harmadik országbeli állampolgárok
         beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. évi II. törvény, Magyar Közlöny 2007/1 (I.5.)] stanovuje:

      „Štátni príslušníci tretích krajín nemôžu byť vrátení alebo vyhostení na územie krajiny, ktorá nie je považovaná za bezpečnú
         krajinu pôvodu alebo bezpečnú tretiu krajinu pre dotknuté osoby, najmä ak by boli vystavené riziku prenasledovania z dôvodu
         rasovej alebo náboženskej príslušnosti, z dôvodov štátnej príslušnosti alebo z dôvodu príslušnosti k určitej sociálnej skupine,
         ani na územie alebo na hranicu krajiny, ak sú vážne dôvody domnievať sa, že vyhostení štátni príslušníci tretích krajín by
         mohli byť vystavení mučeniu alebo krutému, nehumánnemu alebo ponižujúcemu zaobchádzaniu alebo trestu.“

       Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
      25      Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že N. Bolbol po tom, ako opustila Pásmo Gazy spolu s manželom, 10. januára 2007
         vstúpila na základe víza do Maďarska. Následne dostala od imigračného orgánu povolenie na pobyt.

      26      Dňa 21. júna 2007 N.Bolbol podala na BAH žiadosť o azyl pre prípad, že by jej povolenie na pobyt nebolo predĺžené, pričom
         sa odvolávala na situáciu neistoty, ktorá pretrvávala v Pásme Gazy z dôvodu každodenných zrážok medzi hnutiami Fatah a Hamas.
         N. Bolbol založila svoju žiadosť na článku 1 D druhej vete Ženevského dohovoru, pričom sa odvolávala na svoju situáciu Palestínčanky
         bývajúcej mimo zóny činnosti UNRWA. Spomedzi členov rodiny iba jej otec zostal v Pásme Gazy.

      27      Podľa rozhodnutia vnútroštátneho súdu N. Bolbol nevyužívala ochranu a pomoc zo strany UNRWA. Dotknutá osoba však tvrdí, že
         ju mohla využívať, pričom na podporu svojho tvrdenia sa odvoláva na existenciu registračného preukazu UNRWA vystaveného na
         priezvisko bratrancov jej otca. Žalovaný vo veci samej spochybňuje rodinnú väzbu, na ktorú sa odvoláva N. Bolbol, keďže neexistuje
         žiadny dokument, ktorý by to preukazoval. Okrem toho napriek krokom podniknutým zo strany BAH voči UNRWA táto nebola schopná
         potvrdiť právo N. Bolbol na registráciu v UNRWA na základe jej rodinných väzieb.

      28      Rozhodnutím zo 14. septembra 2007 žalovaný vo veci samej zamietol žiadosť o azyl podanú N. Bolbolovou, pričom konštatoval,
         že sa na ňu nemôže uplatniť opatrenie vrátenia alebo vyhostenia.

      29      Zamietnutie žiadosti o azyl podanej N. Bolbolovou sa zakladá na § 3 ods. 1 zákona o práve na azyl. Podľa odôvodnenia rozhodnutia
         o zamietnutí článok 1 D druhá veta Ženevského dohovoru nestanovuje bezpodmienečné postavenia utečenca, ale vymedzuje kategóriu
         osôb, na ktorú sa vzťahujú ustanovenia tohto dohovoru. Z toho vyplýva, že Palestínčania musia mať možnosť prístupu ku konaniu,
         ktoré umožňuje získať postavenie utečenca a že je potrebné overiť, či zodpovedajú pojmu „utečenec“ v zmysle článku 1 A uvedeného
         dohovoru. Podľa toho istého rozhodnutia postavenie utečenca nemožno priznať N. Bolbolovej, keďže článok 1 A Ženevského dohovoru
         sa na ňu nevzťahuje, lebo neopustila štát svojho pôvodu v dôsledku prenasledovania z dôvodu príslušnosti k rase alebo náboženstvu,
         štátnej príslušnosti alebo z politických dôvodov.

      30      Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že na N. Bolbolovú sa vzťahuje zákaz vrátenia alebo vyhostenia založený na § 38
         zákona o práve na azyl a § 51 ods. 1 zákona č. II z roku 2007 o vstupe a pobyte, keďže umožnenie opätovného vstupu Palestínčanov
         závisí od dobrej vôle izraelských orgánov a N. Bolbol by bola vystavená mučeniu alebo neľudskému a ponižujúcemu zaobchádzaniu
         v Pásme Gazy z dôvodu tam pretrvávajúcej kritickej situácie.

      31      N. Bolbol navrhla vnútroštátnemu súdu, aby zmenil zamietavé rozhodnutie BAH tak, že jej prizná postavenie utečenca na základe
         článku 1 D druhej vety Ženevského dohovoru, ktorý podľa nej predstavuje samostatný titul na účely priznania postavenia utečenca.
         Keďže sú teda podmienky stanovené týmto ustanovením splnené, má právo, aby jej bolo priznané postavenie utečenca bez ohľadu
         na to, či je takisto považovaná za utečenca v zmysle článku 1 A Ženevského dohovoru. Podľa N. Bolbolovej funkciou uvedeného
         článku 1 D je upresniť, že ak zaregistrovaná osoba alebo osoba, ktorá môže byť zaregistrovaná v UNRWA býva z akéhokoľvek dôvodu
         mimo zóny činnosti UNRWA a z vážnych dôvodov nemožno od nej očakávať, že sa tam vráti, zmluvné štáty Ženevského dohovoru by
         jej mali automaticky priznať postavenie utečenca. Vzhľadom na to, že z dôvodu rodinných väzieb zo strany jej otca mohla byť
         zaregistrovaná v UNRWA, ale býva v Maďarsku, čo je mimo zóny činnosti UNRWA, malo by jej byť postavenie utečenca priznané
         bez ďalšieho skúmania.

      32      Žalovaný vo veci samej navrhuje zamietnuť žalobu, pričom tvrdí, že návrh N. Bolbolovej s cieľom získať postavenie utečenca
         je nedôvodný, keďže dotknutá osoba neopustila svoju krajinu pre jeden z dôvodov uvedených v článku 1 A Ženevského dohovoru
         a že článok 1 D nie je automatickým právnym titulom na priznanie postavenia utečenca, ale predstavuje iba ustanovenie týkajúce
         sa osobnej pôsobnosti tohto dohovoru. Preto Palestínčania môže získať toto postavenie, iba ak zodpovedajú definícii pojmu
         „utečenec“ uvedenej v článku 1 A uvedeného dohovoru, čo je potrebné overiť v každom jednotlivom prípade.

      33      Vnútroštátny súd uvádza, že právna otázka vzniknutá vo veci samej musí byť riešená vzhľadom na článok 12 ods. 1 písm. a) smernice.
         Návrh vo veci samej bol podaný 21. júna 2007, čo je dátum, keď uvedený článok ešte nebol prebratý do maďarského právneho poriadku,
         v predmetnom prípade je teda potrebné uplatniť priamo ustanovenia práva Únie.

      34      Podľa vnútroštátneho súdu článok 1 D Ženevského dohovoru môže byť vykladaný viacerými spôsobmi. V októbri 2002 Vysoký komisár
         Organizácie Spojených národov pre utečencov vydal usmernenie týkajúce sa „uplatniteľnosti článku 1 D Ženevského dohovoru na
         palestínskych utečencov“. Toto usmernenie však neposkytuje dostatočne jasné a jednoznačné informácie na zabezpečenie jednotného
         uplatnenia tohto ustanovenia voči Palestínčanom. Keďže smernica zahŕňa odkaz na uvedený článok 1 D, Súdny dvor má právo objasniť
         jeho význam.

      35      Za týchto podmienok Fővárosi Bíróság (súd v Budapešti) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne
         otázky:

      „Na účely uplatnenia článku 12 ods. 1 písm. a) smernice Rady 2004/83/ES:
      1.      Možno sa domnievať, že osobe je poskytovaná ochrana a pomoc zo strany agentúry Organizácie Spojených národov len na základe
         skutočnosti, že daná osoba má právo na túto ochranu alebo na túto pomoc, alebo je potrebné, aby táto osoba skutočne využila
         túto ochranu alebo túto pomoc?

      2.      Je predpokladom zániku ochrany alebo pomoci zo strany agentúry pobyt osoby mimo oblasť činnosti agentúry, skončenie činnosti
         agentúry, koniec možnosti využívať ochranu alebo pomoc zo strany tejto agentúry, alebo ide o objektívnu prekážku, z dôvodu
         ktorej osoba, ktorá má právo na ochranu alebo pomoc, ich nemôže využívať?

      3.      Zahŕňajú výhody vyplývajúce z ustanovení tejto smernice priznanie postavenia utečenca alebo priznanie jednej alebo druhej
         formy ochrany v rámci pôsobnosti smernice (priznanie postavenia utečenca a poskytnutie subsidiárnej ochrany) podľa voľby členského
         štátu, alebo [to neimplikuje poskytnutie] žiadn[ej] z týchto foriem ochrany… automaticky a znamená to len, že [dotknuté] osoby
         patria do osobnej pôsobnosti smernice?“

       O prejudiciálnych otázkach
       Úvodné pripomienky
      36      Smernica bola prijatá najmä na základe článku 63 prvého odseku bodu 1 písm. c) ES, ktorý Radu Európskej únie poveril prijatím
         opatrení v oblasti azylu v súlade so Ženevským dohovorom a inými príslušnými zmluvami v oblasti minimálnych pravidiel týkajúcich
         sa podmienok, ktoré musia splniť štátni príslušníci tretích krajín, aby im bolo priznané postavenie utečenca.

      37      Z odôvodnení č. 3, 16 a 17 smernice vyplýva, že Ženevský dohovor predstavuje základný kameň medzinárodného právneho režimu
         ochrany utečencov a že ustanovenia smernice, ktoré sa týkajú podmienok priznania postavenia utečenca, ako aj obsahu tohto
         postavenia, boli prijaté s cieľom pomôcť príslušným orgánom členských štátov pri uplatňovaní tohto dohovoru, opierajúc sa
         o spoločné pojmy a kritériá (pozri rozsudok z 2. marca 2010, Salahadin Abdulla a i., C‑175/08, C‑176/08, C‑178/08 a C‑179/08,
         Zb. s. I‑2010, bod 52).

      38      Ustanovenia smernice je preto potrebné vykladať s ohľadom na jej systematiku a účel, pri súčasnom rešpektovaní Ženevského
         dohovoru a iných relevantných zmlúv, na ktoré odkazuje článok 63 prvý odsek bod 1 ES. Ako vyplýva z odôvodnenia č. 10 smernice,
         tento výklad musí rešpektovať základné práva, ako aj zásady uznané najmä Chartou základných práv Európskej únie (rozsudok
         Salahadin Abdulla a i., už citovaný, body 53 a 54).

       O prvej otázke
      39      Vnútroštátny súd sa svojou prvou otázkou pýta, či je na účely uplatnenia článku 12 ods. 1 písm. a) prvej vety smernice osobe
         poskytovaná ochrana alebo pomoc zo strany agentúry Organizácie Spojených národov, iného ako UNHCR, len na základe skutočnosti,
         že táto osoba má právo na túto ochranu alebo na túto pomoc, alebo je potrebné, aby táto osoba skutočne využila túto ochranu
         alebo túto pomoc.

      40      Najprv je potrebné pripomenúť, že v rámci prejudiciálneho konania prináleží vnútroštátnemu súdu, aby zistil skutkové okolnosti.

      41      Ako bolo uvedené v bode 27 tohto rozsudku, N. Bobol nevyužívala ochranu alebo pomoc UNRWA.

      42      Podľa článku 12 ods. 1 písm. a) prvej vety smernice, ktorá sa nachádza v jej kapitole III týkajúcej sa podmienok vyžadovaných
         na účely priznania postavenia utečenca, štátnemu príslušníkovi tretej krajiny alebo osobe bez štátneho občianstva nemožno
         priznať postavenie utečenca, „spadá do rozsahu článku 1 D Ženevského dohovoru, týkajúceho sa ochrany alebo pomoci od orgánov
         alebo agentúr Organizácie Spojených národov iných ako Úradu Vysokého komisára Organizácie Spojených národov pre utečencov“.

      43      Článok 1 D Ženevského dohovoru uvádza, že sa nevzťahuje na „osoby, ktoré v súčasnosti majú ochranu alebo pomoc“ zo strany
         takéhoto orgánu alebo odbornej organizácie Organizácie Spojených národov.

      44      Je nesporné, že UNRWA predstavuje jeden z orgánov a agentúr Organizácie Spojených národov, ktoré sú odlišné od UNHCR a na
         ktoré odkazuje článok 12 ods. 1 písm. a) smernice a článok 1 D Ženevského dohovoru, pričom ako vyplýva najmä z návrhu smernice
         Rady predloženého Komisiou 12. septembra 2001 [KOM(2001) 510 v konečnom znení], tento posledný uvedený článok vznikol práve
         vzhľadom na osobitnú situáciu utečencov z Palestíny, ktorým sa poskytuje pomoc alebo ochrana zo strany UNRWA.

      45      Ako poznamenala generálna advokátka v bodoch 12 a 13 svojich návrhov, z „Konsolidovaných inštrukcií na účely spôsobilosti
         a registrácie“ („Consolidated Eligibility and Registration Instructions“, ďalej len „CERI“) vydaných UNRWA, ktorých v súčasnosti
         uplatniteľné znenie bolo prijaté v priebehu roka 2009, vyplýva, že hoci sa pojem „palestínsky utečenec“ vzťahuje na účely
         UNRWA na všetky „osoby, ktoré v rámci obdobia od 1. júna 1946 do 15. mája 1948 mali trvalý pobyt v Palestíne a ktoré v dôsledku
         konfliktu v roku 1948 stratili domov a prostriedky na živobytie“ (bod III.A.1 CERI), iné osoby môžu takisto využívať pomoc
         alebo ochranu UNRWA. Medzi tieto posledné uvedené osoby patria „neregistrované osoby vysťahované v dôsledku udalostí v roku
         1967 a následného vojnového stavu“ [bod III.B CERI; pozri tiež najmä odsek 6 rezolúcie Valného zhromaždenia Organizácie Spojených
         národov č. 2252 (ES-V) zo 4. júla 1967].

      46      Za týchto okolností nemožno automaticky vylúčiť, že osoba, akou je N. Bolbol, ktorá nie je zaregistrovaná v UNRWA, môže patriť
         medzi osoby zahrnuté do článku 1 D Ženevského dohovoru, a preto aj článku 12 ods. 1 písm. a) prvej vety smernice.

      47      Pokiaľ ide o zahrnutie osôb premiestnených v dôsledku vojny v roku 1967 do pôsobnosti článku 1 D Ženevského dohovoru, nemožno
         tvrdiť na rozdiel od teórie zastávanej vládou Spojeného kráľovstva, že tento článok 1 D Ženevského dohovoru, a teda aj článok
         12 ods. 1 písm. a) smernice sa týka iba palestínskych utečencov, ktorí sa nimi stali z dôvodu konliktu v roku 1948 a ktorí
         využívali pomoc alebo ochranu UNRWA v čase uzavretia Ženevského dohovoru v pôvodnom znení v roku 1951.

      48      Pôvodné znenie Ženevského dohovoru z roku 1951 bolo totiž zmenené protokolom z 31. januára 1967, ktorý sa týkal postavenia
         utečencov práve s cieľom umožniť evolutívny výklad uvedeného dohovoru a zohľadniť nové kategórie utečencov, iných ako sú tí,
         ktorí sa nimi stali v dôsledku „udalostí pred 1. januárom 1951“.

      49      Preto s cieľom posúdiť, či sa na osobu, akou je N. Bolbol, vzťahuje článok 12 ods. 1 písm. a) prvá veta smernice, je potrebné
         preveriť, ako to žiada vnútroštátny súd, či postačuje konštatovať, že takáto osoba môže využívať pomoc poskytovanú UNRWA alebo
         je potrebné preukázať, že naozaj využila túto pomoc.

      50      Článok 1 D Ženevského dohovoru, na ktorý odkazuje článok 12 ods. 1 písm. a) smernice, sa obmedzuje len na to, že vylučuje
         z pôsobnosti uvedeného dohovoru osoby, ktoré „v súčasnosti majú“ ochranu alebo pomoc zo strany orgánov alebo odborných organizácií
         Organizácie Spojených národov iných ako UNHCR.

      51      Z jasného znenia článku 1 D Ženevského dohovoru vyplýva, že v ňom uvedená klauzula o vylúčení z postavenia utečenca sa vzťahuje
         iba na osoby, ktoré naozaj využívali pomoc poskytovanú UNRWA, a je potrebné ju ako takú vykladať doslovne, čiže nemôže sa
         týkať takisto osôb, ktoré sú alebo boli oprávnené využívať ochranu alebo pomoc tohto orgánu.

      52      Hoci registrácia v UNRWA je dostatočným dôkazom o skutočnom využívaní pomoci poskytovanej UNRWA, v bode 45 tohto rozsudku
         bolo uvedené, že takúto pomoc možno poskytovať aj v prípade neexistencie takéhoto zaregistrovania, pričom v takom prípade
         sa musí umožniť príjemcovi, aby o tom poskytol dôkaz akýmkoľvek iným spôsobom.

      53      Za týchto podmienok je potrebné odpovedať na prvú položenú otázu tak, že na účely uplatnenia článku 12 ods. 1 písm. a) prvej
         vety smernice 2004/83 osoba využíva ochranu alebo pomoc agentúry Organizácie Spojených národov, inej ako je UNHCR, vtedy,
         keď táto osoba naozaj využíva túto ochranu alebo túto pomoc.

      54      Je potrebné dodať, že osoby, ktoré v skutočnosti nevyužili ochranu alebo pomoc zo strany UNRWA predtým, ako podali žiadosť
         o priznanie postavenia utečenca, môžu v každom prípade požiadať o preskúmanie tejto žiadosti na základe článku 2 písm. c)
         smernice.

       O druhej a tretej otázke
      55      Ako bolo uvedené v bode 41 tohto rozsudku, N. Bolbol nevyužila ochranu alebo pomoc UNRWA.

      56      Za týchto okolností vzhľadom na odpoveď na prvú otázku nie je potrebné odpovedať na ostatné položené otázky.

       O trovách
      57      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (veľká komora) rozhodol takto:
      Na účely uplatnenia článku 12 ods. 1 písm. a) prvej vety smernice Rady 2004/83/ES z 29. apríla 2004 o minimálnych ustanoveniach
            pre oprávnenie a postavenie štátnych príslušníkov tretej krajiny alebo osôb bez štátneho občianstva ako utečencov alebo osôb,
            ktoré inak potrebujú medzinárodnú ochranu, a obsah poskytovanej ochrany, osoba využíva ochranu alebo pomoc agentúry Organizácie
            Spojených národov, inej ako je Úrad Vysokého komisára Organizácie Spojených národov pre utečencov, vtedy, keď táto osoba naozaj
            využíva túto ochranu alebo túto pomoc.
      Podpisy
      * Jazyk konania: maďarčina.


Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) zo 16. mája 2002. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Talianskej republike. # Nesplnenie povinnosti členským štátom. # Vec C-142/01.


Rozsudok Súdneho dvora z 22. septembra 1988. # Land de Sarre a iní proti Ministre de l'Industrie, des P et T et du Tourisme a iní. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Tribunal administratif de Strasbourg - Francúzsko. # Vec 187/87.


Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 9. decembra 1982. # H.P. Klughardt oHG proti Hauptzollamt Hamburg-St. Annen. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Bundesfinanzhof - Nemecko. # Vec 309/81.


Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 2. októbra 2003. # Empresa Nacional Siderúrgica SA (Ensidesa) proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Odvolanie. # Vec C-198/99 P.


Rozsudok Súdneho dvora z 2. augusta 1993. # Maria Grana-Novoa proti Landesversicherungsanstalt Hessen. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Bundessozialgericht - Nemecko. # Sociálne zabezpečenie migrujúcich pracovníkov. # Vec C-23/92.


Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 30. apríla 1998. # Barbara Bellone proti Yokohama SpA. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Tribunale di Bologna - Taliansko. # Vec C-215/97.


Rozsudok Súdu prvého stupňa (štvrtá komora) z 22. júna 1994. # Lello Di Marzio a Giorgio Lebedef proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Úradníci. # Spojené veci T-98/92 a T-99/92.


Rozsudok Súdneho dvora z 9. júla 1975. # I. Schroeder KG proti Oberstadtdirektor der Stadt Köln. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Verwaltungsgericht Köln - Nemecko. # Vec 21-75.


title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (prvá komora) zo 17. septembra 2008. # Neurim Pharmaceuticals (1991) Ltd proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Ochranná známka Spoločenstva - Námietkové konanie - Prihláška obrazovej ochrannej známky Spoločenstva Neurim PHARMACEUTICALS - Skoršia slovná ochranná známka Spoločenstva a skoršia národná slovná ochranná známka EURIM-PHARM - Jazyk odvolacieho konania - Lehoty - Prípustnosť odvolania pred odvolacím senátom - Zásada proporcionality - Pokračovanie v konaní - Restitutio in integrum - Články 59, 78 a 78a nariadenia (ES) č. 40/94 - Pravidlo 48 ods. 1 písm. c) a ods. 2, pravidlo 49 ods. 1 a pravidlo 96 ods. 1 nariadenia (ES) č. 2868/95. # Vec T-218/06.

text:
      Vec T‑218/06
      Neurim Pharmaceuticals (1991) Ltd
      proti
      Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT)
      „Ochranná známka Spoločenstva – Námietkové konanie – Prihláška obrazovej ochrannej známky Spoločenstva Neurim PHARMACEUTICALS – Skoršia slovná ochranná známka Spoločenstva a skoršia národná slovná ochranná známka EURIM‑PHARM – Jazyk odvolacieho konania – Lehoty – Prípustnosť odvolania pred odvolacím senátom – Zásada proporcionality – Pokračovanie v konaní – Restitutio in integrum – Články 59, 78 a 78a nariadenia (ES) č. 40/94 – Pravidlo 48 ods. 1 písm. c) a ods. 2, pravidlo 49 ods. 1 a pravidlo 96 ods. 1 nariadenia (ES) č. 2868/95“
      Abstrakt rozsudku
      1.      Ochranná známka Spoločenstva – Opravné prostriedky – Lehota a náležitosti odvolania
      [Nariadenie Rady č. 40/94, článok 59; nariadenie Komisie č. 2868/95, článok 1, pravidlo 48 ods. 1 písm. c) a ods. 2, pravidlo
            49 ods. 1 a pravidlo 96 ods. 1]
      2.      Akty inštitúcií – Prezumpcia zákonnosti
      (Článok 249 ES)
      3.      Ochranná známka Spoločenstva – Jazyky Úradu
      (Nariadenie Rady č. 2868/95, článok 1, pravidlo 96 ods. 1)
      4.      Ochranná známka Spoločenstva – Procesné ustanovenia – Restitutio in integrum
      (Nariadenie Rady č. 40/94, článok 78 ods. 2)
      1.      Z pravidla 48 ods. 1 písm. c) a ods. 2 nariadenia č. 2868/95, ktorým sa vykonáva nariadenie č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva,
         vyplýva, že odvolanie musí obsahovať vyhlásenie s uvedením rozsahu, v akom sa požaduje zmena a doplnok alebo zrušenie rozhodnutia
         a musí byť podané v jazyku konania, v ktorom bolo prijaté toto rozhodnutie.

      Na základe pravidla 49 ods. 1 nariadenia č. 2868/95, ak odvolanie nie je v súlade najmä s podmienkami stanovenými v pravidle
         48 ods. 1 písm. c) a ods. 2 toho istého nariadenia, odvolací senát odvolanie zamietne ako neprípustné, pokiaľ neboli tieto
         nedostatky odstránené pred uplynutím lehoty uvedenej v článku 59 nariadenia č. 40/94, t. j. dva mesiace odo dňa doručenia
         namietaného rozhodnutia.

      Z pravidla 49 ods. 1 nariadenia č. 2868/95 vyplýva, že priamym dôsledkom nedodržania povinnosti stanovenej v pravidle 48 ods. 1
         písm. c) a ods. 2 toho istého nariadenia je zamietnutie odvolania ako neprípustného bez predchádzajúceho oznámenia, a to aj
         po uplynutí lehoty stanovenej v pravidle 96 ods. 1 toho istého nariadenia, podľa ktorého s výnimkou rozdielneho ustanovenia
         stanoveného v tomto nariadení každý účastník konania môže používať niektorý z jazykov Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu
         (ochranné známky a vzory), ktorý je iný ako jazyk konania, pokiaľ tento účastník konania predloží preklad do tohto jazyka
         v lehote jedného mesiaca od dátumu predloženia pôvodného dokumentu. Ani z uplatňovaných nariadení, ani z judikatúry nevyplýva,
         že Úrad má povinnosť upozorňovať prípadných odvolateľov pred odvolacím senátom na dôsledky nedodržania formálnych náležitostí
         stanovených týmto nariadením.

      Prípadná prax Úradu informovať odvolateľov o formálnych nedostatkoch ich podaní nemôže zmeniť okamih začatia plynutia lehoty
         stanovenej v pravidle 96 ods. 1 nariadenia č. 2868/95. Okrem toho podľa ustálenej judikatúry boli pravidlá týkajúce sa lehôt
         zavedené na účely zabezpečenia právnej istoty a predchádzania akejkoľvek diskriminácii alebo svojvoľnému zaobchádzaniu. Toto
         všeobecné konštatovanie sa uplatňuje tiež na lehoty stanovené v nariadeniach o ochrannej známke Spoločenstva. Uplatnenie lehoty
         stanovenej v pravidle 96 ods. 1 teda neporušuje zásadu rovnosti zaobchádzania.

      (pozri body 37 – 39, 43, 44)
      2.      Odmietnutie odvolacieho senátu uplatniť pravidlo 96 ods. 1, pravidlo 49 ods. 1 a pravidlo 48 ods. 1 písm. c) a ods. 2 nariadenia
         č. 2868/95, ktorým sa vykonáva nariadenie č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva, ktoré upravujú prípustnosť odvolania,
         by porušilo zásadu prezumpcie zákonnosti, podľa ktorej právna úprava Spoločenstva zostáva v účinnosti, pokiaľ príslušný súdny
         orgán nerozhodol o jej nezákonnosti.

      (pozri bod 52)
      3.      Pravidlo 96 ods. 1, pravidlo 49 ods. 1 a pravidlo 48 ods. 1 písm. c) a ods. 2 nariadenia č. 2868/95, ktorým sa vykonáva nariadenie
         č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva, tvoria súčasť ustanovení, ktoré upravujú jazykový režim zavedený nariadením č. 40/94.
         Keďže tento jazykový režim je podľa judikatúry v súlade so zásadou proporcionality, nemožno tvrdiť, že jeho pravidlá sú v rozpore
         s touto zásadou.

      (pozri bod 54)
      4.      Dvojmesačná lehota stanovená v článku 78 ods. 2 nariadenia č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva na podanie žiadosti o restitutio in integrum začína plynúť od odpadnutia dôvodu zmeškania lehoty, na základe ktorého žiadateľ nemohol lehotu voči Úradu pre harmonizáciu
         vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) dodržať, a nie od okamihu, v ktorom Úrad prípadne informoval o nezrovnalostiach
         v konaní.

      (pozri bod 77)
ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (prvá komora)
      zo 17. septembra 2008 (*)

      „Ochranná známka Spoločenstva – Námietkové konanie – Prihláška obrazovej ochrannej známky Spoločenstva Neurim PHARMACEUTICALS – Skoršia slovná ochranná známka Spoločenstva a skoršia národná slovná ochranná známka EURIM‑PHARM – Jazyk odvolacieho konania – Lehoty – Prípustnosť odvolania pred odvolacím senátom – Zásada proporcionality – Pokračovanie v konaní – Restitutio in integrum – Články 59, 78 a 78a nariadenia (ES) č. 40/94 – Pravidlo 48 ods. 1 písm. c) a ods. 2, pravidlo 49 ods. 1 a pravidlo 96 ods. 1 nariadenia (ES) č. 2868/95“
      Vo veci T‑218/06,
      Neurim Pharmaceuticals (1991) Ltd, so sídlom v Tel‑Avive (Izrael), v zastúpení: M. Kinkeldey, advokát,

      žalobkyňa,
      proti
      Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT), v zastúpení: G. Schneider, splnomocnený zástupca,

      žalovanému,
      ďalší účastník konania pred odvolacím senátom ÚHVT a vedľajší účastník v konaní pred Súdom prvého stupňa:
      Eurim‑Pharm Arzneimittel GmbH, so sídlom v Pidingu (Nemecko), v zastúpení: T. Raab, advokát,

      ktorej predmetom je žaloba podaná proti rozhodnutiu prvého odvolacieho senátu ÚHVT z 2. júna 2006 (vec R 74/2006‑1), týkajúcemu
         sa námietkového konania medzi Eurim‑Pharm Arzneimittel GmbH a Neurim Pharmaceuticals (1991) Ltd,

      SÚD PRVÉHO STUPŇA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV (prvá komora),

      v zložení: predsedníčka komory V. Tiili, sudcovia F. Dehousse a I. Wiszniewska‑Białecka (spravodajkyňa),
      tajomník: K. Andová, referentka,
      so zreteľom na žalobu podanú do kancelárie Súdu prvého stupňa 16. augusta 2006,
      so zreteľom na vyjadrenie ÚHVT k žalobe podané do kancelárie Súdu prvého stupňa 20. decembra 2006,
      so zreteľom na vyjadrenie vedľajšieho účastníka konania k žalobe podané do kancelárie Súdu prvého stupňa 18. decembra 2006,
      po pojednávaní z 12. februára 2008,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
       Právny rámec
      1        Článok 59 nariadenia Rady (ES) č. 40/94 z 20. decembra 1993 o ochrannej známke spoločenstva (Ú. v. ES L 11, 1994, s. 1; Mim.
         vyd. 17/001, s. 146) v znení zmien a doplnení stanovuje:

      „Oznámenie o odvolaní [odvolanie – neoficiálny preklad] musí byť podané v písomnej forme na úrad do dvoch mesiacov odo dňa oznámenia rozhodnutia, proti ktorému sa podáva odvolanie.
         Oznámenie [Odvolanie – neoficiálny preklad] sa považuje za podané iba vtedy, ak bol uhradený požadovaný poplatok za odvolanie. Do štyroch mesiacov odo dňa oznámenia
         [doručenia – neoficiálny preklad] rozhodnutia sa musí podať písomné prehlásenie s uvedením dôvodov odvolania.“

      2        Článok 78 nariadenia č. 40/94 znie takto:

      „Restitutio in integrum
      1.      Prihlasovateľ alebo majiteľ ochrannej známky spoločenstva, alebo každá iná strana konania pred úradom, ktorá, napriek tomu,
         že venovala záležitosti veľkú pozornosť vyžadovanú okolnosťami, nebola schopná dodržať časový limit voči úradu, má na základe
         žiadosti svoje práva obnovené, ak príslušné nedodržanie má ako priamy dôsledok, z moci ustanovenia tohto nariadenia, spôsobenie
         straty akéhokoľvek práva alebo opravných prostriedkov. [Práva prihlasovateľa alebo majiteľa ochrannej známky Spoločenstva,
         alebo iného účastníka konania pred úradom, ktorý napriek vynaloženiu náležitej starostlivosti vyžadovanej okolnosťami nebol
         schopný dodržať lehotu voči úradu, sa na základe jeho žiadosti obnovia, ak toto zmeškanie spôsobuje priamo, na základe ustanovení
         tohto nariadenia, stratu akéhokoľvek práva alebo opravného prostriedku – neoficiálny preklad].

      2.      Žiadosť musí byť podaná v písomnej forme do dvoch mesiacov od odstránenia dôvodu nedodržania časového limitu. Opomenutý úkon
         sa musí ukončiť v rámci tohto časového limitu [Žiadosť musí byť podaná v písomnej forme do dvoch mesiacov od odpadnutia dôvodu
         zmeškania lehoty. V rovnakej lehote sa musí uskutočniť zmeškaný úkon – neoficiálny preklad]. …

      3.      V žiadosti musia byť uvedené dôvody a musia byť uvedené skutočnosti, na ktoré sa spolieha [Žiadosť musí byť odôvodnená a uvádzať
         skutočnosti a odôvodnenia uvedené na jej podporu – neoficiálny preklad]. Nepovažuje sa za podanú, kým sa neuhradí poplatok za obnovenie práv.

      …“
      3        Článok 78a nariadenia č. 40/94 stanovuje:

      „Pokračovanie v konaní
      1.      Prihlasovateľ ochrannej známky spoločenstva alebo jej majiteľ alebo akýkoľvek iný účastník konania pred úradom, ktorý nedodržal
         úradom určenú lehotu, môže na požiadanie dosiahnuť pokračovanie v konaní za podmienky, že v čase predloženia žiadosti bol
         opomenutý akt už vykonaný. Žiadosť o pokračovanie v konaní je prípustná, iba ak sa predloží do dvoch mesiacov po uplynutí
         nedodržanej lehoty. Žiadosť sa nebude považovať za podanú, kým sa nezaplatí poplatok za pokračovanie v konaní.

      …“
      4        Pravidlo 48 nariadenia Komisie (ES) č. 2868/95 z 13. decembra 1995, ktorým sa vykonáva nariadenie Rady (ES) č. 40/94 (Ú. v. ES
         L 303, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 189) v znení zmien a doplnení stanovuje:

      „1.      Oznámenie o odvolaní [odvolanie – neoficiálny preklad] obsahuje:

      …
      c)      vyhlásenie s uvedením rozhodnutia, ktoré bolo napadnuté a rozsah, v akom sa požaduje zmena a doplnok alebo zrušenie rozhodnutia.
      2.      Oznámenie o odvolaní [odvolanie – neoficiálny preklad] sa podáva v jazyku toho konania, v ktorom bolo prijaté rozhodnutie, ktoré je predmetom odvolania.“

      5        Pravidlo 49 ods. 1 nariadenia č. 2868/95 stanovuje:

      „Ak odvolanie nie je v súlade s článkami 57, 58 a 59 nariadenia [č. 40/94] a s pravidlom 48 ods. 1 písm. c) a ods. 2, Odvolací
         senát odvolanie zamietne ako neprípustné, pokiaľ neboli všetky nedostatky odstránené pred uplynutím príslušného časového limitu
         [príslušnej lehoty – neoficiálny preklad] [stanovenej] v článku 59 nariadenia [č. 40/94].“

      6        Pravidlo 70 nariadenia č. 2868/95 týkajúce sa výpočtu lehôt stanovuje:

      „…
      2.      Výpočet začína v deň po dni, kedy nastala relevantná udalosť, pričom [touto udalosťou] je buď procesný krok, alebo uplynutie
         lehoty. Pokiaľ takýmto procesným krokom je doručenie, tak danou udalosťou je prevzatie doručeného dokumentu, pokiaľ nie je
         stanovené inak.

      …
      4.      Ak je lehota vyjadrená ako jeden mesiac alebo určitý počet mesiacov, tak uplynie príslušný nasledujúci mesiac v deň, ktorý
         má rovnaké číslo ako deň kedy uvedená udalosť nastala. …

      …“
      7        Pravidlo 96 nariadenia č. 2868/95, ktoré sa nachádza v časti všeobecných ustanovení týkajúcich sa jazykov, vo svojom odseku
         1 stanovuje:

      „Bez toho, aby tým bol dotknutý článok 115 ods. 4 a 7 nariadenia [č. 40/94], a pokiaľ nie je v týchto pravidlách uvedené inak,
         tak pri písomnom konaní pred úradom môže každá strana používať ktorýkoľvek jazyk úradu. Pokiaľ zvolený jazyk nie je jazykom
         konania, tak daná strana musí dodať preklad do tohto jazyka do jedného mesiaca od dátumu predloženia pôvodného dokumentu.
         …“

       Okolnosti predchádzajúce sporu
      8        Žalobkyňa Neurim Pharmaceuticals (1991) Ltd podala 1. augusta 2002 na Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky
         a vzory) (ÚHVT) prihlášku ochrannej známky Spoločenstva podľa nariadenia Rady (ES) č. 40/94.

      9        Prihlasovanou ochrannou známkou je obrazové označenie:

      10      Výrobky uvedené v prihláške patria do tried 5 a 10 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb pre
         zápis známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení a zodpovedajú týmto opisom:

      –        trieda 5: „Farmaceutické prípravky, tinktúry, tabletky na farmaceutické účely, chemické prípravky na farmaceutické účely,
         chemické prípravky na lekárske účely, drogy na liečebné účely“,

      –        trieda 10: „Lekárske zariadenia“.
      11      Žalobkyňa podala prihlášku ochrannej známky Spoločenstva v angličtine a ako druhý jazyk uviedla nemčinu.

      12      Prihláška ochrannej známky Spoločenstva bola zverejnená 31. marca 2003 vo Vestníku ochranných známok Spoločenstva č. 28/03.

      13      Dňa 27. júna 2003 podala vedľajšia účastníčka konania Eurim‑Pharm Arzneimittel GmbH na základe článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia
         č. 40/94 námietku proti zápisu prihlasovanej ochrannej známky.

      14      Námietka smerovala proti slovnej ochrannej známke EURIM‑PHARM, ktorá bola zapísaná ako ochranná známka Spoločenstva č. 667 899
         pre „lieky“ patriace do triedy 5 a ako nemecká ochranná známka č. 1 068 926 pre „lieky pre zvieratá a ľudí“ patriace tiež
         do triedy 5, ako aj na nemeckom obchodnom mene Eurim‑Pharm používanom v Nemecku na označenie výroby a uvádzania na trh liekov,
         najmä veľkoobchodného predaja liekov.

      15      Námietka bola podaná v nemčine. Tento jazyk sa na základe článku 115 ods. 6 nariadenia č. 40/94 stal jazykom konania.

      16      Námietkové oddelenie svojím rozhodnutím zo 14. novembra 2005, doručeným účastníkom konania v ten istý deň faxom, vyhovelo
         námietke a prihlášku zamietlo.

      17      Dňa 6. januára 2006 podala žalobkyňa proti tomuto rozhodnutiu odvolanie. Na tieto účely použila formulár na podanie odvolania
         v angličtine, ktorý poskytuje ÚHVT, kde v rubrike 31 nazvanej „Rozsah odvolania“ napísala v angličtine túto vetu:

      „Rozhodnutie má byť zrušené v celom rozsahu a prihláška má byť prijatá.“
      18      Kancelária ÚHVT zaslala 18. januára 2006 zástupcom žalobkyne faxom dva dokumenty: dvojstranový list, ktorým potvrdila prijatie
         odvolania a jednostranové oznámenie, ktorým ju s prihliadnutím na pravidlo 48 ods. 2 nariadenia č. 2868/95 informovala o nezrovnalosti
         týkajúcej sa jazyka, v ktorom bolo odvolanie podané. V súlade s pravidlom 96 ods. 1 nariadenia č. 2868/95 bola žalobkyňa týmto
         posledným uvedeným oznámením požiadaná predložiť do jedného mesiaca od dátumu predloženia pôvodného dokumentu, a síce najneskôr
         do 6. februára 2006, preklad odvolania do jazyka konania.

      19      Vo výpise zo správy o faxovom prenose, ktorý predložil ÚHVT, bolo zobrazené „OK“ pre prenos oboch dokumentov zaslaných zástupcom
         žalobkyne k tomuto dátumu.

      20      Žalobkyňa 14. marca 2006 predložila vyjadrenie v nemčine, v ktorom uviedla dôvody svojho odvolania.

      21      Dňa 22. marca 2006 zamestnanec ÚHVT telefonicky kontaktoval jedného zo zástupcov žalobkyne a informoval ho o nezrovnalosti
         týkajúcej sa jazyka odvolania a oznámení, ktoré ÚHVT 18. januára 2006 v tejto súvislosti zaslal. Zástupca žalobkyne upozornil,
         že toto oznámenie mu nebolo doručené.

      22      Zástupca žalobkyne v liste zo 7. apríla 2006 zaslanom ÚHVT faxom, v ktorom odkazoval na predchádzajúci telefonický rozhovor
         so zamestnancom ÚHVT, tvrdil, že 18. januára 2006 mu bol doručený len jeden list od ÚHVT, ktorým bolo potvrdené doručenie
         odvolania. Na podporu svojho tvrdenia predložil výpis elektronického rozpisu so zoznamom faxov, ktoré dostal 18. januára 2006.
         Požiadal tiež, aby mu bola opätovne zaslaná kópia listu z 18. januára 2006 o nezrovnalosti týkajúcej sa jazyka odvolania.

      23      Ďalším listom zo 7. apríla 2006 zástupca žalobkyne zaslal ÚHVT nové odvolanie, tentoraz celé napísané v nemčine, ktorým žiadal
         o pokračovanie v konaní na základe článku 78a nariadenia č. 40/94 a dal príkaz na zaplatenie dlžného poplatku zo svojho bežného
         účtu v ÚHVT.

      24      Dňa 23. mája 2006 zástupca žalobkyne predložil na základe článku 78 nariadenia č. 40/94 žiadosť o restitutio in integrum a dal príkaz na zaplatenie výšky dlžného poplatku zo svojho bežného účtu v ÚHVT. Uviedol, že dal sekretárke pokyny, aby nemecké
         znenie odvolania bolo ÚHVT zaslané 6. januára 2006 a z nevysvetliteľných dôvodov a bez toho, aby išlo o nesplnenie jeho povinnosti
         dohľadu, druhá strana formulára odvolania bola odoslaná v angličtine. Upresnil tiež, že táto skúsená sekretárka, ktorej výkony
         nikdy predtým neboli spochybnené, v tom období čelila vážnym rodinným starostiam, o čom jej zamestnávatelia nevedeli.

      25      Rozhodnutím z 2. júna 2006 (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“) prvý odvolací senát ÚHVT zamietol odvolanie ako neprípustné
         na základe pravidla 49 ods. 1 nariadenia č. 2868/95 v spojení s pravidlom 48 ods. 1 písm. c) a ods. 2 toho istého nariadenia.
         Konštatoval tiež, že žiadosť o pokračovanie v konaní podaná na základe článku 78a nariadenia č. 40/94 a žiadosť o obnovenie
         práv urobená na základe článku 78 toho istého nariadenia boli „považované za nepodané“, keďže poplatok nebol zaplatený v dostatočnom
         čase.

       Návrhy účastníkov konania
      26      Žalobkyňa navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

      –        zrušil napadnuté rozhodnutie,
      –        zaviazal ÚHVT na náhradu trov konania.
      27      ÚHVT navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

      –        zamietol žalobu,
      –        zaviazal žalobkyňu na náhradu trov konania.
      28      Vedľajšia účastníčka konania navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

      –        potvrdil napadnuté rozhodnutie,
      –        zaviazal žalobkyňu na náhradu trov konania.
       Právny stav
      29      Žalobkyňa na podporu svojej žaloby uvádza štyri žalobné dôvody založené po prvé na porušení článku 59 nariadenia č. 40/94,
         pravidla 48 ods. 1 písm. c) a ods. 2, pravidla 49 ods. 1 a pravidla 96 ods. 1 nariadenia č. 2868/95, po druhé na porušení
         článku 78a nariadenia č. 40/94, po tretie na porušení článku 78 toho istého nariadenia a po štvrté na porušení zásady proporcionality.

      30      Keďže štvrtý žalobný dôvod sa podobne ako prvý žalobný dôvod týka prípustnosti odvolania pred odvolacím senátom, je potrebné
         ho skúmať na druhom mieste, hneď po preskúmaní prvého žalobného dôvodu. Druhý a tretí žalobný dôvod, ktoré súvisia s prípustnosťou
         žiadosti o pokračovanie v konaní a podaním žiadosti o restitutio in integrum v stanovenej lehote, budú skúmané na treťom a štvrtom mieste.

       O žalobnom dôvode založenom na porušení článku 59 nariadenia č. 40/94, pravidla 48 ods. 1 písm. c) a ods. 2, pravidla 49 ods. 1
            a pravidla 96 ods. 1 nariadenia č. 2868/95
       Tvrdenia účastníkov konania
      31      Žalobkyňa tvrdí, že odvolanie proti rozhodnutiu námietkového oddelenia podala v súlade s článkom 59 nariadenia č. 40/94, v stanovenej
         lehote, v riadnej a náležitej forme a že len výklad rozsahu odvolania bol napísaný v jazyku prihlášky namiesto jazyka konania.
         Žalobkyňa nedostala žiadne písomné oznámenie zo strany ÚHVT, ktorým by ju informoval o nezrovnalosti týkajúcej sa jazyka,
         v ktorom bolo odvolanie napísané.

      32      Na jednej strane tvrdí, že na základe správy o faxovom prenose z 18. januára 2006, ktorú predložilo ÚHVT, so zobrazeným údajom
         „OK“ pre prenos oznámenia o nezrovnalosti týkajúcej sa jazyka odvolania, sa možno len domnievať o jeho doručení. V súlade
         s judikatúrou a smernicami ÚHVT týkajúcimi sa konaní, ktoré prebiehajú pred ním, môže byť takáto domnienka vyvrátená, ak príjemca
         oznámenia ÚHVT preukáže, že ho nedostal. V predmetnej veci žalobkyňa vyvrátila túto domnienku predložením správy o doručených
         faxoch z 18. januára 2006, ktorou preukázala, že jej bolo doručené len jedno dvojstranové oznámenie od ÚHVT, ktoré zodpovedá
         potvrdeniu o doručení odvolania. Preto sa má oznámenie o nezrovnalosti týkajúcej sa jazyka odvolania považovať za neexistujúce.

      33      Na druhej strane tvrdí, že je ustálenou praxou ÚHVT uplatňovať na nedostatky týkajúce sa jazyka, v ktorom bolo odvolanie podané,
         pravidlo 96 ods. 1 nariadenia č. 2868/95, čo umožňuje v lehote do jedného mesiaca od jeho podania predloženie prekladu pôvodného
         dokumentu do jazyka konania. Ustálená prax ÚHVT spočíva tiež vo výslovnom informovaní odvolateľov prostredníctvom oznámenia
         o ich chybách týkajúcich sa jazyka konania a lehote na nápravu týchto chýb stanovenej v pravidle 96 ods. 1 nariadenia č. 2868/95.

      34      Na základe zásady rovnosti zaobchádzania je potrebné, aby sa žalobkyňa mohla spoliehať na uplatnenie tejto ustálenej administratívnej
         praxe, ktorou je ÚHVT viazaný, o to viac, že v predmetnej veci bolo už odvolanie podané a bolo jednoduché opätovne doručiť
         úradu dotknutú nezrovnalosť v riadnej a náležitej forme ešte pred uplynutím stanovenej lehoty. Toho sa neúspešne domáhali
         zástupcovia žalobkyne počas niekoľkých telefonických rozhovorov. V prípade takej zmeny ustálenej administratívnej praxe, v rozpore
         so zásadou rovnosti zaobchádzania, by malo byť nové podanie odvolania zo 7. apríla 2006, napísaného tentoraz v nemčine, považované
         za riadne opravené v súvislosti s nezrovnalosťou jazyka odvolania.

      35      ÚHVT tvrdí, že z pravidla 48 ods. 2, pravidla 49 a pravidla 96 ods. 1 nariadenia č. 2868/95 vyplýva, že odvolanie, ktoré,
         ako je to v predmetnej veci, bolo podané v inom jazyku ako jazyk konania bez predloženia jeho prekladu v stanovenej lehote,
         musí byť zamietnuté ako neprípustné. Dokument predložený žalobkyňou nepredstavuje dostačujúci dôkaz o nedoručení faxu ÚHVT,
         ktorým ju informoval o nezrovnalosti týkajúcej sa jazyka odvolania.

      36      Vedľajšia účastníčka konania sa domnieva, že ak bolo odvolanie podané v inom jazyku ako v jazyku konania v rozpore s článkom
         48 ods. 2 nariadenia č. 2868/95, bolo odvolanie správne zamietnuté na základe pravidla 49 ods. 1 toho istého nariadenia. Prax
         odvolacieho senátu, ktorá spočíva v informovaní účastníkov konania o formálnych nedostatkoch ich podaní, nie je povinná, a nemá
         teda žiaden vplyv na stanovené lehoty. Predĺženie týchto lehôt by vytváralo nerovnosť zaobchádzania.

       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      37      Z pravidla 48 ods. 1 písm. c) a ods. 2 nariadenia č. 2868/95 vyplýva, že odvolanie musí obsahovať vyhlásenie s uvedením rozsahu,
         v akom sa požaduje zmena a doplnok alebo zrušenie rozhodnutia, a musí byť podané v jazyku konania, v ktorom bolo prijaté toto
         rozhodnutie.

      38      Na základe pravidla 49 ods. 1 nariadenia č. 2868/95, ak odvolanie nie je v súlade najmä s podmienkami stanovenými v pravidle
         48 ods. 1 písm. c) a ods. 2 toho istého nariadenia, odvolací senát odvolanie zamietne ako neprípustné, pokiaľ neboli tieto
         nedostatky odstránené pred uplynutím lehoty uvedenej v článku 59 nariadenia č. 40/94, t. j. dva mesiace odo dňa doručenia
         namietaného rozhodnutia.

      39      Podľa pravidla 96 ods. 1 nariadenia č. 2868/95, s výnimkou rozdielneho ustanovenia stanoveného v tomto nariadení, každý účastník
         konania môže používať niektorý z jazykov ÚHVT, ktorý je iný ako jazyk konania, pokiaľ tento účastník konania predloží preklad
         do tohto jazyka v lehote jedného mesiaca od dátumu predloženia pôvodného dokumentu.

      40      V predmetnej veci bolo namietané rozhodnutie námietkového oddelenia doručené žalobkyni faxom 14. novembra 2005. Keďže odvolanie
         bolo podané 6. januára 2006, bolo urobené v lehote dvoch mesiacov stanovenej v článku 59 nariadenia č. 40/94. Odvolanie, ktoré
         však v súlade s pravidlom 48 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 2868/95 obsahuje upresnenie, ktoré sa týka rozsahu, v ktorom má
         byť rozhodnutie námietkového oddelenia zrušené, nespĺňa podmienku stanovenú v pravidle 48 ods. 2 nariadenia č. 2868/95, pretože
         toto upresnenie bolo napísané v angličtine a nie v jazyku konania, t. j. v nemčine.

      41      Podľa pravidla 96 ods. 1 nariadenia č. 2868/95 bolo možné predložiť preklad odvolania v jazyku konania v lehote jedného mesiaca
         odo dňa jeho podania, a síce najneskôr 6. februára 2006. Tento preklad bol však doručený ÚHVT až novým odvolaním napísaným
         v nemčine, ktoré bolo doručené 7. apríla 2006, čiže viac ako dva mesiace po uplynutí stanovenej lehoty.

      42      Preto sa odvolací senát nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď na základe pravidla 49 ods. 1 nariadenia č. 2868/95
         a pravidla 48 ods. 1 písm. c) a ods. 2 toho istého nariadenia zamietol odvolanie ako neprípustné.

      43      Toto konštatovanie nie je spochybnené tvrdeniami žalobkyne o údajnom neoznámení zo strany ÚHVT nezrovnalosti týkajúcej sa
         jazyka odvolania a údajnom porušení zásady rovnosti zaobchádzania. Z pravidla 49 ods. 1 nariadenia č. 2868/95 teda vyplýva,
         že priamym dôsledkom nedodržania povinnosti stanovenej v pravidle 48 ods. 1 písm. c) a ods. 2 toho istého nariadenia je zamietnutie
         odvolania ako neprípustného bez predchádzajúceho oznámenia, a to aj po uplynutí lehoty stanovenej v pravidle 96 ods. 1 toho
         istého nariadenia. Ani z uplatňovaných nariadení, ani z judikatúry nevyplýva, že ÚHVT má povinnosť upozorňovať prípadných
         odvolateľov pred odvolacím senátom na dôsledky nedodržania formálnych náležitostí stanovených týmto nariadením [pozri v tomto
         zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 31. mája 2005, Solo Italia/ÚHVT – Nuova Sala (PARMITALIA), T‑373/03, Zb. s. II‑1881,
         bod 59].

      44      Aj keď informovanie odvolateľov o formálnych nedostatkoch ich podaní je bežnou praxou ÚHVT, nebude to mať vplyv na tento prípad.
         Táto prax totiž nemôže zmeniť okamih začatia plynutia lehoty stanovenej v pravidle 96 ods. 1 nariadenia č. 2868/95 [pozri
         v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa zo 17. septembra 2003, Classen Holding/ÚHVT – International Paper (BECKETT EXPRESSION),
         T‑71/02, Zb. s. II‑3181, bod 41]. Okrem toho podľa ustálenej judikatúry boli pravidlá týkajúce sa lehôt zavedené na účely
         zabezpečenia právnej istoty a predchádzania akejkoľvek diskriminácii alebo svojvoľnému zaobchádzaniu (pozri uznesenie Súdu
         prvého stupňa z 21. novembra 2005, Tramarin/Komisia, T‑426/04, Zb. s. II‑4765, bod 60 a citovanú judikatúru). Toto všeobecné
         konštatovanie sa uplatňuje tiež na lehoty stanovené v nariadeniach o ochrannej známke Spoločenstva. Preto uplatnením lehoty
         stanovenej v pravidle 96 ods. 1 nariadenia č. 2868/95 bez jej zmeny odvolací senát neporušil zásadu rovnosti zaobchádzania.

      45      Preto musí byť uvedený žalobný dôvod zamietnutý.

       O žalobnom dôvode založenom na porušení zásady proporcionality
       Tvrdenia účastníkov konania
      46      Žalobkyňa tvrdí, že zamietnutie jej odvolania odvolacím senátom ako neprípustné, napriek tomu, že bolo podané v stanovenej
         lehote a v súlade s právnymi predpismi, s výnimkou jednej vety v angličtine, ktoré ju zbavilo možnosti pokračovať v konaní
         a obhájiť jej prihlášku, je v rozpore so zásadou proporcionality.

      47      Po prvé, pri zvážení na jednej strane záujmu vedľajšej účastníčky konania o prirodzené porozumenie odvolaniu a kontinuitu
         jazyka konania a na druhej strane záujmu žalobkyne o obhajobu svojej prihlášky, je neprimerané zamietnuť odvolanie len preto,
         že formálna požiadavka týkajúca sa podania odvolania v jazyku konania nebola dodržaná.

      48      Po druhé sám odvolací senát už predtým uznal, že jazykový režim stanovený nariadením č. 40/94 a nariadením č. 2868/95 nie
         je jasný. Bolo by zbytočne prísne a formalistické uplatňovať taký režim na odvolanie, pri ktorom len málo dôležitých prvkov
         potrebuje preklad. Údaje, ktoré majú byť uvedené vo formulári odvolania, sú totiž minimálne, to znamená aj údaj o rozsahu
         odvolania, ktorý v aktuálnom znení formulára je obsiahnutý v jednoduchej rubrike, ktorá sa má začiarknuť.

      49      Po tretie výber jazyka konania by bol zúžený na jazyky, ktorých znalosť je v Spoločenstve najviac rozšírená s cieľom zabrániť,
         aby jazyk konania nebol úplne neznámy niektorému z účastníkov konania. V prejednávanej veci bola vedľajšia účastníčka schopná
         porozumieť obsahu odvolania, tým aj údaju o rozsahu odvolania, ktorý bol napísaný v angličtine, keďže prihláška, proti ktorej
         podala námietku, bola tiež napísaná v angličtine. Porozumenie angličtiny týmto účastníkom konania nemožno spochybniť o to
         viac, že ide o farmaceutický podnik a nie jednotlivca.

      50      ÚHVT, zdôrazňujúc, že odvolací senát nemá právomoc kontrolovať proporcionalitu pravidiel, ktoré upravujú zamietnutie odvolania
         podaného v inom jazyku ako jazyk konania, tvrdí, že samotná existencia rôznych právnych prostriedkov, ktoré dovoľujú zmierňovať
         formálne nedostatky alebo nedodržané lehoty, posilňuje proporcionalitu takejto právnej úpravy. Keďže žalobkyňa nevyužila tieto
         právne prostriedky, ktoré jej boli k dispozícii, a vzhľadom na opakujúce sa nedodržanie lehoty, čo vyvoláva pochybnosti o náležitej
         starostlivosti jej zástupcov, nemožno namietať proporcionalitu predmetných právnych základov.

      51      Podľa vedľajšej účastníčky konania nie je neprimerané vyžadovať, aby boli dodržané predpisy týkajúce sa lehôt a jazyka konania,
         ktorých uplatnenie nepodlieha zváženiu rovnováhy záujmov účastníkov konania. Okrem toho, keďže žalobkyňa mala možnosť podať
         novú prihlášku, nemožno zamietnutie jej odvolania považovať za nespravodlivé.

       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      52      Na zamietnutie odvolania ako neprípustného odvolací senát uplatnil pravidlo 96 ods. 1, pravidlo 49 ods. 1 a pravidlo 48 ods. 1
         písm. c) a ods. 2 nariadenia č. 2868/95. Tieto pravidlá, ktoré sú účinné a upravujú prípustnosť odvolania v prejednávanej
         veci, sa mali uplatniť odvolacím senátom. Odmietnutie uplatniť tieto pravidlá by porušilo zásadu prezumpcie zákonnosti, podľa
         ktorej právna úprava Spoločenstva zostáva v účinnosti, pokiaľ príslušný súdny orgán nerozhodol o jej nezákonnosti [pozri v tomto
         zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 12. júla 2001, Kik/ÚHVT (Kik), T‑120/99, Zb. s. II‑2235, bod 55].

      53      Súdu prvého stupňa teda prislúcha rozhodnúť o zákonnosti týchto pravidiel v súvislosti so zásadou proporcionality v rozsahu,
         v akom žalobkyňa tvrdením, že neprípustnosť jej odvolania na základe týchto pravidiel je v rozpore so zásadou proporcionality,
         implicitne tvrdí, že tieto pravidlá sú v rozpore so zásadou proporcionality.

      54      V tomto zmysle je potrebné pripomenúť, že tieto pravidlá tvoria súčasť ustanovení, ktoré upravujú jazykový režim zavedený
         nariadením č. 40/94. Podľa ustálenej judikatúry však tento režim, zavedený nariadením č. 40/94, ktorý je výsledkom zložitej
         rovnováhy v snahe dosiahnutia legitímneho cieľa nájsť vhodné jazykové riešenie pre systém ochrannej známky Spoločenstva, je
         v súlade so zásadou proporcionality (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 9. septembra 2003, Kik/ÚHVT, C‑361/01 P,
         Zb. s. I‑8283, body 92 až 94, a rozsudok Kik, už citovaný v bode 52 vyššie, body 62 a 63). Nemožno preto tvrdiť, že tieto
         pravidlá sú v rozpore so zásadou proporcionality.

      55      Okrem toho nedodržanie povinností, akými sú dodržanie lehôt na podanie odvolania, ktoré sú nevyhnutné pre dobré fungovanie
         systému Spoločenstva, môže byť sankcionované právnou úpravou Spoločenstva stratením práva bez toho, aby to bolo v rozpore
         so zásadou proporcionality (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa zo 6. marca 2003, APOL/Komisia, T‑61/00 a T‑62/00,
         Zb. s. II‑635, body 96 a 98).

      56      Z uvedeného vyplýva, že rozhodnutie odvolacieho senátu, ktorým podľa pravidla 96 ods. 1, pravidla 49 ods. 1 a pravidla 48
         ods. 1 písm. c) a ods. 2 nariadenia č. 2868/95 zamietol odvolanie ako neprípustné, nemožno považovať za neprimerané. Preto
         musí byť tento žalobný dôvod zamietnutý.

       O žalobnom dôvode založenom na porušení článku 78a nariadenia č. 40/94
       Tvrdenia účastníkov konania
      57      Žalobkyňa tvrdí, že pravidlo 72 ods. 1 nariadenia č. 2868/95, ktoré upravuje uplynutie lehôt, sa musí tiež uplatniť na určenie
         začatia plynutia lehôt, aby nebol odvolateľ znevýhodnený kvôli komunikačnému prostriedku, ktorým podal svoje odvolanie. Toto
         pravidlo stanovuje, že ak lehota uplynie v taký deň, v ktorom ÚHVT nie je otvorený na prijímanie dokumentov alebo keď sa obyčajná
         pošta do lokality, v ktorej sa nachádza ÚHVT, nedoručuje, lehota sa predĺži až do prvého dňa, kým nie je úrad otvorený na
         prijímanie dokumentov a keď sa obyčajná pošta doručuje. V predmetnej veci jednomesačná lehota stanovená v pravidle 96 ods. 1
         nariadenia č. 2868/95 nezačala teda plynúť v piatok 6. januára 2006, čiže v deň podania odvolania, keďže podľa zoznamu dní
         pre rok 2006, keď je ÚHVT zatvorený, išlo o sviatočný deň. Odvolanie by malo byť považované za podané v pondelok 9. januára
         2006. Z toho vyplýva, že jednomesačná lehota na predloženie prekladu odvolania do jazyka konania uplynula 9. februára 2006
         a nie 6. februára 2006, ako tvrdí ÚHVT.

      58      Okrem toho žiadosť o pokračovanie v konaní predložená 7. apríla 2006 spolu s odvolaním preloženým do nemčiny a príkazom na
         úhradu poplatku za pokračovanie v konaní bola podaná v súlade s článkom 78a nariadenia č. 40/94. Nevyhovením tejto žiadosti
         preto ÚHVT porušil článok 78a nariadenia č. 40/94.

      59      ÚHVT a vedľajšia účastníčka konania namietajú tvrdenia žalobkyne a uvádzajú, že tým, že bolo odvolanie v angličtine podané
         6. januára 2006, lehota stanovená v pravidle 96 ods. 1 nariadenia č. 2868/95 uplynula 6. februára 2006 a lehota na podanie
         žiadosti o pokračovanie v konaní stanovená v článku 78a nariadenia č. 40/94 uplynula 6. apríla 2006. Žiadosť o pokračovanie
         v konaní podaná 7. apríla 2006 bola teda podaná deň po uplynutí stanovenej lehoty.

       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      60      Svojím žalobným dôvodom založeným na prípustnosti žiadosti o pokračovanie v konaní žalobkyňa v podstate tvrdí, že odvolací
         senát nevyhovel tejto žiadosti, pretože ju považoval za nepodanú.

      61      Podľa článku 78a nariadenia č. 40/94 účastník konania pred ÚHVT, ktorý nedodržal určenú lehotu, môže na požiadanie dosiahnuť
         pokračovanie v konaní za podmienky, že v čase predloženia žiadosti bol opomenutý akt už vykonaný. Žiadosť o pokračovanie v konaní
         je prípustná, iba ak sa predloží do dvoch mesiacov po uplynutí nedodržanej lehoty, a nebude sa považovať za podanú, kým sa
         nezaplatí poplatok za pokračovanie v konaní.

      62      Pravidlo 96 ods. 1 nariadenia č. 2868/95 stanovuje, že jednomesačná lehota na predloženie prekladu pôvodného dokumentu, ktorý
         bol napísaný v inom jazyku, do jazyka konania, začína plynúť odo dňa podania tohto pôvodného dokumentu. Na základe pravidla
         70 ods. 4 nariadenia č. 2868/95, ak je lehota vyjadrená ako jeden mesiac alebo určitý počet mesiacov, uplynie príslušný nasledujúci
         mesiac v deň, ktorý má rovnaké číslo ako deň, kedy uvedená udalosť nastala.

      63      V predmetnej veci nie je sporné, že odvolanie v anglickom znení bolo podané na ÚHVT faxom 6. januára 2006. Preto odvolací
         senát správne posúdil, že jednomesačná lehota na podanie prekladu odvolania do jazyka konania uplynula 6. februára 2006.

      64      Keďže nedodržaná lehota uplynula 6. februára 2006, žiadosť o pokračovanie v konaní mala byť podaná a príkaz na úhradu dlžného
         poplatku mal byť daný najneskôr 6. apríla 2006. Žiadosť o pokračovanie v konaní a preklad odvolania do jazyka konania však
         boli podané a príkaz na zaplatenie poplatku bol daný až 7. apríla 2006.

      65      Preto, ak bola žiadosť o pokračovanie v konaní posúdená ako nepodaná, odvolací senát sa nedopustil nesprávneho právneho posúdenia.

      66      Toto konštatovanie nie je spochybnené tvrdením žalobkyne, podľa ktorého dňom, od ktorého začína plynúť jednomesačná lehota,
         je 9. január 2006 namiesto 6. januára 2006, keď bolo odvolanie doručené faxom. Toto tvrdenie sa opiera o pravidlá upravujúce
         uplynutie lehôt v osobitných prípadoch, ktoré sa na prejednávanú vec nevzťahujú. Uplatní sa totiž pravidlo 70 ods. 2 nariadenia
         č. 2868/95, ktoré sa vzťahuje na začatie plynutia lehôt v prípade doručovania. Stanovuje, že prijatie doručeného dokumentu
         predstavuje udalosť, na základe ktorej začína plynúť lehota. Okrem toho pravidlo 79 nariadenia č. 2868/95 stanovuje, že každé
         oznámenie, ktoré je určené ÚHVT, môže byť zaslané faxom, a odkazuje na pravidlo 80 toho istého nariadenia, podľa ktorého rozhodným
         dátumom je deň doručenia faxu. Preto, ak ide o zaslanie oznámenia adresovaného ÚHVT faxom, udalosťou, od ktorej začína plynúť
         lehota, je deň doručenia tohto faxu ÚHVT, nezávisle od skutočnosti, že dňom doručenia je sviatočný deň.

      67      Z uvedeného vyplýva, že tento žalobný dôvod musí byť zamietnutý.

       O žalobnom dôvode založenom na porušení článku 78 nariadenia č. 40/94
       Tvrdenia účastníkov konania
      68      Žalobkyňa tvrdí, že oznámenie o nezrovnalosti týkajúcej sa jazyka odvolania je platné, len ak bolo urobené písomne, a preto
         dátum neformálneho oznámenia počas telefonického rozhovoru nemôže byť považovaný za dátum odpadnutia dôvodu zmeškania lehoty,
         od ktorého začína plynúť lehota na podanie žiadosti o restitutio in integrum. Keďže nezrovnalosť týkajúca sa jazyka odvolania nebola písomne oznámená žalobkyni, dôvod zmeškania lehoty tým nikdy neodpadol
         a žiadosť o restitutio in integrum nemôže byť považovaná za omeškanú.

      69      ÚHVT a vedľajšia účastníčka konania tvrdia, že dôvod zmeškania lehoty v predmetnej veci odpadol najneskôr 22. marca 2006,
         kedy bol jeden zo zástupcov žalobkyne telefonický informovaný o nezrovnalosti týkajúcej sa jazyka odvolania. Dvojmesačná lehota
         stanovená v článku 78 ods. 2 nariadenia č. 40/94 uplynula najneskôr 22. mája 2006. Žiadosť o restitutio in integrum bola teda podaná o deň neskôr, 23. mája 2006. Odvolací senát teda správne považoval žiadosť o restitutio in integrum za nepodanú.

       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      70      Podľa článku 78 ods. 2 a 3 nariadenia č. 40/94 musí byť žiadosť o restitutio in integrum podaná v písomnej forme do dvoch mesiacov od odpadnutia dôvodu zmeškania lehoty, ktorého priamym následkom je strata práva
         alebo strata práva na podanie odvolania. Žiadosť musí byť odôvodnená a uvádzať skutočnosti a odôvodnenia uvedené na jej podporu
         a nepovažuje sa za podanú, kým sa neuhradí poplatok za obnovenie práv.

      71      V prejednávanej veci dôvod zmeškania lehoty na podanie odvolania v jazyku konania rozhodnutia, proti ktorému bolo podané odvolanie,
         ako ho žalobkyňa uviedla vo svojej žiadosti o restitutio in integrum, spočíva v nevedomosti jej zástupcov o skutočnosti, že odvolanie bolo zaslané ÚHVT 6. januára 2006 v anglickom znení. Žiadosť
         o restitutio in integrum bola podaná 23. mája 2006.

      72      Dňa 22. marca 2006 počas telefonického rozhovoru medzi zamestnancom ÚHVT a jedným zo zástupcov žalobkyne bol posledný uvedený
         informovaný o nezrovnalosti týkajúcej sa jazyka odvolania, ako to tvrdí ÚHVT vo svojej internej poznámke z 24. marca 2006
         a žalobkyňa vo svojej žalobe.

      73      Žalobkyňa počas pojednávania uviedla, že pochybuje o tom, že tento rozhovor by mohol predstavovať odpadnutie dôvodu zmeškania
         lehoty a že dôvod najskôr odpadol 27. apríla 2006 počas telefonického rozhovoru medzi spravodajcom odvolacieho senátu a jedným
         zo zástupcov žalobkyne.

      74      Toto tvrdenie, aj keby bolo prípustné, nemožno prijať.

      75      Zo súhlasných tvrdení ÚHVT a žalobkyne uvedených vyššie, ktoré sa týkajú telefonického rozhovoru z 22. marca 2006, teda vyplýva,
         že počas tohto rozhovoru bola žalobkyňa informovaná o nezrovnalosti týkajúcej sa jazyka odvolania. Okrem toho z administratívneho
         spisu vyplýva, že prvý z dvoch listov zaslaných jedným zo zástupcov žalobkyne zamestnancovi ÚHVT 7. apríla 2006 odkazuje na
         ich telefonický rozhovor a na to, že ten sa týkal oznámenia ÚHVT z 18. januára 2006, ktoré žalobkyňa nedostala. Vzhľadom na
         skutočnosť, že toto jednostranové oznámenie sa výhradne vzťahovalo na nezrovnalosť týkajúcu sa jazyka odvolania, možno usudzovať,
         že predmetná nezrovnalosť bola spomenutá počas tohto telefonického rozhovoru. Okrem toho druhý list zo 7. apríla 2006 zaslaný
         okamžite po prvom uvádza, že vzhľadom na nezrovnalosť týkajúcu sa jazyka odvolania uvedenú ÚHVT bolo pre istotu zaslané nové
         odvolanie v nemčine.

      76      Z toho vyplýva, že odvolací senát sa mohol legitímne domnievať, že dôvod zmeškania nedodržanej lehoty, ako ho uvádza žalobkyňa,
         odpadol najneskôr 22. marca 2006, a preto dvojmesačná lehota stanovená v článku 78 nariadenia č. 40/94 uplynula najneskôr
         22. mája 2006.

      77      Toto konštatovanie nemožno spochybniť tvrdením žalobkyne, podľa ktorého lehota stanovená v článku 78 nariadenia č. 40/94 začína
         plynúť až od okamihu, keď ÚHVT písomne oznámi nezrovnalosť týkajúcu sa jazyka odvolania. Takéto písomné oznámenie totiž nie
         je upravené v článku 78 nariadenia č. 40/94. Okrem toho z judikatúry vyplýva, že ÚHVT nie je povinný informovať dotknutého
         účastníka konania o nezrovnalostiach v konaní a vzhľadom na to, že takéto oznámenie zo strany ÚHVT nemá vplyv na začatie plynutia
         lehoty stanovenej na podanie žiadosti o restitutio in integrum, takýto výklad je zjavne v rozpore s článkom 78 ods. 2 nariadenia č. 40/94 (rozsudok BECKETT EXPRESSION, už citovaný v bode
         44 vyššie, bod 41).

      78      Z toho dôvodu, keďže príkaz na zaplatenie dlžného poplatku bol daný až 23. mája 2006, odvolací senát sa nedopustil nesprávneho
         právneho posúdenia tým, že považoval žiadosť o restitutio in integrum za nepodanú.

      79      V každom prípade, podľa článku 78 ods. 1 nariadenia č. 40/94 restitutio in integrum je tiež podriadené podmienke vynaloženia náležitej starostlivosti vyžadovanej okolnosťami. Aj za predpokladu, ako bolo uvedené
         žalobkyňou, že chyba pri odoslaní odvolania bola spôsobená sekretárkou a zástupcovia žalobkyne o nej nevedeli, predstavuje
         dôvod zmeškania podľa článku 78 ods. 1 nariadenia č. 40/94, žalobkyňa bola povinná preukázať pred odvolacím senátom, že vynaložila
         náležitú starostlivosť vyžadovanú okolnosťami. V tomto ohľade však žalobkyňa nepodala žiadnu informáciu. Odvolací senát sa
         preto nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, ak rozhodol, že nebolo preukázané, že žalobkyňa vynaložila náležitú starostlivosť
         vyžadovanú okolnosťami.

      80      Z toho vyplýva, že tento žalobný dôvod musí byť zamietnutý, a preto musí byť zamietnutá aj žaloba v celom rozsahu.

       O trovách
      81      Podľa článku 87 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
         ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže žalobkyňa nemala vo veci úspech, je potrebné zaviazať ju na náhradu trov konania
         v súlade s návrhmi ÚHVT a vedľajšej účastníčky konania.

      Z týchto dôvodov
      SÚD PRVÉHO STUPŇA (prvá komora)
      rozhodol a vyhlásil:
      1.      Žaloba sa zamieta.
      2.      Neurim Pharmaceuticals (1991) Ltd je povinná nahradiť trovy konania.

               Tiili

               Dehousse

               Wiszniewska-Białecka

         Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 17. septembra 2008.

               Tajomník

                     Predsedkyňa komory

               E. Coulon

                     V. Tiili

         * Jazyk konania: nemčina.

    ---documentbreak--- unsupported format


Rozsudok Súdu prvého stupňa (tretia komora) z 27. februára 2003. # Vendedurías de Armadores Reunidos SA proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Rybolov - Žaloba o náhradu škody. # Vec T-61/01.


Rozsudok Súdneho dvora z 5. mája 1970. # Komisia Európskych spoločenstiev proti royaume de Belgique. # Vec 77-69.


title: Rozsudok Všeobecného súdu (prvá komora) z 8. septembra 2010. # Icebreaker Ltd proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Ochranná známka Spoločenstva - Námietkové konanie - Prihláška slovnej ochrannej známky Spoločenstva ICEBREAKER - Skoršia slovná národná ochranná známka ICEBERG - Relatívny dôvod zamietnutia - Pravdepodobnosť zámeny - Čiastočné zamietnutie zápisu - Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 40/94 [teraz článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009]. # Vec T-112/09.

text:
      Rozsudok Všeobecného súdu (prvá komora) z 8. septembra 2010 – Icebreaker/ÚHVT – Gilmar (ICEBREAKER)
      (vec T‑112/09)
      „Ochranná známka Spoločenstva – Námietkové konanie – Prihláška slovnej ochrannej známky Spoločenstva ICEBREAKER – Skoršia národná slovná ochranná známka ICEBERG – Relatívny dôvod zamietnutia – Pravdepodobnosť zámeny – Čiastočné zamietnutie zápisu – Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 40/94 [teraz článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009]“
      Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Relatívne dôvody zamietnutia – Námietka majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby
         – Pravdepodobnosť zámeny so skoršou ochrannou známkou [nariadenie Rady č. 40/94, článok 8 ods. 1 písm. b)] (pozri body 22,
         48)

      Predmet

               Žaloba podaná proti rozhodnutiu štvrtého odvolacieho senátu ÚHVT z 15. januára 2009 (vec R 1536/2007‑4) týkajúcemu sa námietkového
                  konania medzi Gilmar SpA a Icebreaker Ltd

            Údaje týkajúce sa veci

               Prihlasovateľ ochrannej známky Spoločenstva:

               Icebreaker Ltd

               Prihlasovaná ochranná známka Spoločenstva:

               slovná ochranná známka ICEBREAKER pre tovary v triedach 9, 24 a 25 – prihláška č. 3205523

               Majiteľ ochrannej známky alebo označenia, ktoré je základom námietky:

               Gilmar SpA

               Ochranná známka alebo označenie, ktoré je základom námietky:

               talianska slovná ochranná známka ICEBERG pre tovary v triede 25, medzinárodný zápis slovnej ochrannej známky ICEBERG pre tovary
                  v triede 25, španielska slovná ochranná známka ICEBERG pre tovary v triede 25, talianska slovná ochranná známka ICE pre tovary
                  v triede 25, medzinárodný zápis slovnej ochrannej známky ICE pre tovary v triede 25

               Rozhodnutie námietkového oddelenia:

               čiastočné vyhovenie námietke

               Rozhodnutie odvolacieho senátu:

               zamietnutie odvolania

      Výrok

                  1.

                  	Žaloba sa zamieta.

                  2.

                  	Icebreaker Ltd je povinná nahradiť trovy konania.


title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (siedma komora) z 23. septembra 2009. # Fratex Indústria e Comércio, Ltda proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Ochranná známka Spoločenstva - Námietkové konanie - Prihláška obrazovej ochrannej známky Spoločenstva TRACK & FIELD USA - Skoršia národná obrazová ochranná známka TRACK & FIELD - Relatívny dôvod zamietnutia - Neexistencia pravdepodobnosti zámeny - Neexistencia podobnosti označení - Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 40/94 [teraz článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009]. # Vec T-103/07.

text:
      Rozsudok Súdu prvého stupňa (siedma komora) z 23. septembra 2009 – Fratex Indústria e Comércio/ÚHVT – USA Track & Field (TRACK
            & FIELD USA)
      (vec T‑103/07)
      „Ochranná známka Spoločenstva – Námietkové konanie – Prihláška obrazovej ochrannej známky Spoločenstva TRACK & FIELD USA – Skoršia národná obrazová ochranná známka TRACK & FIELD – Relatívny dôvod zamietnutia – Neexistencia pravdepodobnosti zámeny – Neexistencia podobnosti označení – Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 40/94 [teraz článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009]“
      Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Relatívne dôvody zamietnutia – Námietka majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby
         – Pravdepodobnosť zámeny so skoršou ochrannou známkou [nariadenie Rady č. 40/94, článok 8 ods. 1 písm. b)] (pozri body 33,
         68 – 74)

      Predmet

               Žaloba podaná proti rozhodnutiu štvrtého odvolacieho senátu ÚHVT z 18. januára 2007 (vec R 1061/2005‑4), týkajúcemu sa námietkového
                  konania, ktorého účastníkmi boli spoločnosti Fratex Indústria e Comércio, Ltda, a USA Track & Field, Inc.

            Údaje týkajúce sa veci

               Prihlasovateľ ochrannej známky Spoločenstva:

               USA Track & Field, Inc.

               Prihlasovaná ochranná známka Spoločenstva:

               obrazová ochranná známka USA TRACK & FIELD – prihláška č. 1 680 883

               Majiteľ ochrannej známky alebo označenia, ktoré je základom námietky:

               Fratex Indústria e Comércio, Ltda

               Ochranná známka alebo označenie, ktoré je základom námietky:

               národná obrazová ochranná známka TRACK & FIELD

               Rozhodnutie námietkového oddelenia:

               vyhovenie námietke

               Rozhodnutie odvolacieho senátu:

               vyhovenie odvolaniu, ktoré podal USA Track & Field, Inc.

      Výrok

                  1.

                  	Žaloba sa zamieta.

                  2.

                  	Fratex Indústria e Comércio, Ltda, je povinná nahradiť trovy konania.


Rozsudok Súdneho dvora zo 16. marca 1983. # Administration des finances de l'État proti Società petrolifera italiana SpA (SPI) a SpA Michelin italiana (SAMI). # Návrhy na začatie prejudiciálneho konania Corte suprema di Cassazione - Taliansko. # Spojené veci 267/81, 268/81 a 269/81.