title: Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 15. októbra 2014.#Dánske kráľovstvo proti Európskej komisii.#Odvolanie – EPUZF – Vyňatie plôch – Kontroly pomocou diaľkového snímania – Vegetačný kryt vyňatých parciel – Finančné opravy.#Vec C‑417/12 P.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (prvá komora)
      z 15. októbra 2014 (
            *1
         )
      „Odvolanie — EPUZF — Vyňatie plôch — Kontroly pomocou diaľkového snímania — Vegetačný kryt vyňatých parciel — Finančné opravy“
      Vo veci C‑417/12 P,
      ktorej predmetom je odvolanie podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, podané 13. septembra 2012,

         Dánske kráľovstvo, v zastúpení: V. Pasternak Jørgensen, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci J. Pinborg a P. Biering, advokaterne,
      odvolateľ,
      ktoré v konaní podporujú:

         Francúzska republika, v zastúpení: D. Colas a C. Candat, splnomocnení zástupcovia,

         Holandské kráľovstvo, v zastúpení: M. de Ree a M. Bulterman, splnomocnené zástupkyne,

         Fínska republika, v zastúpení: J. Leppo, splnomocnený zástupca,

         Švédske kráľovstvo, v zastúpení: U. Persson, splnomocnená zástupkyňa,
      vedľajší účastníci konania v odvolacom konaní,
      ďalší účastník konania:

         Európska komisia, v zastúpení: F. Jimeno Fernández, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci T. Ryhl, advokat,
      žalovaná v prvostupňovom konaní,
      SÚDNY DVOR (prvá komora),
      v zložení: predseda prvej komory A. Tizzano, sudcovia S. Rodin, A. Borg Barthet, E. Levits (spravodajca) a M. Berger,
      generálny advokát: N. Jääskinen,
      tajomník: C. Strömholm, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 12. decembra 2013,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 30. apríla 2014,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Svojím odvolaním Dánske kráľovstvo navrhuje zrušenie rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie Dánsko/Komisia (T‑212/09, EU:T:2012:335, ďalej len „napadnutý rozsudok“), ktorým Všeobecný súd zamietol jeho žalobu na čiastočné zrušenie rozhodnutia Komisie 2009/253/ES z 19. marca 2009, ktorým sa z financovania Spoločenstvom vylučujú niektoré výdavky vynaložené členskými štátmi v rámci záručnej sekcie Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF) a v rámci Európskeho poľnohospodárskeho záručného fondu (EPZF) (Ú. v. EÚ L 75, s. 15), v rozsahu, v akom z financovania Spoločenstva vylučuje niektoré výdavky vynaložené Dánskym kráľovstvom z dôvodu vyňatia plôch.

         Právny rámec

         Nariadenie (ES) č. 1258/1999

               2

               Nariadenie Rady (ES) č. 1258/1999 zo 17. mája 1999 o financovaní Spoločnej poľnohospodárskej politiky (Ú. v. ES L 160, s. 103; Mim. vyd. 03/025, s. 414), ktoré sa uplatňovalo v čase skutkových okolností veci samej, vo svojom článku 7 ods. 4 prvom pododseku stanovovalo, že:
               „V prípade, že Komisia zistí, že platba výdavkov nebola uskutočnená v súlade s predpismi spoločenstva, rozhodne o vyčlenení týchto výdavkov z financovania prostriedkami spoločenstva, uvedeného v článkoch 2 a 3.“

         Nariadenie (ES) č. 2316/1999

               3

               Nariadenie Komisie (ES) č. 2316/1999 z 22. októbra 1999, ktoré ustanovuje podrobné pravidlá na uplatňovanie nariadenia Rady (ES) č. 1251/1999, ktorým sa zriaďuje systém podpory pre producentov určitých plodín pestovaných na ornej pôde (Ú. v. ES L 280, s. 43; Mim. vyd. 03/026, s. 362), ktoré sa uplatňovalo v čase skutkových okolností veci samej, vo svojom článku 19 stanovovalo, že:
               „1.   Plochy vyňaté z obrábania podľa tejto kapitoly musia pokrývať jednotnú plochu o veľkosti aspoň 0,3 ha a o šírke aspoň 20 m.
               Členské štáty môžu uznať:

                        a)

                        menšie plochy obsahujúce celé parcely s trvalými ohraničeniami ako sú múry, ploty alebo vodné toky;

                  …
               4.   Členské štáty uplatnia vhodné opatrenia s ohľadom na špecifickú situáciu plôch vyňatých z obrábania, aby sa zabezpečilo, že sa udržiavajú a že je chránené životné prostredie. Také opatrenia môžu taktiež zahŕňať požiadavku na zelený vegetačný kryt; v takom prípade musia opatrenia zabezpečiť, aby sa zelený vegetačný kryt nemohol využiť na produkciu osiva a aby sa za žiadnych okolností nepoužil na poľnohospodárske účely pred 31. augustom alebo pred 15. januárom na výrobu plodín na predaj.
               …“

         Nariadenie (ES) č. 2419/2001

               4

               Nariadenie Komisie (ES) č. 2419/2001 z 11. decembra 2001 stanovujúce podrobné pravidlá uplatňovania integrovaného správneho a kontrolného systému pre určité programy pomoci spoločenstva, zriadeného nariadením Rady (EHS) č. 3508/92 (Ú. v. ES L 327, s. 11; Mim. vyd. 03/034, s. 308) vo svojom článku 15 stanovovalo, že:
               „Administratívne kontroly a kontroly na mieste sú robené takým spôsobom, ktorý zaistí účinné overenie zhody s podmienkami, za ktorých sú pomoci udelené.“

               5

               Podľa článku 22 ods. 1 uvedeného nariadenia, ktorý sa týka určovania plôch poľnohospodárskych parciel:
               „Plochy poľnohospodárskej parcely sú stanovené akýmkoľvek primeraným spôsobom, definovanými príslušným orgánom, ktorý zaisťuje meranie s presnosťou prinajmenšom rovnou presnosti požadovanej pre oficiálne merania na základe národných pravidiel. Príslušný orgán stanoví maržu tolerancie, berúc do úvahy použitú metódu merania, presnosť dostupných oficiálnych dokumentov, miestne faktory, také ako svah a tvar parcely a ustanovenia odseku 2.“

               6

               Článok 23 tohto istého nariadenia upravoval kontroly pomocou diaľkového snímania.

         Nariadenie (ES) č. 1290/2005

               7

               Článok 31 nariadenia Rady (ES) č. 1290/2005 z 21. júna 2005 o financovaní Spoločnej poľnohospodárskej politiky (Ú. v. EÚ L 209, s. 1), nazvaný „Overenie súladu“, vo svojich odsekoch 1 až 3 stanovuje:
               „1.   Komisia rozhoduje o čiastkach, ktoré sa majú vylúčiť z financovania Spoločenstvom, ak zistí, že výdavky uvedené v článku 3 ods. 1 a v článku 4 sa nerealizovali v súlade s pravidlami Spoločenstva podľa postupu uvedeného v článku 41 ods. 3.
               2.   Komisia vyhodnotí čiastky, ktoré sa majú vylúčiť, najmä na základe závažnosti zaznamenaného nesúladu. Komisia zohľadňuje charakter a závažnosť porušenia, ako aj finančnú ujmu spôsobenú Spoločenstvu.
               3.   Pred akýmkoľvek rozhodnutím o zamietnutí financovania sú výsledky kontrol Komisie, ako aj odpovede daného členského štátu predmetom písomného oznámenia, po ktorom sa obe strany pokúsia dospieť k dohode o opatreniach, ktoré je potrebné prijať.
               Ak nedôjde k dohode, členský štát môže v lehote štyroch mesiacov požiadať o začatie konania na zmierenie stanovísk oboch strán, ktorého výsledky sú predmetom správy odovzdanej Komisii a preskúmanej Komisiou, skôr ako sa vyjadrí k prípadnému zamietnutiu financovania.“

         Usmernenia

               8

               Dokument Komisie č. VI/5330/97 z 23. decembra 1997, nazvaný „Usmernenia na výpočet finančných dôsledkov pri príprave rozhodnutia o zúčtovaní výdavkov zo Záručnej sekcie EPUZF“ (ďalej len „usmernenia“), opisuje metódu uplatňovania paušálnych finančných opráv. Tento dokument najmä stanovuje:
               „O paušálnych opravách sa musí uvažovať, keď Komisia zistí, že kontrolné opatrenie, ktoré výslovne vyžaduje nariadenie alebo ktoré je implicitne nevyhnutné pre dodržanie výslovného pravidla (napríklad obmedzenie pomoci len na výrobky určitej kvality) nebolo vykonané primeraným spôsobom.
               Ak sú síce vykonané kontroly, ale nedostatočným spôsobom, závažnosť nedostatku treba vyhodnotiť. Skoro všetky kontrolné konania možno zlepšiť a jednou z úloh kontrolných pracovníkov Komisie je predložiť odporúčania s cieľom zlepšiť postupy a vykonať dodatočné kontroly, ktoré hoci nie sú stanovené normotvorcom, ponúkajú dodatočnú záruku, pokiaľ ide o súlad výdavkov s podmienkami dotknutého členského štátu. Avšak skutočnosť, že konanie sa môže zdokonaliť, sama osebe neodôvodňuje finančnú opravu. Musí existovať významný nedostatok pri uplatňovaní výslovných pravidiel Spoločenstva a takýto nedostatok musí vystaviť [Európsky poľnohospodársky usmerňovací a záručný fond (EPUZF)] reálnemu nebezpečenstvu straty alebo nesúladu s pravidlami“.

               9

               Usmernenia definujú podmienky, ktoré treba splniť na účely uplatnenia paušálnych finančných opráv vo výške 2 %, 5 %, 10 % a 25% z deklarovaných výdavkov.

         Skutkové okolnosti sporu a sporné rozhodnutie

               10

               Európska komisia po tom, ako v októbri a decembri 2004 vykonala kontroly na mieste týkajúce sa podmienok uplatňovania integrovaného správneho a kontrolného systému plodín pestovaných na ornej pôde v hospodárskych rokoch 2002 až 2004 dánskymi orgánmi, oznámila Dánskemu kráľovstvu, že jeho orgány nedodržali ustanovenia nariadenia Rady (ES) č. 1251/1999 zo 17. mája 1999 ustanovujúce systém podpory pre pestovateľov niektorých plodín pestovaných na ornej pôde (Ú. v. ES L 160, s. 1; Mim. vyd. 03/025, s. 322), a nariadenia Rady (EHS) č. 3508/92 z 27. novembra 1992, ktorým sa stanovuje integrovaný systém spravovania a kontroly určitých schém poskytovania pomoci v spoločenstve (Ú. v. ES L 355, s. 1; Mim. vyd. 03/013, s. 223).

               11

               Komisia po tom, ako listom z 27. júna 2006 oznámila Dánskemu kráľovstvu v súlade s článkom 8 ods. 1 nariadenia (ES) č. 1663/95 Komisie zo 7. júla 1995, stanovujúcim podrobné pravidlá uplatňovania nariadenia Rady (EHS) č. 729/70 týkajúceho sa postupu pri zúčtovaní výkazov záručnej sekcie EPUZF (Ú. v. ES L 158, s. 6; Mim. vyd. 03/018, s. 31), zmeneného a doplneného nariadením (ES) č. 2245/1999 Komisie z 22. októbra 1999 (Ú. v. ES L 273, s. 5; Mim. vyd. 03/026, s. 335), a po výmene korešpondencie, v liste z 21. februára 2008 adresovanom tomuto členskému štátu uviedla, že na niektoré výdavky uskutočnené v hospodárskych rokoch 2002 až 2004 treba uplatniť finančné opravy vo výške 5 % a 10 %. Výška týchto opráv dosahovala 750 miliónov dánskych korún (DKK).

               12

               Keďže Dánske kráľovstvo považovalo tieto opravy za neodôvodnené, obrátilo sa na zmierovací orgán.

               13

               Zmierovací orgán vo svojej správe z 9. septembra 2008 dospel k záveru, že stanoviská odporcov nemožno zmieriť a vyzval Komisiu, aby prehodnotila návrh uplatniť opravy vo výške 5 % a 10 % na všetky dotknuté výdavky.

               14

               Ako Komisia uvádza v súhrnnej správe Generálneho riaditeľstva (GR) pre poľnohospodárstvo a rozvoj vidieka zo 6. januára 2009 týkajúcej sa výsledkov kontrol vykonaných Komisiou v kontexte postupu pri zúčtovaní výdavkov záručnej sekcie EPUZF podľa článku 7 ods. 4 nariadenia č. 1258/1999 a článku 31 nariadenia č. 1290/2005 (ďalej len „súhrnná správa“), sporným rozhodnutím uplatnila paušálne finančné opravy, ktoré dosahovali v závislosti od konkrétneho prípadu 2 %, 5 % alebo až 10 % výdavkov uskutočnených Dánskym kráľovstvom, a to vzhľadom na medzery, ktoré boli zistené v oblasti kontrol pomocou diaľkového snímania a kontrol dodržiavania legislatívnych požiadaviek na vyňaté plochy.

               15

               Komisia jednak uplatnila na pomoc vyplatenú v hospodárskych rokoch 2003 a 2004 paušálnu opravu vo výške 2 % z dôvodu finančnej ujmy spôsobenej EPUZF, lebo Dánske kráľovstvo neprijalo opravné opatrenia v rámci kontrol pomocou diaľkového snímania, keď meralo pozemky za pomoci snímok s vysokým rozlíšením (ďalej len „snímky HR“).

               16

               Komisia ďalej konštatovala viacero nezrovnalostí týkajúcich sa vyňatých plôch, ktoré by mohli odôvodniť vylúčenie niektorých výdavkov z financovania EPUZF a odvodila, že kľúčové kontroly týchto plôch neboli vôbec uskutočnené alebo boli uskutočnené tak nedôsledne, že neboli vôbec účinné. Preto na účely náhrady ujmy spôsobenej EPUZF uplatnila na pomoc vyplatenú v hospodárskych rokoch 2002 až 2004 paušálnu opravu, ktorá dosahovala v závislosti od konkrétneho prípadu 2 %, 5 % alebo až 10 %.

         Napadnutý rozsudok

               17

               Všeobecný súd, pokiaľ ide o kontroly pomocou diaľkového snímania, v prvom rade dospel v bodoch 48 až 50 napadnutého rozsudku k záveru, že Dánske kráľovstvo malo použiť alternatívnu metódu na ubezpečenie sa o správnosti meraní parciel uskutočnených za pomoci snímok HR, a to tým skôr, že orgány tohto členského štátu boli od decembra 2002 informované o tom, že túto metódu merania Komisia neodporúča.

               18

               Okrem toho v bode 52 napadnutého rozsudku Všeobecný súd uznal, že Komisia môže podľa článku 22 ods. 1 nariadenia č. 2419/2001 použiť akýkoľvek vhodný prostriedok na ubezpečenie sa o ploche kontrolovaných parciel.

               19

               V druhom rade Všeobecný súd, pokiaľ ide o kontrolu pravidiel týkajúcich sa vyňatých plôch, v bodoch 69 až 85 napadnutého rozsudku pristúpil k výkladu článku 19 ods. 4 nariadenia č. 2316/1999 a na rozdiel od Komisie dospel k záveru, že zachovanie vegetačného krytu na vyňatej parcele predstavuje jedno z vhodných opatrení na zabezpečenie, že táto parcela sa udržiava a že je chránené životné prostredie. Všeobecný súd však v bode 106 napadnutého rozsudku konštatoval, že ak sa Komisia na účely odôvodnenia vážnej a odôvodnenej pochybnosti opiera o viaceré dôkazy, ktoré sú na sebe vzájomne nezávislé, na preukázanie nedostatočnej povahy spôsobu vykonania kontrol stačí, že je potvrdený jeden z týchto dôkazov. V dôsledku toho pokračoval v preskúmaní ostatných dôkazov predložených Komisiou.

               20

               Všeobecný súd po tom, ako pripomenul povinnosť členských štátov udržiavať vyňaté parcely, v bodoch 93 a 94 napadnutého rozsudku rozhodol, že podľa tohto ustanovenia musí byť vegetačný kryt zachovaný na týchto parcelách udržiavaný s cieľom chrániť agronomické podmienky týchto parciel.

               21

               Pokiaľ ide o pojem „trvalé ohraničenia“ v zmysle článku 19 ods. 1 druhého pododseku písm. a) nariadenia č. 2316/1999, Všeobecný súd v bode 101 napadnutého rozsudku rozhodol, že v prípade parciel, na ktoré sa vzťahuje toto ustanovenie, sa môžu poskytovať platby na plochu, len ak sú fyzicky ohraničené. Preto zamietol výklad podaný Dánskym kráľovstvom, podľa ktorého katastrálne ohraničenia spĺňali požiadavky uvedeného ustanovenia.

               22

               Pokiaľ ide o údajnú nezákonnosť podmienok, za ktorých Komisia konštatovala niektoré nezrovnalosti týkajúce sa vyňatých plôch, Všeobecný súd v bode 122 napadnutého rozsudku konštatoval, že Dánske kráľovstvo nemohlo priznať žiadateľovi o pomoc výhodu pochybnosti, keď kontroly na mieste vykonané po dátume uplynutia obdobia vyňatia umožnili konštatovať prítomnosť stohov sena alebo stavebného odpadu na predmetných parcelách.

               23

               Všeobecný súd v bode 123 napadnutého rozsudku rozhodol, že Komisia správne dospela k záveru, že existujú odôvodnené a vážne pochybnosti, pokiaľ ide o dostatočný charakter kontrol vykonaných Dánskym kráľovstvom v súvislosti s parcelami, na ktorých boli konštatované určité nezrovnalosti, pričom tento členský štát nepredložil tvrdenia na rozptýlenie týchto pochybností.

               24

               V treťom rade, pokiaľ ide o údajné porušenie podstatných formálnych náležitostí, Všeobecný súd zamietol všetky tvrdenia predložené uvedeným členským štátom.

               25

               V štvrtom rade, pokiaľ ide o pravidlá týkajúce sa finančných opráv, Všeobecný súd dospel v bode 168 napadnutého rozsudku k záveru, že Komisia mohla oprávnene rozhodnúť, že riziko strát pre EPUZF bolo významné a odôvodňovalo paušálnu opravu vo výške 5 % alebo 10 %.

               26

               V dôsledku toho Všeobecný súd zamietol žalobu o neplatnosť podanú Dánskym kráľovstvom.

         Návrhy účastníkov konania

               27

               Dánske kráľovstvo svojím odvolaním navrhuje, aby Súdny dvor zrušil napadnutý rozsudok a vyhovel návrhom predloženým na prvom stupni alebo subsidiárne vrátil vec Všeobecnému súdu.

               28

               Európska komisia navrhuje zamietnuť odvolanie a uložiť Dánskemu kráľovstvu povinnosť nahradiť trovy konania.

         O odvolaní

               29

               Na podporu svojho odvolania Dánske kráľovstvo uvádza štyri odvolacie dôvody, ktoré vychádzajú z nesprávneho výkladu článku 15 nariadenia č. 2419/2201, nesprávneho výkladu článku 19 ods. 4 nariadenia č. 2316/1999 a z nesprávneho právneho posúdenia v súvislosti s uplatnením pravidiel týkajúcich sa dôkazného bremena a pravidiel týkajúcich sa finančných opráv.

               30

               Komisia tvrdí, že všetky odvolacie dôvody uvádzané na podporu odvolania sa musia zamietnuť ako zjavne neprípustné alebo v každom prípade ako nedôvodné.

               31

               Na úvod je teda potrebné preskúmať všeobecnú námietku neprípustnosti, ktorú vzniesla Komisia.

         O všeobecnej námietke neprípustnosti

               32

               Komisia, ktorá odpovedala na všetky odvolacie dôvody vznesené Dánskym kráľovstvom, v prvom rade namieta neprípustnosť celého odvolania, lebo toto odvolanie sa snaží o nové preskúmanie skutkového stavu veci a obmedzuje sa najmä na opakovanie tvrdení predložených na prvom stupni.

               33

               V tejto súvislosti treba pripomenúť, že z článku 256 ods. 1 ZFEÚ a článku 58 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie vyplýva, že odvolanie sa obmedzuje na právne otázky.

               34

               Okrem toho z ustálenej judikatúry vyplýva, že ak účastník konania napadne výklad alebo uplatnenie práva Únie Všeobecným súdom, v priebehu odvolacieho konania možno opätovne rozobrať právne otázky preskúmané v prvostupňovom konaní. V konečnom dôsledku, ak by účastník konania nemohol založiť svoje odvolanie na dôvodoch a tvrdeniach už použitých pred Všeobecným súdom, odvolacie konanie by bolo sčasti zbavené svojho významu (rozsudok Francúzsko/Komisia, C‑601/11 P, EU:C:2013:465, bod 71).

               35

               Pokiaľ ide o toto odvolanie, stačí konštatovať, že ako vyplýva najmä z bodu 29 tohto rozsudku a na rozdiel od toho, čo tvrdí Komisia, Dánske kráľovstvo nechce všeobecne spochybniť posúdenie skutkových okolností vykonané Všeobecným súdom tak, že by opakovalo dôvody a argumenty, ktoré už pred Všeobecným súdom uplatňovalo. Odvolateľka naopak uplatňuje právne otázky, ktoré môžu byť predmetom odvolania.

               36

               Je teda potrebné zamietnuť všeobecnú námietku neprípustnosti uplatnenú Komisiou.

               37

               Napriek tomu sa treba v rozsahu, v akom Komisia konkrétnejšie namieta neprípustnosť niektorých konkrétnych dôvodov odvolania, zaoberať týmito námietkami neprípustnosti v rámci preskúmavania dotknutých odvolacích dôvodov.

         O prvom odvolacom dôvode

      Argumentácia účastníkov konania

               38

               V rámci prvého odvolacieho dôvodu Dánske kráľovstvo uplatňuje pochybenie, ktorého sa Všeobecný súd dopustil pri interpretácii článku 15 nariadenia č. 2419/2001 v spojení s článkom 23 tohto nariadenia, lebo údaje získané pomocou globálneho systému na určovanie polohy (GPS) nemohli byť použité na posúdenie meraní získaných pomocou diaľkového snímania, keďže obe tieto metódy nutne vedú k odlišným výsledkom.

               39

               Okrem toho Všeobecný súd neopísal verne skutkový stav, ani nezaujal stanovisko k detailným dokumentom potvrdzujúcim, že dánske orgány vykonali dodatočné opravné kontroly.

               40

               Francúzska republika tvrdí, že Všeobecnému súdu prináleží overiť, že meranie pomocou diaľkového snímania ponúka meranie s presnosťou prinajmenšom rovnou presnosti požadovanej pre oficiálne merania na základe národných pravidiel. V každom prípade treba národné pravidlá posúdiť s určitou maržou tolerancie.

               41

               Komisia tvrdí, že v bode 120 napadnutého rozsudku Všeobecný súd konštatoval slabiny dánskeho kontrolného systému. Predložený odvolací dôvod teda spočíva v jednoduchom spochybnení tohto skutkového posúdenia.

         Posúdenie Súdnym dvorom

               42

               Ako už Všeobecný súd v bodoch 37 až 41 napadnutého rozsudku správne pripomenul, členské štáty majú podľa článku 15 a článku 22 ods. 1 nariadenia č. 2419/2001 prijať opatrenia, ktoré podľa ich názoru zaručia účinnosť kontrol, a teda aj presnosť merania pomocou diaľkového snímania.

               43

               Hoci si štáty môžu vybrať prostriedky na určenie plochy poľnohospodárskych parciel, uvedené prostriedky musia spĺňať požiadavku presnosti.

               44

               V tejto súvislosti nemožno Všeobecnému súdu vytýkať, že rozhodol, že Komisia mohla v rámci preskúmania merania parciel, na ktoré sa uplatňuje režim vyňatia, dánskymi orgánmi vychádzať z inej metódy, než použili tieto orgány.

               45

               Na jednej strane Komisiu nemožno v rámci jej preskúmania dodržania požiadavky presnosti, ktorá prináleží členskému štátu, nútiť použiť výhradne metódu použitú týmto štátom, a to najmä ak sa domnieva, že iná metóda zaručuje vyšší stupeň presnosti.

               46

               Na druhej strane uložiť Komisii povinnosť použiť v tejto súvislosti metódu merania použitú orgánmi dotknutého členského štátu by mohlo viesť k oslabeniu dvojúrovňového systému kontroly zavedeného nariadením č. 2419/2001.

               47

               V dôsledku toho Komisia môže vykonať účinnú kontrolu spoľahlivosti národných kontrolných systémov, len ak si môže slobodne zvoliť metódu kontroly opatrení uskutočnených vnútroštátnymi orgánmi, ktorá sa jej zdá byť najvhodnejšia z pohľadu presnosti.

               48

               Pokiaľ ide o ostatné výhrady, treba pripomenúť, že posúdenie skutkového stavu Všeobecným súdom nepredstavuje s výhradou prípadu skreslenia právnu otázku, ktorá by ako taká podliehala preskúmaniu Súdnym dvorom v štádiu odvolania.

               49

               Dánske kráľovstvo tým, že spochybňuje skutkové posúdenia Všeobecného súdu, ktoré vyplývajú z bodov 50 a 120 napadnutého rozsudku, žiada Súdny dvor o nové preskúmanie skutkového stavu, pričom neuvádza žiadnu skutočnosť, ktorá umožňuje odvodiť, že došlo k takémuto skresleniu.

               50

               Preto treba zamietnuť prvý odvolací dôvod ako sčasti nedôvodný a sčasti neprípustný.

         O druhom odvolacom dôvode

      Argumentácia účastníkov konania

               51

               Na podporu druhého odvolacieho dôvodu založeného na pochybení Všeobecného súdu v súvislosti s výkladom článku 19 ods. 4 nariadenia č. 2316/1999 Dánske kráľovstvo tvrdí, že neexistuje žiadna povinnosť vysekať vegetačný kryt na vyňatom pozemku, že povinnosť údržby stanovená v tomto ustanovení sa netýka vegetačného krytu a že Všeobecný súd nevysvetlil, čo rozumie pod pojmom „zachovanie agronomických podmienok“ vyňatých pozemkov.

               52

               Dánske kráľovstvo dodáva, že minimálny charakter nezrovnalostí uvedených Komisiou v spornom rozhodnutí neodôvodňuje uplatnené finančné opravy.

               53

               Okrem toho Všeobecný súd nerozhodol o ostatných nezrovnalostiach konštatovaných Komisiou, o ktoré sa opieralo sporné rozhodnutie. Tento nedostatok v odôvodnení napadnutého rozsudku teda zabránil odvolateľke správne posúdiť zákonnosť sporného rozhodnutia.

               54

               Okrem toho sa Všeobecný súd nevyjadril k dôvodom a dôkazom predloženým Dánskym kráľovstvom, ktoré umožňovali odôvodniť spoľahlivosť dánskeho kontrolného systému.

               55

               Francúzska republika na jednej strane tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že nezrušil sporné rozhodnutie, hoci konštatoval protiprávnosť, ktorá postihovala toto rozhodnutie, a na druhej strane, že povinnosť údržby sa týka samotných vyňatých pozemkov a nie ich vegetačného krytu.

               56

               Fínska republika dodáva, že výklad článku 19 ods. 4 nariadenia č. 2316/1999 použitý Všeobecným súdom nemožno odvodiť zo znenia tohto ustanovenia.

               57

               Komisia pripomína, že Všeobecný súd konštatoval nezrovnalosti v súvislosti s podmienkami na oprávnenie niektorých parciel na pomoc, ktorých existenciu Dánske kráľovstvo nespochybnilo. Aj keby medzery v dánskom kontrolnom systéme vyplývali z nesprávneho výkladu právnej úpravy Únie Dánskym kráľovstvom, Všeobecný súd sa nedopustil nesprávneho právneho posúdenia.

               58

               Pokiaľ ide o význam nezrovnalostí, Komisia tvrdí, že kontroly na mieste umožnili dospieť k záveru, že prípady, ktorých sa tieto nezrovnalosti týkali, neboli ani malé, ani nevýznamné.

         Posúdenie Súdnym dvorom

               59

               Svojou prvou výhradou Dánske kráľovstvo Všeobecnému súdu vytýka, že vyložil článok 19 ods. 4 nariadenia č. 2316/1999 v tom zmysle, že obsahuje implicitnú povinnosť vysekať vegetačný kryt.

               60

               Je však potrebné konštatovať, že táto výhrada je založená na nesprávnom výklade napadnutého rozsudku.

               61

               Všeobecný súd najskôr v bode 88 napadnutého rozsudku pripomenul, že ak sa členské štáty rozhodnú zachovať vegetačný kryt na vyňatých pozemkoch, majú podľa článku 19 ods. 4 nariadenia č. 2316/1999 povinnosť prijať vhodné opatrenia, aby sa zabezpečilo, že sa tieto pozemky udržiavajú, pričom ak sa rozhodnú pre vegetačný kryt, musia zabezpečiť, že tento kryt sa udržiava.

               62

               Ďalej v bode 93 uvedeného rozsudku správne rozhodol, že vhodná údržba vegetačného krytu ponechaného na vyňatých plochách má za cieľ chrániť agronomické podmienky.

               63

               V tejto súvislosti Všeobecný súd v bode 92 rovnakého rozsudku rozhodol, že Dánske kráľovstvo samo tvrdilo, že určujúcim kritériom je, či vyňaté plochy predstavujú aj počas obdobia vyňatia obrábateľnú pôdu.

               64

               Všeobecný súd napokon v bode 94 napadnutého rozsudku dospel k záveru, že pokiaľ ide o vyňaté plochy, zachovanie vegetačného krytu nepredstavuje výnimku z primeraných opatrení prijatých členskými štátmi v súlade s článkom 19 ods. 4 nariadenia č. 2316/1999.

               65

               Na rozdiel od toho, čo tvrdí Dánske kráľovstvo, preto Všeobecný súd tým, že pripomenul nevyhnutnosť údržby vyňatých plôch, ako vyplýva z článku 19 ods. 4 prvej vety uvedeného nariadenia, nekonštatoval implicitnú povinnosť vysekať vegetačný kryt.

               66

               Vegetačný kryt, ako vhodné opatrenie na zabezpečenie údržby vyňatej plochy nezbavuje dotknutý členský štát povinnosti kontrolovať, či je sám tento kryt udržiavaný. Cieľ údržby vyňatého pozemku by bol totiž zmarený, keby sa tento vegetačný kryt neudržiaval.

               67

               Svojou druhou výhradou Dánske kráľovstvo vytýka Všeobecnému súdu, že nezrušil sporné rozhodnutie, ale konštatoval, že aj napriek nesprávnemu právnemu posúdeniu Komisie, ktorá neoznačila zachovanie vegetačného krytu za vhodné opatrenie, ďalšie nezrovnalosti konštatované Komisiou stačili na odôvodnenie finančných opráv uložených týmto rozhodnutím.

               68

               Nezrovnalosti uvedené Všeobecným súdom neboli tak významné, aby odôvodňovali uplatnené opravy.

               69

               Na jednej strane treba pripomenúť, že podľa judikatúry Súdneho dvora Komisia musí na účely odôvodnenia finančnej opravy preukázať existenciu vážnej a opodstatnenej pochybnosti týkajúcej sa účinnosti kontrol, ktoré vykonali vnútroštátne správne orgány (pozri v tomto zmysle rozsudok Grécko/Komisia, C‑300/02, EU:C:2005:103, bod 34).

               70

               Keďže Komisia, pokiaľ ide o Dánske kráľovstvo, uviedla aj iné skutočnosti, než tie, ktoré Všeobecný súd zamietol, Všeobecný súd sa tým, že nezrušil sporné rozhodnutie, nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, lebo tieto skutočnosti neboli spochybnené.

               71

               V tejto súvislosti Všeobecný súd v bode 112 napadnutého rozsudku konštatoval, že Dánske kráľovstvo nespochybnilo vecnú správnosť skutkových zistení Komisie, ktoré opisovali nezrovnalosti predstavujúce iné dôkazy, a tento členský štát spochybnil len obdobie, počas ktorého boli tieto nezrovnalosti konštatované.

               72

               Na druhej strane je potrebné uviesť, že Dánske kráľovstvo tým, že kritizuje Všeobecný súd za to, že priznal príliš veľký význam nezrovnalostiam, ktoré boli považované za odôvodňujúce vážne a opodstatnené pochybnosti Komisie, žiada Súdny dvor o nové preskúmanie skutkového stavu, ktorý už Všeobecný súd preskúmal. Ako však bolo pripomenuté v bode 48 tohto rozsudku, takýto návrh nie je prípustný v štádiu odvolania.

               73

               Pokiaľ ide o tretiu výhradu založenú na tom, že Všeobecný súd nerozhodol o niektorých dôkazoch predložených Dánskym kráľovstvom, treba uviesť, že keďže Všeobecný súd rozhodol, že Komisia predložila dôkazy dokazujúce jej vážne a opodstatnené pochybnosti, pokiaľ ide o účinnosť dánskeho kontrolného systému, a tieto pochybnosti Dánske kráľovstvo nerozptýlilo, v bode 125 napadnutého rozsudku sa mohol oprávnene rozhodnúť, že nepreskúma tvrdenia uvedené týmto členským štátom, pokiaľ ide o ostatné dôkazy o nezrovnalostiach uvedené Komisiou.

               74

               Okrem toho z ustálenej judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že povinnosť odôvodnenia, ktorá prináleží Všeobecnému súdu, tomuto súdu neukladá povinnosť vypracovať odôvodnenie, ktoré by vyčerpávajúcim spôsobom rozoberalo jednotlivo každú úvahu vyjadrenú účastníkmi sporu, a teda že odôvodnenie môže byť implicitné, avšak pod podmienkou, že umožní zúčastneným osobám oboznámiť sa s dôvodmi, pre ktoré Všeobecný súd neprijal ich tvrdenia, a poskytne Súdnemu dvoru dostatok prostriedkov, aby mohol vykonať svoje preskúmanie (rozsudok Edwin/ÚHVT, C‑263/09 P, EU:C:2011:452, bod 64 a citovaná judikatúra).

               75

               Druhý odvolací dôvod preto treba sčasti zamietnuť ako nedôvodný a sčasti zamietnuť ako neprípustný.

         O treťom odvolacom dôvode

      Argumentácia účastníkov konania

               76

               Hoci Dánske kráľovstvo nespochybňuje zásady týkajúce sa dôkazného bremena v oblasti finančných opráv uskutočnených pri zúčtovaní výdavkov EPUZF, nesúhlasí s tým, ako ich uplatnil Všeobecný súd. Na jednej strane nezrovnalosti konštatované Komisiou počas kontrol na mieste, ktoré boli uskutočnené na základe vzorky po uplynutí obdobia vyňatia, nemajú dôkaznú silu. Na druhej strane sa Všeobecný súd dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď od tohto členského štátu vyžadoval, aby dokázal, že ani na jednej z parciel dotknutých vyňatím nedošlo k nezrovnalostiam.

               77

               Francúzska republika, Holandské kráľovstvo a Švédske kráľovstvo v tejto súvislosti tvrdia, že Dánske kráľovstvo by nemalo dokazovať, že ani na jednej z vyňatých parciel nedošlo k nezrovnalostiam, ale dokázať, že konštatovania Komisie nepreukazovali kvalitu národných kontrol.

               78

               Komisia pripomína, že podľa judikatúry Súdneho dvora má nárok na odľahčenie dôkazného bremena. Nemusí teda preukázať existenciu významných nedostatkov pri uplatňovaní pravidiel Únie.

         Posúdenie Súdnym dvorom

               79

               Na úvod treba uviesť, že v rámci zúčtovania výdavkov EPUZF členské štáty zohrávajú prvoradú úlohu, lebo musia umožniť, aby sa zabezpečilo, že EPUZF financuje iba zásahy uskutočnené v súlade s ustanoveniami práva Únie v rámci spoločnej organizácie poľnohospodárskych trhov.

               80

               Práve členský štát má najlepšiu možnosť zhromaždiť a preveriť údaje potrebné na zúčtovanie výdavkov EPUZF (rozsudok Grécko/Komisia, EU:C:2005:103, bod 36).

               81

               Ako Všeobecný súd pripomenul v bode 57 napadnutého rozsudku, na účely preukázania porušenia predpisov, ktoré upravujú spoločnú organizáciu poľnohospodárskych trhov, nie je úlohou Komisie vyčerpávajúcim spôsobom preukázať nedostatky kontrol, ktoré vykonali vnútroštátne správne orgány, alebo nesprávnosť nimi predložených čísel, ale existenciu vážnej a opodstatnenej pochybnosti, ktorú má a ktorá sa týka týchto kontrol alebo čísel (pozri rozsudky Nemecko/Komisia, C‑54/95, EU:C:1999:11, bod 35, a Grécko/Komisia, EU:C:2005:103, bod 34).

               82

               Dotknutý členský štát nemôže vyvrátiť zistenia Komisie bez tvrdení, ktoré sú podložené dôkazom o spoľahlivosti a funkčnosti kontrolného systému. Ak sa mu teda nepodarí preukázať, že zistenia Komisie sú nesprávne, majú tieto zistenia za následok vznik vážnych pochybností týkajúcich sa vytvorenia primeraného a účinného systému opatrení pre dohľad a kontrolu (rozsudky Taliansko/Komisia, C‑253/97, EU:C:1999:527, bod 7, a Grécko/Komisia, EU:C:2005:103, bod 35).

               83

               V dôsledku toho tomuto členskému štátu prináleží, aby predložil čo najpodrobnejší a najúplnejší dôkaz o skutočnom stave kontrol a číselných údajov, prípadne o nepresnostiach v tvrdeniach Komisie (rozsudok Grécko/Komisia, EU:C:2005:103, bod 36).

               84

               V tomto rámci Všeobecný súd v bode 107 napadnutého rozsudku uviedol, že Komisia uviedla, ako vyplýva z jej súhrnnej správy, viacero nezrovnalostí, ktoré odôvodňovali vážne pochybnosti, ktoré mala voči národnému kontrolnému systému.

               85

               Všeobecný súd, ktorý na účely zamietnutia tvrdení Dánskeho kráľovstva konštatoval, že Dánske kráľovstvo sa uspokojilo s tým, že predložilo dôkazy týkajúce sa konkrétnych zistení uskutočnených Komisiou počas vyšetrovania, z ktorého vychádzala súhrnná správa, ktoré vychádzali zo vzorky dotknutých parciel, a nepredložilo dôkazy týkajúce sa všetkých vyňatých parciel, sa nedopustil nesprávneho právneho posúdenia.

               86

               Na jednej strane vzhľadom na prvoradú úlohu členských štátov v rámci zúčtovania výdavkov EPUZF a faktickú nemožnosť Komisie vykonať kontrolu všetkých vyňatých parciel v členských štátoch, kontrolný systém zavedený v rámci tohto zúčtovania umožňuje Komisii, aby založila svoje posúdenie na dôkaze vážnej a opodstatnenej pochybnosti, ktorú má, pokiaľ ide o spoľahlivosť kontrol vykonaných národnými orgánmi, vychádzajúcej z vyšetrovaní na mieste na základe vzorky.

               87

               Na druhej strane okolnosť, že určité nezrovnalosti, ako prítomnosť stohov sena alebo stavebného odpadu na vyňatých parcelách, boli v prejednávanej veci konštatované po uplynutí obdobia vyňatia, nespochybňuje dôkaznú silu týchto nezrovnalostí, lebo nemožno vylúčiť, že uvedené nezrovnalosti mohli existovať počas obdobia vyňatia týchto plôch. V každom prípade konštatovanie týkajúce sa momentu, keď boli zaznamenané určité nezrovnalosti, nemožno použiť na preukázanie spoľahlivosti dánskeho systému kontroly.

               88

               Všeobecný súd teda správne a bez skreslenia predložených dôkazov rozhodol, že tieto nezrovnalosti umožňovali, aby Komisia nadobudla opodstatnenú a vážnu pochybnosť, pokiaľ ide o spoľahlivosť kontrolného systému vyňatých parciel zavedeného dánskymi orgánmi.

               89

               V tomto kontexte musí Dánske kráľovstvo predložiť dôkazy, ktoré konkrétne umožnia odstrániť túto pochybnosť, teda dôkazy, ktoré dokážu skutočnú neexistenciu nezrovnalostí alebo že konštatované nezrovnalosti boli len ojedinelým prípadom, ktorý nespochybňoval spoľahlivosť celého uvedeného systému.

               90

               Všeobecný súd po prvé v bodoch 119 a 120 napadnutého rozsudku konštatoval, že Dánske kráľovstvo neprijalo opravné úkony, keď používalo len snímky HR, ako napríklad posilnené kontroly na mieste pred uplynutím obdobia vyňatia. V tejto súvislosti Všeobecný súd v bode 164 napadnutého rozsudku uviedol, že samotné Dánske kráľovstvo uznalo, že kontroly pomocou diaľkového snímania, ktoré uskutočnilo, neboli presné.

               91

               Po druhé Všeobecný súd v bodoch 121 a 122 napadnutého rozsudku rozhodol, že metóda použitá dánskymi orgánmi, ktorá priznávala žiadateľovi o pomoc výhodu pochybnosti tým, že vychádzala z toho, že nezrovnalosti, ktoré boli zistené počas kontrol na mieste po uplynutí obdobia vyňatia sa nevzťahovali na toto obdobie, nebola v súlade s kontrolnými pravidlami, ktoré umožňujú zabezpečiť spoľahlivosť systému.

               92

               Za týchto okolností sa Všeobecný súd nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že Komisia sa mohla odvolávať na opodstatnené a vážne pochybnosti, ktoré mala, pokiaľ ide o spoľahlivosť dánskeho kontrolného systému, vzhľadom na dôkazy predložené Komisiou a nečinnosť Dánskeho kráľovstva, pokiaľ ide o vykonanie dôkazov o skutočnom stave kontrol alebo čísel prostredníctvom najpodrobnejších a najúplnejších dôkazov.

               93

               Tretí odvolací dôvod preto treba zamietnuť ako nedôvodný.

         O štvrtom odvolacom dôvode

      Argumentácia účastníkov konania

               94

               V rámci štvrtého odvolacieho dôvodu týkajúceho sa podmienok uplatnenia paušálnych finančných opráv Dánske kráľovstvo v prvom rade tvrdí, že právo Únie výslovne nestanovuje povinnosť vysekať vyňaté parcely. V druhom rade anomálie uvedené v spornom rozhodnutí nemohli vzhľadom na svoju minimálnu povahu vystaviť EPUZF skutočnej strate.

               95

               Pokiaľ ide o výšku paušálnych finančných opráv, Dánske kráľovstvo dodáva, že Všeobecný súd nesprávne vyložil svoju argumentáciu a nesprávne potvrdil opravy, ktoré boli stanovené v spornom rozhodnutí na základe minimálnych nezrovnalostí.

               96

               Francúzska republika a Švédske kráľovstvo uplatňujú, že Všeobecný súd mal rozhodnúť, že paušálne opravy uplatnené na nezrovnalosti týkajúce sa povinnosti údržby vyňatých parciel neboli odôvodnené. Okrem toho mal Všeobecný súd rozhodnúť o dodatočných nezrovnalostiach uvedených v spornom rozhodnutí. V každom prípade podľa Fínskej republiky boli uplatnené finančné opravy neprimerané ku konštatovaným nezrovnalostiam.

               97

               Komisia tvrdí, že Všeobecný súd správne konštatoval, že Dánske kráľovstvo si nesplnilo povinnosť chrániť finančné záujmy Európskej únie, čím odôvodňuje uplatnenie paušálnych finančných opráv.

         Posúdenie Súdnym dvorom

               98

               V prvom rade Všeobecný súd správne rozhodol, že Komisia mohla mať oprávnene vážne a opodstatnené pochybnosti o spoľahlivosti dánskeho kontrolného systému, a to vzhľadom na nezrovnalosti, ktoré konštatovala, a neschopnosť Dánskeho kráľovstva rozptýliť tieto pochybnosti.

               99

               Z bodu 79 tohto rozsudku vyplýva, že členské štáty musia zabezpečiť, že EPUZF financuje iba zásahy uskutočnené v súlade s ustanoveniami práva Únie v rámci spoločnej organizácie poľnohospodárskych trhov. V tejto súvislosti sú členské štáty zodpovedné za kľúčové kontroly, ktoré sa odohrávajú na mieste.

               100

               V prejednávanej veci nezrovnalosti uvedené v bode 87 tohto rozsudku viedli Komisiu k záveru, že podmienky týkajúce sa vyňatia parciel stále neboli dodržané a že v kontrolách, ktoré vykonali dánske orgány, boli medzery.

               101

               V druhom rade, ako vyplýva z bodu 82 tohto rozsudku, Komisia nemá povinnosť vykonať kontrolu na všetkých vyňatých parcelách.

               102

               V dôsledku toho je legitímne, aby sa opierala o dôkazy sústredené po vyšetrovaniach uskutočnených na základe vzorky.

               103

               Dánske kráľovstvo však nemôže odvodiť zo skutočností získaných pomocou tejto metódy význam straty pre EPUZF, aby spochybnilo finančné opravy stanovené sporným rozhodnutím.

               104

               Na jednej strane nezrovnalosti konštatované Komisiou, hoci nevýznamné, mohli vyvolať vážne a odôvodnené pochybnosti Komisie, pokiaľ ide o spoľahlivosť celého dánskeho kontrolného systému, a podľa usmernení odôvodniť paušálne opravy stanovené v spornom rozhodnutí.

               105

               Na druhej strane treba pripomenúť, že vo svetle usmernení, ak nie je možné presne vyčísliť škodu, ktorá vznikla Únii, potom Komisia môže uvažovať o paušálnej oprave (rozsudok Belgicko/Komisia, C‑418/06 P, EU:C:2008:247, bod 136).

               106

               V dôsledku toho v rozsahu, v akom Dánske kráľovstvo nepredložilo dôkaz o tom, že nezrovnalosti konštatované Komisiou sa týkali len ojedinelých prípadov, ktoré nespochybňovali spoľahlivosť celého dánskeho kontrolného systému, tento členský štát nemôže tvrdiť, že uplatnené finančné opravy boli neprimerané oproti konštatovaným nezrovnalostiam.

               107

               Štvrtý odvolací dôvod treba preto zamietnuť ako nedôvodný.

               108

               Zo všetkých uvedených úvah vyplýva, že odvolanie musí byť zamietnuté v celom rozsahu ako čiastočne neprípustné a čiastočne nedôvodné.

         O trovách

               109

               Podľa článku 138 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora uplatniteľného na základe článku 184 ods. 1 toho istého rokovacieho poriadku na konanie o odvolaní je účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia navrhla uložiť Dánskemu kráľovstvu povinnosť nahradiť trovy konania a Dánske kráľovstvo nemalo úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené uložiť mu povinnosť nahradiť trovy konania. V súlade s článkom 140 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku, podľa ktorého členské štáty a inštitúcie, ktoré do konania vstúpili ako vedľajší účastníci konania, znášajú svoje vlastné trovy konania, treba rozhodnúť, že Francúzska republika, Holandské kráľovstvo, Fínska republika a Švédske kráľovstvo znášajú svoje vlastné trovy konania.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol a vyhlásil:

                        1.

                           Odvolanie sa zamieta.

                        2.

                           Dánske kráľovstvo je povinné nahradiť trovy konania.

                        3.

                           Francúzska republika, Holandské kráľovstvo, Fínska republika a Švédske kráľovstvo znášajú svoje vlastné trovy konania.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: dánčina.


title: Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 10. septembra 2009.#Akzo Nobel NV a iní proti Komisii Európskych spoločenstiev.#Odvolanie - Hospodárska súťaž - Kartely - Článok 81 ods. 1 ES - Článok 53 ods. 1 Dohody o EHP - Článok 23 ods. 2 nariadenia (ES) č. 1/2003 - Skupina spoločností - Pripísateľnosť porušení - Zodpovednosť materskej spoločnosti za porušenia pravidiel hospodárskej súťaže jej dcérskymi spoločnosťami - Rozhodujúci vplyv uplatňovaný materskou spoločnosťou - Vyvrátiteľná domnienka v prípade vlastníctva 100 % podielu na základnom imaní.#Vec C-97/08 P.

text:
      Vec C‑97/08 P
      Akzo Nobel NV a i.
      proti
      Komisii Európskych spoločenstiev
      „Odvolanie – Hospodárska súťaž – Kartely – Článok 81 ods. 1 ES – Článok 53 ods. 1 Dohody o EHP – Článok 23 ods. 2 nariadenia (ES) č. 1/2003 – Skupina spoločností – Pripísateľnosť porušení – Zodpovednosť materskej spoločnosti za porušenia pravidiel hospodárskej súťaže jej dcérskymi spoločnosťami – Rozhodujúci vplyv uplatňovaný materskou spoločnosťou – Vyvrátiteľná domnienka v prípade vlastníctva 100 % podielu na základnom imaní“
      Abstrakt rozsudku
      1.        Odvolanie – Záujem na konaní – Odvolanie, ktoré môže priniesť prospech účastníkovi, ktorý ho podal
      2.        Odvolanie – Dôvody – Dôvod uvedený prvýkrát v konaní o odvolaní – Neprípustnosť – Odvolanie podané materskou spoločnosťou
            a jej dcérskymi spoločnosťami proti rozsudku potvrdzujúcemu rozhodnutie Komisie, ktorým sa im ukladá pokuta – Tvrdenia týkajúce
            sa domnienky rozhodujúceho vplyvu uplatňovaného materskou spoločnosťou na dcérske spoločnosti, ktoré sú v 100 % vlastníctve
            materskej spoločnosti – Tvrdenia, ktoré sú rozvinutím dôvodu uvedeného pred Súdom prvého stupňa a založeného na pripísaní
            solidárnej zodpovednosti materskej spoločnosti – Prípustnosť
      (Štatút Súdneho dvora, článok 58)
      3.        Hospodárska súťaž – Správne konanie – Oznámenie o výhradách – Povinný obsah – Rešpektovanie práva na obhajobu
      (Nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23)
      4.        Hospodárska súťaž – Pravidlá Spoločenstva – Porušenia – Pripísanie – Materská spoločnosť a dcérske spoločnosti – Hospodárska
            jednotka – Kritériá posúdenia – Domnienka rozhodujúceho vplyvu uplatňovaného materskou spoločnosťou na dcérske spoločnosti,
            ktoré sú v 100 % vlastníctve materskej spoločnosti
      (Články 81 ES a 82 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2)
      5.        Hospodárska súťaž – Pravidlá Spoločenstva – Porušenia – Pripísanie – Materská spoločnosť a dcérske spoločnosti – Hospodárska
            jednotka – Zodpovednosť materskej spoločnosti, ktorú nemožno považovať za objektívnu zodpovednosť
      (Články 81 ES a 82 ES)
      1.        V rámci odvolania existencia záujmu odvolateľa na konaní predpokladá, že odvolanie by mohlo svojím výsledkom priniesť prospech
         účastníkovi, ktorý ho podal.

      Pokiaľ ide o odvolanie podané materskou spoločnosťou a jej dcérskymi spoločnosťami proti rozsudku potvrdzujúcemu rozhodnutie
         Komisie, ktoré všetkých odvolateľov zaťažilo solidárnou povinnosťou zaplatiť pokutu z dôvodu porušenia pravidiel hospodárskej
         súťaže, materská spoločnosť a dcérske spoločnosti majú záujem na zrušení napadnutého rozsudku. Čo sa týka týchto spoločností,
         ak by bol rozsudok zrušený, pokiaľ ide o zodpovednosť materskej spoločnosti, situácia uvedených spoločností by sa zmenila,
         najmä vzhľadom na dôsledky vyplývajúce z pravidiel solidárnej zodpovednosti.

      (pozri body 33 – 35)
      2.        Pokiaľ v rámci odvolania podaného materskou spoločnosťou a jej dcérskymi spoločnosťami proti rozsudku potvrdzujúcemu rozhodnutie
         Komisie, ktorým im bola uložená pokuta z dôvodu porušenia pravidiel hospodárskej súťaže, odvolatelia uvádzajú argumenty týkajúce
         sa domnienky, podľa ktorej materská spoločnosť uplatňuje rozhodujúci vplyv na svoju dcérsku spoločnosť, ak vlastní 100 % jej
         základného imania, treba tieto argumenty považovať za rozvinutie žalobného dôvodu založeného na nesprávnom pripísaní solidárnej
         zodpovednosti materskej spoločnosti, podľa ktorého táto spoločnosť neuplatňuje rozhodujúci vplyv na obchodné správanie svojich
         dcérskych spoločností a netvorí s nimi hospodársku jednotku. Ide totiž o doplňujúce argumenty týkajúce sa uplatnenia pravidiel
         súvisiacich s pripísateľnosťou správania dcérskych spoločností materskej spoločnosti. Pokiaľ bol tento žalobný dôvod uvedený
         pred Súdom prvého stupňa, predmet sporu, ktorý tento súd prejednával, nemodifikuje. Tieto tvrdenia sú teda v rámci odvolania
         prípustné.

      (pozri bod 39)
      3.        Porušenie práva Spoločenstva v oblasti hospodárskej súťaže treba jednoznačne pripísať právnickej osobe, ktorej možno uložiť
         pokuty, a oznámenie o výhradách musí byť určené tejto osobe. Takisto je dôležité, aby v oznámení o výhradách bolo uvedené,
         v akom postavení sa právnickej osobe vytýkajú uvádzané skutočnosti.

      Pokiaľ má Komisia v úmysle opierať sa o domnienku rozhodujúceho vplyvu uplatňovaného materskou spoločnosťou na dcérsku spoločnosť,
         ktorá je v 100 % vlastníctve materskej spoločnosti, nie je na účely dodržania práva na obhajobu povinná predložiť v štádiu
         oznámenia výhrad iné dôkazy ako dôkaz toho, že materská spoločnosť vlastní základné imanie svojej dcérskej spoločnosti.

      (pozri body 57, 64)
      4.        Správanie dcérskej spoločnosti môže byť pripísané materskej spoločnosti najmä vtedy, keď dcérska spoločnosť napriek tomu,
         že má vlastnú právnu subjektivitu, neurčuje svoje správanie na trhu nezávisle, ale v podstate uplatňuje pokyny, ktoré jej
         dala materská spoločnosť, najmä vzhľadom na hospodárske, organizačné a právne väzby, ktoré spájajú tieto dva právne subjekty.
         Je to tak preto, že v takej situácii sú materská spoločnosť a dcérska spoločnosť súčasťou tej istej hospodárskej jednotky,
         a preto tvoria jeden podnik, čo Komisii umožňuje adresovať rozhodnutie, ktorým sa ukladajú pokuty, materskej spoločnosti bez
         toho, aby bolo potrebné preukázať jej osobnú účasť na porušení.

      V konkrétnom prípade, keď materská spoločnosť vlastní 100 % základného imania svojej dcérskej spoločnosti, ktorá sa dopustila
         porušenia pravidiel Spoločenstva v oblasti hospodárskej súťaže, jednak táto materská spoločnosť môže uplatňovať rozhodujúci
         vplyv na správanie tejto dcérskej spoločnosti a jednak existuje vyvrátiteľná domnienka, že uvedená materská spoločnosť uplatňuje
         rozhodujúci vplyv na správanie svojej dcérskej spoločnosti. Za týchto podmienok stačí, ak Komisia preukáže, že celé základné
         imanie dcérskej spoločnosti je vo vlastníctve materskej spoločnosti, aby sa predpokladalo, že materská spoločnosť uplatňuje
         rozhodujúci vplyv na obchodnú politiku dcérskej spoločnosti. V dôsledku toho môže Komisia voči materskej spoločnosti vyvodiť
         solidárnu zodpovednosť za zaplatenie pokuty, ktorá bola uložená dcérskej spoločnosti, ibaže by táto materská spoločnosť, ktorej
         prináleží vyvrátenie tejto domnienky, predložila dostatočné dôkazy, ktoré preukazujú, že jej dcérska spoločnosť sa na trhu
         správa nezávisle.

      Správanie dcérskej spoločnosti na trhu nemôže byť jediným prvkom umožňujúcim založiť zodpovednosť materskej spoločnosti, keďže
         je len jedným zo znakov existencie hospodárskej jednotky.

      Na účely zistenia, či dcérska spoločnosť určuje svoje správanie na trhu nezávisle, treba vziať do úvahy všetky relevantné
         okolnosti súvisiace s hospodárskymi, organizačnými a právnymi väzbami, ktoré spájajú túto dcérsku spoločnosť s materskou spoločnosťou
         a ktoré sa môžu z prípadu na prípad meniť, a preto nemôžu byť predmetom taxatívneho výpočtu.

      (pozri body 58 – 61, 73, 74)
      5.        Právo Spoločenstva v oblasti hospodárskej súťaže je založené na zásade osobnej zodpovednosti hospodárskeho subjektu, ktorý
         sa dopustil porušenia. Ak je však materská spoločnosť súčasťou hospodárskej jednotky, ktorá môže byť tvorená viacerými právnickými
         osobami, možno ju považovať za solidárne zodpovednú spolu s ostatnými právnickými osobami tvoriacimi túto jednotku za porušenia
         práva hospodárskej súťaže. Ak sa aj materská spoločnosť priamo nezúčastňuje na porušovaní, v takom prípade uplatňuje rozhodujúci
         vplyv na dcérske spoločnosti, ktoré sa na ňom zúčastnili. Z toho vyplýva, že v takomto kontexte nemožno zodpovednosť materskej
         spoločnosti považovať za objektívnu zodpovednosť.

      (pozri bod 77)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (tretia komora)
      z 10. septembra 2009 (*)

      „Odvolanie – Hospodárska súťaž – Kartely – Článok 81 ods. 1 ES – Článok 53 ods. 1 Dohody o EHP – Článok 23 ods. 2 nariadenia (ES) č. 1/2003 – Skupina spoločností – Pripísateľnosť porušení – Zodpovednosť materskej spoločnosti za porušenia pravidiel hospodárskej súťaže jej dcérskymi spoločnosťami – Rozhodujúci vplyv uplatňovaný materskou spoločnosťou – Vyvrátiteľná domnienka v prípade vlastníctva 100 % podielu na základnom imaní“
      Vo veci C‑97/08 P,
      ktorej predmetom je odvolanie podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora, podané 27. februára 2008,
      Akzo Nobel NV, so sídlom v Arnheme (Holandsko),

      Akzo Nobel Nederland BV, so sídlom v Arnheme,

      Akzo Nobel Chemicals International BV, so sídlom v Amersfoorte (Holandsko),

      Akzo Nobel Chemicals BV, so sídlom v Amersfoorte,

      Akzo Nobel Functional Chemicals BV, so sídlom v Amersfoorte,

      v zastúpení: C. Swaak, M. van der Woude a M. Mollica, advokáti,
      odvolatelia,
      ďalší účastník konania:
      Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: X. Lewis a F. Castillo de la Torre, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      žalovaná v prvostupňovom konaní,
      SÚDNY DVOR (tretia komora),
      v zložení: predseda tretej komory A. Rosas, sudcovia J. N. Cunha Rodrigues, J. Klučka, P. Lindh a A. Arabadjiev (spravodajca),
      generálna advokátka: J. Kokott,
      tajomník: R. Grass,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 23. apríla 2009,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Spoločnosti Akzo Nobel NV (ďalej len „Akzo Nobel“), Akzo Nobel Nederland BV (ďalej len „Akzo Nobel Nederland“), Akzo Nobel
         Chemicals International BV (ďalej len „Akzo Nobel Chemicals International“), Akzo Nobel Chemicals BV (ďalej len „Akzo Nobel
         Chemicals“) a Akzo Nobel Functional Chemicals BV (ďalej len „Akzo Nobel Functional Chemicals“) vo svojom odvolaní žiadajú
         Súdny dvor, aby zrušil rozsudok Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev z 12. decembra 2007, Akzo Nobel a i./Komisia (T‑112/05,
         Zb. s. II‑5049, ďalej len „napadnutý rozsudok“), ktorým Súd prvého stupňa zamietol žalobu smerujúcu proti rozhodnutiu Komisie
         2005/566/ES z 9. decembra 2004, ktorým sa upravuje konanie podľa článku 81 Zmluvy o ES a článku 53 Dohody o EHP (prípad C.37.533
         – Cholinchlorid) (Ú. v. EÚ L 190, 2005, s. 22, ďalej len „sporné rozhodnutie“).

      2        V tomto rozhodnutí Komisia Európskych spoločenstiev vytýkala adresátom jediné a pokračujúce porušovanie článku 81 ods. 1 ES
         a od 1. januára 1994 aj porušovanie článku 53 ods. 1 Dohody o Európskom hospodárskom priestore z 2. mája 1992 (Ú. v. ES L 1994,
         s. 3; Mim. vyd. 11/052, s. 3).

       Právo Spoločenstva
      3        Nariadenie Rady č. 17 zo 6. februára 1962, Prvé nariadenie implementujúce články [81] a [82] Zmluvy (Ú. v. ES 13, s. 204;
         Mim. vyd. 08/001, s. 3) v článku 15 ods. 2 stanovuje:

      „Komisia môže rozhodnutím uložiť podnikom alebo združeniam podnikov pokuty od 1 000 do 1 000 000 účtovných jednotiek alebo
         viac, ale nepresahujúce 10 % obratu v predchádzajúcom obchodnom roku každého podniku, ktorý sa zúčastnil porušenia, ak buď
         úmyselne, alebo z nedbalosti:

      a)      porušili článok [81] ods. 1 alebo článok [82] zmluvy; alebo
      …“
      4        Článok 23 ods. 2 nariadenia Rady (ES) č. 1/2003 zo 16. decembra 2002 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených
         v článkoch 81 a 82 Zmluvy (Ú. v. 2003, L 1, s. 1; Mim. vyd. 08/002, s. 205) stanovuje:

      „Komisia môže rozhodnutím uložiť podnikom alebo združeniam podnikov pokuty, keď úmyselne alebo z nedbalosti:
      a)      porušujú článok 81 alebo článok 82 Zmluvy alebo
      …
      Pokuta uložená každému podniku alebo združeniu podnikov nepresiahne 10 % jeho celkového obratu v predchádzajúcom obchodnom
         roku.

      …“
       Skutkové okolnosti
      5        Skutkové okolnosti sporu sú podľa zistení Komisie, o ktoré sa opiera Súd prvého stupňa v napadnutom rozsudku, takéto.

      6        Komisia po tom, ako v apríli 1999 prijala žiadosť o uplatnenie opatrení zhovievavosti od istého amerického výrobcu, začala
         vyšetrovanie v oblasti cholinchloridu na svetovej úrovni; toto vyšetrovanie sa týkalo obdobia od roku 1992 do konca roka 1998.

      7        Cholinchlorid patrí do skupiny vo vode rozpustných vitamínov B‑komplex (vitamín B 4). Používa sa predovšetkým v oblasti krmív
         pre zvieratá ako potravinárska prídavná látka. Okrem výrobcov na trhu s cholinchloridom pôsobia jednak spracovatelia, ktorí
         nakupujú výrobok od výrobcov v tekutej forme a spracúvajú ho na cholinchlorid obsiahnutý v inej látke, a to buď na účet výrobcu
         alebo na svoj vlastný účet, a jednak distribútori.

      8        Odvolatelia – päť spoločností patriacich do skupiny Akzo Nobel – patria medzi výrobcov cholinchloridu. Počas obdobia, na ktoré
         sa vzťahuje vyšetrovanie, Akzo Nobel, materská spoločnosť skupiny, priamo alebo nepriamo vlastnila 100 % základného imania
         ostatných odvolateľov. Vlastnila totiž 100 % základného imania svojich dcérskych spoločností Akzo Nobel Nederland a Akzo Nobel
         Chemicals International. Akzo Nobel Nederland vlastnila 100 % podiel na základnom imaní svojej dcérskej spoločnosti Akzo Nobel
         Chemicals, ktorá zase vlastnila celé základné imanie Akzo Nobel Functional Chemicals.

      9        Celosvetový konsolidovaný obrat, ktorý priznala Akzo Nobel v roku 2003, teda v hospodárskom roku bezprostredne prechádzajúcom
         spornému rozhodnutiu, predstavoval 13 miliárd eur.

      10      Pokiaľ ide o Európsky hospodársky priestor (EHP), k vytvoreniu kartelu došlo na dvoch rôznych, ale úzko prepojených úrovniach:
         na celosvetovej úrovni a na európskej úrovni.

      11      Na celosvetovej úrovni sa viacero severoamerických a európskych spoločností, medzi ktorými figurujú aj odvolatelia, podieľalo
         na protisúťažných činnostiach v období od júna 1992 do apríla 1994. Na stretnutiach, kde bol vytvorený kartel na európskej
         úrovni, ktorý trval od marca 1994 do októbra 1998, sa zúčastnili len európske spoločnosti, medzi nimi aj odvolatelia.

      12      Komisia považovala dohody uzavreté na celosvetovej a európskej úrovni za komplexné a jediné pokračujúce porušovanie týkajúce
         sa EHP, na ktorom sa severoamerickí výrobcovia podieľali po určitú časť obdobia a európski výrobcovia po celé obdobie, na
         ktoré sa vzťahovalo vyšetrovanie Komisie.

      13      Dňa 9. decembra 2004 Komisia prijala sporné rozhodnutie. V článku 1 tohto rozhodnutia konštatovala, že viaceré podniky – medzi
         nimi aj odvolatelia – porušili článok 81 ods. 1 ES a článok 53 Dohody o EHP tým, že sa podieľali na skupine dohôd a zosúladených
         postupov týkajúcich sa určovania cien, rozdelenia trhov a zosúladených činností proti konkurentom v sektore cholinchloridu
         v rámci EHP.

      14      Pokiaľ ide o skupinu Akzo Nobel, Komisia rozhodla, že rozhodnutie bude určené všetkým odvolateľom ako solidárne zodpovedným
         subjektom. Akzo Nobel Nederland, Akzo Nobel Chemicals International a Akzo Nobel Chemicals alebo ich právni predchodcovia
         sa priamo podieľali na porušení. Akzo Nobel Functional Chemicals bol založený ako dcérska spoločnosť Akzo Nobel Chemicals
         v júni 1999. Z tohto dôvodu sa Komisia domnievala, že Akzo Nobel Functional Chemicals je právnym nástupcom svojej materskej
         spoločnosti vo vzťahu k väčšine činností v sektore cholinchloridu, ktoré pôvodne vykonávala materská spoločnosť, a že na základe
         tejto skutočnosti musí byť rozhodnutie určené aj jemu.

      15      Pokiaľ ide konkrétne o Akzo Nobel, Komisia sa domnievala, že spolu s ostatnými právnickými osobami skupiny Akzo Nobel, ktorým
         je rozhodnutie určené, tvorí jednu hospodársku jednotku a že práve táto hospodárska jednotka sa zúčastnila na karteli. Komisia
         dospela k záveru, že uvedená spoločnosť bola schopná uplatňovať rozhodujúci vplyv na obchodnú politiku svojich dcérskych spoločností,
         ktorých celé základné imania priamo alebo nepriamo vlastnila, a že je možné predpokladať, že tak skutočne urobila. Komisia
         teda dospela k záveru, že dcérske spoločnosti Akzo Nobel nemajú obchodnú autonómiu, čo ju viedlo k tomu, že rozhodnutie adresovala
         aj jemu, bez ohľadu na skutočnosť, že sa sám na karteli nepodieľal.

      16      Komisia konštatovala, že neexistenciu obchodnej autonómie prevádzkových spoločností alebo obchodných jednotiek skupiny Akzo
         Nobel preukazujú tiež dokumenty, ktoré Akzo Nobel predložil v rámci správneho konania.

      17      Vychádzajúc z celkového podielu odvolateľov na trhu, a najmä z údaja uvedeného v bode 9 tohto rozsudku, Komisia v článku 2
         sporného rozhodnutia uložila odvolateľom spoločne a nerozdielne pokutu vo výške 20,99 milióna eur za porušenia uvedené v článku
         1 rozhodnutia.

       Žaloby pred Súdom prvého stupňa a napadnutý rozsudok
      18      Na podporu svojich žalôb smerujúcich k zrušeniu sporného rozhodnutia odvolatelia pred Súdom prvého stupňa uviedli tri žalobné
         dôvody.

      19      Komisia považovala uvedenú žalobu za neprípustnú z dôvodu, že podľa nej nebola podaná v súlade s článkom 21 Štatútu Súdneho
         dvora a s článkom 44 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa, prípadne za zjavne nedôvodnú vo vzťahu k spoločnostiam Akzo
         Nobel Nederland, Akzo Nobel Chemicals International a Akzo Nobel Chemicals, keďže uvedená žaloba, ktorú bolo treba chápať
         ako päť individuálnych žalôb, neobsahovala žalobné dôvody, ktoré by mohli odôvodniť zrušenie sporného rozhodnutia v časti,
         v ktorej konštatovalo zodpovednosť týchto spoločností alebo vo vzťahu k nim určovalo výšku pokuty. Subsidiárne Komisia tvrdila,
         že z tých istých dôvodov, bez ohľadu na to, že rozhodnutie je určené týmto spoločnostiam, je zjavné, že tieto spoločnosti
         nemajú záujem na konaní smerujúcom k zrušeniu uvedeného rozhodnutia.

      20      Súd prvého stupňa zamietol námietku neprípustnosti, ktorú vzniesla Komisia, v bodoch 31 a 32 napadnutého rozsudku.

      21      Pokiaľ ide o vec samu, prvý žalobný dôvod odvolateľov bol založený na tom, že Komisia nesprávne pripísala solidárnu zodpovednosť
         Akzo Nobel, vedúcej spoločnosti skupiny, ktorá mala priamo alebo nepriamo 100 % podiel na základnom imaní svojich dcérskych
         spoločností.

      22      Odvolatelia tvrdili, že rozhodujúci vplyv, ktorý musí materská spoločnosť uplatňovať, aby jej mohla byť pripísaná zodpovednosť
         za konanie jej dcérskej spoločnosti, sa musí týkať obchodnej politiky stricto sensu tejto spoločnosti.

      23      Komisia teda mala preukázať po prvé možnosť materskej spoločnosti vykonávať riadiacu právomoc do tej miery, že zbaví dcérsku
         spoločnosť akejkoľvek nezávislosti v hlavných smeroch jej obchodnej činnosti, a po druhé skutočnosť, že k výkonu takejto právomoci
         naozaj došlo.

      24      Z judikatúry vyplýva domnienka, že 100 % ovládaná dcérska spoločnosť uplatňuje pokyny vydané materskou spoločnosťou. Za týchto
         podmienok je na to, aby bola Komisia povinná vyvodiť zodpovednosť len voči dcérskej spoločnosti, potrebné, aby si táto dcérska
         spoločnosť z veľkej časti určovala svoju obchodnú politiku sama. Ak sa táto okolnosť preukáže, Komisii opäť prináleží, aby
         preukázala, že materská spoločnosť v konkrétnom prípade skutočne uplatňovala rozhodujúci vplyv.

      25      Z toho vyplýva, že jednotná organizácia zoskupenia spoločností, akú má aj skupina Akzo Nobel, sama osebe nestačí na to, aby
         sa stalo zbytočným dokazovanie skutočných zásahov materskej spoločnosti.

      26      Odvolatelia sa domnievali, že preukázali, že dcérske spoločnosti Akzo Nobel si svoju obchodnú politiku z veľkej časti určujú
         samy, a že tak vyvrátili domnienku, ktorá bola v prospech Komisie. Domnievali sa, že Komisia mala preukázať, že uvedená spoločnosť
         uplatňovala rozhodujúci vplyv na obchodnú politiku ostatných odvolateľov. Komisia si však túto povinnosť nesplnila, keďže
         okrem vlastníctva celého základného imania sú skutočnosti, o ktoré sa Komisia oprela, aby určila solidárnu zodpovednosť Akzo
         Nobel za porušenie, buď irelevantné, alebo nesprávne.

      27      Pokiaľ ide o prvý žalobný dôvod, ktorý odvolatelia uviedli na podporu svojich žalôb, Súd prvého stupňa najskôr preskúmal otázku
         pripísateľnosti protiprávneho správania dcérskej spoločnosti jej materskej spoločnosti a vyslovil sa takto:

      „57      Najskôr je potrebné pripomenúť, že pojem podnik v zmysle článku 81 ES zahŕňa hospodárske jednotky, ktoré pozostávajú z jednotnej
         organizácie osobných, hmotných a nehmotných prvkov, ktoré dlhodobo sledujú konkrétny hospodársky cieľ a môžu prispieť k spáchaniu
         takého porušenia, aké je uvedené v uvedenom ustanovení (pozri rozsudok Súdu prvého stupňa z 20. marca 2002, HFB a i./Komisia,
         T‑9/99, Zb. s. II‑1487, bod 54 a tam citovanú judikatúru).

      58      Skutočnosťou, ktorá oprávňuje Komisiu na to, aby rozhodnutie ukladajúce pokuty bolo určené materskej spoločnosti skupiny spoločností,
         teda nie je podnecovanie dcérskej spoločnosti materskou spoločnosťou, aby sa dopustila porušenia, a o to menej účasť materskej
         spoločnosti na porušení, ale to, že tvoria jediný podnik vo vyššie uvedenom zmysle. Treba totiž pripomenúť, že právo hospodárskej
         súťaže Spoločenstva uznáva, že rôzne spoločnosti patriace do tej istej skupiny tvoria jeden hospodársky subjekt, a teda jeden
         podnik v zmysle článkov 81 ES a 82 ES vtedy, ak dotknuté podniky neurčujú svoje správanie na trhu samostatne (rozsudok Súdu
         prvého stupňa z 30. septembra 2003, Michelin/Komisia, T‑203/01, Zb. s. II‑4071, bod 290).

      59      Takisto treba zdôrazniť, že na účely uplatnenia a výkonu rozhodnutia Komisie v oblasti hospodárskej súťaže je potrebné ako
         osobu, ktorej je rozhodnutie určené, označiť subjekt, ktorý má právnu subjektivitu (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého
         stupňa z 20. apríla 1999, Limburgse Vinyl Maatschappij a i./Komisia, nazývaný ‚PVC II‘, T‑305/94 až T‑307/94, T‑313/94 až
         T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 a T‑335/94, Zb. s. II‑931, bod 978).

      60      V osobitnom prípade, keď má materská spoločnosť 100 % podiel na základnom imaní svojej dcérskej spoločnosti, ktorá sa dopustila
         protiprávneho správania, existuje jednoduchá domnienka, podľa ktorej má uvedená materská spoločnosť rozhodujúci vplyv na správanie
         svojej dcérskej spoločnosti (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 25. októbra 1983, AEG[‑Telefunken]/Komisia, 107/82,
         Zb. s. 3151, bod 50, a rozsudok PVC II, už citovaný v bode 59 vyššie, body 961 a 984), teda že tvoria jediný podnik v zmysle
         článku 81 ES (rozsudok Súdu prvého stupňa z 15. júna 2005, Tokai Carbon a i./Komisia, T‑71/03, T‑74/03, T‑87/03 a T‑91/03,
         [...], bod 59). Z tohto dôvodu prináleží materskej spoločnosti, ktorá na súde Spoločenstva namieta proti rozhodnutiu Komisie,
         ktorým sa jej ukladá pokuta za správanie jej dcérskej spoločnosti, aby vyvrátila túto domnienku tým, že predloží dôkazy preukazujúce
         nezávislosť tejto dcérskej spoločnosti (rozsudok Súdu prvého stupňa z 27. septembra 2006, Avebe/Komisia, T‑314/01, Zb. s. II‑3085,
         bod 136; pozri tiež v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora zo 16. novembra 2000, Stora Kopparbergs Bergslags/Komisia, C‑286/98 P,
         Zb. s. I‑9925, ďalej len „rozsudok Stora“, bod 29).

      61      V tomto ohľade je potrebné zdôrazniť, že ak aj je pravda, že Súdny dvor v bodoch 28 a 29 rozsudku Stora, už citovaného v bode
         60 vyššie, uviedol okrem 100 % podielu na základnom imaní dcérskej spoločnosti aj ďalšie okolnosti, akými sú nespochybnenie
         vplyvu materskej spoločnosti na obchodnú politiku jej dcérskej spoločnosti a spoločné zastúpenie oboch spoločností v rámci
         správneho konania, pravdou tiež ostáva, že uvedené okolnosti boli Súdnym dvorom uvedené len s cieľom uviesť všetky skutočnosti,
         na ktorých Súd prvého stupňa založil svoje odôvodnenie, keď dospel k záveru, že toto odôvodnenie sa nezakladalo výlučne na
         ovládaní celého základného imania dcérskej spoločnosti materskou spoločnosťou. Preto skutočnosť, že Súdny dvor v tejto veci
         potvrdil posúdenie Súdu prvého stupňa, nemôže mať za následok zmenu zásady zakotvenej v bode 50 rozsudku AEG[‑Telefunken]/Komisia,
         už citovaného v bode 60 vyššie.

      62      Za týchto podmienok na to, aby Komisia mohla dospieť k záveru, že materská spoločnosť má rozhodujúci vplyv na obchodnú politiku
         dcérskej spoločnosti, stačí, že preukáže, že celé základné imanie dcérskej spoločnosti je ovládané materskou spoločnosťou.
         V dôsledku toho môže Komisia vyvodzovať solidárnu zodpovednosť za zaplatenie pokuty uloženej dcérskej spoločnosti voči jej
         materskej spoločnosti, ibaže by táto materská spoločnosť preukázala, že jej dcérska spoločnosť v podstate neuplatňuje pokyny,
         ktoré jej dáva, a preto sa na trhu správa nezávisle.

      63      V rámci týchto úvodných pripomienok je tiež potrebné preskúmať hlavné tvrdenie vyjadrení žalobcov, podľa ktorého sa predpokladaný
         vplyv materskej spoločnosti z dôvodu ovládania celého základného imania jej dcérskej spoločnosti vzťahuje na hospodársku politiku
         stricto sensu tejto dcérskej spoločnosti (pozri bod 36 vyššie). Podľa žalobcov do tejto politiky patrí napríklad distribučná stratégia
         a cenová stratégia. Preto by podľa tohto tvrdenia materská spoločnosť mohla vyvrátiť uvedenú domnienku tým, že by preukázala,
         že tieto osobitné aspekty obchodnej politiky riadi práve dcérska spoločnosť, a to bez toho, aby v tomto ohľade dostávala konkrétne
         pokyny.

      64      V tejto súvislosti je potrebné uviesť, že v rámci analýzy existencie jediného hospodárskeho subjektu zahŕňajúceho viacero
         spoločností tvoriacich jednu skupinu súd Spoločenstva skúmal, či materská spoločnosť mohla ovplyvňovať cenovú politiku (pozri
         v tomto zmysle rozsudky Súdneho dvora zo 14. júla 1972, [Imperial Chemical Industries]/Komisia, 48/69, Zb. s. 619, bod 137,
         a Geigy/Komisia, 52/69, Zb. s. 787, bod 45), výrobné a distribučné činnosti (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora zo
         6. marca 1974, Istituto Chemioterapico Italiano a Commercial Solvents/Komisia, 6/73 a 7/73, Zb. s. 223, body 37 a 39 až 41),
         predajné ciele, hrubé ziskové marže, predajné náklady, ‚cash flow‘, zásoby a marketing (rozsudok Súdu prvého stupňa z 12. januára
         1995, Viho/Komisia, T‑102/92, Zb. s. II‑17, bod 48). V každom prípade z toho nemožno vyvodiť, že jedine tieto aspekty spadajú
         pod pojem obchodná politika dcérskej spoločnosti na účely uplatnenia článkov 81 ES a 82 ES voči jej materskej spoločnosti.

      65      Z tejto judikatúry v spojení s úvahami uvedenými v bodoch 57 a 58 vyššie naopak vyplýva, že materskej spoločnosti prináleží,
         aby Súdu prvého stupňa predložila na posúdenie všetko, čo sa týka organizačných, hospodárskych a právnych väzieb medzi dcérskou
         spoločnosťou a ňou samou, o čom sa domnieva, že by mohlo preukázať, že netvoria jeden hospodársky subjekt. Z toho tiež vyplýva,
         že Súd prvého stupňa musí pri svojom posúdení zohľadniť všetky dôkazy, ktoré mu účastníci konania predložia, pričom ich povaha
         a dôležitosť sa môžu líšiť v závislosti od osobitostí vlastných jednotlivým veciam.

      66      A práve na základe týchto úvah je potrebné overiť, či Akzo Nobel a jeho dcérske spoločnosti, ktorým bolo [sporné rozhodnutie]
         určené, predstavujú jeden hospodársky subjekt.“

      28      Súd prvého stupňa teda v bodoch 67 až 85 napadnutého rozsudku preskúmal jednotlivé okolnosti uvedené v spise a rozhodol, že
         žalobcom sa nepodarilo vyvrátiť domnienku, podľa ktorej Akzo Nobel, materská spoločnosť vlastniaca 100 % základného imania
         svojich dcérskych spoločností, ktorým bolo určené sporné rozhodnutie, uplatňovala rozhodujúci vplyv na ich politiku. Z toho
         vyvodil, že táto spoločnosť predstavuje spolu s ostatnými žalobcami jeden podnik v zmysle článku 81 ES, pričom nie je potrebné
         overovať, či ovplyvňovala ich správanie, a zamietol prvý žalobný dôvod, ktorý žalobcovia uviedli na podporu svojej žaloby.

      29      Pokiaľ ide o druhý a tretí žalobný dôvod, prvý založený na porušení článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 tým, že výška pokuty
         prekračuje 10 % obratu Akzo Nobel Functional Chemicals dosiahnutého v roku 2003, a druhý na porušení povinnosti odôvodnenia
         v súvislosti s pripísaním solidárnej zodpovednosti Akzo Nobel, Súd prvého stupňa ich v tomto poradí zamietol v bodoch 90 a 91
         a v bodoch 94 až 96 napadnutého rozsudku. V bode 97 napadnutého rozsudku potom zamietol žalobu, ktorá mu bola predložená,
         v celom rozsahu.

       Návrhy účastníkov konania
      30      Vo svojom odvolaní odvolatelia navrhujú, aby Súdny dvor:

      –        zrušil napadnutý rozsudok v rozsahu, v akom ním bol zamietnutý žalobný dôvod založený na pripísaní solidárnej zodpovednosti
         Akzo Nobel,

      –        zrušil sporné rozhodnutie v rozsahu, v akom pripísalo zodpovednosť za porušenie Akzo Nobel, a
      –        zaviazal Komisiu na náhradu všetkých trov konania, tak v prvostupňovom, ako aj v odvolacom konaní, pokiaľ sa tieto trovy vzťahujú
         na dôvod uvedený v tomto odvolaní.

      31      Komisia navrhuje zamietnuť odvolanie a zaviazať odvolateľov na náhradu trov konania.

       O odvolaní
       O prípustnosti
       O záujme iných odvolateľov ako Akzo Nobel na konaní
      32      Komisia v podstate tvrdí, že vzhľadom na to, že jediný odvolací dôvod sa týka výlučne zodpovednosti Akzo Nobel, táto spoločnosť
         má ako jediná záujem na zrušení napadnutého rozsudku. Odvolanie je neprípustné, pokiaľ ide o ostatných odvolateľov, pretože
         ich zodpovednosť alebo pokuta, ktorá im bola uložená, neboli napadnuté.

      33      V tejto súvislosti je potrebné uviesť, že existencia záujmu odvolateľa na konaní predpokladá, že odvolanie by mohlo svojím
         výsledkom priniesť prospech účastníkovi, ktorý ho podal (pozri v tomto zmysle uznesenie z 8. apríla 2008, Saint‑Gobain Glass
         Deutschland/Komisia, C‑503/07 P, Zb. s. I‑2217, bod 48 a citovanú judikatúru).

      34      V predmetnom prípade napadnutý rozsudok potvrdil sporné rozhodnutie, ktoré všetkých odvolateľov zaťažilo solidárnou povinnosťou
         zaplatiť pokutu vo výške 20,99 milióna eur, ktorú uložila Komisia. Z toho vyplýva, že Akzo Nobel Nederland, Akzo Nobel Chemicals
         International, Akzo Nobel Chemicals a Akzo Nobel Functional Chemicals majú záujem na zrušení napadnutého rozsudku (pozri analogicky
         uznesenie Súdu prvého stupňa z 2. augusta 2001, Saxonia Edelmetalle/Komisia, T‑111/01 R, Zb. s. II‑2335, bod 17).

      35      Ak by bol totiž napadnutý rozsudok zrušený, pokiaľ ide o zodpovednosť Akzo Nobel, situácia jeho dcérskych spoločností by sa
         zmenila, najmä vzhľadom na dôsledky vyplývajúce z pravidiel solidárnej zodpovednosti.

      36      Za týchto podmienok treba námietku neprípustnosti vznesenú Komisiou, pokiaľ ide o záujem Akzo Nobel Nederland, Akzo Nobel
         Chemicals International, Akzo Nobel Chemicals a Akzo Nobel Functional Chemicals na konaní, zamietnuť.

       O existencii nového dôvodu, ktorý bol prvýkrát uvedený v rámci odvolania
      37      Komisia tiež tvrdí, že jediný odvolací dôvod je novým dôvodom, ktorý bol prvýkrát uvedený v rámci odvolania, a je teda neprípustný
         v rozsahu, v akom obsahuje body, ktoré odvolatelia neuviedli v konaní pred Súdom prvého stupňa. Uvedeným dôvodom totiž odvolatelia
         spochybňujú samotnú existenciu domnienky, podľa ktorej materská spoločnosť uplatňuje rozhodujúci vplyv na dcérsku spoločnosť,
         ak vlastní 100 % jej základného imania, zatiaľ čo v konaní pred Súdom prvého stupňa existenciu tejto domnienky nikdy nespochybnili
         a tým, že sa pokúsili ju vyvrátiť, uznali, že sa vzťahuje na predmetný prípad. Takisto sú neprípustné argumenty odvolateľov
         súvisiace s relevantným predmetom činnosti dcérskej spoločnosti, na ktorý sa vzťahuje rozhodujúci vplyv uplatňovaný materskou
         spoločnosťou.

      38      Podľa článku 118 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora sa článok 42 ods. 2 toho istého poriadku, ktorý v zásade zakazuje uvádzanie
         nových dôvodov počas konania, použije aj na konanie pred Súdnym dvorom, ktorého predmetom je odvolanie proti rozhodnutiu Súdu
         prvého stupňa. V rámci odvolania je teda právomoc Súdneho dvora obmedzená na preskúmanie toho, ako Súd prvého stupňa posúdil
         žalobné dôvody, ktoré boli pred ním prejednané (pozri najmä rozsudok z 18. januára 2007, PKK a KNK/Rada, C‑229/05 P, Zb. s. I‑439,
         bod 61). Ak by sa totiž umožnilo účastníkovi konania uviesť po prvýkrát v konaní pred Súdnym dvorom dôvod, ktorý nebol uvedený
         v konaní pred Súdom prvého stupňa, znamenalo by to umožniť mu predložiť Súdnemu dvoru širší spor, než ktorý prejednal Súd
         prvého stupňa. (pozri v tomto zmysle rozsudok z 28. júna 2005, Dansk Rørindustri a i./Komisia, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P
         až C‑208/02 P a C‑213/02 P, Zb. s. I‑5425, bod 165).

      39      V tejto súvislosti je potrebné uviesť, že odvolatelia v konaní pred Sudom prvého stupňa uviedli žalobný dôvod založený na
         nesprávnom pripísaní solidárnej zodpovednosti Akzo Nobel, v rámci ktorého tvrdili, že táto spoločnosť neuplatňovala rozhodujúci
         vplyv na správanie svojich dcérskych spoločností a netvorila s nimi hospodársku jednotku. Preto sa treba domnievať, že argumenty
         uvedené odvolateľmi pred Súdnym dvorom a týkajúce sa domnienky, podľa ktorej materská spoločnosť uplatňuje rozhodujúci vplyv
         na svoju dcérsku spoločnosť, ak vlastní 100 % jej základného imania, rozvádzajú uvedený dôvod. Keďže totiž tieto argumenty
         a argumenty týkajúce sa relevantného predmetu činnosti dcérskej spoločnosti, na ktorý sa vzťahuje rozhodujúci vplyv materskej
         spoločnosti, predstavujú doplňujúce argumenty týkajúce sa uplatnenia pravidiel súvisiacich s pripísateľnosťou správania dcérskych
         spoločností spoločnosti Akzo Nobel, odvolatelia nemodifikovali predmet sporu, ktorý prejednával Súd prvého stupňa.

      40      Odvolanie preto treba vyhlásiť za prípustné.

       O veci samej
      41      Odvolatelia uvádzajú jediný dôvod na podporu svojho odvolania, ktorým tvrdia, že Súd prvého stupňa nesprávne aplikoval pojem
         „podnik“ v zmysle článku 81 ES a článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003, keď zamietol žalobný dôvod založený na nesprávnom
         pripísaní zodpovednosti za porušenie spoločnosti Akzo Nobel. Tento dôvod sa skladá z dvoch rôznych častí.

       O prvej časti jediného odvolacieho dôvodu založenej na nesprávnom vymedzení dôkazného bremena spočívajúceho na Komisii, pokiaľ
         ide o neexistenciu autonómie dcérskej spoločnosti

      –       Argumentácia účastníkov konania
      42      Odvolatelia tvrdia, že Súd prvého stupňa v rámci zisťovania, či sa dcérske spoločnosti Akzo Nobel správajú na trhu nezávisle,
         alebo nie, uplatnil nesprávne právne kritérium.

      43      Podľa odvolateľov zásadne záleží na Komisii, aby predložila dôkaz o tom, že materská spoločnosť skutočne uplatňuje rozhodujúci
         obchodný vplyv na svoju dcérsku spoločnosť. Aby sa však toto dôkazné bremeno zmiernilo, Súdny dvor vytvoril vyvrátiteľnú domnienku.

      44      Súdny dvor v rozsudku Stora výslovne spresnil, že vlastníctvo 100 % základného imania dcérskej spoločnosti samo osebe neumožňuje
         preukázať zodpovednosť materskej spoločnosti, ak je spochybnené, že táto materská spoločnosť uplatňovala rozhodujúci obchodný
         vplyv na dcérsku spoločnosť. V uvedenom rozsudku tak Súdny dvor sledoval úvahy, ktoré generálny advokát Mischo uviedol v bode
         48 svojich návrhov prednesených vo veci, ktorá viedla k vydaniu uvedeného rozsudku. Podľa týchto úvah, aj keď sa dôkazné bremeno
         spočívajúce na Komisii, ktorá musí preukázať, že materská spoločnosť skutočne uplatňovala rozhodujúci vplyv na správanie svojej
         dcérskej spoločnosti, zmierňuje v prípade vlastníctva 100 % základného imania dcérskej spoločnosti, naďalej je okrem miery
         účasti potrebné získať aj ďalší, doplňujúci poznatok, ten však možno odvodiť z jednotlivých nepriamych dôkazov.

      45      Vlastníctvo celého základného imania dcérskej spoločnosti v kombinácii s doplňujúcimi ukazovateľmi by preto vytváralo domnienku,
         že dcérska spoločnosť sa na trhu nesprávala nezávisle. Komisia by sa tak nemohla zbaviť dôkazného bremena, ktoré na nej spočíva,
         len odkazom na skutočnosť, že materská spoločnosť vlastní 100 % základného imania dcérskej spoločnosti. Musela by predložiť
         aj ďalšie dôkazy o tom, že materská spoločnosť skutočne uplatňuje rozhodujúci vplyv na dcérsku spoločnosť. Súd prvého stupňa
         túto zásadu porušil, keď rozhodol, že na to, aby Komisia mohla dospieť k záveru, že materská spoločnosť má rozhodujúci vplyv
         na obchodnú politiku dcérskej spoločnosti, stačí, ak preukáže, že celé základné imanie dcérskej spoločnosti vlastní materská
         spoločnosť.

      46      Okrem toho v ďalších dvoch rozsudkoch, a to z 15. septembra 2005, DaimlerChrysler/Komisia (T‑325/01, Zb. s. II‑3319), a z 26. apríla
         2007, Bolloré a i./Komisia (T‑109/02, T‑118/02, T‑122/02, T‑125/02, T‑126/02, T‑128/02, T‑129/02, T‑132/02 a T‑136/02, Zb.
         s. II‑947), Súd prvého stupňa správne uplatnil zásadu spomenutú v predchádzajúcom bode, keď rozhodol, že hoci je dôkaz týkajúci
         sa vlastníctva celého základného imania dcérskej spoločnosti silným nepriamym dôkazom toho, že materská spoločnosť má skutočne
         moc vplývať na správanie svojej dcérskej spoločnosti na trhu, sám osebe nestačí na to, aby bola materskej spoločnosti pripísaná
         zodpovednosť za správanie jej dcérskej spoločnosti, a popri miere účasti je potrebný ďalší doplňujúci dôkaz, ten však možno
         odvodiť z jednotlivých nepriamych dôkazov.

      47      Odvolatelia tiež Súdu prvého stupňa vytýkajú, že zmiernil dôkazné bremeno spočívajúce na Komisii a tým prijal chápanie tohto
         dôkazného bremena, ktoré porušuje práva na obhajobu. Komisia bola totiž povinná predložiť to, čo sami označujú za doplňujúce
         nepriame dôkazy v zmysle rozsudku Stora, tak ako ho oni vykladajú, v štádiu oznámenia výhrad, a nie až v štádiu rozhodnutia.
         V oznámení o výhradách však Komisia svoj zámer určiť solidárnu zodpovednosť Akzo Nobel oprela výlučne o skutočnosť, že táto
         spoločnosť vlastní 100 % základného imania spoločností, ktoré sa podieľali na porušení. Naproti tomu v spornom rozhodnutí
         vychádzala aj z údajných doplňujúcich nepriamych dôkazov v zmysle rozsudku Stora, umelo vykonštruovaných skreslením skutočností,
         ktoré odvolatelia uviedli v odpovedi na oznámenie o výhradách.

      48      Napokon odvolatelia kritizujú bod 62 napadnutého rozsudku, v ktorom Súd prvého stupňa usúdil, že na vyvrátenie domnienky treba
         dokázať, že dcérska spoločnosť v podstate neuplatňuje pokyny vydávané materskou spoločnosťou, a tým prijal riešenie, ktoré
         znamená, že domnienku možno vyvrátiť len vtedy, ak materská spoločnosť vydáva pokyny.

      49      Komisia tvrdí, že skutočnosť, že dcérska spoločnosť má vlastnú právnu subjektivitu, nepostačuje na vylúčenie možnosti pripísať
         jej správanie materskej spoločnosti, najmä ak dcérska spoločnosť neurčuje svoje správanie na trhu nezávisle, ale v podstate
         uplatňuje pokyny, ktoré jej dala materská spoločnosť. Bolo by zbytočné overovať, či materská spoločnosť skutočne využila svoju
         moc rozhodujúcim spôsobom ovplyvňovať obchodnú politiku svojej dcérskej spoločnosti, ak 100 % základného imania dcérskej spoločnosti
         je v jej vlastníctve.

      50      Súdny dvor túto zásadu v rozsudku Stora nespochybnil. Pripustil, že ak je dcérska spoločnosť v 100 % vlastníctve materskej
         spoločnosti, predpokladá sa, že materská spoločnosť využila svoju moc vplývať na správanie dcérskej spoločnosti. Ak Súdny
         dvor v rozsudku Stora usúdil, že bolo legitímne, aby Súd prvého stupňa vychádzal z tejto domnienky, najmä po tom, ako konštatoval,
         že materská spoločnosť sa počas správneho konania prezentovala ako jediný partner Komisie vo veci predmetného porušenia, podľa
         Komisie Súdny dvor na túto poslednú uvedenú skutočnosť odkázal subsidiárne ako na dodatočnú okolnosť v prospech pripísania
         porušenia materskej spoločnosti.

      51      Súd prvého stupňa použil túto domnienka v sérii rozsudkov, ktoré odkazujú na rozsudok Stora, pričom jej použitie nepodmienil
         predložením doplňujúcich nepriamych dôkazov. Už citované rozsudky DaimlerChrysler/Komisia a Bolloré a i./Komisia použitie
         tejto domnienky nespochybňujú. V týchto dvoch rozsudkoch si totiž Súd prvého stupňa zamenil pojem kontrola nad dcérskou spoločnosťou
         s pojmom výkon tejto kontroly, pričom pri vlastníctve celého základného imania dcérskej spoločnosti materskou spoločnosťou
         sa predpokladá len výkon kontroly. Navyše, doplňujúce nepriame dôkazy boli preskúmané v rámci analýzy dôkazov predložených
         na vyvrátenie domnienky.

      52      Pokiaľ ide o argument týkajúci sa porušenia práv na obhajobu, Komisia si myslí, že existencia domnienok nie je v práve Spoločenstva
         v oblasti hospodárskej súťaže neobvyklá. Tým, že Komisia dotknutému podniku oznámi, že má v úmysle vychádzať z domnienky,
         ponúka mu príležitosť zaujať v tomto bode stanovisko a predložiť jej všetky dôkazy na podporu svojho stanoviska. Vzhľadom
         na to, že podnik vlastní všetky informácie týkajúce sa jeho vnútorného fungovania, toto rozdelenie dôkazného bremena je úplne
         logické.

      53      Pokiaľ ide o kritiku bodu 62 napadnutého rozsudku, Komisia tvrdí, že vychádza z nesprávneho pochopenia jednej vety vytrhnutej
         z kontextu. Súd prvého stupňa chcel povedať, že dcérska spoločnosť je nezávislým hospodárskym subjektom, ak sa neriadi pokynmi
         materskej spoločnosti. Tak to môže byť buď preto, lebo žiadne pokyny nie sú vydané, alebo preto, lebo sa nimi dcérska spoločnosť
         neriadi.

      –       Posúdenie Súdnym dvorom
      54      Na úvod treba zdôrazniť, že právo Spoločenstva v oblasti hospodárskej súťaže sa týka činností podnikov (rozsudok zo 7. januára
         2004, Aalborg Portland a i./Komisia, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P a C‑219/00 P, Zb. s. I‑123,
         bod 59) a že pojem „podnik“ zahŕňa každý subjekt vykonávajúci hospodársku činnosť, bez ohľadu na jeho právne postavenie a spôsob
         financovania (pozri najmä rozsudky Dansk Rørindustri a i./Komisia, už citovaný, bod 112; z 10. januára 2006, Cassa di Risparmio
         di Firenze a i., C‑222/04, Zb. s. I‑289, bod 107, ako aj z 11. júla 2006, FENIN/Komisia, C‑205/03 P, Zb. s. I‑6295, bod 25).

      55      Súdny dvor rovnako spresnil, že pod pojmom „podnik“ v tomto kontexte treba rozumieť hospodársku jednotku, aj keď je táto hospodárska
         jednotka z právneho hľadiska zložená z viacerých fyzických alebo právnických osôb (rozsudok zo 14. decembra 2006, Confederación
         Española de Empresarios de Estaciones de Servicio, C‑217/05, Zb. s. I‑11987, bod 40).

      56      Ak takýto hospodársky subjekt porušuje pravidlá hospodárskej súťaže, podľa zásady osobnej zodpovednosti zodpovedá za toto
         porušovanie (pozri v tomto zmysle rozsudky z 8. júla 1999, Komisia/Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, Zb. s. I‑4125, bod 145;
         zo 16. novembra 2000, Cascades/Komisia, C‑279/98 P, Zb. s. I‑9693, bod 78, ako aj z 11. decembra 2007, ETI a i., C‑280/06,
         Zb. s. I‑10893, bod 39).

      57      Porušenie práva Spoločenstva v oblasti hospodárskej súťaže treba jednoznačne pripísať právnickej osobe, ktorej možno uložiť
         pokuty, a oznámenie o výhradách musí byť určené tejto osobe (pozri v tomto zmysle rozsudky Aalborg Portland a i./Komisia,
         už citovaný, bod 60, a z 3. septembra 2009, Papierfabrik August Koehler a i./Komisia, C‑322/07 P, C‑327/07 P a C‑338/07 P,
         bod 38). Takisto je dôležité, aby v oznámení o výhradách bolo uvedené, v akom postavení sa právnickej osobe vytýkajú uvádzané
         skutočnosti.

      58      Z ustálenej judikatúry vyplýva, že správanie dcérskej spoločnosti môže byť pripísané materskej spoločnosti najmä vtedy, keď
         dcérska spoločnosť napriek tomu, že má vlastnú právnu subjektivitu, neurčuje svoje správanie na trhu nezávisle, ale v podstate
         uplatňuje pokyny, ktoré jej dala materská spoločnosť (pozri v tomto zmysle rozsudky Imperial Chemical Industries/Komisia,
         už citovaný, body 132 a 133; Geigy/Komisia, už citovaný, bod 44; z 21. februára 1973, Europemballage a Continental Can/Komisia,
         6/72, Zb. s. 215, bod 15, ako aj Stora, už citovaný, bod 26), berúc do úvahy najmä hospodárske, organizačné a právne väzby
         medzi týmito dvoma právnymi subjektmi (pozri analogicky už citované rozsudky Dansk Rørindustri a i./Komisia, bod 117, ako
         aj ETI a i., bod 49).

      59      Je to tak preto, lebo v takej situácii sú materská spoločnosť a dcérska spoločnosť súčasťou tej istej hospodárskej jednotky,
         a preto tvoria jeden podnik v zmysle judikatúry uvedenej v bodoch 54 a 55 tohto rozsudku. Skutočnosť, že materská spoločnosť
         a dcérska spoločnosť tvoria jeden podnik v zmysle článku 81 ES, Komisii umožňuje adresovať rozhodnutie, ktorým sa ukladajú
         pokuty, materskej spoločnosti bez toho, aby bolo potrebné preukázať jej osobnú účasť na porušení.

      60      V konkrétnom prípade, keď materská spoločnosť vlastní 100 % základného imania svojej dcérskej spoločnosti, ktorá sa dopustila
         porušenia pravidiel Spoločenstva v oblasti hospodárskej súťaže, jednak táto materská spoločnosť môže uplatňovať rozhodujúci
         vplyv na správanie tejto dcérskej spoločnosti (pozri v tomto zmysle rozsudok Imperial Chemical Industries/Komisia, už citovaný,
         body 136 a 137), jednak existuje vyvrátiteľná domnienka, že táto materská spoločnosť skutočne uplatňuje rozhodujúci vplyv
         na správanie svojej dcérskej spoločnosti (pozri v tomto zmysle rozsudky AEG‑Telefunken/Komisia, už citovaný, bod 50, a Stora,
         už citovaný, bod 29).

      61      Za týchto podmienok stačí, ak Komisia preukáže, že celé základné imanie dcérskej spoločnosti je vo vlastníctve materskej spoločnosti,
         aby sa predpokladalo, že materská spoločnosť uplatňuje rozhodujúci vplyv na obchodnú politiku dcérskej spoločnosti. V dôsledku
         toho môže Komisia voči materskej spoločnosti vyvodiť solidárnu zodpovednosť za zaplatenie pokuty, ktorá bola uložená dcérskej
         spoločnosti, ibaže by táto materská spoločnosť, ktorej prináleží vyvrátenie tejto domnienky, predložila dostatočné dôkazy,
         ktoré preukazujú, že jej dcérska spoločnosť sa na trhu správa nezávisle (pozri v tomto zmysle rozsudok Stora, už citovaný,
         bod 29).

      62      Ako Súd prvého stupňa správne uviedol v bode 61 napadnutého rozsudku, hoci je pravda, že Súdny dvor v bodoch 28 a 29 rozsudku
         Stora uviedol okrem 100 % podielu na základnom imaní dcérskej spoločnosti aj ďalšie okolnosti, akými sú nespochybnenie vplyvu
         materskej spoločnosti na obchodnú politiku jej dcérskej spoločnosti a spoločné zastúpenie oboch spoločností v rámci správneho
         konania, nič to nemení na skutočnosti, že Súdny dvor tieto okolnosti uviedol len s cieľom spomenúť všetky okolnosti, na ktorých
         Súd prvého stupňa založil svoje odôvodnenie, a nie preto, aby použitie domnienky uvedenej v bode 60 tohto rozsudku podmienil
         predložením doplňujúcich nepriamych dôkazov o skutočnom uplatňovaní vplyvu materskej spoločnosti.

      63      Zo všetkých uvedených úvah vyplýva, že Súd prvého stupňa sa nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že v prípade,
         keď materská spoločnosť vlastní 100 % základného imania svojej dcérskej spoločnosti, existuje vyvrátiteľná domnienka, že uvedená
         materská spoločnosť uplatňuje rozhodujúci vplyv na správanie svojej dcérskej spoločnosti.

      64      Preto vzhľadom na to, že Komisia nebola povinná, pokiaľ ide o pripísateľnosť porušenia, predložiť v štádiu oznámenia výhrad
         iné dôkazy ako dôkaz toho, že materská spoločnosť vlastní základné imanie svojich dcérskych spoločností, tvrdenie odvolateľov
         o porušení práva na obhajobu nie je možné prijať.

      65      Pokiaľ ide o kritiku bodu 62 napadnutého rozsudku, stačí uviesť, že z neho vôbec nevyplýva, že Súd prvého stupňa obmedzil
         možnosti vyvrátenia domnienky uvedenej v bode 60 tohto rozsudku iba na prípady, keď materská spoločnosť vydala pokyny. Naopak,
         z bodov 60 a 65 napadnutého rozsudku vyplýva, že Súd prvého stupňa v tejto súvislosti svoj postoj koncipoval pomerne široko,
         keď usúdil že záleží na materskej spoločnosti, aby mu predložila všetky dôkazy o organizačných, hospodárskych a právnych väzbách
         medzi ňou a dcérskou spoločnosťou, ktorými možno preukázať, že tieto dve spoločnosti netvoria jeden hospodársky subjekt.

      66      Z uvedeného vyplýva, že prvú časť jediného dôvodu, ktorý odvolatelia uvádzajú na podporu svojho odvolania, treba zamietnuť
         ako nedôvodnú.

       O druhej časti jediného žalobného dôvodu založenej na nesprávnom vymedzení pojmu „obchodná politika“ dcérskej spoločnosti
      –       Argumentácia účastníkov konania
      67      Podľa odvolateľov Súd prvého stupňa nesprávne vychádzal z toho, že obchodná politika dcérskej spoločnosti, na ktorú materská
         spoločnosť uplatňuje rozhodujúci vplyv, zahŕňa iné aspekty než tie, ktoré sa spomínajú v bode 64 napadnutého rozsudku, a že
         pri preukazovaní autonómie dcérskej spoločnosti majú význam dôkazy týkajúce sa organizačných, hospodárskych a právnych väzieb
         medzi dcérskou spoločnosťou a materskou spoločnosťou.

      68      Obchodná politika sa týka správania na trhu a obmedzuje sa na produkciu výrobkov a služieb, ktoré podnik predáva spotrebiteľom
         za určitých podmienok, na určitom území a v určitom čase. Nezahŕňa iné aspekty.

      69      Ak by sa pojem „obchodná politika“ rozšíril nad rámec správania dcérskej spoločnosti na trhu, podľa odvolateľov by to znamenalo
         zavedenie režimu objektívnej zodpovednosti, ktorý by bol v rozpore so zásadou subjektívnej zodpovednosti garantovanou judikatúrou
         Súdneho dvora.

      70      Komisia tvrdí, že otázka, či je vhodné vychádzať zo širšieho alebo z užšieho vymedzenia pojmu „obchodná politika“, nie je
         relevantná vo vzťahu k problematike určenia existencie jediného podniku, v rámci ktorej Súdny dvor zohľadňuje skôr hospodárske
         a organizačné väzby existujúce medzi danými spoločnosťami.

      71      Pokiaľ ide o tvrdenie o zavedení objektívnej zodpovednosti, Komisia sa domnieva, že v práve Spoločenstva v oblasti hospodárskej
         súťaže neexistuje zásada objektívnej zodpovednosti, keďže rozhodnutia Komisie neprisudzujú spoločnostiam zodpovednosť bez
         toho, aby ju preukázali. Nie je v rozpore so zásadou osobnej zodpovednosti považovať materskú spoločnosť za zodpovednú za
         konanie dcérskej spoločnosti, ktorej základné imanie je v 100 % vlastníctve materskej spoločnosti.

      –       Posúdenie Súdnym dvorom
      72      Ako bolo uvedené v bode 58 tohto rozsudku, správanie dcérskej spoločnosti môže byť pripísané materskej spoločnosti najmä vtedy,
         keď dcérska spoločnosť napriek tomu, že má vlastnú právnu subjektivitu, neurčuje svoje správanie na trhu nezávisle, ale v podstate
         uplatňuje pokyny, ktoré jej dala materská spoločnosť.

      73      Ako uviedla generálna advokátka v bodoch 87 až 94 svojich návrhov, z toho vyplýva, že správanie dcérskej spoločnosti na trhu
         nemôže byť jediným prvkom umožňujúcim založiť zodpovednosť materskej spoločnosti, ale že je len jedným zo znakov existencie
         hospodárskej jednotky.

      74      Z toho istého bodu 58 tohto rozsudku vyplýva, že pri zisťovaní, či dcérska spoločnosť určuje svoje správanie na trhu nezávisle,
         treba vziať do úvahy nielen prvky uvedené v bode 64 napadnutého rozsudku, ale aj všetky relevantné okolnosti súvisiace s hospodárskymi,
         organizačnými a právnymi väzbami, ktoré spájajú túto dcérsku spoločnosť s materskou spoločnosťou a ktoré sa môžu z prípadu
         na prípad meniť, a preto nemôžu byť predmetom taxatívneho výpočtu.

      75      Z toho vyplýva, že Súd prvého stupňa sa nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, pokiaľ ide o to, v ktorej oblasti materská
         spoločnosť uplatňuje vplyv na svoju dcérsku spoločnosť.

      76      Tvrdenie odvolateľov o objektívnej zodpovednosti nemôže tento záver spochybniť.

      77      V tomto ohľade treba uviesť, že ako vyplýva z bodu 56 tohto rozsudku, právo Spoločenstva v oblasti hospodárskej súťaže je
         založené na zásade osobnej zodpovednosti hospodárskeho subjektu, ktorý sa dopustil porušenia. Ak je však materská spoločnosť
         súčasťou tejto hospodárskej jednotky, ktorá, ako bolo povedané v bode 55 tohto rozsudku, môže byť tvorená viacerými právnickými
         osobami, možno ju považovať za solidárne zodpovednú spolu s ostatnými právnickými osobami tvoriacimi túto jednotku za porušenia
         práva hospodárskej súťaže. Ak sa aj materská spoločnosť priamo nezúčastňuje na porušovaní, v takom prípade uplatňuje rozhodujúci
         vplyv na dcérske spoločnosti, ktoré sa na ňom zúčastnili. Z toho vyplýva, že v takomto kontexte nemožno zodpovednosť materskej
         spoločnosti považovať za objektívnu zodpovednosť.

      78      Z toho vyplýva, že druhú časť jediného dôvodu, ktorý odvolatelia uvádzajú na podporu svojho odvolania, nemožno prijať, a preto
         odvolací dôvod musí byť v celom rozsahu zamietnutý ako nedôvodný.

       O trovách
      79      Podľa článku 69 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora uplatniteľného na základe článku 118 toho istého rokovacieho poriadku
         na konanie o odvolaní účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto
         zmysle navrhnuté. Keďže Komisia navrhla zaviazať odvolateľov na náhradu trov konania a títo nemali úspech vo svojich dôvodoch,
         je opodstatnené zaviazať ich na náhradu trov konania.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol a vyhlásil:
      1.      Odvolanie sa zamieta.
      2.      Spoločnosti Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Nederland BV, Akzo Nobel Chemicals International BV, Akzo Nobel Chemicals BV a Akzo
            Nobel Functional Chemicals BV sú povinné nahradiť trovy konania.
      Podpisy
      * Jazyk konania: angličtina.