title: Vec T-478/18: Rozsudok Všeobecného súdu z 13. januára 2021 – Bezouaoui a HB Consultant/Komisia („Štátna pomoc – Školenie na bezpečné vedenie stavebných strojov – Náhrada nákladov na školenia spoločnými organizáciami schválenými štátom (OPCA) vo Francúzsku – Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje neexistencia štátnej pomoci – Pojem štátna pomoc – Pripísateľnosť štátu – Verejná kontrola prostriedkov“)

text:
               1.3.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 72/18

      Rozsudok Všeobecného súdu z 13. januára 2021 – Bezouaoui a HB Consultant/Komisia
      (Vec T-478/18) (1)

      („Štátna pomoc - Školenie na bezpečné vedenie stavebných strojov - Náhrada nákladov na školenia spoločnými organizáciami schválenými štátom (OPCA) vo Francúzsku - Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje neexistencia štátnej pomoci - Pojem štátna pomoc - Pripísateľnosť štátu - Verejná kontrola prostriedkov“)
      (2021/C 72/26)
      Jazyk konania: francúzština

         Účastníci konania

         Žalobcovia: Hacène Bezouaoui (Avanne, Francúzsko) a HB Consultant (Beure, Francúzsko) (v zastúpení: J.-F. Henrotte a N. Neyrinck, advokáti)

         Žalovaná: Európska komisia (v zastúpení: C. Georgieva-Kecsmar a K. Herrmann, splnomocnení zástupcovia)

         Predmet veci

      Návrh podľa článku 263 ZFEÚ na čiastočné zrušenie rozhodnutia Komisie C(2018) 2075 final z 10. apríla 2018, týkajúceho sa údajnej štátnej pomoci SA.46897 (2018/NN) poskytnutej Francúzskou republikou s cieľom financovať školenia vedúce k získaniu osvedčenia spôsobilosti na bezpečné vedenie stavebných strojov (CACES)

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Žaloba sa zamieta.

                  2.

                  HB Consultant a Hacène Bezouaoui sú povinní nahradiť trovy konania.

         (1)  Ú. v. EÚ C 373, 15.10.2018.


title: Vec T-548/18: Rozsudok Všeobecného súdu z 13. januára 2021 – Helbert/EUIPO („Verejná služba – Prijímanie do verejnej služby – Oznámenie o výberovom konaní – Verejné výberové konanie EUIPO/AD/01/17 – Rozhodnutie o nezapísaní mena žalobcu do rezervného zoznamu výberového konania – Zloženie výberovej komisie – Stabilita – Zodpovednosť“)

text:
               1.3.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 72/18

      Rozsudok Všeobecného súdu z 13. januára 2021 – Helbert/EUIPO
      (Vec T-548/18) (1)

      („Verejná služba - Prijímanie do verejnej služby - Oznámenie o výberovom konaní - Verejné výberové konanie EUIPO/AD/01/17 - Rozhodnutie o nezapísaní mena žalobcu do rezervného zoznamu výberového konania - Zloženie výberovej komisie - Stabilita - Zodpovednosť“)
      (2021/C 72/27)
      Jazyk konania: angličtina

         Účastníci konania

         Žalobca: Lars Helbert (Alicante, Španielsko) (v zastúpení: H. Tettenborn, advokát)

         Žalovaný: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (v zastúpení: A. Lukošiūtė a K. Tóth, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci B. Wägenbaur, advokát)

         Predmet veci

      Návrh podaný na základe článku 270 ZFEÚ jednak po prvé na zrušenie rozhodnutia výberovej komisie vo výberovom konaní EUIPO/AD/01/17 – Administrátori (AD 6) v oblasti duševného vlastníctva z 1. decembra 2017 o nezapísaní mena žalobcu do rezervného zoznamu vytvoreného na účely prijatia administrátorov do verejnej služby v EUIPO, a po druhé na zrušenie rozhodnutia tej istej výberovej komisie zo 7. marca 2018, ktorým bola vo svojom konečnom znení zamietnutá žiadosť žalobcu o preskúmanie, podaná v nadväznosti na rozhodnutie EUIPO z 8. júna 2018, ktorým sa zamieta jeho sťažnosť, a jednak na náhradu škody, ktorú žalobca údajne utrpel z tohto dôvodu

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Rozhodnutie zo 7. marca 2018, ktorým výberová komisia vo verejnom výberovom konaní EUIPO/AD/01/17 po preskúmaní odmietla zapísať pána Larsa Helberta na rezervný zoznam na účely prijímania administrátorov vo funkčnej skupine AD 6 v oblasti duševného vlastníctva do verejnej služby, sa zrušuje.

                  2.

                  V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.

                  3.

                  Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO) je povinný nahradiť trovy konania.

         (1)  Ú. v. EÚ C 427, 26.11.2018.


title: Vec T-758/18: Rozsudok Všeobecného súdu z 20. januára 2021 – ABLV Bank/SRB („Hospodárska a menová únia – Banková únia – Jednotný mechanizmus riešenia krízových situácií úverových inštitúcií a určitých investičných spoločností (SRM) – Jednotný fond na riešenie krízových situácií (SRF) – Stanovenie príspevkov ex ante na roky 2015 a 2018 – Zamietnutie žiadosti o nový výpočet a vrátenie príspevkov – Žaloba o neplatnosť – Akt, ktorý možno napadnúť žalobou – Prípustnosť – Inštitúcia, ktorej bolo odňaté povolenie – Článok 70 ods. 4 nariadenia (EÚ) č. 806/2014 – Pojem ‚zmena štatútu‘ – Článok 12 ods. 2 delegovaného nariadenia (EÚ) 2015/63“)

text:
               1.3.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 72/20

      Rozsudok Všeobecného súdu z 20. januára 2021 – ABLV Bank/SRB
      (Vec T-758/18) (1)

      („Hospodárska a menová únia - Banková únia - Jednotný mechanizmus riešenia krízových situácií úverových inštitúcií a určitých investičných spoločností (SRM) - Jednotný fond na riešenie krízových situácií (SRF) - Stanovenie príspevkov ex ante na roky 2015 a 2018 - Zamietnutie žiadosti o nový výpočet a vrátenie príspevkov - Žaloba o neplatnosť - Akt, ktorý možno napadnúť žalobou - Prípustnosť - Inštitúcia, ktorej bolo odňaté povolenie - Článok 70 ods. 4 nariadenia (EÚ) č. 806/2014 - Pojem ‚zmena štatútu‘ - Článok 12 ods. 2 delegovaného nariadenia (EÚ) 2015/63“)
      (2021/C 72/29)
      Jazyk konania: angličtina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: ABLV Bank AS (Riga, Lotyšsko) (v zastúpení: O. Behrends, advokát)

         Žalovaná: Jednotná rada pre riešenie krízových situácií (v zastúpení: J. Kerlin a P. Messina, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci B. Meyring, S. Schelo, T. Klupsch a S. Ianc, advokáti)

         Vedľajší účastník, ktorý v konaní podporuje žalovanú: Európska komisia (v zastúpení: D. Triantafyllou, A. Nijenhuis a A. Steiblytė, splnomocnení zástupcovia)

         Predmet veci

      Návrh založený na článku 263 ZFEÚ na zrušenie listu SRB zo 17. októbra 2018, ktorým SRB zamietla žiadosť žalobkyne jednak o prepočítanie jej príspevku ex ante na rok 2018 a vrátenie preplatku a jednak o vrátenie časti jej príspevku ex ante na rok 2015 v nadväznosti na odňatie jej povolenia Európskou centrálnou bankou (ECB)

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Žaloba sa zamieta.

                  2.

                  ABLV Bank AS znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania vynaložené Jednotnou radou pre riešenie krízových situácií (SRB).

                  3.

                  Európska komisia znáša svoje vlastné trovy konania.

         (1)  Ú. v. EÚ C 82, 4.3.2019.


title: Vec T-261/19: Rozsudok Všeobecného súdu z 20. januára 2021 – Stada Arzneimittel/EUIPO – Optima Naturals (OptiMar) („Ochranná známka Európskej únie – Námietkové konanie – Prihláška obrazovej ochrannej známky Európskej únie OptiMar – Staršia národná slovná ochranná známka Mar – Relatívny dôvod zamietnutia – Neexistencia pravdepodobnosti zámeny – Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009 [teraz článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (EÚ) 2017/1001]“)

text:
               1.3.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 72/21

      Rozsudok Všeobecného súdu z 20. januára 2021 – Stada Arzneimittel/EUIPO – Optima Naturals (OptiMar)
      (Vec T-261/19) (1)

      („Ochranná známka Európskej únie - Námietkové konanie - Prihláška obrazovej ochrannej známky Európskej únie OptiMar - Staršia národná slovná ochranná známka Mar - Relatívny dôvod zamietnutia - Neexistencia pravdepodobnosti zámeny - Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009 [teraz článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (EÚ) 2017/1001]“)
      (2021/C 72/30)
      Jazyk konania: angličtina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Stada Arzneimittel AG (Bad Vilbel, Nemecko) (v zastúpení: J.-C. Plate a R. Kaase, advokáti)

         Žalovaný: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (v zastúpení: A. Folliard-Monguiral a V. Ruzek, splnomocnení zástupcovia)

         Ďalší účastník konania pred odvolacím senátom EUIPO a vedľajší účastník v konaní pred Všeobecným súdom: Optima Naturals Srl (Gallarate, Taliansko) (v zastúpení: S. Brustia a E. Montelione, advokáti)

         Predmet veci

      Žaloba podaná proti rozhodnutiu prvého odvolacieho senátu EUIPO z 31. januára 2019 (vec R 1348/2018-1) týkajúcemu sa námietkového konania medzi spoločnosťami Stada Arzneimittel a Optima Naturals

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Žaloba sa zamieta.

                  2.

                  Stada Arzneimittel AG je povinná nahradiť trovy konania.

         (1)  Ú. v. EÚ C 206, 17.6.2019.


title: Vec T-329/19: Rozsudok Všeobecného súdu z 20. januára 2021 – 12seasons/EUIPO – Société immobilière et mobilière de Montagny (BE EDGY BERLIN) („Ochranná známka Európskej únie – Námietkové konanie – Prihláška obrazovej ochrannej známky Európskej únie BE EDGY BERLIN – Staršia národná slovná ochranná známka EDJI – Relatívny dôvod zamietnutia – Pravdepodobnosť zámeny – Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009 [teraz článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (EÚ) 2017/1001]“)

text:
               1.3.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 72/21

      Rozsudok Všeobecného súdu z 20. januára 2021 – 12seasons/EUIPO – Société immobilière et mobilière de Montagny (BE EDGY BERLIN)
      (Vec T-329/19) (1)

      („Ochranná známka Európskej únie - Námietkové konanie - Prihláška obrazovej ochrannej známky Európskej únie BE EDGY BERLIN - Staršia národná slovná ochranná známka EDJI - Relatívny dôvod zamietnutia - Pravdepodobnosť zámeny - Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009 [teraz článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (EÚ) 2017/1001]“)
      (2021/C 72/31)
      Jazyk konania: angličtina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: 12seasons GmbH (Berlín, Nemecko) (v zastúpení: M. Gail, avocat)

         Žalovaný: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (v zastúpení: L. Rampini a V. Ruzek, splnomocnení zástupcovia)

         Ďalší účastník konania pred odvolacím senátom EUIPO a vedľajší účastník v konaní pred Všeobecným súdom: Société immobilière et mobilière de Montagny (Roanne, Francúzsko) (v zastúpení: A. Grolée, avocate)

         Predmet veci

      Žaloba proti rozhodnutiu piateho odvolacieho senátu EUIPO z 19. marca 2019 (vec R 1522/2018-5) týkajúcemu sa námietkového konania medzi spoločnosťami Société immobilière et mobilière de Montagny a 12seasons

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Žaloba sa zamieta.

                  2.

                  Spoločnosť 12seasons GmbH je povinná nahradiť trovy konania.

         (1)  Ú. v. EÚ C 246, 22.7.2019.


title: Vec T-811/19: Rozsudok Všeobecného súdu z 20. januára 2021 – Enoport/EUIPO – Miguel Torres (CABEÇA DE TOIRO) („Ochranná známka Európskej únie – Námietkové konanie – Prihláška obrazovej ochrannej známky Európskej únie CABEÇA DE TOIRO – Skoršia slovná ochranná známka Európskej únie SANGRE DE TORO – Relatívny dôvod zamietnutia – Pravdepodobnosť zámeny – Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009 [teraz článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (EÚ) 2017/1001]“)

text:
               1.3.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 72/22

      Rozsudok Všeobecného súdu z 20. januára 2021 – Enoport/EUIPO – Miguel Torres (CABEÇA DE TOIRO)
      (Vec T-811/19) (1)

      („Ochranná známka Európskej únie - Námietkové konanie - Prihláška obrazovej ochrannej známky Európskej únie CABEÇA DE TOIRO - Skoršia slovná ochranná známka Európskej únie SANGRE DE TORO - Relatívny dôvod zamietnutia - Pravdepodobnosť zámeny - Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009 [teraz článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (EÚ) 2017/1001]“)
      (2021/C 72/32)
      Jazyk konania: angličtina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Enoport – Produção de Bebidas Lda (Rio Maior, Portugalsko) (v zastúpení: J. Alves Coelho, avocate)

         Žalovaný: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (v zastúpení: J. Crespo Carrillo, splnomocnený zástupca)

         Ďalší účastník konania pred odvolacím senátom EUIPO a vedľajší účastník v konaní pred Všeobecným súdom: Miguel Torres, SA (Vilafranca del Penedès, Španielsko) (v zastúpení: M. Ceballos Rodríguez a M. Robledo McClymont, avocates)

         Predmet veci

      Žaloba proti rozhodnutiu piateho odvolacieho senátu EUIPO z 9. septembra 2019 (vec R 394/2019-5) týkajúcemu sa námietkového konania medzi Miguel Torres a spoločnosťou Enoport – Produção de Bebidas

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Žaloba sa zamieta.

                  2.

                  Enoport – Produção de Bebidas Lda je povinná nahradiť trovy konania.

         (1)  Ú. v. EÚ C 36, 3.2.2020.


title: Vec T-824/19: Rozsudok Všeobecného súdu z 13. januára 2021 – RY/Komisia („Verejná služba – Dočasní zamestnanci – Vypovedanie zmluvy na dobu neurčitú na základe článku 47 písm. c) bodu i) PZOZ – Plnenie povinností vyplývajúcich z rozsudku Všeobecného súdu – Článok 266 ZFEÚ – Právo byť vypočutý – Nové rozhodnutie o vypovedaní zmluvy“)

text:
               1.3.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 72/22

      Rozsudok Všeobecného súdu z 13. januára 2021 – RY/Komisia
      (Vec T-824/19) (1)

      („Verejná služba - Dočasní zamestnanci - Vypovedanie zmluvy na dobu neurčitú na základe článku 47 písm. c) bodu i) PZOZ - Plnenie povinností vyplývajúcich z rozsudku Všeobecného súdu - Článok 266 ZFEÚ - Právo byť vypočutý - Nové rozhodnutie o vypovedaní zmluvy“)
      (2021/C 72/33)
      Jazyk konania: francúzština

         Účastníci konania

         Žalobca: RY (v zastúpení: J.-N. Louis, avocat)

         Žalovaná: Európska komisia (v zastúpení: B. Schima a B. Mongin, splnomocnení zástupcovia)

         Predmet veci

      Žaloba na základe článku 270 ZFEÚ o neplatnosť rozhodnutia Komisie z 10. apríla 2019 o vypovedaní zmluvy na dobu neurčitú uzatvorenej so žalobcom

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Žaloba sa zamieta.

                  2.

                  RY je povinný nahradiť trovy konania.

         (1)  Ú. v. EÚ C 36, 3.2.2020.


title: Vec T-844/19: Rozsudok Všeobecného súdu z 20. januára 2021 – Apologistics/EUIPO – Peikert (discount-apotheke.de) („Ochranná známka Európskej únie – Námietkové konanie – Prihláška obrazovej ochrannej známky Európskej únie discount-ap*theke.de – Staršie slovné ochranné známky Európskej únie APODISCOUNTER a APO a staršie obrazové ochranné známky Európskej únie apo-discounter.de, apo.co a apo.de – Relatívny dôvod zamietnutia – Neexistencia pravdepodobnosti zámeny – Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009 [teraz článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (EÚ) 2017/1001]“)

text:
               1.3.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 72/23

      Rozsudok Všeobecného súdu z 20. januára 2021 – Apologistics/EUIPO – Peikert (discount-apotheke.de)
      (Vec T-844/19) (1)

      („Ochranná známka Európskej únie - Námietkové konanie - Prihláška obrazovej ochrannej známky Európskej únie discount-ap*theke.de - Staršie slovné ochranné známky Európskej únie APODISCOUNTER a APO a staršie obrazové ochranné známky Európskej únie apo-discounter.de, apo.co a apo.de - Relatívny dôvod zamietnutia - Neexistencia pravdepodobnosti zámeny - Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009 [teraz článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (EÚ) 2017/1001]“)
      (2021/C 72/34)
      Jazyk konania: nemčina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Apologistics GmbH (Markkleeberg, Nemecko) (v zastúpení: H. Hug, advokát)

         Žalovaný: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (v zastúpení: A. Söder, splnomocnený zástupca)

         Ďalší účastník konania pred odvolacím senátom EUIPO a vedľajší účastník v konaní pred Všeobecným súdom: Franz Michael Peikert (Offenbach, Nemecko) (v zastúpení: T. Bruggmann, advokát)

         Predmet veci

      Žaloba podaná proti rozhodnutiu piateho odvolacieho senátu EUIPO z 10. októbra 2019 (vec R 2309/2018-5) týkajúcemu sa námietkového konania medzi spoločnosťou Apologistics a pánom Peikertom

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Žaloba sa zamieta.

                  2.

                  Apologistics GmbH je povinná nahradiť trovy konania.

         (1)  Ú. v. EÚ C 45, 10.2.2020.


title: Vec T-884/19: Rozsudok Všeobecného súdu z 20. januára 2021 – Folschette a i./Komisia (Mimozmluvná zodpovednosť Únie – Vyšetrovanie, ktoré vykonal OLAF – Informačný trh – Korupcia – Obchodovanie s vplyvom – Konečná správa odporúčajúca začatie trestného stíhania – Právoplatné oslobodzujúce rozhodnutie trestného súdu – Dostatočne závažné porušenie právnej normy priznávajúcej práva jednotlivcom)

text:
               1.3.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 72/24

      Rozsudok Všeobecného súdu z 20. januára 2021 – Folschette a i./Komisia
      (Vec T-884/19) (1)

      (Mimozmluvná zodpovednosť Únie - Vyšetrovanie, ktoré vykonal OLAF - Informačný trh - Korupcia - Obchodovanie s vplyvom - Konečná správa odporúčajúca začatie trestného stíhania - Právoplatné oslobodzujúce rozhodnutie trestného súdu - Dostatočne závažné porušenie právnej normy priznávajúcej práva jednotlivcom)
      (2021/C 72/36)
      Jazyk konania: francúzština

         Účastníci konania

         Žalobcovia: Marc Folschette (Leudelange, Luxembursko), Tetyana Grygorenko (Leudelange), Professional Business Solutions SA (Leudelange) (v zastúpení: N. Bauer, avocat)

         Žalovaná: Európska komisia (v zastúpení: J. Baquero Cruz a F. Blanc, splnomocnení zástupcovia)

         Predmet veci

      Návrh podaný na základe článku 268 ZFEÚ, ktorého predmetom je získanie návrhu na náhradu škody, ktorá žalobcom údajne vznikla z dôvodu správania, ktoré mal preukázať Európsky úrad pre boj proti podvodom (OLAF) v rámci interného vyšetrovania

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Žaloba sa zamieta.

                  2.

                  Marc Folschette, Tetyana Grygorenko a Professional Business Solutions SA sú povinní nahradiť trovy konania.

         (1)  Ú. v. EÚ C 61, 24.2.2020.


title: Vec T-253/20: Rozsudok Všeobecného súdu z 20. januára 2021 – Oatly/EUIPO (IT’S LIKE MILK BUT MADE FOR HUMANS) [„Ochranná známka Európskej únie – Prihláška slovnej ochrannej známky Európskej únie IT’S LIKE MILK BUT MADE FOR HUMANS – Absolútny dôvod zamietnutia – Rozlišovacia spôsobilosť – Článok 7 ods. 1 písm. b) nariadenia (EÚ) 2017/1001“]

text:
               1.3.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 72/25

      Rozsudok Všeobecného súdu z 20. januára 2021 – Oatly/EUIPO (IT’S LIKE MILK BUT MADE FOR HUMANS)
      (Vec T-253/20) (1)

      („Ochranná známka Európskej únie - Prihláška slovnej ochrannej známky Európskej únie IT’S LIKE MILK BUT MADE FOR HUMANS - Absolútny dôvod zamietnutia - Rozlišovacia spôsobilosť - Článok 7 ods. 1 písm. b) nariadenia (EÚ) 2017/1001“)
      (2021/C 72/37)
      Jazyk konania: angličtina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Oatly AB (Malmö, Švédsko) (v zastúpení: M. Johansson, advokát)

         Žalovaný: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (v zastúpení: J. Ivanauskas a V. Ruzek, splnomocnení zástupcovia)

         Predmet veci

      Žaloba proti rozhodnutiu piateho odvolacieho senátu EUIPO zo 7. februára 2020 (vec R 2446/2019-5) týkajúcemu sa prihlášky slovného označenia IT’S LIKE MILK BUT MADE FOR HUMANS ako ochrannej známky Európskej únie

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Rozhodnutie piateho odvolacieho senátu Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO) zo 7. februára 2020 (vec R 2446/2019-5) týkajúce sa prihlášky slovného označenia IT'S LIKE MILK BUT MADE FOR HUMANS ako ochrannej známky Európskej únie sa zrušuje.

                  2.

                  EUIPO znáša svoje vlastné trovy konania a je povinný nahradiť trovy konania, ktoré vznikli spoločnosti Oatly AB.

         (1)  Ú. v. EÚ C 215, 29.6.2020.


title: Vec T-276/20: Rozsudok Všeobecného súdu z 20. januára 2021 – Crevier/EUIPO (Osviežovač vzduchu) („Dizajn Spoločenstva – Prihláška dizajnu Spoločenstva zobrazujúceho osviežovač vzduchu – Nedodržanie lehoty vo vzťahu k EUIPO – Žiadosť o uvedenie do predchádzajúceho stavu – Článok 67 ods. 1 nariadenia (ES) č. 6/2002 – Povinnosť obozretnosti“)

text:
               1.3.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 72/25

      Rozsudok Všeobecného súdu z 20. januára 2021 – Crevier/EUIPO (Osviežovač vzduchu)
      (Vec T-276/20) (1)

      („Dizajn Spoločenstva - Prihláška dizajnu Spoločenstva zobrazujúceho osviežovač vzduchu - Nedodržanie lehoty vo vzťahu k EUIPO - Žiadosť o uvedenie do predchádzajúceho stavu - Článok 67 ods. 1 nariadenia (ES) č. 6/2002 - Povinnosť obozretnosti“)
      (2021/C 72/38)
      Jazyk konania: angličtina

         Účastníci konania

         Žalobca: Jeffrey Scott Crevier (Fort Lauderdale, Florida, Spojené štáty) (v zastúpení: M. Kime, barrister)

         Žalovaný: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (v zastúpení: R. Cottrell, A. Folliard-Monguiral a V. Ruzek, splnomocnení zástupcovia)

         Predmet veci

      Žaloba podaná proti rozhodnutiu tretieho odvolacieho senátu EUIPO z 2. marca 2020 (vec R 2396/2019-3) týkajúcemu sa žiadosti o uvedenie do predchádzajúceho stavu

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Žaloba sa zamieta.

                  2.

                  Jeffrey Scott Crevier je povinný nahradiť trovy konania.

         (1)  Ú. v. EÚ C 247, 27.7.2020.


title: Vec T-726/20: Žaloba podaná 15. decembra 2020 – Grupa Azoty a i./Komisia

text:
               1.3.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 72/26

      Žaloba podaná 15. decembra 2020 – Grupa Azoty a i./Komisia
      (Vec T-726/20)
      (2021/C 72/39)
      Jazyk konania: angličtina

         Účastníci konania

         Žalobkyne: Grupa Azoty S.A. (Tarnów, Poľsko), Azomureș SA (Tîrgu Mureş, Rumunsko), Lipasmata Kavalas LTD Ypokatastima Allodapis (P. Fáliro, Grécko) (v zastúpení: D. Haverbeke, L. Ruessmann a P. Sellar, advokáti)

         Žalovaná: Európska komisia

         Návrhy

      Žalobkyne navrhujú, aby Všeobecný súd:

                  —

                  zrušil prílohu I oznámenia Komisie – Usmernenia k niektorým opatreniam štátnej pomoci v súvislosti so systémom obchodovania s emisnými kvótami skleníkových plynov po roku 2021 (1), a to v rozsahu, v akom nesprávne vylučuje odvetvie hnojív,

                  —

                  na základe článku 264 ZFEÚ rozhodol, že príloha I napadnutého aktu bude vyvolávať účinky dovtedy, kým žalovaná neprijme opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s rozhodnutím Všeobecného súdu podľa článku 266 ZFEÚ,

                  —

                  uložil žalovanej povinnosť nahradiť trovy tohto konania.

         Dôvody a hlavné tvrdenia

      Na podporu svojej žaloby žalobkyne uvádzajú sedem žalobných dôvodov.

                  1.

                  Prvý žalobný dôvod je založený na tom, že príloha I napadnutého aktu obsahuje vadu, ktorá spočíva v nedostatku právomoci.

                              —

                              V súlade s článkom 5 ods. 1 a 2 ZEÚ Únia koná len v medziach právomocí, ktoré na ňu preniesli členské štáty. Právomoci, ktoré na Úniu neboli v Zmluvách prenesené, zostávajú právomocami členských štátov.

                              —

                              Podľa článku 10a ods. 6 smernice 2003/87/ES v znení zmien (2) nie žalovaná, ale členské štáty majú právomoc identifikovať odvetvia a pododvetvia, ako aj prijať taký zoznam, akým je zoznam nachádzajúci sa v prílohe I napadnutého aktu.

                  2.

                  Druhý žalobný dôvod je založený na tom, že napadnutý akt porušuje podstatné formálne náležitosti (odôvodnenie).

                              —

                              Z odôvodnenia napadnutého aktu, ktoré vyžaduje článok 296 ZFEÚ, jasne a jednoznačne nevyplývajú úvahy, na základe ktorých žalovaná vypočítala hodnotu intenzity nepriamych emisií v prípade odvetvia žalobkýň, čo predstavuje kľúčový faktor na zaradenie do prílohy I napadnutého aktu alebo na vylúčenie z tejto prílohy.

                              —

                              V dôsledku tohto nedostatočného odôvodnenia nemôžu žalobkyne uplatňovať svoje práva a Všeobecný súd nemôže vykonať svoje preskúmanie.

                  3.

                  Tretí žalobný dôvod je založený na tom, že príloha I napadnutého aktu vychádza zo zjavne nesprávneho posúdenia.

                              —

                              V kontexte svojej diskrečnej právomoci musí byť žalovaná pri uskutočňovaní komplexného hospodárskeho a sociálneho hodnotenia v rámci výkonu svojej právomoci podľa článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ schopná preukázať, že zhodnotila všetky relevantné faktory a okolnosti situácie, na ktoré sa mal napadnutý akt vzťahovať. Žalovaná sa dopustila niekoľkých nesprávnych posúdení, keď zo zoznamu oprávnených odvetví nachádzajúceho sa v prílohe I napadnutého aktu vylúčila odvetvie žalobkýň, a to najmä tým, že a) nezohľadnila relevantné a úplné údaje o spotrebe elektriny v odvetví hnojív s cieľom určiť intenzitu nepriamych emisií v tomto odvetví, v dôsledku čoho došlo k podhodnoteniu intenzity nepriamych emisií tohto odvetvia a k jeho vylúčeniu z prílohy I, b) nezohľadnila a neposúdila všetky relevantné skutočnosti uvedené v žalobe, keďže bez odôvodnenia neprihliadala k dôkazom, ktoré predložili žalobkyne, c) v súvislosti s kvalitatívnym posúdením nesprávne posúdila kvalifikáciu odvetvia týkajúcu sa kritéria zastupiteľnosti paliva/elektriny a nevysvetlila, z akého dôvodu neboli pododvetvia predmetného odvetvia zahrnuté do prílohy I na základe tohto kritéria.

                  4.

                  Štvrtý žalobný dôvod je založený na tom, že príloha I napadnutého aktu vychádza z nesprávneho uplatnenia vhodného hodnotiaceho kritéria.

                              —

                              Článok 10a ods. 6 smernice 2003/87/ES vyžaduje, aby boli odvetvia posudzované na základe kritéria súvisiaceho s vyhodnotením „skutočného rizika“ úniku uhlíka.

                              —

                              Žalovaná uplatnila odlišné kritérium, a to konkrétne kritérium „značného rizika“. Uplatnila teda nesprávne kritérium.

                  5.

                  Piaty žalobný dôvod je založený na tom, že príloha I napadnutého aktu je v rozpore so zásadou transparentnosti.

                              —

                              Postup, ktorý viedol k prijatiu napadnutého aktu, nebol v kľúčových aspektoch transparentný, a to predovšetkým tým, že a) žalovaná v napadnutom akte ani v priloženom posúdení vplyvu neuviedla, aké údaje použila na účely výpočtu hodnoty intenzity nepriamych emisií v prípade odvetvia žalobkýň, b) žalovaná na podporu svojho posúdenia v súvislosti s tým, ktoré pododvetvia majú najväčší potenciál na elektrifikáciu, neuviedla vysvetlenie.

                              —

                              V rámci prijímania napadnutého aktu žalovaná odmietla informovať dotknuté strany o spôsobe výpočtu ich hodnoty intenzity nepriamych emisií a o spôsobe uplatnenia kritéria elektrifikácie, čím im bránila v tom, aby s ňou počas konzultačných období mohli zahájiť vecnú rozpravu.

                              —

                              Žalovaná tak porušila svoje povinnosti vyplývajúce z článku 15 ZFEÚ a článku 11 ZEÚ, podľa ktorých musí zaistiť transparentnosť postupu vedúceho k prijatiu prílohy I napadnutého aktu.

                  6.

                  Šiesty žalobný dôvod je založený na tom, že príloha I napadnutého aktu je v rozpore so zásadou subsidiarity.

                              —

                              Podľa článku 5 ods. 3 ZEÚ Únia koná v oblastiach, ktoré nepatria do jej výlučnej právomoci, len v takom rozsahu a vtedy, ak ciele zamýšľané touto činnosťou nemôžu členské štáty uspokojivo dosiahnuť, ale z dôvodov rozsahu alebo účinkov navrhovanej činnosti ich možno lepšie dosiahnuť na úrovni Únie.

                              —

                              Hoci vnútroštátne opatrenia, ktoré sa zakladajú na článku 10a ods. 6 smernice 2003/87/ES, podliehajú kontrole štátnej pomoci, žalovaná porušila zásadu subsidiarity tým, že ex ante vyhotovila zoznam, ktorým sa obmedzuje výpočet odvetví a pododvetví, ktoré môžu byť oprávnené na kompenzáciu nepriamych emisných nákladov, keďže a) členské štáty môžu najlepšie vyhodnotiť skutočné riziko úniku uhlíka v prípade každého priemyselného odvetvia v dôsledku značných skutočne vynaložených nepriamych nákladov a b) žalovaná prijala prílohu I bez toho, aby dostatočne vysvetlila, prečo bolo nevyhnutné postupovať týmto spôsobom.

                  7.

                  Siedmy žalobný dôvod je založený na tom, že príloha I napadnutého aktu je v rozpore so zásadou proporcionality.

                              —

                              Žalovaná porušila zásadu proporcionality, keďže a) sa nesnažila dosiahnuť legitímny cieľ spočívajúci v podnecovaní nákladovo efektívnej dekarbonizácie hospodárstva tým, že sa energeticky náročným odvetviam umožní investovať do energetickej účinnosti namiesto premiestňovania ich produkcie do tretích krajín, b) preniesla na vylúčené odvetvia neprimeranú záťaž, hoci by ciele podľa napadnutého aktu dosiahla prinajmenšom rovnakým spôsobom prostredníctvom menej zaťažujúcich riešení (ako napríklad stanovenie maximálnej úrovne pomoci alebo mechanizmus podmienenosti), a c) uviedla základné podrobnosti svojho posúdenia oprávnených odvetví iba štyri dni pred uverejnením napadnutého aktu 25. septembra 2020, čo je iba o niečo viac ako tri mesiace pred uplynutím platnosti v súčasnosti uplatniteľných usmernení týkajúcich sa systému obchodovania s emisnými kvótami. Žalovaná tak porušila článok 5 ods. 4 ZEÚ.

         (1)  Ú. v. EÚ C 317, 2020, s. 5.

         (2)  Smernica 2003/87/ES Európskeho parlamentu a Rady z 13. októbra 2003, o vytvorení systému obchodovania s emisnými kvótami skleníkových plynov v Únii, a ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 96/61/ES (Ú. v. EÚ L 275, 2003, s. 32; Mim. vyd. 15/007, s. 631), v znení zmien.


title: Vec T-743/20: Žaloba podaná 17. decembra 2020 – Car-Master 2/Komisia

text:
               1.3.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 72/28

      Žaloba podaná 17. decembra 2020 – Car-Master 2/Komisia
      (Vec T-743/20)
      (2021/C 72/40)
      Jazyk konania: poľština

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Car-Master 2 sp. z o.o. sp.k. (Krakov, Poľsko) (v zastúpení: M. Miśkowicz, radca prawny)

         Žalovaná: Európska komisia

         Návrhy

      Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

                  —

                  zrušil rozhodnutie Európskej komisie C(2020) 7369 final z 22. októbra 2020 vo veci AT.40665 – Toyota,

                  —

                  uložil žalovanej povinnosť nahradiť trovy konania, vrátane trov zastúpenia.

         Dôvody a hlavné tvrdenia

      Na podporu svojej žaloby žalobkyňa uvádza dva žalobné dôvody.

                  1.

                  Prvý žalobný dôvod je založený na nesprávnom výklade a nesprávnom uplatnení článku 13 ods. 2 nariadenia Rady č. 1/2003 (ďalej len „nariadenie č. 1/2003“) (1).

                              —

                              Na podporu tohto žalobného dôvodu žalobkyňa uvádza, že vec neriešil poľský orgán pre hospodársku súťaž v zmysle článku 13 ods. 2 nariadenia č. 1/2003. Žalobkyňa totiž podala predsedovi Urzędu Ochrony Konkurencji i Konsumentów (Úrad pre ochranu hospodárskej súťaže a spotrebiteľov, Poľsko; ďalej len „predseda UOKiK“) oznámenie o podozrení na používanie postupov obmedzujúcich hospodársku súťaž. Ten však s poukazom na nedostatok informácií odmietol vykonať kroky stanovené v právnych predpisoch a posúdiť sporné konanie a žalobkyňu vyzval, aby doplnila informácie. Zároveň nepodnikol žiadne kroky, aby informácie získal, a dôkazné bremeno preniesol v celom rozsahu na žalobkyňu. V tejto súvislosti nemožno postup orgánu kvalifikovať ako „riešenie veci“ v zmysle oznámenia Komisie o spolupráci v rámci siete orgánov pre hospodársku súťaž (2) a judikatúry Všeobecného súdu. Preto aj Komisia nepostupovala správne, keď ako základ pre zakmitnutie sťažnosti uviedla článok 13 ods. 2 nariadenia č. 1/2003. Žalobkyňa dodáva, že v dôsledku zamietnutia sťažnosti Komisiou nebude vec riešená žiadnym orgánom, čo je nepochybne v rozpore s odôvodnením 18 nariadenia č. 1/2003.

                  2.

                  Druhý žalobný dôvod je založený na porušení práva na riadnu správu vecí verejných vyplývajúceho z článku 41 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“).

                              —

                              Na podporu tohto žalobného dôvodu žalobkyňa uvádza, že nemá možnosť využiť právo, ktorá jej priznáva článok 41 ods. 1 Charty, pretože jej vecou sa nezaoberal žiaden orgán. Nemá možnosť konať, lebo po prvé vnútroštátne právne predpisy nestanovujú opravné prostriedky proti rozhodnutiu predsedu UOKiK nevykonať žiadne právne kroky. Po druhé Komisia odmietla riešiť vec, lebo sa nesprávne domnievala, že už bola vyriešená. V dôsledku toho je žalobkyni znemožnené domáhať sa svojich práv. Žalobkyňa spresňuje, že Komisia nezohľadnila všetky okolnosti danej veci a nevykonala dôkladné posúdenie situácie žalobkyne. Podľa názoru žalobkyne mala Komisia presne posúdiť, či a ako bola vec riešená, a teda dôkladne analyzovať úkony vnútroštátneho orgánu pre hospodársku súťaž. Komisia túto povinnosť nesplnila, a tak porušila povinnosť náležitej starostlivosti, ktorá vyplýva z práva na riadnu správu vecí verejných. Komisia tiež nesplnila povinnosť vyplývajúcu z článku 105 ods. 1 ZFEÚ. Nezohľadnila totiž okolnosť, že v prípade, že sťažnosť zamietne, ostane prípadné porušenie pravidiel hospodárskej súťaže neobjasnené, pretože vnútroštátny orgán o ňom nerozhodol.

         (1)  Nariadenie Rady (ES) č. 1/2003 zo 16. decembra 2002 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch [101 a 102 ZFEÚ] (Ú. v. ES L 1, 2003, s. 1; Mim. vyd. 08/002, s. 205).

         (2)  Ú. v. EÚ C 101, 2004, s. 43.


title: Vec T-760/20: Žaloba podaná 21. decembra 2020 – Jakeliūnas/ESMA

text:
               1.3.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 72/29

      Žaloba podaná 21. decembra 2020 – Jakeliūnas/ESMA
      (Vec T-760/20)
      (2021/C 72/41)
      Jazyk konania: litovčina

         Účastníci konania

         Žalobca: Statys Jakeliūnas (Vilnius, Litva) (v zastúpení: R. Paukštės, advokato)

         Žalovaný: Európsky orgán pre cenné papiere a trhy (ESMA)

         Návrhy

      Žalobca navrhuje, aby Všeobecný súd:

                  —

                  vyhlásil, že zamietnutie zo strany ESMA listom ESMA22-105-1261 z 30. októbra 2020 vyhovieť žalobe žalobcu z 30. septembra 2020 o začatí vyšetrovania možnej manipulácie trhu (ďalej len „žiadosť“) je nedôvodné,

                  —

                  uložil ESMA povinnosť žiadosť prehodnotiť,

                  —

                  uložil ESMA povinnosť nahradiť trovy konania.

         Dôvody a hlavné tvrdenia

      Na podporu svojej žaloby uvádza žalobca tri žalobné dôvody.

                  1.

                  Prvý žalobný dôvod je založený na tvrdení, že:

                              —

                              pravidlá, ktoré stanovuje smernica Európskeho parlamentu a Rady 2003/6/ES (1), zahŕňajú možné porušenia uvedená v žiadosti,

                              —

                              uvedená smernica bola od jej prijatia koordinovaná a sledovaná na úrovni Únie. Uvedené stanovuje aj smernica Komisie 2003/124/ES (2),

                              —

                              nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1095/2010 (3) bol zriadený ESMA, ktorý v skutočnosti prevzal funkcie dovtedy fungujúcich orgánov dohliadajúcich na európske cenné papiere a bol zodpovedný za úspešné vykonanie smernice 2003/6/ES, jej dohľad a za ochranou investorov,

                              —

                              smernica 2003/6/ES bol zrušená s účinností o 3. júla 2016,

                              —

                              vzhľadom na to má ESMA povinnosť vyšetrovať porušenie smernice 2003/6/ES, ku ktorému mohlo dôjsť až do doby zriadenia ESMA.

                  2.

                  Druhý žalobný dôvod je založený na tvrdení, že žiadosť žalobcu nie je založená na nutnosti uplatniť nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/1011 (4) a nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 596/2014 (5), teda právne predpisy, na ktorých ESMA založil svoje zamietnutie.

                  3.

                  Tretí žalobný dôvod je založený na tvrdení, že

                              —

                              ESMA vykladá smernicu 2003/6/ES príliš reštriktívne a nepružne a neoprávnene obmedzuje jej pôsobnosť. Skutočnosť, že pravidlá tejto smernice boli rozšírené a konkrétnejšie definované nariadením (EÚ) č. 596/2014, sama o sebe neznamená, že táto smernica nezahŕňala možné prípady manipulácie s trhom uvedené v žiadosti, a nemusí sa na tieto prípady vzťahovať,

                              —

                              ESMA ignoroval informácie, ktoré mu boli predložené, o možných nezverejnených konfliktoch záujmov bánk, pričom ide o informácie preukazujúce, že mohlo dôjsť k porušeniu článku 1 ods. 2 písm. c) a článku 6 ods. 5 smernice 2003/6/ES.

         (1)  Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2003/6/ES z 28. januára 2003 o obchodovaní s využitím dôverných informácií a o manipulácii s trhom (zneužívanie trhu) (Ú. v. EÚ L 96, 2003, s. 16; Mim. vyd. 06/004, s. 367).

         (2)  Smernica Komisie 2003/124/ES z 22. decembra 2003, ktorou sa vykonáva smernica Európskeho parlamentu a Rady 2003/6/ES, pokiaľ ide o vymedzenie a zverejňovanie dôverných informácií a vymedzenie manipulácie s trhom (Ú. v. EÚ L 339, 2003, s. 70; Mim. vyd. 06/006, s. 348).

         (3)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1095/2010 z 24. novembra 2010 , ktorým sa zriaďuje Európsky orgán dohľadu (Európsky orgán pre cenné papiere a trhy) a ktorým sa mení a dopĺňa rozhodnutie č. 716/2009/ES a zrušuje rozhodnutie Komisie 2009/77/ES (Ú. v. EÚ L 331, 2010, s. 84).

         (4)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/1011 z 8. júna 2016 o indexoch používaných ako referenčné hodnoty vo finančných nástrojoch a finančných zmluvách alebo na meranie výkonnosti investičných fondov, ktorým sa menia smernice 2008/48/ES a 2014/17/EÚ a nariadenie (EÚ) č. 596/2014 (Ú. v. EÚ L 171, 2016, s. 1).

         (5)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 596/2014 zo 16. apríla 2014 o zneužívaní trhu (nariadenie o zneužívaní trhu) a o zrušení smernice Európskeho parlamentu a Rady 2003/6/ES a smerníc Komisie 2003/124/ES, 2003/125/ES a 2004/72/ES (Ú. v. EÚ L 173, 2014, s. 1).


title: Vec T-775/20: Žaloba podaná 24. decembra 2020 – PB/Komisia

text:
               1.3.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 72/30

      Žaloba podaná 24. decembra 2020 – PB/Komisia
      (Vec T-775/20)
      (2021/C 72/42)
      Jazyk konania: francúzština

         Účastníci konania

         Žalobca: PB (v zastúpení: L. Levi a M. Vandenbussche, avocates)

         Žalovaná: Európska komisia

         Návrhy

      Žalobca navrhuje, aby Všeobecný súd:

                  —

                  vyhlásil žalobu za prípustnú a dôvodnú,

            v dôsledku toho:

                  —

                  zrušil rozhodnutie Komisie z 22. októbra 2020, oznámené 23. októbra 2020, o prijatí správneho opatrenia proti žalobcovi, ktorého cieľom bolo odobrať žalobcovi sumu, ktorú údajne [HB] neoprávnene získala na základe zmlúv TACIS/2006/101-510 a CARDS/2008/166-429,

                  —

                  nariadil vrátenie všetkých súm, ktoré Komisia prípadne na základe tohto rozhodnutia vymohla, navýšených o úroky z omeškania so sadzbou uplatňovanou Európskou centrálnou bankou, zvýšenou o 7 percentuálnych bodov,

                  —

                  nariadil zaplatenie sumy 10 000 eur z titulu náhrady škody spolu s úrokmi s výhradou upresnenia,

                  —

                  uložil Komisii náhradu všetkých trov konania.

         Dôvody a hlavné tvrdenia

      Na podporu svojej žaloby žalobca uvádza desať žalobných dôvodov.

                  1.

                  Prvý žalobný dôvod je založený na nezákonnosti zistení uvedených v správe OLAF a nezrovnalostí uvedených proti spoločnosti, ktorej konateľom je žalobca. V tejto súvislosti žalobca usudzuje, že nezrovnalosti, ktoré sa mu vytýkajú, sú neoddeliteľné od nezrovnalostí uvedených proti spoločnosti, ktorej je konateľom a ktoré táto spoločnosť napadla dvoma žalobami (veci T-795/19 a T-796/19, HB/Komisia) a tvrdí, že Všeobecný súd mal potvrdiť nezákonný charakter správ OLAF a/alebo rozhodnutí z 15. októbra 2019 v rámci uvedených vecí, pričom tieto konštatovania by nevyhnutie spôsobili nezákonnosť rozhodnutia napadnutého v prejednávanej veci.

                  2.

                  Druhý žalobný dôvod je založený premlčaní uvádzanej pohľadávky a v každom prípade porušení primeranej lehoty, článku 73 a ods. 1 nariadenia Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 z 25. júna 2002 o rozpočtových pravidlách, ktoré sa vzťahujú na všeobecný rozpočet Európskych spoločenstiev (Ú. v. ES L 248, 2002, s. 1; Mim. vyd. 01/004, s. 74) (ďalej len „finančné nariadenie z roku 2002“), práva na riadnu správu vecí verejných, ktoré je zaručené článkom 41 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“) a článku 6 Dohovoru o ochrane základných ľudských práv a slobôd (ďalej len „EDĽP“). Podľa žalobcu je pohľadávka, ktorú údajne voči nemu má Komisia, premlčaná, kdeže lehota piatich rokov stanovená článkom 73a finančného nariadenia z roku 2002, uplynula a v každom prípade lehota pre prijatie napadnutého rozhodnutia a vystavenie oznámenia o dlhu, ktoré ho sprevádzalo, je zjavne neprimeraná a porušuje článok 41 Charty základných práv a článok 6 ods. 1 EDĽP v rozsahu, v akom stanovuje základné právo, ktoré predstavuje tiež všeobecnú právnu zásadu.

                  3.

                  Tretí žalobný dôvod je založený na neexistencii riadneho právneho základu a porušení zásady zákonnosti trestov a zásady uplatnenia miernejšieho ustanovenia trestného zákona. Žalobca sa domnieva, že podľa článku 103 finančného nariadenia z roku 2002 pohľadávku možno vymáhať len od zmluvnej strany, teda od spoločnosti, ktorej je konateľom. Žalovaná porušila zásadu uplatnenia miernejšieho ustanovenia trestného zákona a zásadu zákonnosti trestov zakotvenú v článku 49 Charty tým, že sa snažila uplatniť prísnejšiu právnu povinnosť, než stanovuje finančné nariadenie z roku 2002. Okrem toho žalobca tvrdí, že nie je hospodársky subjekt, že z údajných nezákonností nezískal žiadnu výhodu, nebol adresátom žiadnej platby zo strany verejného obstarávateľa a nikdy nezískal výhodu rovnajúcu sa celkovej hodnote oboch predmetných zákaziek.

                  4.

                  Štvrtý žalobný dôvod je založený na porušení rozsudku Tribunal de première instance de Bruxelles (Súd prvého stupňa v Bruseli, Belgicko) z 5. októbra 2017 a poučky, podľa ktorej „správny súd čaká na rozhodnutie trestného súdu“. Žalobca uvádza, že Komisia je viazaná rozsudkom z 5. októbra 2017 vyhláseným belgickým trestným súdom, ktorý vyhlásil trestné stíhanie za neprípustné pre nedostatok dôkazov preukazujúcich sporné skutočnosti. Komisia, ktorá navyše v trestnom konaní bola poškodenou stranou a rozhodla sa vyčkať na výsledok belgického konania pred prijatím rozhodnutia o vymáhaní, je uvedeným výsledkom a zisteniami vnútroštátneho súdu viazaná, a to aj keď rozsudok belgického súdu nezakladá pre Komisiu prekážku právoplatne rozhodnutej veci.

                  5.

                  Piaty žalobný dôvod je založený na zjavne nesprávnom posúdení, ktoré obsahuje napadnuté rozhodnutie. Žalobca sa v tejto súvislosti domnieva, že vytýkané skutočnosti zjavne nie sú preukázané a že zjavne neexistujú žiadne nezrovnalosti, a už vôbec nie závažné. Napadnuté rozhodnutie je založené na dvoch správach OLAF, hoci formulované výhrady nie sú preukázané a sú v každom prípade zjavne nesprávne.

                  6.

                  Šiesty žalobný dôvod je založený na skutočnosti, že žalovaný nemôže byť zodpovedný za údajné nezákonnosti podľa belgického práva obchodných spoločností. V tejto súvislosti tvrdí, že spoločnosť, ktorej je konateľom, je podľa belgického práva súkromná spoločnosť s ručením obmedzeným, ktorých osobitosť spočíva v tom, že konateľ nie je (konatelia nie sú) osobne zodpovedný(í) za záväzky prijaté v mene spoločnosti a že jeho (ich) aktíva nemôžu byť použité na splácanie dlhov spoločnosti.

                  7.

                  Siedmy žalobný dôvod je založený na porušení práva na obranu z dôvodu, že správy OLAF pripojené k predbežným informačným listom boli tak začiernené, že boli nezrozumiteľné a neumožňovali, aby im žalobca porozumel a potom formuloval užitočné pripomienky.

                  8.

                  Ôsmy žalobný dôvod je založený na porušení zásady riadnej správy vecí verejných, zásady plnenia zmlúv v dobrej viere a zásady zákazu „zneužitia práva“ v rozsahu, v akom Komisia nekonala ani starostlivo, ani nestranne.

                  9.

                  Deviaty žalobný dôvod je založený na námietke protiprávnosti článku 103 finančného nariadenia z roku 2002, keďže tento článok porušuje všeobecnú zásadu zákazu bezdôvodného obohatenia. Žalobca usudzuje, že tento článok pre inštitúciu otvára možnosť, aby vymáhala všetky čiastky vyplatené počas celej doby plnenia zmluvy, aj keď táto bola druhou zmluvnou stranou splnená v celom rozsahu, čo znamená, že inštitúcia tak môže využiť všetky plnenia poskytnuté druhou zmluvnou stranou bez toho, aby bola povinná zaplatiť akúkoľvek platbu. Tento článok treba vyhlásiť za protiprávny v rozsahu, v akom umožňuje inštitúcii bezdôvodne zväčšiť svoj majetok na úkor majetku druhej zmluvnej strany.

                  10.

                  Desiaty žalobný dôvod uvádzaný subsidiárne, je založený na porušení článku 103 finančného nariadenia z roku 2002 a zásady proporcionality. Podľa žalobcu sa posudzovanie inštitúcie musí vykonať v súlade s článkom 103 finančného nariadenia z roku 2002, čo znamená, že Komisia nemôže uplatňovať viacero sankcií, keďže článok 103 uvádza zoznam sankcií, ktorý nie je kumulatívny. Okrem toho sa toto posudzovanie musí vykonať pri dodržaní zásady proporcionality, pričom sa inštitúcia musí ubezpečiť, že jej rozhodnutie je primerané závažnosti dotknutej protiprávnosti. Táto povinnosť primeranosti predstavuje vyjadrenie zásady dobrej viery, ktorá platí pri plnení zmlúv. V prejednávanej veci to tak nebolo.


title: Vec T-10/21: Žaloba podaná 9. januára 2021 – Griesbeck/Parlament

text:
               1.3.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 72/32

      Žaloba podaná 9. januára 2021 – Griesbeck/Parlament
      (Vec T-10/21)
      (2021/C 72/43)
      Jazyk konania: francúzština

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Nathalie Griesbeck (Ancy-sur-Moselle, Francúzsko) (v zastúpení: J.-L. Teheux, J.-M. Rikkers a G. Selnet, advokáti.)

         Žalovaný: Európsky parlament

         Návrhy

      Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:
      v prvom rade:

                  —

                  zrušil rozhodnutie predsedníctva Európskeho parlamentu z 5. októbra 2020,
                  v dôsledku toho,

                  —

                  zrušil rozhodnutie generálneho tajomníka Európskeho parlamentu z 18. októbra 2019 a následné oznámenie o dlhu,

            subsidiárne:

                  —

                  zrušil rozhodnutie predsedníctva Európskeho parlamentu z 5. októbra 2020,
                  v dôsledku toho

                  —

                  zrušil rozhodnutie generálneho tajomníka Európskeho parlamentu z 18. októbra 2019 a znížil následné oznámenie o dlhu o primeranú hodnotu,

            v každom prípade:

                  —

                  umožnil žalobkyni predložiť dodatočné pripomienky prostredníctvom ďalšieho vyjadrenia,

                  —

                  uložil Európskemu parlamentu povinnosť nahradiť trovy konania.

         Dôvody a hlavné tvrdenia

      Na podporu svojej žaloby žalobkyňa uvádza tri žalobné dôvody.

                  1.

                  Prvý žalobný dôvod je založený na skutočnosti, že Parlament sa dopustil nasledujúcich nesprávnych právnych posúdení. V prvom rade vylúčil, že by osobitné podmienky zamestnania dotknutej asistentky mohli mať vplyv na dôkaz o práci tejto asistentky. Ďalej, nezohľadnil lehotu, ktorá uplynula od skutkových okolností a z tohto vyplývajúcej straty dôkazov. Napokon nepreskúmal dôkazy predložené žalobkyňou.

                  2.

                  Druhý žalobný dôvod je založený na obrátení dôkazného bremena a na porušení práva na spravodlivý proces. V tejto súvislosti sa žalobkyňa v podstate domnieva, že jej neprináleží znášať dôkazné bremeno týkajúce sa práce jej asistentky.

                  3.

                  Tretí žalobný dôvod je založený na porušení zásady proporcionality, keďže predsedníctvo sa domnievalo, že suma zaplatená za odpracovanú dobu asistentky sa má v celom rozsahu vrátiť, aj keď skutočná práca tejto asistentky bola preukázaná len čiastočne.


title: Vec T-14/21: Žaloba podaná 15. januára 2021 – Ryanair/Komisia

text:
               1.3.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 72/33

      Žaloba podaná 15. januára 2021 – Ryanair/Komisia
      (Vec T-14/21)
      (2021/C 72/44)
      Jazyk konania: angličtina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Ryanair DAC (Swords, Írsko) (v zastúpení: E. Vahida, F. Laprévote, V. Blanc, S. Rating a I. Metaxas-Maranghidis, advokáti)

         Žalovaná: Európska komisia

         Návrhy

      Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

                  —

                  zrušil rozhodnutie Európskej komisie (EÚ) z 21. augusta 2020 o štátnej pomoci SA.57544 (2020/N) – Belgicko COVID-19: Pomoc pre Brussels Airlines, a

                  —

                  uložil Európskej komisii povinnosť nahradiť trovy konania.

         Dôvody a hlavné tvrdenia

      Na podporu svojej žaloby žalobkyňa uvádza päť žalobných dôvodov.

                  1.

                  Prvý žalobný dôvod je založený na tom, že Komisia nesprávne uplatnila dočasný rámec, keďže konštatovala, že úver pre spoločnosť Brussels Airlines bol v súlade s dočasným rámcom a že Brussels Airlines má nárok na pomoc na rekapitalizáciu, keďže neposúdila, či existovali vhodnejšie a menej rušivé opatrenia než rekapitalizácia, pričom konštatovala, že výška rekapitalizácie bola primeraná, a neuložila účinný zákaz agresívnej expanzie zo strany spoločnosti Brussels Airlines.

                  2.

                  Druhý žalobný dôvod je založený na tom, že Európska komisia nesprávne uplatnila článok 107 ods. 3 písm. b) ZFEÚ, keďže konštatovala, že pomoc napraví vážne narušenie belgického hospodárstva, a keďže porušila svoju povinnosť zvážiť kladné účinky pomoci a jej záporné účinky na podmienky obchodu a zachovanie neskreslenej hospodárskej súťaže.

                  3.

                  Tretí žalobný dôvod je založený na tom, že rozhodnutie je v rozpore so všeobecnými zásadami zákazu diskriminácie a voľného poskytovania služieb, ako aj so slobodou usadiť sa.

                  4.

                  Štvrtý žalobný dôvod je založený na tom, že Európska komisia nezačala formálne vyšetrovacie konanie napriek vážnym ťažkostiam a porušila procesné práva žalobkyne.

                  5.

                  Piaty žalobný dôvod je založený na tom, že Európska komisia porušila svoju povinnosť odôvodnenia.


title: Vec T-17/21: Žaloba podaná 15. januára 2021 – Miquel y Costas & Miquel/EUIPO (Pure Hemp)

text:
               1.3.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 72/34

      Žaloba podaná 15. januára 2021 – Miquel y Costas & Miquel/EUIPO (Pure Hemp)
      (Vec T-17/21)
      (2021/C 72/45)
      Jazyk konania: španielčina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Miquel y Costas & Miquel, SA (Barcelona, Španielsko) (v zastúpení: J. Mora Cortés, abogado)

         Žalovaný: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO)

         Údaje týkajúce sa konania pred EUIPO

         Dotknutá sporná ochranná známka: prihláška obrazovej ochrannej známky Európskej únie Pure Hemp – prihláška č. 18 132 358

         Napadnuté rozhodnutie: rozhodnutie prvého odvolacieho senátu EUIPO z 21. októbra 2020 vo veci R 853/2020-1

         Návrhy

      Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

                  —

                  zrušil napadnuté rozhodnutie v rozsahu, v akom sa zamieta odvolanie vo veci R 853/2020-1 a čiastočne zamieta prihláška obrazovej ochrannej známky Európskej únie č. 18 132 358 Pure Hemp,

                  —

                  uložil EUIPO povinnosť nahradiť trovy konania vrátane trov konania pred námietkovým oddelením a prvým odvolacím senátom EUIPO.

         Uvádzané žalobné dôvody

                  —

                  porušenie článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/1001,

                  —

                  porušenie článku 7 ods. 1 písm. b) v spojení s článkom 7 ods. 2 nariadenia 2017/1001.


title: Rozsudok Súdu zo 17. novembra 2020 vo veci E-9/19 Združenie Abelia a spoločnosť WTW AS vs. Dozorný úrad EZVO

text:
               4.3.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 75/5

      ROZSUDOK SÚDU
      zo 17. novembra 2020
      vo veci E-9/19
      Združenie Abelia a spoločnosť WTW AS
      vs.
      Dozorný úrad EZVO

         (žaloba o neplatnosť rozhodnutia Dozorného úradu EZVO – štátna pomoc – elektronické zdravotníctvo – prípustnosť – status zainteresovanej strany – pochybnosti alebo vážne ťažkosti – pojem podnik)

      (2021/C 75/05)
      Vo veci E-9/19, združenie Abelia a spoločnosť WTW AS/Dozorný úrad EZVO – ŽALOBA o neplatnosť rozhodnutia Dozorného úradu EZVO č. 57/19/COL z 10. júla 2019 uzavrieť vec bez začatia formálneho vyšetrovacieho konania, pokiaľ ide o to, či verejné financovanie infraštruktúry elektronického zdravotníctva a digitálneho zdravotníctva v nórskom systéme zdravotnej starostlivosti, ako aj poskytovanie určitých podporných služieb a registrov, predstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 61 ods. 1 Dohody o Európskom hospodárskom priestore, súd EZVO v zložení Páll Hreinsson, predseda, sudcovia Per Christiansen a Bernd Hammermann (sudca spravodajca), vyniesol 17. novembra 2020 rozsudok, ktorého výroková časť znie takto:
      Súd EZVO týmto:

                  1.

                  zamieta žalobu ako nedôvodnú,

                  2.

                  nariaďuje, aby navrhovatelia zaplatili súdne trovy, ktoré vznikli Dozornému úradu EZVO.


title: Vec C-761/18 P: Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 21. januára 2021 – Päivi Leino-Sandberg/Európsky parlament (Odvolanie – Prístup k dokumentom inštitúcií Európskej únie – Nariadenie (ES) č. 1049/2001 – Článok 10 – Odmietnutie prístupu – Žaloba proti rozhodnutiu Európskeho parlamentu o odmietnutí prístupu k dokumentu, ktorá bola podaná na Všeobecný súd Európskej únie – Zverejnenie komentovaného dokumentu treťou osobu po podaní žaloby – Zastavenie konania Všeobecným súdom z dôvodu zániku záujmu na konaní – Nesprávne právne posúdenie)

text:
               8.3.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 79/3

      Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 21. januára 2021 – Päivi Leino-Sandberg/Európsky parlament
      (Vec C-761/18 P) (1)

      (Odvolanie - Prístup k dokumentom inštitúcií Európskej únie - Nariadenie (ES) č. 1049/2001 - Článok 10 - Odmietnutie prístupu - Žaloba proti rozhodnutiu Európskeho parlamentu o odmietnutí prístupu k dokumentu, ktorá bola podaná na Všeobecný súd Európskej únie - Zverejnenie komentovaného dokumentu treťou osobu po podaní žaloby - Zastavenie konania Všeobecným súdom z dôvodu zániku záujmu na konaní - Nesprávne právne posúdenie)
      (2021/C 79/03)
      Jazyk konania: angličtina

         Účastníci konania

         Odvolateľka: Päivi Leino-Sandberg (v zastúpení: O. W. Brouwer a B. A. Verheijen, advocaten, a S. Schubert, Rechtsanwalt)

         Ďalší účastník konania: Európsky parlament (v zastúpení: C. Burgos, I. Anagnostopoulou a L. Vétillard, splnomocný zástupcovia)

         Vedľajší účastníci, ktorí v konaní podporujú odvolateľku: Fínska republika (v zastúpení: M. Pere, splnomocnená zástupkyňa), Švédske kráľovstvo (v zastúpení: pôvodne A. Falk, C. Meyer-Seitz, H. Shev, J. Lundberg a H. Eklinder, neskôr C. Meyer-Seitz, H. Shev a H. Eklinder, splnomocnené zástupkyne

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Uznesenie Všeobecného súdu Európskej únie z 20. septembra 2018, Leino-Sandberg/Parlament (T-421/17, neuverejnené, EU:T:2018:628), sa zrušuje.

                  2.

                  Vec sa vracia Všeobecnému súdu Európskej únie.

                  3.

                  O trovách konania sa rozhodne neskôr.

         (1)  Ú. v. EÚ C 82, 4.3.2019.


title: Vec C-255/19: Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 20. januára 2021 [návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London – Spojené kráľovstvo] – Secretary of State for the Home Department/OA (Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Smernica 2004/83/ES – Minimálne ustanovenia pre priznanie postavenia utečenca alebo osoby oprávnenej na doplnkovú ochranu – Uznanie za utečenca – Článok 2 písm. c) – Zánik postavenia utečenca – Článok 11 – Zmena okolností – Článok 11 ods. 1 písm. e) – Možnosť domáhať sa ochrany krajiny pôvodu – Kritériá posúdenia – Článok 7 ods. 2 – Finančná a sociálna podpora – Chýbajúca relevantnosť)

text:
               8.3.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 79/4

      Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 20. januára 2021 [návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London – Spojené kráľovstvo] – Secretary of State for the Home Department/OA
      (Vec C-255/19) (1)

      (Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Smernica 2004/83/ES - Minimálne ustanovenia pre priznanie postavenia utečenca alebo osoby oprávnenej na doplnkovú ochranu - Uznanie za utečenca - Článok 2 písm. c) - Zánik postavenia utečenca - Článok 11 - Zmena okolností - Článok 11 ods. 1 písm. e) - Možnosť domáhať sa ochrany krajiny pôvodu - Kritériá posúdenia - Článok 7 ods. 2 - Finančná a sociálna podpora - Chýbajúca relevantnosť)
      (2021/C 79/04)
      Jazyk konania: angličtina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobca: Secretary of State for the Home Department

         Žalovaný: OA

         za účasti: United Nations High Commissioner for Refugees (UNHCR)

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Článok 11 ods. 1 písm. e) smernice Rady 2004/83/ES z 29. apríla 2004 o minimálnych ustanoveniach pre oprávnenie a postavenie štátnych príslušníkov tretej krajiny alebo osôb bez štátneho občianstva ako utečencov alebo osôb, ktoré inak potrebujú medzinárodnú ochranu, a obsah poskytovanej ochrany sa má vykladať v tom zmysle, že „ochrana“ uvedená v tomto ustanovení v súvislosti so zánikom postavenia utečenca musí spĺňať rovnaké požiadavky, aké vyplývajú z článku 2 písm. c) tejto smernice v spojení s jej článkom 7 ods. 1 a 2 v súvislosti s priznaním tohto postavenia.

                  2.

                  Článok 11 ods. 1 písm. e) smernice 2004/83 v spojení s článkom 7 ods. 2 tejto smernice sa má vykladať v tom zmysle, že prípadná sociálna a finančná podpora zabezpečená súkromnými aktérmi, ako je rodina alebo klan dotknutého štátneho príslušníka tretej krajiny, nespĺňa požiadavky ochrany vyplývajúce z týchto ustanovení a nie je relevantná ani na účely posúdenia účinnosti alebo dostupnosti ochrany zabezpečovanej štátom v zmysle článku 7 ods. 1 písm. a) tejto smernice, ani na účely určenia pretrvávania oprávnenej obavy z prenasledovania podľa článku 11 ods. 1 písm. e) uvedenej smernice v spojení s článkom 2 písm. c) tejto smernice.

         (1)  Ú. v. EÚ C 206, 17.6.2019.


title: Vec C-288/19: Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 20. januára 2021 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Finanzgericht des Saarlandes – Nemecko) – QM/Finanzamt Saarbrücken [Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Dane – Daň z pridanej hodnoty (DPH) – Smernica 2006/112/ES – Článok 2 ods. 1 písm. c) – Poskytovanie služieb za protihodnotu – Článok 26 ods. 1 – Transakcie, ktoré sa považujú za poskytovanie služieb za protihodnotu – Článok 56 ods. 2 – Určenie miesta daňovej povinnosti – Prenájom dopravných prostriedkov – Prenechanie služobných vozidiel zamestnancom]

text:
               8.3.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 79/5

      Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 20. januára 2021 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Finanzgericht des Saarlandes – Nemecko) – QM/Finanzamt Saarbrücken
      (Vec C-288/19) (1)

      (Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Dane - Daň z pridanej hodnoty (DPH) - Smernica 2006/112/ES - Článok 2 ods. 1 písm. c) - Poskytovanie služieb za protihodnotu - Článok 26 ods. 1 - Transakcie, ktoré sa považujú za poskytovanie služieb za protihodnotu - Článok 56 ods. 2 - Určenie miesta daňovej povinnosti - Prenájom dopravných prostriedkov - Prenechanie služobných vozidiel zamestnancom)
      (2021/C 79/05)
      Jazyk konania: nemčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Finanzgericht des Saarlandes

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobkyňa: QM

         Žalovaný: Finanzamt Saarbrücken

         Výrok rozsudku

      Článok 56 ods. 2 prvý pododsek smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty, zmenenej smernicou Rady 2008/8/ES z 12. februára 2008, sa má vykladať v tom zmysle, že do jeho pôsobnosti nepatrí prenechanie vozidla patriaceho podniku zdaniteľnou osobou jej zamestnancovi, ak táto transakcia nepredstavuje poskytovanie služieb za protihodnotu v zmysle článku 2 ods. 1 písm. c) tejto smernice. Naproti tomu uvedený článok 56 ods. 2 prvý pododsek sa uplatňuje na túto transakciu, ak ide o poskytovanie služieb za protihodnotu v zmysle uvedeného článku 2 ods. 1 písm. c) a ak tento zamestnanec získal za nájomné a na dojednané obdobie dlhšie ako 30 dní právo nepretržite používať toto vozidlo na súkromné účely a vylúčiť z výkonu tohto práva iné osoby.

         (1)  Ú. v. EÚ C 206, 17.6.2019.


title: Vec C-301/19 P: Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 20. januára 2021 – Európska komisia/Printeos, SA (Odvolanie – Hospodárska súťaž – Kartely – Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 101 ZFEÚ – Pokuty – Zrušenie – Vrátenie istiny pokuty – Článok 266 ZFEÚ – Úroky z omeškania – Rozlišovanie medzi úrokmi z omeškania a kompenzačnými úrokmi – Výpočet úrokov – Článok 90 ods. 4 písm. a) druhá veta delegovaného nariadenia (EÚ) č. 1268/2012)

text:
               8.3.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 79/5

      Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 20. januára 2021 – Európska komisia/Printeos, SA
      (Vec C-301/19 P) (1)

      (Odvolanie - Hospodárska súťaž - Kartely - Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 101 ZFEÚ - Pokuty - Zrušenie - Vrátenie istiny pokuty - Článok 266 ZFEÚ - Úroky z omeškania - Rozlišovanie medzi úrokmi z omeškania a kompenzačnými úrokmi - Výpočet úrokov - Článok 90 ods. 4 písm. a) druhá veta delegovaného nariadenia (EÚ) č. 1268/2012)
      (2021/C 79/06)
      Jazyk konania: španielčina

         Účastníci konania

         Odvolateľka: Európska komisia (v zastúpení: F. Dintilhac, P. Rossi a F. Jimeno Fernández, splnomocnení zástupcovia)

         Ďalší účastník konania: Printeos SA (v zastúpení: H. Brokelmann a P. Martínez-Lage Sobredo, advokáti)

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Odvolanie sa zamieta.

                  2.

                  Bod 2 výroku rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie z 12. februára 2019, Printeos/Komisia (T-201/17, EU:T:2019:81), sa zrušuje.

                  3.

                  Európska komisia je povinná zaplatiť spoločnosti Printeos SA úroky vypočítané podľa sadzby stanovenej Európskou centrálnou bankou pre jej hlavné operácie refinancovania, zvýšenej o 3,5 percentuálneho bodu, zo sumy 184 592,95 eura, za obdobie od 31. marca 2017 do dátumu úplného zaplatenia.

                  4.

                  Európska komisia znáša svoje vlastné trovy konania, ktoré vynaložila tak v prvostupňovom konaní vo veci T-201/17, ako aj v konaní pred Súdnym dvorom, a je povinná nahradiť trovy konania spoločnosti Printeos SA súvisiace s tými istými konaniami.

         (1)  Ú. v. EÚ C 238, 15.7.2019.


title: Vec C-308/19: Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 21. januára 2021 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie – Rumunsko) – Consiliul Concurenţei/Whiteland Import Export SRL (Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Hospodárska súťaž – Sankcie, ktoré uložil vnútroštátny orgán hospodárskej súťaže – Premlčacia lehota – Akty prerušujúce premlčaciu lehotu – Vnútroštátna právna úprava, ktorá po začatí vyšetrovania vylučuje možnosť, aby neskorší akt týkajúci sa stíhania alebo vyšetrovania mohol prerušiť novú premlčaciu lehotu – Zásada konformného výkladu – Nariadenie (ES) č. 1/2003 – Článok 25 ods. 3 – Pôsobnosť – Článok 4 ods. 3 ZEÚ – Článok 101 ZFEÚ – Zásada efektivity)

text:
               8.3.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 79/6

      Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 21. januára 2021 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie – Rumunsko) – Consiliul Concurenţei/Whiteland Import Export SRL
      (Vec C-308/19) (1)

      (Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Hospodárska súťaž - Sankcie, ktoré uložil vnútroštátny orgán hospodárskej súťaže - Premlčacia lehota - Akty prerušujúce premlčaciu lehotu - Vnútroštátna právna úprava, ktorá po začatí vyšetrovania vylučuje možnosť, aby neskorší akt týkajúci sa stíhania alebo vyšetrovania mohol prerušiť novú premlčaciu lehotu - Zásada konformného výkladu - Nariadenie (ES) č. 1/2003 - Článok 25 ods. 3 - Pôsobnosť - Článok 4 ods. 3 ZEÚ - Článok 101 ZFEÚ - Zásada efektivity)
      (2021/C 79/07)
      Jazyk konania: rumunčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobkyňa: Consiliul Concurenţei

         Žalovaná: Whiteland Import Export SRL

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Právo Únie sa má vykladať v tom zmysle, že vnútroštátne súdy nie sú povinné uplatniť článok 25 ods. 3 nariadenia Rady (ES) č. 1/2003 zo 16. decembra 2002 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch [101 a 102 ZFEÚ] na premlčanie právomocí vnútroštátneho orgánu hospodárskej súťaže v oblasti ukladania sankcií za porušenia práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže.

                  2.

                  Článok 4 ods. 3 ZEÚ a článok 101 ZFEÚ v spojení so zásadou efektivity sa majú vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právnej úprave, tak ako ju vykladajú príslušné vnútroštátne súdy, podľa ktorej rozhodnutie o začatí vyšetrovania, ktoré prijal vnútroštátny orgán hospodárskej súťaže a ktoré sa týka porušenia pravidiel práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže, je posledným aktom tohto orgánu, v dôsledku ktorého môže dôjsť k prerušeniu premlčacej lehoty v súvislosti s jeho právomocou uložiť sankcie, a vylučuje, aby neskorší akt týkajúci sa stíhania alebo vyšetrovania mohol prerušiť túto lehotu, pokiaľ sa vzhľadom na všetky prvky vnútroštátneho systému premlčania, o ktorý ide vo veci samej, zdá, že takéto vylúčenie predstavuje systematické riziko neukladania sankcií za skutky zakladajúce takéto porušenia, čo prináleží overiť vnútroštátnemu súdu.

         (1)  Ú. v. EÚ C 263, 5.8.2019.


title: Vec C-387/19: Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) zo 14. januára 2021 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podala Raad van State – Belgicko) – RTS infra BVBA, Aannemingsbedrijf Norré-Behaegel/Vlaams Gewest (Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Verejné zákazky – Smernica 2014/24/EÚ – Článok 57 ods. 6 – Fakultatívne dôvody vylúčenia – Opatrenia prijaté hospodárskym subjektom na účely preukázania svojej spoľahlivosti napriek existencii fakultatívneho dôvodu vylúčenia – Povinnosť hospodárskeho subjektu predložiť dôkaz o týchto opatreniach z vlastnej iniciatívy – Priamy účinok)

text:
               8.3.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 79/7

      Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) zo 14. januára 2021 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podala Raad van State – Belgicko) – RTS infra BVBA, Aannemingsbedrijf Norré-Behaegel/Vlaams Gewest
      (Vec C-387/19) (1)

      (Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Verejné zákazky - Smernica 2014/24/EÚ - Článok 57 ods. 6 - Fakultatívne dôvody vylúčenia - Opatrenia prijaté hospodárskym subjektom na účely preukázania svojej spoľahlivosti napriek existencii fakultatívneho dôvodu vylúčenia - Povinnosť hospodárskeho subjektu predložiť dôkaz o týchto opatreniach z vlastnej iniciatívy - Priamy účinok)
      (2021/C 79/08)
      Jazyk konania: holandčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Raad van State

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobkyne: RTS infra BVBA, Aannemingsbedrijf Norré-Behaegel

         Žalovaný: Vlaams Gewest

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Článok 57 ods. 6 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2014/24/EÚ z 26. februára 2014 o verejnom obstarávaní a o zrušení smernice 2004/18/ES, zmenenej delegovaným nariadením Komisie (EÚ) 2015/2170 z 24. novembra 2015, sa má vykladať v tom zmysle, že bráni praxi, podľa ktorej je hospodársky subjekt pri podaní svojej žiadosti o účasť alebo ponuky povinný z vlastnej iniciatívy predložiť dôkaz o nápravných opatreniach prijatých na preukázanie svojej spoľahlivosti napriek tomu, že vo vzťahu k nemu existuje fakultatívny dôvod vylúčenia uvedený v článku 57 ods. 4 tejto smernice, zmenenej delegovaným nariadením 2015/2170, pokiaľ takáto povinnosť nevyplýva ani z uplatniteľnej vnútroštátnej úpravy, ani zo súťažných podkladov. Naopak, článok 57 ods. 6 uvedenej smernice, zmenenej delegovaným nariadením 2015/2170, nebráni takejto povinnosti, ak je jasne, presne a jednoznačne stanovená v uplatniteľnej vnútroštátnej právnej úprave a ak je oznámená dotknutému hospodárskemu subjektu prostredníctvom súťažných podkladov.

                  2.

                  Článok 57 ods. 6 smernice 2014/24, zmenenej delegovaným nariadením 2015/2170, sa má vykladať v tom zmysle, že má priamy účinok.

         (1)  Ú. v. EÚ C 270, 12.8.2019.


title: Vec C-393/19: Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) zo 14. januára 2021 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Apelativen săd – Plovdiv – Bulharsko) – trestné konanie proti OM (Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Článok 17 Charty základných práv Európskej únie – Vlastnícke právo – Článok 47 Charty základných práv – Právo na účinný prostriedok nápravy – Rámcové rozhodnutie 2005/212/SVV – Konfiškácia príjmov, nástrojov a majetku z trestnej činnosti – Smernica 2014/42/EÚ – Zaistenie a konfiškácia prostriedkov a príjmov z trestnej činnosti v Európskej únii – Vnútroštátna právna úprava, ktorá stanovuje konfiškáciu veci použitej na spáchanie trestného činu pašovania v prospech štátu – Vec patriaca tretej osobe konajúcej v dobrej viere)

text:
               8.3.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 79/8

      Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) zo 14. januára 2021 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Apelativen săd – Plovdiv – Bulharsko) – trestné konanie proti OM
      (Vec C-393/19) (1)

      (Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Článok 17 Charty základných práv Európskej únie - Vlastnícke právo - Článok 47 Charty základných práv - Právo na účinný prostriedok nápravy - Rámcové rozhodnutie 2005/212/SVV - Konfiškácia príjmov, nástrojov a majetku z trestnej činnosti - Smernica 2014/42/EÚ - Zaistenie a konfiškácia prostriedkov a príjmov z trestnej činnosti v Európskej únii - Vnútroštátna právna úprava, ktorá stanovuje konfiškáciu veci použitej na spáchanie trestného činu pašovania v prospech štátu - Vec patriaca tretej osobe konajúcej v dobrej viere)
      (2021/C 79/09)
      Jazyk konania: bulharčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Apelativen săd – Plovdiv

         Účastník trestného konania pred vnútroštátnym súdom

      OM

         za účasti: Okrăžna prokuratura – Chaskovo, Apelativna prokuratura – Plovdiv

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Článok 2 ods. 1 rámcového rozhodnutia Rady 2005/212/SVV z 24. februára 2005 o konfiškácii príjmov, nástrojov a majetku z trestnej činnosti v spojení s článkom 17 ods. 1 Charty základných práv Európskej únie sa má vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá umožňuje konfiškáciu nástroja použitého na spáchanie trestného činu pašovania vo veľkom rozsahu, ak tento nástroj patrí tretej osobe konajúcej v dobrej viere.

                  2.

                  Článok 4 rámcového rozhodnutia 2005/212 v spojení s článkom 47 Charty základných práv sa má vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá umožňuje konfiškáciu majetku patriaceho inej osobe, než je osoba, ktorá spáchala trestný čin, v rámci trestného konania bez toho, aby táto prvá osoba disponovala účinným prostriedkom nápravy.

         (1)  Ú. v. EÚ C 295, 2.9.2019.


title: Vec C-420/19: Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 20. januára 2021 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Riigikohus – Estónsko) – Maksu- ja Tolliamet/Heavyinstall OÜ (Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Smernica 2010/24/EÚ – Článok 16 – Vymáhanie pohľadávok vyplývajúcich z daní, poplatkov a ďalších opatrení – Vzájomná pomoc – Žiadosť o predbežné opatrenia – Súdne rozhodnutie dožadujúceho členského štátu s cieľom uplatniť predbežné opatrenia – Právomoc súdu dožiadaného členského štátu posúdiť a prehodnotiť odôvodnenie týchto opatrení – Zásady vzájomnej dôvery a vzájomného uznávania)

text:
               8.3.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 79/9

      Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 20. januára 2021 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Riigikohus – Estónsko) – Maksu- ja Tolliamet/Heavyinstall OÜ
      (Vec C-420/19) (1)

      (Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Smernica 2010/24/EÚ - Článok 16 - Vymáhanie pohľadávok vyplývajúcich z daní, poplatkov a ďalších opatrení - Vzájomná pomoc - Žiadosť o predbežné opatrenia - Súdne rozhodnutie dožadujúceho členského štátu s cieľom uplatniť predbežné opatrenia - Právomoc súdu dožiadaného členského štátu posúdiť a prehodnotiť odôvodnenie týchto opatrení - Zásady vzájomnej dôvery a vzájomného uznávania)
      (2021/C 79/10)
      Jazyk konania: estónčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Riigikohus

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobca: Maksu- ja Tolliamet

         Žalovaná: Heavyinstall OÜ

         Výrok rozsudku

      Článok 16 smernice Rady 2010/24/EÚ zo 16. marca 2010 o vzájomnej pomoci pri vymáhaní pohľadávok vyplývajúcich z daní, poplatkov a ďalších opatrení sa má vykladať v tom zmysle, že súdy dožiadaného členského štátu, ktoré rozhodujú o návrhu na nariadenie predbežných opatrení, sú viazané posúdením orgánov dožadujúceho členského štátu, pokiaľ ide o dodržanie skutkových a právnych podmienok stanovených na uplatnenie uvedených opatrení, najmä ak sa toto posúdenie nachádza v dokumente upravenom v odseku 1 druhom pododseku tohto článku 16, ktorý je priložený k uvedenému návrhu.

         (1)  Ú. v. EÚ C 263, 5.8.2019.


title: Vec C-441/19: Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) zo 14. januára 2021 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Rechtbank Den Haag, zittingsplaats’s-Hertogenbosch – Holandsko) – TQ/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti – Smernica 2008/115/ES – Spoločné normy a postupy členských štátov na účely návratu štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí sa neoprávnene zdržiavajú na ich území – Článok 5 písm. a), článok 6 ods. 1 a 4, článok 8 ods. 1 a článok 10 – Rozhodnutie o návrate prijaté voči maloletej osobe bez sprievodu – Najlepší záujem dieťaťa – Povinnosť dotknutého členského štátu ubezpečiť sa pred prijatím rozhodnutia o návrate, že táto maloletá osoba bude vrátená členovi jej rodiny, ustanovenému opatrovníkovi alebo do primeraného prijímacieho zariadenia v štáte návratu – Rozlišovanie na účely priznania práva na pobyt len na základe kritéria veku maloletej osoby – Rozhodnutie o návrate, po ktorom nie sú prijaté opatrenia na odsun)

text:
               8.3.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 79/10

      Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) zo 14. januára 2021 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Rechtbank Den Haag, zittingsplaats’s-Hertogenbosch – Holandsko) – TQ/Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
      (Vec C-441/19) (1)

      (Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti - Smernica 2008/115/ES - Spoločné normy a postupy členských štátov na účely návratu štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí sa neoprávnene zdržiavajú na ich území - Článok 5 písm. a), článok 6 ods. 1 a 4, článok 8 ods. 1 a článok 10 - Rozhodnutie o návrate prijaté voči maloletej osobe bez sprievodu - Najlepší záujem dieťaťa - Povinnosť dotknutého členského štátu ubezpečiť sa pred prijatím rozhodnutia o návrate, že táto maloletá osoba bude vrátená členovi jej rodiny, ustanovenému opatrovníkovi alebo do primeraného prijímacieho zariadenia v štáte návratu - Rozlišovanie na účely priznania práva na pobyt len na základe kritéria veku maloletej osoby - Rozhodnutie o návrate, po ktorom nie sú prijaté opatrenia na odsun)
      (2021/C 79/11)
      Jazyk konania: holandčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Rechtbank Den Haag, zittingsplaats’s-Hertogenbosch

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobca: TQ

         Žalovaný: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Článok 6 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/115/ES zo 16. decembra 2008 o spoločných normách a postupoch členských štátov na účely návratu štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí sa neoprávnene zdržiavajú na ich území, v spojení s jej článkom 5 písm. a) a článkom 24 ods. 2 Charty základných práv Európskej únie sa má vykladať v tom zmysle, že pred prijatím rozhodnutia o návrate maloletej osoby bez sprievodu musí dotknutý členský štát vykonať celkové a dôkladné posúdenie situácie tejto maloletej osoby, pričom náležite zohľadní najlepší záujem dieťaťa. V tejto súvislosti sa tento členský štát musí uistiť, že pre dotknutú maloletú osobu bez sprievodu je v štáte návratu zabezpečené primerané prijatie.

                  2.

                  Článok 6 ods. 1 smernice 2008/115 v spojení s jej článkom 5 písm. a) a s ohľadom na článok 24 ods. 2 Charty základných práv Európskej únie sa má vykladať v tom zmysle, že členský štát nemôže rozlišovať medzi maloletými osobami bez sprievodu na základe jediného kritéria ich veku s cieľom overiť existenciu primeraného prijatia v štáte návratu.

                  3.

                  Článok 8 ods. 1 smernice 2008/115 sa má vykladať v tom zmysle, že bráni tomu, aby sa členský štát po prijatí rozhodnutia o návrate maloletej osoby bez sprievodu a potom, ako sa v súlade s článkom 10 ods. 2 tejto smernice ubezpečil, že táto osoba bude vrátená členovi jej rodiny, ustanovenému opatrovníkovi alebo do primeraného prijímacieho zariadenia v štáte návratu, následne zdržal uskutočnenia jej odsunu až do dosiahnutia veku 18 rokov.

         (1)  Ú. v. EÚ C 270, 12.8.2019.


title: Vec C-450/19: Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) zo 14. januára 2021 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Korkein hallinto-oikeus – Fínsko) – konanie začaté na návrh Kilpailu- ja kuluttajavirasto (Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Hospodárska súťaž – Článok 101 ZFEÚ – Kartely – Manipulácia vo verejnom obstarávaní – Určenie dĺžky obdobia porušenia – Zahrnutie obdobia, počas ktorého účastníci kartelu vykonávali protisúťažnú dohodu – Hospodárske účinky protisúťažného správania – Skončenie porušenia v okamihu konečného zadania zákazky)

text:
               8.3.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 79/11

      Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) zo 14. januára 2021 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Korkein hallinto-oikeus – Fínsko) – konanie začaté na návrh Kilpailu- ja kuluttajavirasto
      (Vec C-450/19) (1)

      (Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Hospodárska súťaž - Článok 101 ZFEÚ - Kartely - Manipulácia vo verejnom obstarávaní - Určenie dĺžky obdobia porušenia - Zahrnutie obdobia, počas ktorého účastníci kartelu vykonávali protisúťažnú dohodu - Hospodárske účinky protisúťažného správania - Skončenie porušenia v okamihu konečného zadania zákazky)
      (2021/C 79/12)
      Jazyk konania: fínčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Korkein hallinto-oikeus

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Kilpailu- ja kuluttajavirasto

         za účasti: Eltel Group Oy, Eltel Networks Oy

         Výrok rozsudku

      Článok 101 ods. 1 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že ak podnik, ktorý sa údajne zúčastnil na jedinom a nepretržitom porušení tohto ustanovenia, pričom posledný prvok tvoriaci toto porušenie spočíval v postupe zosúladenom s jeho konkurentmi vo verejnom obstarávaní na účely zadania verejnej zákazky na práce, toto verejné obstarávanie vyhral a uzavrel s verejným obstarávateľom zmluvu na práce stanovujúcu podstatné vlastnosti tejto zákazky a najmä celkovú cenu, ktorá sa má zaplatiť ako protihodnota za uvedené práce, v prípade ktorých ich vykonanie a zaplatenie ceny sú rozložené v čase, obdobie porušenia zodpovedá obdobiu plynúcemu až do dátumu podpísania zmluvy uzatvorenej medzi uvedeným podnikom a verejným obstarávateľom na základe zosúladenej ponuky, ktorú tento podnik predložil. Vnútroštátnemu súdu prináleží overiť dátum, ku ktorému boli s konečnou platnosťou stanovené podstatné vlastnosti predmetnej zákazky, a najmä celková cena, ktorá sa má zaplatiť ako protihodnota za práce.

         (1)  Ú. v. EÚ C 280, 19.8.2019.


title: Vec C-484/19: Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 20. januára 2021 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Högsta förvaltningsdomstolen – Švédsko) – Lexel AB/Skatteverket (Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Článok 49 ZFEÚ – Sloboda usadiť sa – Daň z príjmov právnických osôb – Zdanenie pridružených spoločností – Vnútroštátna daňová právna úprava, ktorá v prípade získania značnej daňovej výhody zakazuje, aby spoločnosť so sídlom v jednom členskom štáte odpočítala úroky zaplatené spoločnosti usadenej v inom členskom štáte a patriacej do tej istej skupiny spoločností)

text:
               8.3.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 79/11

      Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 20. januára 2021 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Högsta förvaltningsdomstolen – Švédsko) – Lexel AB/Skatteverket
      (Vec C-484/19) (1)

      (Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Článok 49 ZFEÚ - Sloboda usadiť sa - Daň z príjmov právnických osôb - Zdanenie pridružených spoločností - Vnútroštátna daňová právna úprava, ktorá v prípade získania značnej daňovej výhody zakazuje, aby spoločnosť so sídlom v jednom členskom štáte odpočítala úroky zaplatené spoločnosti usadenej v inom členskom štáte a patriacej do tej istej skupiny spoločností)
      (2021/C 79/13)
      Jazyk konania: švédčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Högsta förvaltningsdomstolen

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobkyňa: Lexel AB

         Žalovaný: Skatteverket

         Výrok rozsudku

      Článok 49 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že bráni takej vnútroštátnej právnej úprave, o akú ide vo veci samej, podľa ktorej spoločnosť usadená v jednom členskom štáte nie je oprávnená vykonať odpočítanie úrokov zaplatených spoločnosti patriacej do tej istej skupiny a usadenej v inom členskom štáte z dôvodu, že záväzok, ktorý ich spája, bol zrejme dohodnutý hlavne s cieľom získať značnú daňovú výhodu, zatiaľ čo záver o existencii takejto daňovej výhody by nebol prijatý, ak by boli obe spoločnosti usadené v prvom členskom štáte, pretože v takomto prípade by sa na ne uplatnili ustanovenia týkajúce sa finančných prevodov v rámci skupiny.

         (1)  Ú. v. EÚ C 295, 2.9.2019.


title: Vec C-501/19: Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 21. januára 2021 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie – Rumunsko) – UCMR – ADA Asociaţia pentru Drepturi de Autor a Compozitorilor/Asociatia culturala „Suflet de Român“, zastúpená svojím likvidátorom, Pro Management Insolv IPURL (Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Dane – Daň z pridanej hodnoty (DPH) – Smernica 2006/112/ES – Článok 2 ods. 1 písm. c), článok 24 ods. 1 a článok 25 písm. a) – Zdaniteľné plnenia – Odmeny za verejné vykonanie hudobných diel – Článok 28 – Organizácia kolektívnej správy autorských práv – Výber týchto odmien od konečného používateľa vo vlastnom mene a na účet nositeľov autorských práv)

text:
               8.3.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 79/12

      Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 21. januára 2021 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie – Rumunsko) – UCMR – ADA Asociaţia pentru Drepturi de Autor a Compozitorilor/Asociatia culturala „Suflet de Român“, zastúpená svojím likvidátorom, Pro Management Insolv IPURL
      (Vec C-501/19) (1)

      (Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Dane - Daň z pridanej hodnoty (DPH) - Smernica 2006/112/ES - Článok 2 ods. 1 písm. c), článok 24 ods. 1 a článok 25 písm. a) - Zdaniteľné plnenia - Odmeny za verejné vykonanie hudobných diel - Článok 28 - Organizácia kolektívnej správy autorských práv - Výber týchto odmien od konečného používateľa vo vlastnom mene a na účet nositeľov autorských práv)
      (2021/C 79/14)
      Jazyk konania: rumunčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobkyňa: UCMR – ADA Asociaţia pentru Drepturi de Autor a Compozitorilor

         Žalovaná: Asociatia culturala „Suflet de Român“, zastúpená svojím likvidátorom, Pro Management Insolv IPURL

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Článok 2 ods. 1 písm. c) smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty, zmenenej smernicou Rady 2010/88/EÚ zo 7. decembra 2010, sa má vykladať v tom zmysle, že nositeľ autorských práv k hudobným dielam vykonáva odplatné poskytovanie služieb v prospech organizátora predstavení, t. j. konečného používateľa, keď sa tomuto používateľovi povolí nevýhradnou licenciou verejné vykonanie týchto diel za úhradu autorských odmien, ktoré vyberá príslušná organizácia kolektívnej správy konajúca vo vlastnom mene, ale na účet tohto nositeľa práv.

                  2.

                  Článok 28 smernice 2006/112/ES, zmenenej smernicou 2010/88, sa má vykladať v tom zmysle, že organizácia kolektívnej správy, ktorá vo vlastnom mene, ale na účet nositeľov autorských práv k hudobným dielam vyberá odmeny, ktoré im prináležia ako protihodnota za povolenie na verejné vykonanie ich chránených diel, koná ako „zdaniteľná osoba“ v zmysle tohto článku, a považuje sa teda za osobu, ktorá prijala toto poskytnutie služieb od uvedených nositeľov práv predtým, než ich sama poskytla konečnému používateľovi. V takom prípade je táto organizácia kolektívnej správy povinná vystaviť konečnému používateľovi faktúry vo svojom mene, v ktorých uvedie odmeny vybraté od tohto používateľa vrátane dane z pridanej hodnoty (DPH). Nositelia autorských práv sú zas povinní vystavovať organizácii kolektívnej správy faktúry vrátane DPH za poskytnutú službu v súvislosti s prijatými odmenami.

         (1)  Ú. v. EÚ C 372, 4.11.2019.


title: Vec C-619/19: Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 20. januára 2021 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Bundesverwaltungsgericht – Nemecko) – Land Baden-Württemberg/D. R. (Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Životné prostredie – Aarhuský dohovor – Smernica 2003/4/ES – Prístup verejnosti k informáciám o životnom prostredí – Projekt výstavby infraštruktúry „Stuttgart 21“ – Zamietnutie žiadosti o informácie o životnom prostredí – Článok 4 ods. 1 – Dôvody zamietnutia – Pojem „interná korešpondencia“ – Rozsah – Časové obmedzenie ochrany takej korešpondencie)

text:
               8.3.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 79/13

      Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 20. januára 2021 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Bundesverwaltungsgericht – Nemecko) – Land Baden-Württemberg/D. R.
      (Vec C-619/19) (1)

      (Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Životné prostredie - Aarhuský dohovor - Smernica 2003/4/ES - Prístup verejnosti k informáciám o životnom prostredí - Projekt výstavby infraštruktúry „Stuttgart 21“ - Zamietnutie žiadosti o informácie o životnom prostredí - Článok 4 ods. 1 - Dôvody zamietnutia - Pojem „interná korešpondencia“ - Rozsah - Časové obmedzenie ochrany takej korešpondencie)
      (2021/C 79/15)
      Jazyk konania: nemčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Bundesverwaltungsgericht

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobkyňa: Land Baden-Württemberg

         Žalovaný: D. R.

         za účasti: Deutsche Bahn AG, Vertreter des Bundesinteresses beim Bundesverwaltungsgericht

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Článok 4 ods. 1 prvý pododsek písm. e) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2003/4/ES z 28. januára 2003 o prístupe verejnosti k informáciám o životnom prostredí, ktorou sa zrušuje smernica Rady 90/313/EHS, sa má vykladať v tom zmysle, že pojem „interná korešpondencia“ zahŕňa všetky informácie, ktoré sa šíria v rámci verejného orgánu a ktoré ku dňu podania žiadosti o prístup neopustili internú sféru tohto orgánu, prípadne po tom, čo ich uvedený orgán prijal, a pokiaľ neboli alebo nemali byť zverejnené pred týmto prijatím.

                  2.

                  Článok 4 ods. 1 prvý pododsek písm. e) smernice 2003/4 sa má vykladať v tom zmysle, že uplatniteľnosť výnimky z práva na prístup k informáciám o životnom prostredí, ktorú stanovuje pre internú korešpondenciu verejného orgánu, nie je časovo obmedzená. Táto výnimka sa však môže uplatniť len v období, v ktorom je ochrana požadovanej informácie odôvodnená.

         (1)  Ú. v. EÚ C 406, 2.12.2019.


title: Vec C-744/19: Rozsudok Súdneho dvora (deviata komora) zo 14. januára 2021 – Európska komisia/Talianska republika (Nesplnenie povinnosti členským štátom – Smernica 2013/59/Euratom – Základné bezpečnostné normy ochrany pred nebezpečenstvami vznikajúcimi v dôsledku ionizujúceho žiarenia – Článok 106 – Neprebratie v stanovenej lehote)

text:
               8.3.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 79/14

      Rozsudok Súdneho dvora (deviata komora) zo 14. januára 2021 – Európska komisia/Talianska republika
      (Vec C-744/19) (1)

      (Nesplnenie povinnosti členským štátom - Smernica 2013/59/Euratom - Základné bezpečnostné normy ochrany pred nebezpečenstvami vznikajúcimi v dôsledku ionizujúceho žiarenia - Článok 106 - Neprebratie v stanovenej lehote)
      (2021/C 79/17)
      Jazyk konania: taliančina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Európska komisia (v zastúpení: R. Tricot a G. Gattinara, splnomocnení zástupcovia)

         Žalovaná: Talianska republika (v zastúpení: G. Palmieri, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci C. Colelli, avvocato dello Stato)

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Talianska republika tým, že v stanovenej lehote neprijala zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu so smernicou Rady 2013/59/Euratom z 5. decembra 2013, ktorou sa stanovujú základné bezpečnostné normy ochrany pred nebezpečenstvami vznikajúcimi v dôsledku ionizujúceho žiarenia, a ktorou sa zrušujú smernice 89/618/Euratom, 90/641/Euratom, 96/29/Euratom, 97/43/Euratom a 2003/122/Euratom, a neoznámila Európskej komisii texty prípadných prijatých vnútroštátnych ustanovení v oblasti upravenej touto smernicou, si nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 106 ods. 1 a 3 uvedenej smernice.

                  2.

                  Talianska republika je povinná nahradiť trovy konania.

         (1)  Ú. v. EÚ C 399, 25.11.2019.


title: Vec C-843/19: Rozsudok Súdneho dvora (ôsma komora) z 21. januára 2021 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunal Superior de Justicia de Cataluña – Španielsko) – Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)/BT (Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Sociálna politika – Rovnaké zaobchádzanie s mužmi a ženami v oblasti sociálneho zabezpečenia – Smernica 79/7/EHS – Článok 4 ods. 1 – Dobrovoľný odchod do predčasného starobného dôchodku – Predčasný starobný dôchodok – Oprávnenosť – Výška dôchodku, ktorý sa má poberať a ktorá sa musí rovnať aspoň zákonom stanovenej minimálnej výške – Pomer pracovníkov každého pohlavia, ktorí sú vylúčení z nároku na predčasný starobný dôchodok – Odôvodnenie prípadného konkrétneho znevýhodnenia pracovníkov ženského pohlavia – Ciele sociálnej politiky dotknutého členského štátu)

text:
               8.3.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 79/15

      Rozsudok Súdneho dvora (ôsma komora) z 21. januára 2021 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunal Superior de Justicia de Cataluña – Španielsko) – Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)/BT
      (Vec C-843/19) (1)

      (Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Sociálna politika - Rovnaké zaobchádzanie s mužmi a ženami v oblasti sociálneho zabezpečenia - Smernica 79/7/EHS - Článok 4 ods. 1 - Dobrovoľný odchod do predčasného starobného dôchodku - Predčasný starobný dôchodok - Oprávnenosť - Výška dôchodku, ktorý sa má poberať a ktorá sa musí rovnať aspoň zákonom stanovenej minimálnej výške - Pomer pracovníkov každého pohlavia, ktorí sú vylúčení z nároku na predčasný starobný dôchodok - Odôvodnenie prípadného konkrétneho znevýhodnenia pracovníkov ženského pohlavia - Ciele sociálnej politiky dotknutého členského štátu)
      (2021/C 79/18)
      Jazyk konania: španielčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Tribunal Superior de Justicia de Cataluña

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobkyňa: Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)

         Žalovaný: BT

         Výrok rozsudku

      Článok 4 ods. 1 smernice Rady 79/7/EHS z 19. decembra 1978 o postupnom vykonávaní zásady rovnakého zaobchádzania s mužmi a ženami vo veciach súvisiacich so sociálnym zabezpečením sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá v prípade dobrovoľného odchodu do predčasného starobného dôchodku pracovníka, ktorý sa zúčastňuje na všeobecnom systéme sociálneho zabezpečenia, podmieňuje jeho nárok na predčasný starobný dôchodok tým, aby sa výška tohto dôchodku rovnala aspoň minimálnej výške dôchodku, na ktorú by mal tento pracovník nárok vo veku 65 rokov, aj keď uvedená právna úprava znevýhodňuje najmä pracovníkov ženského pohlavia v porovnaní s pracovníkmi mužského pohlavia, čo prináleží overiť vnútroštátnemu súdu, pokiaľ je tento dôsledok možné odôvodniť legitímnymi cieľmi sociálnej politiky, ktoré nesúvisia s diskrimináciou na základe pohlavia

         (1)  Ú. v. EÚ C 54, 17.2.2020.