title: Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 24. júna 2010. # Barbara Becker proti Harman International Industries Inc. # Odvolanie - Ochranná známka Spoločenstva - Nariadenie (ES) č. 40/94 - Článok 8 ods. 1 písm. b) - Slovná ochranná známka Barbara Becker - Námietka majiteľa slovných ochranných známok Spoločenstva BECKER a BECKER ONLINE PRO - Posúdenie pravdepodobnosti zámeny - Posúdenie podobnosti označení z koncepčného hľadiska. # Vec C-51/09 P.

text:
      Vec C‑51/09 P
      Barbara Becker
      proti
      Harman International Industries Inc.
      „Odvolanie – Ochranná známka Spoločenstva – Nariadenie (ES) č. 40/94 – Článok 8 ods. 1 písm. b) – Slovná ochranná známka Barbara Becker – Námietka majiteľa slovných ochranných známok Spoločenstva BECKER a BECKER ONLINE PRO – Posúdenie pravdepodobnosti zámeny – Posúdenie podobnosti označení z koncepčného hľadiska“
      Abstrakt rozsudku
      Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Relatívne dôvody zamietnutia – Námietka
            majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby – Podobnosť
            medzi dotknutými ochrannými známkami – Kritériá posúdenia – Kombinovaná ochranná známka
      [Nariadenie Rady č. 40/94, článok 8 ods. 1 písm. b)]
      Hoci je možné, že v určitej časti Únie má priezvisko vo všeobecnosti vyššiu rozlišovaciu spôsobilosť než krstné meno, napriek
         tomu treba v rámci posúdenia podobnosti sporných ochranných známok z koncepčného hľadiska zohľadniť všetky relevantné okolnosti
         prípadu a najmä okolnosť, že predmetné priezvisko je málo obvyklé, alebo naopak, veľmi bežné, čo má vplyv na rozlišovaciu
         spôsobilosť. Treba tiež zohľadniť prípadnú všeobecnú známosť osoby, ktorá žiada, aby sa jej krstné meno a priezvisko spoločne
         zapísali ako ochranná známka, pretože táto všeobecná známosť môže mať, samozrejme, vplyv na vnímanie ochrannej známky príslušnou
         skupinou verejnosti. Okrem toho v kombinovanej ochrannej známke si priezvisko nezachováva vo všetkých prípadoch autonómne
         rozlišovacie postavenie práve z dôvodu, že je vnímané ako priezvisko. Konštatovanie takéhoto postavenia totiž môže byť založené
         iba na skúmaní všetkých rozhodujúcich faktorov prejednávanej veci.

      (pozri body 35 – 38)

ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (štvrtá komora)
      z 24. júna 2010 (*)

      „Odvolanie – Ochranná známka Spoločenstva – Nariadenie (ES) č. 40/94 – Článok 8 ods. 1 písm. b) – Slovná ochranná známka Barbara Becker – Námietka majiteľa slovných ochranných známok Spoločenstva BECKER a BECKER ONLINE PRO – Posúdenie pravdepodobnosti zámeny – Posúdenie podobnosti označení z koncepčného hľadiska“
      Vo veci C‑51/09 P,
      ktorej predmetom je odvolanie podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora, podané 3. februára 2009,
      Barbara Becker, bydliskom v Miami (Spojené štáty), v zastúpení: P. Baronikians, Rechtsanwalt,

      odvolateľka,
      ďalší účastníci konania:
      Harman International Industries Inc., so sídlom v Northridge (Spojené štáty), v zastúpení: M. Vanhegan, barrister,

      žalobkyňa v prvostupňovom konaní,
      Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT), v zastúpení: G. Schneider, splnomocnený zástupca,

      žalovaný v prvostupňovom konaní,
      SÚDNY DVOR (štvrtá komora),
      v zložení: predseda štvrtej komory J.‑C. Bonichot, sudcovia C. Toader, K. Schiemann, P. Kūris (spravodajca) a L. Bay Larsen,
      generálny advokát: P. Cruz Villalón,
      tajomník: C. Strömholm, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 11. februára 2010,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 25. marca 2010,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Svojím odvolaním pani Becker žiada zrušiť rozsudok Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev z 2. decembra 2008, Harman
         International Industries/ÚHVT – Becker (Barbara Becker) (T‑212/07, Zb. s. II‑3431, ďalej len „napadnutý rozsudok“), ktorým
         Súd prvého stupňa zrušil rozhodnutie prvého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory)
         (ÚHVT) zo 7. marca 2007 (vec R 502/2006‑1, ďalej len „napadnuté rozhodnutie“), ktoré zrušilo rozhodnutie námietkového oddelenia
         o vyhovení námietke, ktorú podala Harman International Industries, Inc. (ďalej len „Harman“) proti zápisu slovnej ochrannej
         známky Spoločenstva Barbara Becker.

       Právny rámec
      2        Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia Rady (ES) č. 40/94 z 20. decembra 1993 o ochrannej známke spoločenstva (Ú. v. ES L 11,
         1994, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 146) znie:

      „Na základe námietky majiteľa skoršej ochrannej známky, ochranná známka, o zápis ktorej sa žiada, nebude zapísaná:
      ...
      b)      ak kvôli jej zhodnosti alebo podobnosti so skoršou ochrannou známkou a zhodnosti alebo podobnosti tovarov alebo služieb, na
         ktoré sa vzťahujú tieto ochranné známky, existuje pravdepodobnosť výmeny [zámeny – neoficiálny preklad] zo strany verejnosti, pokiaľ ide o územie, na ktorom je skoršia ochranná známka chránená; pravdepodobnosť výmeny [zámeny
         – neoficiálny preklad] zahŕňa aj pravdepodobnosť asociácie so skoršou ochrannou známkou.“

      3        Podľa článku 8 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 40/94 sa pod pojmom „skoršie ochranné známky“ rozumejú najmä ochranné známky
         Spoločenstva, ktorých dátum podania prihlášky je skorší ako dátum podania prihlášky ochrannej známky Spoločenstva.

       Skutkové okolnosti
      4        Dňa 19. novembra 2002 podala pani Becker na ÚHVT prihlášku slovnej ochrannej známky Barbara Becker ako ochrannej známky Spoločenstva.

      5        Tovary, pre ktoré sa žiadal zápis ochrannej známky, patria do triedy 9 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov
         a služieb pre zápis známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení a zodpovedajú tomuto opisu:

      „Vedecké, plavebné, geodetické, elektrické, fotografické, filmové, optické, vážiace, meracie, signalizačné, kontrolné (inšpekčné),
         záchranné a vyučovacie prístroje a nástroje; nahrávacie, prenosové, zvukové a obrazové prehrávacie zariadenia; nosiče magnetických
         nahrávok, gramofónové platne, predajné automaty a mechanizmy pre prístroje uvádzané do činnosti vhodením mince; registračné
         pokladnice, počítacie stroje, výbava pre spracovanie informácií a počítače.“

      6        Dňa 24. júna 2004 spoločnosť Harman podala na základe článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 a článku 8 ods. 5 toho
         istého nariadenia námietku proti zápisu ochrannej známky Barbara Becker pre všetky tovary uvedené v prihláške. Námietka bola
         založená na slovnej ochrannej známke Spoločenstva BECKER ONLINE PRO č. 1823228, zapísanej 1. júla 2002, a na prihláške slovnej
         ochrannej známky Spoločenstva BECKER č. 1944578 z 2. novembra 2000, zapísanej 17. septembra 2004, ktorá sa tiež týka rôznych
         tovarov, ktoré patria do triedy 9.

      7        Rozhodnutím z 15. februára 2005 námietkové oddelenie ÚHVT vyhovelo námietke spoločnosti Harman a konštatovalo existenciu pravdepodobnosti
         zámeny medzi kolidujúcimi ochrannými známkami. Domnievalo sa, že tovary označené týmito ochrannými známkami boli zhodné a že
         ochranné známky boli celkovo podobné, pretože vykazovali jednak priemerný stupeň vizuálnej a fonetickej podobnosti a jednak
         zhodu z koncepčného hľadiska, keďže odkazovali na rovnaké priezvisko.

      8        Pani Becker podala 11. apríla 2006 odvolanie proti tomuto rozhodnutiu, ktoré bolo zrušené napadnutým rozhodnutím. V tomto
         rozhodnutí prvý odvolací senát ÚHVT (ďalej len „odvolací senát“) konštatoval, že tovary označené kolidujúcimi ochrannými známkami
         boli čiastočne zhodné a čiastočne podobné. Rozlíšil medzi tovarmi určenými bežnej verejnosti, tovarmi určenými odborníkom
         a prostrednou kategóriou tovarov, ktorá môže byť určená bežnej verejnosti a odborníkom.

      9        Pokiaľ ide o kolidujúce označenia, odvolací senát vykonal iba porovnanie skoršej slovnej ochrannej známky BECKER a ochrannej
         známky Barbara Becker, o ktorej zápis sa žiada. Odvolací senát konštatoval, že medzi uvedenými označeniami existoval iba určitý
         stupeň vizuálnej a fonetickej podobnosti a prijal záver, že z koncepčného hľadiska sú kolidujúce označenia zjavne odlišné
         v Nemecku a v iných krajinách Európskej únie, pretože príslušná skupina verejnosti vníma ochrannú známku Barbara Becker skôr
         ako celok, než ako kombináciu „Barbara“ a „Becker“. Takisto zdôraznil, že pani Barbara Becker je v Nemecku známou osobnosťou,
         zatiaľ čo meno Becker je veľmi rozšírené priezvisko. Odvolací senát preto vyvodil záver, že rozdiely medzi predmetnými označeniami
         boli dostatočne významné na vylúčenie pravdepodobnosti zámeny.

      10      Ďalej odvolací senát skonštatoval, že nebola splnená podmienka na uplatnenie článku 8 ods. 5 nariadenia č. 40/94, podľa ktorej
         musí medzi kolidujúcimi ochrannými známkami existovať taký stupeň podobnosti, že príslušná skupina verejnosti si medzi nimi
         vytvorí súvislosť.

       Odvolanie pred Súdnym dvorom a napadnutý rozsudok
      11      Žalobou podanou do kancelárie Súdu prvého stupňa 15. júna 2007 Harman podala návrh smerujúci k zrušeniu napadnutého rozhodnutia.
         Na podporu svojej žaloby spoločnosť Harman uvádzala dva žalobné dôvody založené na porušení článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia
         č. 40/94 a na porušení článku 8 ods. 5 toho istého nariadenia.

      12      Súd prvého stupňa vyhovel prvému z týchto žalobných dôvodov a napadnutým rozsudkom zrušil napadnuté rozhodnutie, lebo zastával
         názor, že odvolací senát prijal nesprávny záver, že kolidujúce ochranné známky sú zjavne odlišné. Po tom, čo v bode 33 napadnutého
         rozsudku poznamenal, že tieto ochranné známky vykazujú určitú podobnosť z vizuálneho a fonetického hľadiska, ako to konštatoval
         odvolací senát, v bode 34 uvedeného rozsudku prijal záver, že odvolací senát vykonal nesprávne posúdenie významu týkajúceho
         sa prvku „Becker“ v porovnaní s prvkom „Barbara“.

      13      V tejto súvislosti Súd prvého stupňa s odkazom na svoj rozsudok z 1. marca 2005, Fusco/ÚHVT – Fusco International (ENZO FUSCO)
         (T‑185/03, Zb. s. II‑715, bod 54) v bode 35 napadnutého rozsudku poznamenal, že judikatúra pripustila, že prinajmenšom v Taliansku
         spotrebitelia vo všeobecnosti pripisujú väčšiu rozlišovaciu spôsobilosť priezvisku ako krstnému menu vytvárajúcemu ochrannú
         známku, z čoho vyplýva, že v kombinovanej ochrannej známke môže byť priezvisku „Becker“ priznaná vyššia rozlišovacia spôsobilosť
         ako menu „Barbara“.

      14      Po druhé v bode 36 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa uviedol, že skutočnosť, že pani Barbara Becker je v Nemecku známa
         ako bývalá manželka Borisa Beckera, neznamená, že z koncepčného hľadiska kolidujúce ochranné známky nie sú podobné. Uviedol,
         že obe tieto ochranné známky odkazujú na rovnaké priezvisko, a vykazujú teda podobnosť, a to tým skôr, že v časti Únie sa
         môže prvku „Becker“ ochrannej známky Barbara Becker ako priezvisku priznať vyššia rozlišovacia spôsobilosť než prvku „Barbara“,
         ktorý je iba krstným menom.

      15      Po tretie s odkazom na rozsudok zo 6. októbra 2005, Medion (C‑120/04, Zb. s. I‑8551, body 30 a 37), Súd prvého stupňa v bode
         37 napadnutého rozsudku zastával názor, že prvok „Becker“, ak by aj nebol dominantným prvkom kombinovanej ochrannej známky,
         bude vnímaný ako priezvisko, ktoré je bežne používané na označenie osoby, a bude si teda v uvedenej ochrannej známke zachovávať
         autonómne rozlišovacie postavenie.

      16      Vzhľadom na to, že zhoda alebo podobnosť tovarov označovaných kolidujúcimi ochrannými známkami nebola spochybňovaná a že predmetné
         ochranné známky vykazujú vizuálnu, fonetickú a koncepčnú podobnosť, Súd prvého stupňa v bode 40 napadnutého rozsudku prijal
         záver, že medzi nimi existuje pravdepodobnosť zámeny, aj keď predmetné tovary sú určené verejnosti, ktorá im venuje relatívne
         vysoký stupeň pozornosti.

      17      Nakoniec v bodoch 41 a 42 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa rozhodol, že toto konštatovanie nespochybňuje tvrdenie ÚHVT,
         podľa ktorého kombinovanú ochrannú známku a inú ochrannú známku možno považovať za podobné len vtedy, ak ich spoločná zložka
         predstavuje dominantný prvok v celkovom dojme, ktorý kombinovaná ochranná známka vytvára. Takisto odmietol tvrdenie pani Becker,
         podľa ktorého judikatúra týkajúca sa kombinovaných ochranných známok nie je v prejednávanej veci uplatniteľná, pretože ochrannú
         známku, o ktorej zápis sa žiada, tvorí krstné meno a priezvisko.

       Návrhy účastníkov konania
      18      Svojím odvolaním odvolateľka navrhuje, aby Súdny dvor zrušil napadnutý rozsudok v rozsahu, v akom zrušil napadnuté rozhodnutie
         a zaviazal ju na náhradu trov konania. Okrem toho navrhuje, aby bol druhý účastník odvolacieho konania – Harman zaviazaný
         na náhradu trov konania.

      19      Harman v podstate navrhuje zamietnuť odvolanie a zaviazať odvolateľku na náhradu trov konania.

      20      ÚHVT navrhuje, aby Súdny dvor zrušil napadnutý rozsudok a zaviazal Harman na náhradu trov konania, ktoré vynaložil.

       O odvolaní
       Argumentácia účastníkov konania
      21      Na podporu svojho odvolania pani Becker uvádza jediný odvolací dôvod založený na porušení článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia
         č. 40/94. Uvádza, že Súd prvého stupňa sa dopustil nesprávneho posúdenia, keď prijal záver, že medzi kolidujúcimi ochrannými
         známkami existuje podobnosť, a teda nesprávne uplatnil toto ustanovenie konštatujúc pravdepodobnosť zámeny.

      22      Súdu prvého stupňa po prvé vytýka, že svoje posúdenie založil na svojom rozsudku Fusco/ÚHVT – Fusco International (ENZO FUSCO),
         už citovanom, podľa ktorého talianski spotrebitelia vo všeobecnosti pripisujú väčšiu rozlišovaciu spôsobilosť priezvisku ako
         krstnému menu vytvárajúcemu ochrannú známku. V tejto súvislosti poznamenáva, že v skoršom rozsudku z 12. júla 2006, Rossi/ÚHVT
         – Marcorossi (MARCOROSSI) (T‑97/05, body 46 a 47), Súd prvého stupňa uviedol, že takéto všeobecné pravidlo sa neuplatňuje
         automaticky v akejkoľvek situácii, každý prípad musí byť individuálne posúdený, a že priezvisko spoločné v predmetnom konaní
         pre obe ochranné známky nie je dostatočne dominantné na to, aby so sebou prinášalo pravdepodobnosť zámeny.

      23      Po druhé odvolateľka uvádza, že Súd prvého stupňa z rozsudku Medion, už citovaného, nesprávne vyvodil, že prvok „Becker“ má
         v kombinovanej ochrannej známke autonómne rozlišovacie postavenie, takže obe kolidujúce ochranné známky boli považované za
         podobné. Tento rozsudok iba uviedol, že na uplatňovanie ochrany kombinovanej ochrannej známky nepostačuje, aby tretia osoba
         pridala k zapísanej ochrannej známke svoje obchodné meno. Nemožno ho v žiadnom prípade chápať ako stanovujúci všeobecné pravidlo,
         podľa ktorého akýkoľvek prvok, ktorý obsahujú dve ochranné známky, musí byť považovaný za rozlišujúci, hoci nie je dominantný.

      24      Okrem toho uvedený rozsudok sa týka ochranných známok, ktoré nemôžu byť porovnávané s ochrannými známkami kolidujúcimi v tomto
         konaní. V tomto konaní ide nie o imitáciu skoršej ochrannej známky, ku ktorej je pridané obchodné meno podniku, ale o modifikáciu
         skoršej ochrannej známky pridaním krstného mena pred priezvisko. Dotknutá skupina verejnosti vníma označenie „Barbara Becker“
         ako meno osoby ženského pohlavia, zatiaľ čo veľmi bežné meno „Becker“ nie je dostatočne individualizované na to, aby bola
         uznaná koncepčná podobnosť medzi predmetnými ochrannými známkami. Súd prvého stupňa tak nesprávne uplatnil článok 8 ods. 1
         písm. b) nariadenia č. 40/94, keď vyhlásil, že prvok „Barbara“ je iba krstné meno, keďže pridanie tohto krstného mena výrazne
         ovplyvnilo celkový dojem vytváraný prihlasovanou ochrannou známkou tým, že prináša úplne nový koncepčný význam mena „Becker“.

      25      ÚHVT sa v podstate pripája k dôvodom uvádzaným odvolateľkou. Treba uviesť, že Súd prvého stupňa nezohľadnil všetky relevantné
         skutočnosti prejednávanej veci na to, aby posúdil existenciu pravdepodobnosti zámeny, keď považoval posúdenie skutkového stavu
         uvedené v rozsudku Fusco/ÚHVT – Fusco International (ENZO FUSCO), už citovanom, za právne pravidlo a uplatňoval ho automaticky
         na judikatúru vyplývajúcu z už citovaného rozsudku Medion.

      26      Súd prvého stupňa tak opomenul zohľadniť skutočnosť, že meno vytvárajúce prihlasovanú ochrannú známku je veľmi bežným nemeckým
         menom. V bode 36 napadnutého rozsudku sa zdržal určenia, či skutočnosť, že pani Becker je známou osobnosťou, môže neutralizovať
         fonetickú a vizuálnu podobnosť predmetných označení. Rovnako nesprávne sa domnieval, že prvok „Becker“ má autonómne rozlišovacie
         postavenie bez analyzovania vplyvu popularity pani Becker na vnímanie spotrebiteľov.

      27      Na pojednávaní ÚHVT dodal, že Súd prvého stupňa sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď zo svojho konštatovania, podľa
         ktorého druhá časť označenia mala dominantnú rozlišovaciu spôsobilosť v porovnaní s prvou časťou, vyvodil, že mala tiež autonómne
         rozlišovacie postavenie.

      28      Naopak Harman namieta proti odvolaciemu dôvodu uvádzanému odvolateľkou. Na jednej strane uvádza, že v rozpore s tým, čo tvrdí
         odvolateľka, z napadnutého rozsudku vyplýva, že Súd prvého stupňa odkázal na rozsudok Fusco/ÚHVT – Fusco International (ENZO
         FUSCO), už citovaný, iba ako na príklad, a nie ako na právne pravidlo, ktoré by sa uplatňovalo na všetky situácie. Okrem toho
         poznamenáva, že tento odkaz nie je rozhodujúci v odôvodnení, podľa ktorého postupoval Súd prvého stupňa, keď dospel k záveru
         o existencii pravdepodobnosti zámeny.

      29      Na druhej strane schvaľuje analýzu, ktorú vykonal Súd prvého stupňa, pokiaľ ide o autonómne rozlišovacie postavenie prvku
         „Becker“, ktorý je podľa jeho názoru v súlade s už citovaným rozsudkom Medion.

       Posúdenie Súdnym dvorom
      30      Keďže odvolateľka Súdu prvého stupňa vytýka, že nesprávne uplatnil článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94, treba pripomenúť,
         že podľa tohto ustanovenia na základe námietky majiteľa skoršej ochrannej známky, ochranná známka, o zápis ktorej sa žiada,
         nebude zapísaná, ak kvôli jej zhodnosti alebo podobnosti so skoršou ochrannou známkou a zhodnosti alebo podobnosti tovarov
         alebo služieb, na ktoré sa vzťahujú tieto ochranné známky, existuje pravdepodobnosť zámeny zo strany verejnosti, pokiaľ ide
         o územie, na ktorom je skoršia ochranná známka chránená.

      31      V tejto súvislosti z ustálenej judikatúry vyplýva, že pravdepodobnosťou zámeny podľa článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94
         je pravdepodobnosť, že sa verejnosť môže domnievať, že predmetné tovary alebo služby pochádzajú od jedného podniku alebo prípadne
         od podnikov, ktoré sú ekonomicky prepojené [pozri rozsudky z 12. júna 2007, ÚHVT/Shaker, C‑334/05 P, Zb. s. I‑4529, bod 33,
         a z 20. septembra 2007, Nestlé/ÚHVT, C‑193/06 P, bod 32; ako aj vo vzťahu k prvej smernici Rady 89/104/EHS z 21. decembra
         1988 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok (Ú. v. ES L 40, 1989 s. 1; Mim. vyd. 17/001,
         s. 92) rozsudky z 29. septembra 1998, Canon, C‑39/97, Zb. s. I‑5507, bod 29; z 22. júna 1999, Lloyd Schuhfabrik Meyer, C‑342/97,
         Zb. s. I‑3819, bod 17, a Medion, už citovaný, bod 26].

      32      Existencia pravdepodobnosti zámeny zo strany verejnosti sa má posudzovať celkovo pri zohľadnení všetkých rozhodujúcich okolností
         predmetného prípadu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. novembra 1997, SABEL, C‑251/95, Zb. s. I‑6191, bod 22; ako aj rozsudky
         Lloyd Schuhfabrik Meyer, už citovaný, bod 18; Medion, už citovaný, bod 27; ÚHVT/Shaker, už citovaný, bod 34, a Nestlé/ÚHVT,
         už citovaný, bod 33).

      33      Rovnako podľa ustálenej judikatúry sa má celkové posúdenie pravdepodobnosti zámeny vo vzťahu k vizuálnej, fonetickej alebo
         koncepčnej podobnosti sporných ochranných známok zakladať na celkovom dojme, ktorý tieto ochranné známky vytvárajú, s osobitným
         zohľadnením ich rozlišovacích a dominantných prvkov. To, ako ochranné známky vníma priemerný spotrebiteľ daných tovarov alebo
         služieb, zohráva rozhodujúcu úlohu pri celkovom posúdení tejto pravdepodobnosti. V tejto súvislosti priemerný spotrebiteľ
         zvyčajne vníma ochrannú známku ako celok a neskúma jej jednotlivé detaily (pozri v tomto zmysle rozsudky SABEL, už citovaný,
         bod 23; Lloyd Schuhfabrik Meyer, už citovaný, bod 25; Medion, už citovaný, bod 28; ÚHVT/Shaker, bod 35 a Nestlé/ÚHVT, bod
         34).

      34      V bodoch 30 a 31 rozsudku Medion, už citovaného, však Súdny dvor rozhodol, že okrem bežných prípadov, keď priemerný spotrebiteľ
         vníma ochrannú známku ako celok, nie je vôbec vylúčené, že v osobitnom prípade si skoršia ochranná známka používaná treťou
         osobou v zloženom označení obsahujúcom obchodné meno tejto tretej osoby zachová samostatné rozlišovacie postavenie bez toho,
         aby v ňom tvorila dominantný prvok. Za takéhoto predpokladu celkový dojem vytváraný zloženým označením môže viesť verejnosť
         k presvedčeniu, že dotknuté tovary alebo služby pochádzajú prinajmenšom od podnikov, ktoré sú ekonomicky prepojené, a v takom
         prípade sa musí existencia pravdepodobnosti zámeny pripustiť.

      35      V prejednávanej veci po tom, čo pripomenul všetky pravidlá uvedené v bodoch 30 až 33 tohto rozsudku, Súd prvého stupňa v rámci
         svojho posúdenia podobnosti kolidujúcich ochranných známok z koncepčného hľadiska v podstate rozhodol, že po prvé, keďže spotrebitelia
         vo všeobecnosti pripisujú väčšiu rozlišovaciu spôsobilosť priezvisku ako krstnému menu vytvárajúcemu slovné označenie, prvok
         „Becker“ prihlasovanej ochrannej známky môže mať väčšiu rozlišovaciu spôsobilosť než prvok „Barbara“, po druhé, že skutočnosť,
         že pani Becker je v Nemecku známou osobnosťou, nemá vplyv na podobnosť kolidujúcich ochranných známok, keďže tieto odkazujú
         na rovnaké priezvisko a prvok „Barbara“ je iba krstným menom a, po tretie, že prvok „Becker“ si v kombinovanej ochrannej známke
         zachováva autonómne rozlišovacie postavenie, pretože je vnímaný ako priezvisko.

      36      Hoci je možné, že v určitej časti Únie má priezvisko vo všeobecnosti vyššiu rozlišovaciu spôsobilosť než krstné meno, napriek
         tomu treba zohľadniť všetky relevantné okolnosti prípadu a najmä okolnosť, či predmetné priezvisko je málo obvyklé, alebo
         naopak, veľmi bežné, čo má vplyv na rozlišovaciu spôsobilosť. Je to tak aj v prípade mena „Becker“, ktorému odvolací senát
         priznal bežnú povahu.

      37      Treba tiež zohľadniť prípadnú všeobecnú známosť osoby, ktorá žiada, aby sa jej krstné meno a priezvisko spoločne zapísali
         ako ochranná známka, pretože táto všeobecná známosť môže mať, samozrejme, vplyv na vnímanie ochrannej známky príslušnou skupinou
         verejnosti.

      38      Okrem toho treba konštatovať, že v kombinovanej ochrannej známke si priezvisko nezachováva vo všetkých prípadoch autonómne
         rozlišovacie postavenie práve z dôvodu, že je vnímané ako priezvisko. Konštatovanie takéhoto postavenia totiž môže byť založené
         iba na skúmaní všetkých rozhodujúcich faktorov prejednávanej veci.

      39      Napokon, ako to v podstate uviedol generálny advokát v bode 59 svojich návrhov, keby sa dôvody uvádzané Súdom prvého stupňa
         pre prijatie záveru o existencii koncepčnej podobnosti kolidujúcich ochranných známok posudzovali podľa článku 8 ods. 1 písm. b)
         nariadenia č. 40/94, viedli by k pripusteniu záveru, že každé priezvisko tvoriace skoršiu ochrannú známku by mohlo dôvodne
         brániť zápisu kombinovanej ochrannej známky skladajúcej sa z krstného mena a tohto priezviska, hoci by napríklad toto priezvisko
         bolo bežným, alebo pridanie krstného mena by z koncepčného hľadiska malo vplyv na vnímanie takto kombinovanej ochrannej známky
         príslušnou skupinou verejnosti.

      40      Z vyššie uvedeného vyplýva, že Súd prvého stupňa sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď svoje posúdenie podobnosti
         ochranných známok z koncepčného hľadiska založil na všeobecných úvahách vychádzajúcich z judikatúry bez toho, aby vykonal
         analýzu relevantných prvkov vlastných prejednávanej veci, čím porušil požiadavku celkového posúdenia pravdepodobnosti zámeny
         zohľadňujúceho všetky rozhodujúce faktory prejednávanej veci a založeného na celkovom dojme, ktorý vytvárajú kolidujúce ochranné
         známky.

      41      Z toho vyplýva, že odvolaciemu dôvodu založenému na porušení článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 treba vyhovieť a napadnutý
         rozsudok musí byť preto zrušený a vec vrátená na konanie pred Všeobecným súdom.

       O trovách
      42      Vzhľadom na to, že vec sa vracia Všeobecnému súdu, o trovách odvolacieho konania sa rozhodne neskôr.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol a vyhlásil:
      1.      Rozsudok Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev z 2. decembra 2008, Harman International Industries/ÚHVT – Becker (Barbara
            Becker) (T‑212/07) sa zrušuje.
      2.      Vec sa vracia na konanie pred Všeobecným súdom Európskej únie.
      3.      O trovách konania sa rozhodne neskôr.
      Podpisy
      * Jazyk konania: angličtina.


title: Rozsudok Všeobecného súdu (štvrtá komora) z 29. apríla 2015.#Total SA a Elf Aquitaine SA proti Európskej komisii.#Hospodárska súťaž – Trh s metakrylátmi – Pokuty – Solidárna zodpovednosť materských spoločností a ich dcérskej spoločnosti za protiprávne správanie tejto dcérskej spoločnosti – Okamžité a úplné zaplatenie pokuty dcérskou spoločnosťou – Zníženie pokuty dcérskej spoločnosti v nadväznosti na rozsudok Všeobecného súdu – Listy Komisie, v ktorých sa od materských spoločností vyžaduje zaplatenie sumy, ktorú Komisia vrátila dcérskej spoločnosti, spolu s úrokmi z omeškania – Žaloba o neplatnosť – Napadnuteľný akt – Prípustnosť – Úroky z omeškania.#Vec T-470/11.

text:
               Účastníci konania
               Odôvodnenie
               Výrok

            Účastníci konania
            Vo veci T‑470/11,
            Total SA, so sídlom v Courbevoie (Francúzsko),
            Elf Aquitaine SA, so sídlom v Courbevoie,
            v zastúpení: pôvodne A. Noël‑Baron a É. Morgan de Rivery, neskôr É. Morgan de Rivery a E. Lagathu, advokáti,
            žalobkyne,
            proti
            Európskej komisii,  v zastúpení: B. Mongin a V. Bottka, splnomocnení zástupcovia,
            žalovanej,
            ktorej predmetom je návrh na zrušenie listov Komisie BUDG/DGA/C4/BM/s746396 z 24. júna 2011 a BUDG/DGA/C4/BM/s812886 z 8. júla 2011 alebo subsidiárne zníženie požadovaných súm alebo ďalej subsidiárne zrušenie úrokov z omeškania požadovaných od spoločnosti Elf Aquitaine, a to v sume 31 312 114,58 eura, z ktorej je spoločnosť Total spoločne a nerozdielne zodpovedná v sume 19 191 296,03 eura,
            VŠEOBECNÝ SÚD (štvrtá komora),
            v zložení: predseda komory M. Prek, sudcovia I. Labucka (spravodajkyňa) a V. Kreuschitz,
            tajomník: S. Bukšek Tomac, referentka,
            so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 3. októbra 2014,
            vyhlásil tento
            Rozsudok

            Odôvodnenie
            Predmet žaloby
            1. Predmetom žaloby je návrh na zrušenie listov Komisie BUDG/DGA/C4/BM/s746396 z 24. júna 2011 (ďalej len „list z 24. júna 2011“) a BUDG/DGA/C4/BM/s812886 z 8. júla 2011 (ďalej len „list z 8. júla 2011“, a spoločne ďalej len „napadnuté listy“).
            Okolnosti predchádzajúce sporu
            2. Rozhodnutím K(2006) 2098 v konečnom znení z 31. mája 2006 týkajúcim sa konania podľa článku 81 ES a článku 53 Dohody o Európskom hospodárskom priestore (EHP) (vec COMP/F/38.645 – Metakryláty) (ďalej len „rozhodnutie Metakryláty“) Komisia Európskych spoločenstiev uložila spoločnosti Arkema SA a jej dcérskym spoločnostiam Altuglas International SA a Altumax Europe SAS (ďalej spoločne len „Arkema“) spoločne a nerozdielne pokutu vo výške 219 131 250 eur za účasť na karteli (ďalej len „pôvodná pokuta“).
            3. Žalobkyniam, Total SA a Elf Aquitaine SA, ktoré boli počas obdobia porušenia uvedeného v rozhodnutí Metakryláty materskými spoločnosťami spoločnosti Arkema, bola pripísaná solidárna zodpovednosť za zaplatenie pôvodnej pokuty, a to 181 350 000 eur, pokiaľ ide o Total SA, a 140 400 000 eur, pokiaľ ide o Elf Aquitaine SA.
            4. Dňa 7. septembra 2006 Arkema zaplatila pôvodnú pokutu v celom rozsahu a následne rovnako ako žalobkyne, teda zároveň a samostatne, podala proti rozhodnutiu Metakryláty žalobu (ďalej len „súdne konanie Metakryláty“).
            Súdne konanie Metakryláty pred Všeobecným súdom
            5. Žalobkyne a Arkema podali 4. a 10. augusta 2006 žalobu o neplatnosť smerujúcu proti rozhodnutiu Metakryláty.
            6. V rámci veci T‑206/06 žalobkyne navrhli v prvom rade zrušiť rozhodnutie Metakryláty.
            7. V rámci tejto veci žalobkyne tiež subsidiárne navrhli znížiť sumu pôvodnej pokuty, ktorá bola spoločne a nerozdielne uložená spoločnosti Arkema a žalobkyniam.
            8. Dňa 24. júla 2008 Komisia zaslala spoločnosti Arkema list, v ktorom ju vyzvala, aby potvrdila, že jej platba zo 7. septembra 2006 bola uskutočnená „v mene všetkých spoločne a solidárne zodpovedných dlžníkov“, pričom spresnila, jednak že „v prípade absencie takého potvrdenia a v prípade, že [by bolo] rozhodnutie [Metakryláty] zrušené, pokiaľ ide o podnik, v mene ktorého bola uskutočnená platba“, „vráti sumu 219 131 250 eur spolu s úrokmi“ a jednak že „ak Súdny dvor potvrdí celú alebo časť pokuty vo vzťahu k akémukoľvek z ostatných solidárnych dlžníkov“, „bude žiadať od tohto dlžníka celý zostatok dlžnej sumy spolu s úrokmi z omeškania vo výške 6,09 %“.
            9. Listom z 25. septembra 2008 Arkema informovala Komisiu, že zaplatila sumu 219 131 250 eur „ako solidárny spoludlžník a že uskutočnením tejto platby [boli] uspokojené nároky Komisie tak vo vzťahu k spoločnosti Arkema, ako aj vo vzťahu k všetkým solidárnym spoludlžníkom“. V tomto rozsahu Arkema „vyjadrila ľútosť, že nemohla Komisii povoliť, aby si zadržala určité sumy, a to aj za predpokladu, že by [bola] jej žaloba pred súdom Spoločenstva úspešná“.
            10. Dňa 24. novembra 2008 Komisia zaslala žalobkyniam list, aby im oznámila najmä list od spoločnosti Arkema z 25. septembra 2008 a skutočnosť, že Arkema odmietla vyplniť vyhlásenie o spoločnom zaplatení predložené Komisiou.
            11. Žaloba žalobkýň bola zamietnutá rozsudkom zo 7. júna 2011, Total a Elf Aquitaine/Komisia (T‑206/06, ďalej len „rozsudok Total a Elf Aquitaine“, EU:T:2011:250).
            12. Naproti tomu žalobe, ktorú samostatne podala Arkema proti rozhodnutiu Metakryláty, sa čiastočne vyhovelo rozsudkom zo 7. júna 2011, Arkema France a i./Komisia (T‑217/06, Zb., ďalej len „rozsudok Arkema“, EU:T:2011:251), keďže suma pokuty uloženej žalobkyni bola znížená na 113 343 750 eur.
            13. V rozsudku Arkema, už citovanom v bode 12 vyššie (EU:T:2011:251), Všeobecný súd usúdil, že v rámci výkonu svojej neobmedzenej právomoci bolo potrebné znížiť zvýšenie pokuty, ktoré bolo v rozhodnutí Metakryláty uplatnené vo vzťahu k spoločnosti Arkema z dôvodu odstrašujúceho účinku, a to s cieľom zohľadniť skutočnosť, že v deň, keď jej bola uložená pokuta, už nebola ovládaná žalobkyňami (rozsudok Arkema, už citovaný v bode 12 vyššie, EU:T:2011:251, body 338 a 339).
            14. Proti rozsudku Arkema, už citovanému v bode 12 vyššie (EU:T:2011:251), nebolo podané odvolanie, takže sa stal právoplatným.
            15. Komisia vrátila spoločnosti Arkema k 5. júlu 2011 sumu 119 247 033,72 eura (105 787 500 eur ako istinu a 13 459 533,72 eura ako úroky).
            Napadnuté listy
            List z 24. júna 2011
            16. V liste z 24. júna 2011 Komisia oznámila žalobkyniam, že „v rámci výkonu rozsudku [Arkema] vráti spoločnosti Arkema sumu zodpovedajúcu zníženiu pokuty, o ktorom rozhodol Všeobecný súd“.
            17. V tom istom liste z 24. júna 2011 Komisia tiež žiadala od žalobkýň, aby „súbežne a za predpokladu, že bude na Súdny dvor podané odvolanie proti rozsudku [Total a Elf Aquitaine], zaplatili zostávajúcu dlžnú sumu spolu s úrokmi z omeškania vo výške 6,09 % od 8. septembra 2006“, a to 68 006 250 eur – platba, z ktorej je Total „spoločne a nerozdielne“ zodpovedná vo výške 27 056 250 eur – spolu s úrokmi z omeškania, t. j. celkovú sumu 88 135 466,52 eura.
            18. Listom z 29.júna 2011 zaslanom Komisii žalobkyne v podstate tvrdili, že od 7. septembra 2006 „boli nároky [Komisie] uspokojené“ a položili Komisii rôzne otázky s cieľom získať vysvetlenia týkajúce sa viacerých bodov listu z 24. júna 2011.
            List z 8. júla 2011
            19. Listom z 8. júla 2011 Komisia odpovedala najmä, že „na rozdiel od toho, ako to pochopili [žalobkyne], [Komisia] sa vôbec nevzdala vymáhania dlžných súm, ak by sa [žalobkyne] vzdali podania odvolania na Súdny dvor“, pričom spresnila, že „zodpovednosť [žalobkýň] nezanikla zadržaním súm spresnených v rozsudku [Arkema] a zaplatených spoločnosťou Arkema]“.
            20. V tom istom liste z 8. júla 2011 Komisia pripustila, že sa pomýlila v súvislosti so sumou, ktorú zamýšľala požadovať, a spresnila, že sumu, ktorú dlhovala spoločnosť Elf Aquitaine na základe výkonu rozhodnutia Metakryláty a tiež rozsudkov Total a Elf Aquitaine, už citovaného v bode 11 vyššie (EU:T:2011:250), ako aj Arkema, už citovaného v bode 12 vyššie (EU:T:2011:251), predstavovala 137 099 614,58 eura vrátane úrokov z omeškania vo výške 31 312 114,58 eura (ďalej len „úroky z omeškania“), pričom z tejto sumy bola Total spoločne a nerozdielne zodpovedná vo výške 84 028 796,03 eura.
            21. Komisia v liste z 8. júla 2011 tiež spresnila, že v prípade, ak by žalobkyne podali odvolanie proti rozsudku Total a Elf Aquitaine, už citovanému v bode 11 vyššie (EU:T:2011:250), mali skôr možnosť zriadiť bankovú záruku, než zaplatiť pokutu.
            22. Dňa 18. júla 2011 žalobkyne zaplatili Komisii sumu požadovanú v liste z 8. júla 2011, teda 137 099 614,58 eura.
            Súdne konanie Metakryláty pred Súdnym dvorom týkajúce sa odvolania
            23. Dňa 10. augusta 2011 žalobkyne podali odvolanie proti rozsudku Total a Elf Aquitaine, už citovanému v bode 11 vyššie (EU:T:2011:250).
            24. V rámci svojho odvolania žalobkyne navrhli, aby Súdny dvor:
            – „najmä zrušil rozsudok [Total a Elf Aquitaine], vyhovel návrhom predloženým v prvostupňovom konaní pred Všeobecným súdom a v dôsledku toho zrušil [rozhodnutie Metakryláty],
            – subsidiárne zmenil pokuty uložené spoločne a nerozdielne spoločnostiam Elf Aquitaine a Total… a znížil tieto spoločne a nerozdielne uložené pokuty na 75 562 500 eur pre spoločnosť Elf Aquitaine a 58 500 000 eur pre spoločnosť Total,
            – subsidiárne v druhom rade zmenil pokuty uložené spoločne a nerozdielne spoločnostiam Elf Aquitaine a Total… v rozsahu, ktorý Súdny dvor uzná za vhodný,
            – subsidiárne v poslednom rade odpustil spoločnostiam Elf Aquitaine a Total zaplatenie úrokov z omeškania za obdobie od vydania rozhodnutia [Metakryláty] do dátumu vyhlásenia rozsudku [Arkema].
            …“
            25. Odvolanie bolo zamietnuté uznesením zo 7. februára 2012, Total a Elf Aquitaine/Komisia (C‑421/11 P, ďalej len „uznesenie Súdneho dvora“, EU:C:2012:60), pričom Súdny dvor zamietol všetky návrhy odvolateliek.
            26. V súvislosti s návrhmi, ktoré boli uvedené subsidiárne, smerujúcimi k čiastočnému zrušeniu rozsudku Total a Elf Aquitaine, už citovanému v bode 11 vyššie (EU:T:2011:250), Súdny dvor rozhodol:
            „78 Argumentácia [odvolateliek] musí byť zamietnutá ako zjavne nedôvodná, pretože nemôže vyvrátiť záver Všeobecného súdu…, podľa ktorého skutočnosť, že Arkema opustila skupinu [odvolateliek] po skončení predmetného obdobia porušenia, ale pred prijatím rozhodnutia [Metakryláty], nemôže mať vplyv na uplatnenie násobiteľa, pokiaľ ide o ďalšie spoločnosti z tejto skupiny, medzi ktorými sa nachádzajú najmä odvolateľky. Všeobecný súd dospel k tomuto záveru z dôvodu, že predaj spoločnosti Arkema, ktorej obrat dosahoval približne 5,7 miliárd eur za rok 2005, nemohol viesť k výraznému zníženiu obratu skupiny [odvolateliek], ktorý Komisia zohľadnila na účely uplatnenia násobiteľa 3, t. j. približne 143 miliárd eur za ten istý rok, a ktorý by mohol spôsobiť, že tento násobiteľ bude vo vzťahu k odvolateľkám nedôvodný.
            …
            81 … treba konštatovať, že tvrdenia odvolateliek týkajúce sa porušenia ‚nedeliteľnosti pokuty‘ a potreby uplatniť na ne riešenie prijaté Všeobecným súdom v [rozsudku Arkema] vychádza[li] z toho, že odvolateľky nesprávne pochopili tak hmotné, ako aj procesné právo.
            82 Na jednej strane, keďže cieľom násobiteľa na účely zabezpečenia odstrašujúceho účinku je konkrétne zaručiť, aby sa sankcia vzhľadom na veľkosť a finančnú silu dotknutého podniku nestala zanedbateľnou, je zrejmé, že po predaji spoločnosti Arkema tento cieľ platil tak pre odvolateľky, ako aj pre spoločnosť Arkema. Vzhľadom na to, že Arkema bola podstatne menším podnikom než odvolateľky a v čase prijatia rozhodnutia [Metakryláty] už nebola súčasťou skupiny [odvolateliek], nemohla byť veľkosť spoločnosti Arkema zohľadnená na určenie násobiteľa na účely zabezpečenia odstrašujúceho účinku s cieľom vypočítať pokutu uloženú spoločnosti Arkema. Toto objektívne rozdielne postavenie, v ktorom sa nachádzali Arkema a odvolateľky, v každom prípade odôvodňovalo, že v prípade odvolateliek sa uplatnil iný násobiteľ.
            83 Na druhej strane v prejednávanom prípade neexistuje nijaký dôvod, ktorý by odôvodňoval, aby bol rozsah právnej sily rozhodnutej veci, ktorá sa priznáva rozsudku [Arkema], rozšírený na odvolateľky. Násobiteľ, ktorý sa uplatňuje na odvolateľky a spoločnosť Arkema, je totiž rozdielny. Samotná okolnosť, že tieto spoločnosti mali zaplatiť pokutu, v prípade ktorej sú [solidárne] zodpovedné, nemôže predstavovať skutočnosť odôvodňujúcu rozšírenie právnej sily rozhodnutej veci. V tejto súvislosti stačí uviesť, že – ako vysvetlila Komisia v liste z 8. júla 2011… – zníženie pokuty uloženej spoločnosti Arkema podľa rozsudku [Arkema] neviedlo k zmene sumy pokuty uloženej odvolateľkám…“
            27. Pokiaľ ide o návrhy, ktoré boli uvedené sub sidiárne v druhom rade a ktoré smerujú k zníženiu pokuty, Súdny dvor rozhodol:
            „86 … treba pripomenúť, že Všeobecný súd už rozhodoval o návrhu na zníženie pokuty uloženej odvolateľkám a že po tom, čo preskúmal ich tvrdenia a vykonal svoje neobmedzené [právomoci], rozhodol, že tieto tvrdenia neodôvodňujú takéto zníženie.
            87 Súdny dvor pri rozhodovaní o odvolaní nemôže z dôvodu spravodlivého zaobchádzania nahradiť svojím posúdením posúdenie Všeobecného súdu rozhodujúceho v rámci výkonu jeho neobmedzených [právomocí] o výške pokút uložených podnikom z dôvodu, že porušili právo Únie…“
            28. Pokiaľ ide o návrhy, ktoré boli uvedené subsidiárne v treťom rade a ktoré smerujú k oslobodeniu od povinnosti platiť úroky z omeškania, Súdny dvor rozhodol:
            „89 Tento návrh treba zamietnuť ako zjavne neprípustný, pretože nesmeruje… proti rozsudku [Total a Elf Aquitaine], ale proti listu Komisie [z 8. júla 2011], ktorý je navyše predmetom žaloby odvolateliek v konaní pred Všeobecným súdom, ktorá bola zaregistrovaná v kancelárii Všeobecného súdu pod číslom T‑470/11.“
            Konanie a návrhy účastníkov konania
            29. Žalobkyne návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 1. septembra 2011 podali žalobu, na základe ktorej sa začalo toto konanie.
            30. Komisia podaním do kancelárie Všeobecného súdu 17. novembra 2011 vzniesla námietku neprípustnosti na základe článku 114 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu.
            31. Žalobkyne predložili svoje pripomienky k tejto námietke 3. januára 2012.
            32. Dňa 30. marca 2012 boli účastníci konania vyzvaní, aby v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania predložili svoje pripomienky všeobecne k účinku uznesenia Súdneho dvoru, už citovaného v bode 25 vyššie (EU:C:2012:60), na prejednávanú vec a osobitne v súvislosti s vynútiteľnosťou zaplatenia zostatku pôvodnej pokuty voči žalobkyniam, pokiaľ ide jednak o istinu a jednak o úroky z omeškania.
            33. Účastníci konania predložili pripomienky v tejto súvislosti v stanovených lehotách.
            34. Uznesením z 21. júna 2012 bolo rozhodnuté o spojení konania o námietke neprípustnosti s konaním vo veci samej.
            35. Podaním z 19. septembra 2012 zaslaným do kancelárie Všeobecného súdu Komisia predložila svoje vyjadrenie k žalobe.
            36. V liste z 28. septembra 2012 kancelária Všeobecného súdu doručila žalobkyniam vyjadrenie Komisie k žalobe a účastníkov konania informovala, že Všeobecný súd usúdil, že vzhľadom na stav spisu nie je druhá výmena písomných vyjadrení potrebná pred otvorením ústnej časti konania, ibaže by účastníci konania o to požiadali a túto žiadosť odôvodnili.
            37. Podaním zo 4.októbra 2012 zaslanom do kancelárie Všeobecného súdu žalobkyne požiadali Všeobecný súd, aby im na základe článku 47 ods. 1 rokovacieho poriadku bolo povolené podať repliku.
            38. Rozhodnutím z 12. októbra 2012 bolo tejto žiadosti vyhovené.
            39. Dňa 23. novembra 2012 žalobkyne podali repliku.
            40. Dňa 20. decembra 2012 Komisia podala dupliku.
            41. Uznesením predsedu tretej komory Všeobecného súdu z 19. júna 2013 bolo podľa článku 77 písm. d) rokovacieho poriadku po vypočutí účastníkov konania rozhodnuté o prerušení konania až do vyhlásenia rozhodnutia Súdneho dvora, ktorým sa skončí konanie vo veci C‑231/11 P.
            42. Keďže došlo k zmene zloženia komôr Všeobecného súdu, sudkyňa spravodajkyňa bola pridelená k štvrtej komore, ktorej bola v dôsledku toho prejednávaná vec pridelená.
            43. Súdny dvora vyhlásil 10. apríla 2014 rozsudok Komisia/Siemens Österreich a i. a Siemens Transmission & Distribution a i./Komisia (C‑231/11 P až C‑233/11 P, Zb., ďalej len „rozsudok Siemens“, EU:C:2014:256).
            44. V ten istý deň Súdny dvor vyhlásil rozsudok Areva a i./Komisia (C‑247/11 P a C‑253/11 P, Zb., ďalej len „rozsudok Areva“, EU:C:2014:257).
            45. Na základe správy sudkyne spravodajkyne Všeobecný súd rozhodol o otvorení ústnej časti konania a v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania vyzval účastníkov konania, aby predložili svoje pripomienky k účinku rozsudku Siemens, už citovaného v bode 43 vyššie (EU:C:2014:256), a rozsudku Areva, už citovaného v bode 44 vyššie (EU:C:2014:257), na prejednávanú vec.
            46. Účastníci konania predložili v stanovenej lehote svoje pripomienky k účinku rozsudku Siemens, už citovaného v bode 43 vyššie (EU:C:2014:256), a rozsudku Areva, už citovaného v bode 44 vyššie (EU:C:2014:257), na prejednávanú vec.
            47. Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na ústne otázky, ktoré im Všeobecný súd položil, boli vypočuté na pojednávaní 3. októbra 2014.
            48. Žalobkyne navrhujú, aby Všeobecný súd:
            – rozhodol, že ich žaloba je prípustná,
            – vo veci samej a v prvom rade zrušil napadnuté listy,
            – vo veci samej a subsidiárne znížil sumu, ktorú Komisia požaduje v liste z 8. júla 2011, alebo aspoň zrušil úroky z omeškania požadované od spoločnosti Elf Aquitaine v sume 31 312 114,58 eura, z ktorej je Total spoločne a nerozdielne zodpovedná v sume 19 191 296,03 eura,
            – v každom prípade zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.
            49. Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:
            – v prvom rade zamietol žalobu ako neprípustnú,
            – subsidiárne zamietol žalobu ako nedôvodnú,
            – v každom prípade zaviazal žalobkyne na náhradu trov konania.
            Právny stav
            50. Svojou žalobou žalobkyne navrhujú v prvom rade zrušiť napadnuté listy a subsidiárne znížiť sumy, ktoré sa v nich vyžadujú, ako aj subsidiárne v druhom rade zrušiť úroky, ktoré sa v nich vyžadujú.
            51. Komisia sa dovoláva neprípustnosti žaloby.
            O prípustnosti
            Tvrdenia účastníkov konania
            – Tvrdenia Komisie
            52. Komisia tvrdí, že žaloba je neprípustná, pretože táto žaloba jednak smeruje proti nenapadnuteľným aktom a jednak bola podaná v čase, keď prebiehalo pred Súdnym dvorom konanie o odvolaní podanom žalobkyňami proti rozsudku Total a Elf Aquitaine, už citovanému v bode 11 vyššie (EU:T:2011:250). V každom prípade je žaloba neúčinná.
            53. V prvom rade Komisia tvrdí, že napadnuté akty nemajú právne záväzné účinky, ktoré by sa dotkli žalobkýň tým, že podstatným spôsobom zmenia ich postavenie, takže nepredstavujú rozhodnutia, proti ktorým možno podať žalobu o neplatnosť na základe článku 263 ZFEÚ.
            54. Platobná povinnosť uložená žalobkyniam vyplývala zo samotného rozhodnutia Metakryláty, ako ho vyložil Všeobecný súd v rozsudku Total a Elf Aquitaine, už citovanom v bode 11 vyššie (EU:T:2011:251), a rozsudku Arkema, už citovanom v bode 12 vyššie (EU:T:2011:251), pričom tieto rozsudky sa nemôžu dotknúť sumy, ktorú dlhujú žalobkyne.
            55. Napadnuté listy boli iba obyčajné žiadosti o zaplatenie dlžnej sumy podľa rozhodnutia Metakryláty a nevytvárajú iné právne účinky než tie, ktoré vyplývajú z uvedeného rozhodnutia. Tieto listy sú iba vykonávacími opatreniami a neurčujú konečné stanovisko Komisie, takže sa nedotýkajú záujmov žalobkýň. Sú neoddeliteľné od rozhodnutia Metakryláty, ktorého vykonanie pripravujú.
            56. Nad rámec svojej povahy obsah napadnutých listov preukazuje, že nemá záväzné právne účinky, pričom list z 24. júna 2011 je nevyhnutne provizórny, zatiaľ čo v liste z 8. júla 2011 sa žalobkyniam navrhuje možnosť zriadiť bankovú záruku pre prípad odvolania, čo by podľa Komisie bránilo opatreniam na nútený výkon.
            57. V druhom rade Komisia tvrdí, že žalobkyne spochybňujú dlžnú sumu v nadväznosti na rozhodnutie Metakryláty, tak ako ho vyložil Všeobecný súd v rozsudku Total a Elf Aquitaine, už citovanom v bode 11 vyššie (EU:T:2011:250), takže v tomto zmysle im prináležalo podať odvolanie proti rozsudku Total a Elf Aquitaine, už citovanému v bode 11 vyššie (EU:T:2011:250), ktoré aj podali. Komisia však uvádza, že žalobkyne vo svojom odvolaní tvrdili, že im nemohla byť „pripísaná zodpovednosť za akékoľvek zaplatenie zostávajúcej dlžnej sumy vzhľadom na potrebné rozšírenie právnej sily rozsudku Arkema na žalobkyne“.
            58. Podľa názoru Komisie, ak by Všeobecný súd usúdil, že žalobkyne svoju žalobu v prejednávanej veci smerujú proti rozhodnutiu Metakryláty alebo proti rozsudku Total a Elf Aquitaine, už citovanému v bode 11 vyššie (EU:T:2011:250), bolo by potrebné konštatovať, že žaloba je neprípustná z dôvodu prekážky začatého konania.
            59. V treťom rade Komisia sa domnieva, že v každom prípade je žaloba neúčinná v tom zmysle, že sa prostredníctvom napadnutých listov týka aktov, ktoré možno napadnúť oddelene, a to rozhodnutia Metakryláty a rozsudku Total a Elf Aquitaine, už citovaného v bode 11 vyššie (EU:T:2011:250), ktorých účinky by neboli zmenené prípadným zrušením napadnutých listov. Žalobkyne tiež nemali nijaký záujem na dosiahnutí zrušenia uvedených listov a domáhali sa v skutočnosti iba preskúmania sumy pokuty.
            60. V štvrtom rade Komisia vo svojej odpovedi na otázku Všeobecného súdu týkajúcu sa účinku uznesenia Súdneho dvora, už citovaného v bode 25 vyššie (EU:C:2012:60), na prejednávanú vec zastávala názor, že prejednávaná žaloba smeruje k spochybneniu sumy pokuty stanovenej v rozhodnutí Metakryláty, hoci táto suma už nemohla byť spochybnená, pretože opravné prostriedky proti uvedenému rozhodnutiu boli vyčerpané v nadväznosti na uznesenie Súdneho dvora, už citované v bode 25 vyššie (EU:C:2012:60), takže žalobkyne nemali nijaký záujem na konaní proti napadnutým listom, ktoré sú iba obyčajnými opatreniami na vykonanie rozhodnutia, ktoré bolo v tom čase už právoplatné.
            61. Pokiaľ ide o prípustnosť žaloby v rozsahu, v akom smeruje proti úrokom, Komisia sa domnieva, že bod 89 uznesenia Súdneho dvora, už citovaného v bode 25 vyššie (EU:C:2012:60), ktorý je citovaný v bode 28 vyššie, nespochybňuje dôvodnosť jej námietky, pretože táto časť návrhu je neoddeliteľne spojená s hlavným návrhom.
            62. V každom prípade výhrada založená na zneužívajúcej povahe úrokov z omeškania bola podaná až štádiu pripomienok k námietke neprípustnosti a nie v žalobe, takže uvedená výhrada j neprípustná.
            – Tvrdenia žalobkýň
            63. Vo svojich pripomienkach k námietke neprípustnosti Komisie žalobkyne tvrdia, že napadnuté listy „dopĺňajú“ rozhodnutie Metakryláty, tak ako bolo vyložené v rozsudku Arkema, už citovanom v bode 12 vyššie (EU:T:2011:251), a rozsudku Total a Elf Aquitaine, už citovanom v bode 11 vyššie (EU:T:2011:250), a že v každom prípade im ukladajú „zneužívajúce“ úroky.
            64. V prvom rade napadnuté listy idú nad rámec rozhodnutia Metakryláty tým, že sa v nich žalobkyniam ukladá vlastná pokuta, zatiaľ čo uvedené rozhodnutie zaviazalo žalobkyne solidárne za porušenie, ktorého sa dopustila Arkema, pričom Arkema zaplatila celú sumu 7. septembra 2006, takže na základe solidárnej zodpovednosti nemohla Komisia od žalobkýň vyžadovať nijakú platbu.
            65. V nadväznosti na rozsudky Arkema, už citovaný v bode 12 vyššie (EU:T:2011:251), ako aj Total a Elf Aquitaine, už citovaný v bode 11 vyššie (EU:T:2011:250), Komisia mala nielen vrátiť spoločnosti Arkema preplatok, ale tiež dohliadnuť na to, aby na základe pasívnej solidarity zodpovednosť žalobkýň nepresahovala zodpovednosť ich dcérskych spoločností.
            66. Komisia napadnutými listami, ktoré dopĺňajú jej korešpondenciu so spoločnosťou Arkema, úmyselne chcela obísť hranice pasívnej solidarity a zvýšiť sumu pokuty žalobkýň, tak ako vyplýva z rozhodnutia Metakryláty a rozsudku Arkema, už citovaného v bode 12 vyššie (EU:T:2011:251). Komisia tým, že žiadala od žalobkýň zostatok pokuty v nadväznosti na rozsudok Arkema, už citovaný v bode 12 vyššie (EU:T:2011:251), odstránila dôsledky tohto rozsudku na sumu pokuty, čo jej vzhľadom na požadované úroky umožnilo stanoviť vyššiu pokutu, než bola uložená v rozhodnutí Metakryláty.
            67. V druhom rade, pokiaľ ide o úroky z omeškania požadované Komisiou, žalobkyne poukazujú na nedostatok právneho základu a neexistenciu akejkoľvek chyby pri absencii oneskorenej platby zo strany spoločnosti Arkema v roku 2008 a zo strany žalobkýň v roku 2011.
            68. V treťom rade na jednej strane žalobkyne odmietajú námietku prekážky začatého konania, ktorú vzniesla Komisia, v tom zmysle, že žaloba v prejednávanej veci sa netýka rozsudku Total a Elf Aquitaine, už citovaného v bode 11 vyššie (EU:T:2011:250), ale napadnutých listov, ktoré „dopĺňajú“ rozhodnutie Metakryláty, a z tých istých dôvodov sa táto žaloba zakladá na odlišných dôvodoch.
            69. Na druhej strane žalobkyne tiež odmietajú tvrdenie Komisie založené na neúčinnej povahe žaloby, pričom vychádzajú zo skutočnosti, že napadnuté listy „dopĺňajú“ rozhodnutie Metakryláty tak v súvislosti so sumou požadovanou z dôvodu istiny, ktorá mení solidárnu pokutu na vlastnú pokutu, ako aj v súvislosti s úrokmi z omeškania. Na základe napadnutých listov boli žalobkyne a spoločnosť Arkema povinné zaplatiť vyššiu pokutu, než aká im bola uložená v rozhodnutí Metakryláty.
            70. Vo štvrtom rade žalobkyne vo svojej odpovedi na otázku Všeobecného súdu týkajúcu sa účinku uznesenia Súdneho dvora, už citovaného v bode 25 vyššie (EU:C:2012:60), na prejednávanú vec tvrdia, že Všeobecný súd musí preskúmať zákonnosť uloženia odlišnej pokuty vo svetle napadnutých listov, ktorých sa nijak nedotkol výrok uznesenia Súdneho dvora, už citovaného v bode 25 vyššie (EU:C:2012:60).
            71. V tej istej odpovedi a v súvislosti s prípustnosťou žaloby v rozsahu, v akom smeruje proti úrokom z omeškania, sa žalobkyne domnievajú, že uvedené požadované úroky majú zneužívajúcu a represívnu povahu.
            Posúdenie Všeobecným súdom
            72. Komisia vo svojej námietke spochybňuje prípustnosť žaloby.
            73. V tejto súvislosti treba na úvod pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry môžu byť napadnuté žalobou o neplatnosť podľa článku 263 ZFEÚ len opatrenia, ktoré majú záväzné právne účinky ovplyvňujúce záujmy žalobcu tým, že spôsobujú výraznú zmenu v jeho právnom postavení (pozri analogicky rozsudky z 11. novembra 1981, IBM/Komisia, 60/81, Zb., EU:C:1981:264, bod 9, a zo 6. decembra 2007, Komisia/Ferriere Nord, C‑516/06 P, Zb., EU:C:2007:763, bod 27).
            74. Z ustálenej judikatúry tiež vyplýva, že na účely určenia, či môže byť opatrenie predmetom žaloby o neplatnosť, je rozhodujúca podstata opatrenia, ktorého zrušenie sa žiada, pričom forma, v akej bolo prijaté, je v tejto súvislosti v zásade bezvýznamná (rozsudky IBM/Komisia, už citovaný v bode 73 vyššie, EU:C:1981:264, bod 9; zo 17. júla 2008, Athinaïki Techniki/Komisia, C‑521/06 P, Zb., EU:C:2008:422, body 42 a 43; zo 17. apríla 2008, Cestas/Komisia, T‑260/04, Zb., EU:T:2008:115, bod 68).
            75. V prejednávanej veci treba preto určiť, či Komisia prostredníctvom napadnutých listov prijala akt, ktorý má záväzné právne účinky ovplyvňujúce záujmy žalobkýň tým, že spôsobuje výraznú zmenu v ich právnom postavení v zmysle článku 263 ZFEÚ.
            76. Podľa Komisie o taký prípad nejde, pretože napadnutý akt je v podstate iba dočasným opatrením na vykonanie rozhodnutia Metakryláty v nadväznosti na rozsudok Arkema, už citovaný v bode 12 vyššie (EU:T:2011:251), zatiaľ čo žalobkyne napadli uvedené rozhodnutie alebo rozsudok Total a Elf aquitaine, už citovaný v bode 11 vyššie (EU:T:2011:250), s cieľom dosiahnuť zníženie sumy ich pokuty.
            77. Žalobkyne tvrdia opak, pričom poukazujú v podstate na to, že napadnutý akt odhaľuje novú skutočnosť, ktorá nevyplývala z rozhodnutia Metakryláty, a to že boli povinné zaplatiť časť pokuty, ktorá im bola uložená spoločne a nerozdielne so spoločnosťou Arkema, spolu s úrokmi z omeškania, pričom išlo o vyššiu sumu, než je suma, aká im bola uložená v uvedenom rozhodnutí, a suma, ktorú v konečnom dôsledku znášala spoločnosť Arkema, bez ohľadu na skutočnosť, že pokuta bola okamžite a v celom rozsahu zaplatená spoločnosťou Arkema, a odhliadnuc od rozsudku Arkema, už citovaného v bode 12 vyššie (EU:T:2011:251), ktorý znížil výšku tejto pokuty.
            78. V prvom rade treba v tejto súvislosti odmietnuť argumentáciu Komisie, podľa ktorej uznesenie Súdneho dvora, už citované v bode 25 vyššie (EU:C:2012:60), v podstate spôsobilo, že rozhodnutie Metakryláty sa vo vzťahu k žalobkyniam stalo právoplatné, takže žalobkyne stratili záujem na konaní v prejednávanej veci.
            79. V rámci svojho odvolania, ktoré viedlo k vydaniu uvedeného uznesenia, žalobkyne nepochybne vyčerpali svoje opravné prostriedky proti rozhodnutiu Metakryláty.
            80. Nič to nemení na skutočnosti, jednak že žalobkyne v rámci svojej žaloby v prejednávanej veci spochybňujú nie zákonnosť uvedeného rozhodnutia, ale zákonnosť napadnutých listov, a jednak že v uznesení Súdneho dvora, už citovanom v bode 25 vyššie (EU:C:2012:60), sa Súdny dvor vyslovil iba k zákonnosti rozsudku Total a Elf aquitaine, už citovanému v bode 11 vyššie (EU:T:2011:250), a nie k zákonnosti listov napadnutých v prejednávanej veci (pozri v tomto zmysle uznesenie Súdneho dvora, už citovaný v bode 25 vyššie, EU:C:2012:60, body 88 a 89).
            81. V druhom rade treba takisto odmietnuť argumentáciu Komisie, podľa ktorej mali napadnuté listy iba dočasnú a prípravnú povahu.
            82. Nepochybne z ustálenej judikatúry vyplýva, že pokiaľ ide o akty alebo rozhodnutia, ktorých príprava sa vykonáva vo viacerých fázach, najmä podľa vnútorného postupu, napadnuteľnými aktmi sú v zásade len opatrenia, ktoré s konečnou platnosťou predstavujú stanovisko inštitúcie podľa tohto postupu, s výnimkou predbežných opatrení, ktorých cieľom je pripraviť konečné rozhodnutie (rozsudky IBM/Komisia, už citovaný v bode 73 vyššie, EU:C:1981:264, bod 10; z 22. júna 2000, Holandsko/Komisia, C‑147/96, Zb., EU:C:2000:335, bod 26, a Athinaïki Techniki/Komisia, už citovaný v bode 74 vyššie, EU:C:2008:422, body 42 a 43).
            83. V prejednávanej veci však treba konštatovať, že list z 24. júna 2011, zmenený a doplnený listom z 8. júla 2011, s konečnou platnosťou určil stanovisko Komisie, keďže napadnuté listy boli vykonateľné a prípadné meškanie s výkonom by spôsobilo začiatok počítania úrokov z omeškania na úkor žalobkýň, takže uvedené listy mali pre žalobkyne záväzné právne účinky.
            84. Navyše treba konštatovať, že po napadnutých listoch nenasledoval ďalší akt Komisie, ktorý by bol prijatý po uznesení Súdneho dvora, už citovaného v bode 25 vyššie (EU:C:2012:60).
            85. Možnosť, ktorú Komisia navrhla žalobkyniam v liste z 8. júla 2011, a to zriadiť bankovú záruku pre prípad podania odvolania nemôže spochybniť toto posúdenie, okrem prípadu, ak – pokiaľ je taká možnosť ponúknutá adresátom rozhodnutí Komisie, ktorými sa konštatuje porušenie práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže a ukladá pokuta – majú také rozhodnutia dočasnú a prípravnú povahu, v dôsledku čoho nie sú napadnuteľné podľa článku 263 ZFEÚ.
            86. Z toho istého dôvodu sa skutočnosť, že žalobkyne podali odvolanie proti rozsudku Total a Elf aquitaine, už citovanému v bode 11 vyššie (EU:T:2011:250), nemôže dotknúť ani vykonateľnosti napadnutých listov, keďže uvedené odvolanie smerovalo proti rozsudku Total a Elf Aquitaine, už citovanému v bode 11 vyššie (EU:T:2011:250), a nie proti napadnutým listom.
            87. Navyše je nesporné, že napadnuté listy boli prijaté po vydaní rozhodnutia Metakryláty, takže mohli len veľmi ťažko predstavovať prípravný akt na účely prijatia uvedeného rozhodnutia.
            88. Nič to nemení na tom, že záväzné právne účinky napadnutých listov nemohli ako také založiť prípustnosť žaloby v prejednávanej veci.
            89. V treťom rade treba totiž overiť, či sa napadnuté listy mohli dotknúť záujmov žalobkýň tým, že podstatne zmenili ich právne postavenie v zmysle článku 263 ZFEÚ.
            90. Na tento účel treba preskúmať, či sa napadnuté listy mohli dotknúť záujmov žalobkýň tým, že podstatne zmenili ich právne postavenie, tak ako vyplývalo rozhodnutia Metakryláty.
            91. V tejto súvislosti je nesporné, že Komisia v rozhodnutí Metakryláty uložila spoločnosti Arkema pokutu vo výške 219 131 250 eur, z čoho bola spoločne a nerozdielne zaviazaná so spoločnosťou Total vo výške 140 400 000 eur a so spoločnosťou Elf Aquitaine vo výške 181 350 000 eur, keďže došlo k uznaniu ich zodpovednosti za porušenie.
            92. Takisto je nesporné, že po prijatí rozhodnutia Metakryláty bola pokuta, ktorá bola uložená spoločne a nerozdielne spoločnosti Arkema a žalobkyniam, okamžite a v celom rozsahu zaplatená spoločnosťou Arkema.
            93. Nič to nemení na tom, že pokiaľ ide o sumu istiny, ktorú Komisia vyžaduje od žalobkýň v napadnutých listoch, Komisia sa v súvislosti so žalobkyňami obmedzila na vykonanie rozhodnutia Metakryláty v nadväznosti na rozsudok Arkema, už citovaný v bode 12 vyššie (EU:T:2011:251), a rozsudok Total a Elf Aquitaine, už citovaný v bode 11 vyššie (EU:T:2011:250).
            94. Ako totiž uviedol Súdny dvor, zníženie pokuty uloženej spoločnosti Arkema v rozsudku Arkema, už citovanom v bode 12 vyššie (EU:T:2011:251), neviedlo k zmene sumy pokuty uloženej žalobkyniam v rozhodnutí Metakryláty (uznesenie Súdneho dvora, už citované v bode 25 vyššie EU:C:2012:60, bod 83).
            95. Pokiaľ ide aspoň o sumu istiny požadovanej od žalobkýň v napadnutých listoch, uvedené listy sa nedotkli záujmov žalobkýň tým, že by v nadväznosti na rozhodnutie Metakryláty podstatným spôsobom zmenili ich právne postavenie v zmysle článku 263 ZFEÚ.
            96. Preto treba zamietnuť žalobu ako neprípustnú v rozsahu, v akom smeruje k zrušeniu napadnutých listov, pokiaľ ide o sumu istiny požadovanej od žalobkýň.
            97. Toto posúdenie však nemôže viesť k neprípustnosti žaloby v celom rozsahu, pretože žalobkyne tiež navrhli zrušiť napadnuté listy v rozsahu, v akom v nich Komisia požadovala zaplatenie úrokov z omeškania.
            98. V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že na rozdiel od toho, čo tvrdí Komisia, povinnosť zaplatiť úroky z omeškania nijak nevyplýva z rozhodnutia Metakryláty a rozsudku Total a Elf Aquitaine, už citovaného v bode 11 vyššie (EU:T:2011:250), ani z rozsudku Arkema, už citovaného v bode 12 vyššie (EU:T:2011:251), pretože Arkema v rámci bezprostredného doplnenia uvedeného rozhodnutia zaplatila celú pôvodnú pokutu.
            99. V dôsledku toho v nadväznosti na rozhodnutie Metakryláty, tak ako bolo zmenené rozsudkom Arkema, už citovaným v bode 12 vyššie (EU:T:2011:251), a rozsudkom Total a Elf Aquitaine, už citovaným v bode 11 vyššie (EU:T:2011:250), žalobkyne nemali nijakú povinnosť zaplatiť úroky z omeškania, takže napadnutý akt zmenil ich právne postavenie tým, že sa ním zvýšila suma, ktorú žalobkyne mali povinnosť zaplatiť na základe rozhodnutia Metakryláty.
            100. Tvrdenie Komisie založené na uznesení Súdneho dvora, už citovanom v bode 25 vyššie (EU:C:2012:60), nemôže spochybniť toto posúdenie, pretože Súdny dvor v ňom odmietol návrh žalobkýň na oslobodenie od úrokov podaný v rámci ich odvolania „ako zjavne neprípustný, keďže nesmeroval… proti rozsudku [Total a Elf Aquitaine], ale proti listu Komisie [, ktorý bol] navyše predmetom žaloby [v prejednávanej veci]“ (uznesenie Súdneho dvora, už citované v bode 25 vyššie, EU:C:2012:60, bod 89).
            101. Je preto potrebné posúdiť žalobu ako prípustnú v rozsahu, v akom smeruje proti úrokom z omeškania požadovaným od žalobkýň v napadnutých listoch.
            O veci samej
            102. Vzhľadom na to, že žaloba je prípustná len v rozsahu, v akom smeruje proti úrokom z omeškania požadovaným od žalobkýň v napadnutých listoch, preskúmanie Všeobecným súdom vo veci samej sa musí týkať iba uvedených úrokov.
            Tvrdenia účastníkov konania
            103. Na podporu svojho návrhu na zrušenie, ktorý bol podaný subsidiárne a ktorý sa v rámci právomoci Všeobecného súdu týka iba úrokov z omeškania, žalobkyne v podstate poukazujú na skutkové okolnosti vo veci a skutočnosť, že Komisia mala plne prospech z istiny, úrokov a výnosov uložených sankcií.
            104. Aj za predpokladu, že by Komisia mohla od žalobkýň požadovať zaplatenie úrokov z omeškania, tieto úroky by sa mohli začať počítať až po vydaní rozsudku Arkema, už citovaného v bode 12 vyššie (EU:T:2011:251), bez toho, aby to znamenalo bezdôvodne obohatenie Komisie. Žalobkyne však bez omeškania zaplatili Komisii istinu a dlžné úroky.
            105. Komisia pripomína, jednak že v napadnutých listoch požadovala úroky len z dlžných zostatkov a nie súm, ktoré už v celom rozsahu zaplatila Arkema, a jednak že v nadväznosti na rozsudok Arkema, už citovaný v bode 12 vyššie (EU:T:2011:251) vrátila spoločnosti Arkema preplatok spolu s príslušnými úrokmi.
            106. Okolnosť, že by Komisia disponovala celou sumou až do vykonania rozsudku Arkema, už citovaného v bode 12 vyššie (EU:T:2011:251), nemôže zbaviť žalobkyne ich povinnosti zaplatiť úroky z omeškania zo súm, ktoré boli vrátené spoločnosti Arkema.
            Posúdenie Všeobecným súdom
            107. Pokiaľ ide o dôvodnosť návrhov žalobkýň smerujúcich proti úrokom z omeškania, ktoré požaduje Komisia v napadnutých listoch, treba najskôr zamietnuť tvrdenia, ktoré žalobkyne uvádzajú vo svojich písomných podaniach z obdobia po podaní žaloby, a to najmä tie, ktoré sa týkajú zneužívajúcej povahy úrokov z omeškania a ktoré boli uvedené v ich pripomienkach k námietke neprípustnosti vznesenej Komisiou, pretože sú neprípustné podľa článku 21 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie uplatniteľného na konanie pred Všeobecným súdom podľa článku 53 prvého odseku tohto štatútu a článku 44 ods. 1 písm. c) Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu, a to z dôvodu, že sa nenachádzajú v žalobe (pozri v tomto zmysle uznesenie zo 14. februára 2005, Ravailhe/Comité des Régions, T‑406/03, Zb. VS, EU:T:2005:40, body 52 a 53 a citovanú judikatúru; rozsudok zo 17. septembra 2007, Microsoft/Komisia, T‑201/04, Zb., EU:T:2007:289, bod 94 a citovanú judikatúru, a uznesenie z 27. marca 2009, Alves dos Santos/Komisia, T‑184/08, EU:T:2009:87, body 18 až 21).
            108. Treba tiež pripomenúť, že z judikatúry vyplýva, že úroky z omeškania musia zohľadňovať celkovú akumulovanú finančnú stratu vrátane straty z dôvodu znehodnocovania meny (pozri v tomto zmysle rozsudok z 8. novembra 2011, Idromacchine a i./Komisia, T‑88/09, Zb., EU:T:2011:641, bod 77 a citovanú judikatúru).
            109. Z judikatúry tiež vyplýva, že právomoc, ktorou Komisia disponuje, zahŕňa možnosť určiť dátum splatnosti pokút a dátum začatia plynutia úrokov z omeškania, určiť úrokovú sadzbu týchto úrokov a v prípade potreby stanoviť podmienky vykonania svojho rozhodnutia vyžadovaním zriadenia bankovej záruky pokrývajúcej istinu a úroky uloženej pokuty, pretože v prípade neexistencie takej právomoci by prospech, ktorý by podniky mohli získať oneskoreným platením pokút, mal za následok oslabenie sankcií uložených Komisiou v rámci plnenia jej úlohy dohľadu nad uplatňovaním pravidiel hospodárskej súťaže (rozsudok zo 14. júla 1995, CB/Komisia, T‑275/94, Zb., EU:T:1995:141, body 47 a 48).
            110. Rovnako Všeobecný súd rozhodol, že uplatnenie úrokov z omeškania na pokuty bolo odôvodnené snahou vyhnúť sa tomu, aby potrebný účinok Zmluvy nebol zmarený jednostrannými praktikami uplatňovanými podnikmi, ktoré sú v omeškaní s platením uložených pokút (rozsudok CB/Komisia, už citovaný v bode 109 vyššie, EU:T:1995:141, bod 48).
            111. Z toho vyplýva, že vo všeobecnosti jedinou a tou istou funkciou úrokov z omeškania je napraviť omeškanie, ktoré bolo spôsobené veriteľovi pri splácaní jeho peňažnej pohľadávky, pretože odmietnutie poskytnúť peňažnú sumu spôsobuje vždy ujmu.
            112. V prejednávanej veci je však nesporné, že Arkema zaplatila pôvodnú pokutu v celom rozsahu 7. septembra 2006, a to aj na účet žalobkýň, ako to vyplýva z listu spoločnosti Arkema pre Komisiu z 25. septembra 2008.
            113. V tejto súvislosti Komisia nemôže účinne tvrdiť, že Arkema nevyplnila vyhlásenie o spoločnej platbe, pretože v liste z 25. septembra 2008 jasne uviedla, že „nároky [Komisie] tak vo vzťahu k spoločnosti Arkema, ako aj vo vzťahu k všetkým solidárnym spoludlžníkom, [boli uspokojené v celom rozsahu]“.
            114. Je tiež nesporné, že žalobkyne zaplatili sumy požadované v napadnutých listoch v lehotách stanovených Komisiou.
            115. Takisto v nijakom štádiu za okolností prejednávanej veci nebolo na strane žalobkýň zistené nijaké omeškanie s platbou.
            116. V dôsledku toho nebola Komisia oprávnená žiadať od žalobkýň úroky z omeškania na základe pokuty uloženej v rozhodnutí Metakryláty.
            117. Vzhľadom na uvedené úvahy je potrebné zrušiť napadnuté listy v rozsahu, v akom v nich Komisia od spoločnosti Elf Aquitaine vyžaduje úroky z omeškania v sume 31 312 114,58 eura, z ktorej je Total spoločne a nerozdielne zodpovedná v sume 19 191 296,03 eura, a v zostávajúcej časti žalobu zamietnuť.
            118. V dôsledku toho na jednej strane nie je potrebné rozhodnúť o návrhoch na zmenu v rozsahu, v akom sa týkajú úrokov požadovaných v napadnutých listov, a na druhej strane treba tie isté návrhy zamietnuť v rozsahu, v akom sa týkajú súm požadovaných vo veci samej, a to vzhľadom na úvahy uvedené v bodoch 90 až 100 vyššie.
            O trovách
            119. Podľa článku 87 ods. 3 rokovacieho poriadku môže Všeobecný súd rozdeliť náhradu trov konania alebo rozhodnúť tak, že každý z účastníkov konania znáša svoje vlastné trovy konania, ak účastníci konania mali úspech len v časti predmetu konania.
            120. Všeobecný súd však v prejednávanej veci čiastočne vyhovel návrhom žalobkýň.
            121. V dôsledku toho a vzhľadom na okolností prejednávanej veci je opodstatnené rozhodnúť, že Komisia je povinná nahradiť dve pätiny trov konania, ktoré vynaložili žalobkyne, a znáša tri pätiny svojich vlastných trov konania. Žalobkyne znášajú tri pätiny svojich vlastných trov konania a sú povinné nahradiť dve pätiny trov konania vynaložených Komisiou.

            Výrok
            Z týchto dôvodov
            VŠEOBECNÝ SÚD (štvrtá komora)
            rozhodol a vyhlásil:
            1. Listy Komisie BUDG/DGA/C4/BM/s746396 z 24. júna 2011 a BUDG/DGA/C4/BM/s812886 z 8. júla 2011 sa zrušujú v rozsahu, v akom v nich Európska komisia požaduje od spoločnosti Elf Aquitaine SA úroky z omeškania v sume 31 312 114,58 eura, z ktorej je Total SA spoločne a nerozdielne zodpovedná v sume 19 191 296,03 eura.
            2. V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.
            3. Komisia je povinná nahradiť dve pätiny trov konania, ktoré vynaložili spoločnosti Total a Elf Aquitaine, a znáša tri pätiny svojich vlastných trov konania. Total a Elf Aquitaine znášajú tri pätiny svojich vlastných trov konania a sú povinné nahradiť dve pätiny trov konania vynaložených Komisiou.