title: Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 5. marca 2015.#Copydan Båndkopi proti Nokia Danmark A/S.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Østre Landsret.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Autorské práva a s nimi súvisiace práva – Smernica 2001/29/ES – Článok 5 ods. 2 písm. b) a článok 6 – Právo na vyhotovenie rozmnoženiny – Výnimka – Rozmnoženiny na súkromné použitie – Rozmnoženiny vyhotovované pomocou pamäťových kariet mobilných telefónov – Primeraná kompenzácia – Poplatok z nosičov – Rovnosť zaobchádzania – Vrátenie poplatku – Minimálna ujma.#Vec C-463/12.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (štvrtá komora)
      z 5. marca 2015 (
            *1
         )
      „Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Autorské práva a s nimi súvisiace práva — Smernica 2001/29/ES — Článok 5 ods. 2 písm. b) a článok 6 — Právo na vyhotovenie rozmnoženiny — Výnimka — Rozmnoženiny na súkromné použitie — Rozmnoženiny vyhotovované pomocou pamäťových kariet mobilných telefónov — Primeraná kompenzácia — Poplatok z nosičov — Rovnosť zaobchádzania — Vrátenie poplatku — Minimálna ujma“
      Vo veci C‑463/12,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Østre Landsret (Dánsko) z 10. októbra 2012 a doručený Súdnemu dvoru 16. októbra 2012, ktorý súvisí s konaním:

         Copydan Båndkopi

      proti

         Nokia Danmark A/S,

      SÚDNY DVOR (štvrtá komora),
      v zložení: predseda štvrtej komory L. Bay Larsen, sudcovia K. Jürimäe, J. Malenovský (spravodajca), M. Safjan a A. Prechal,
      generálny advokát: P. Cruz Villalón,
      tajomník: C. Strömholm, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 16. januára 2014,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               Copydan Båndkopi, v zastúpení: P. Schønning, advokat,

               —

               Nokia Danmark A/S, v zastúpení: F. Bøggild, advokat,

               —

               francúzska vláda, v zastúpení: D. Colas, F. X. Bréchot a B. Beaupère‑Manokha, splnomocnení zástupcovia,

               —

               talianska vláda, v zastúpení: G. Palmieri, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci S. Varone, avvocato dello Stato,

               —

               holandská vláda, v zastúpení: M. Noort, M. Bulterman a C. Wissels, splnomocnené zástupkyne,

               —

               rakúska vláda, v zastúpení: G. Kunnert a A. Posch, splnomocnení zástupcovia,

               —

               fínska vláda, v zastúpení: J. Leppo, splnomocnený zástupca,

               —

               vláda Spojeného kráľovstva, v zastúpení: S. Brighouse, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci S. Malynicz a J. Holmes, barristers,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: J. Samnadda, H. Støvlbæk a J. Szczodrowski, splnomocnení zástupcovia,

         po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 18. júna 2014,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 5 ods. 2 písm. b) a článku 6 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2001/29/ES z 22. mája 2001 o zosúladení niektorých aspektov autorských práv a s nimi súvisiacich práv v informačnej spoločnosti (Ú. v. ES L 167, s. 10; Mim. vyd. 17/001, s. 230).

               2

               Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Copydan Båndkopi (ďalej len „Copydan“) a spoločnosťou Nokia Danmark A/S (ďalej len „Nokia“) vo veci zaplatenia poplatku určeného na financovanie primeranej kompenzácie vyplácanej na základe výnimky z práva na vyhotovenie rozmnoženiny stanovenej v článku 5 ods. 2 písm. b) tejto smernice (ďalej len „poplatok za rozmnoženinu na súkromné použitie“).

         Právny rámec

         Právo Únie

               3

               Odôvodnenia 9, 10, 31, 32, 35, 38 a 39 smernice 2001/29 znejú:

                        „(9)

                        Akákoľvek harmonizácia autorských práv a s nimi súvisiacich práv musí byť založená na vysokej úrovni ochrany, pretože tieto práva sú podstatou pre duševnú tvorbu.…

                        (10)

                        Ak majú autori alebo výkonní umelci pokračovať vo svojej tvorivej a umeleckej práci, musia za používanie svojej práce dostávať primeranú odmenu, rovnako ako producenti, aby boli schopní financovať túto prácu.…

                  …

                        (31)

                        Je potrebné zabezpečiť primeranú rovnováhu práv a záujmov medzi rôznymi kategóriami nositeľov práv, ako aj medzi rôznymi kategóriami nositeľov práv a používateľmi predmetov ochrany. …

                        (32)

                        Táto smernica poskytuje kompletné vymenovanie výnimiek a obmedzení práva rozmnožovania a práva verejného prenosu. Niektoré výnimky alebo obmedzenia platia iba pre právo rozmnožovania, ak je to potrebné. V tomto zozname sa primeraným spôsobom zohľadňujú rôzne právne tradície členských štátov, pričom sa súčasne zameriavajú na zabezpečenie fungovania vnútorného trhu. Členské štáty musia dospieť ku koherentnej aplikácii týchto výnimiek a obmedzení, čo bude možné zhodnotiť pri revíziách uplatňovania legislatívy v budúcnosti.

                  …

                        (35)

                        V niektorých prípadoch výnimiek alebo obmedzení musia byť nositelia práv primerane odškodnení, aby sa im dostatočne vynahradilo používanie ich chránených diel alebo iných predmetov ochrany. Keď sa stanovuje forma, podrobné úpravy a možná úroveň vhodnej kompenzácie, treba zohľadniť osobitné podmienky každého prípadu. Pri posudzovaní týchto podmienok je hodnotným kritériom možné poškodenie nositeľa práv vyplývajúce z daného aktu. V prípadoch, keď nositelia práv už dostali platby nejakou inou formou, napríklad ako súčasť licenčného poplatku, nemusí byť potrebná žiadna osobitná alebo samostatná platba. Úroveň vhodnej kompenzácie by mala v plnej miere zohľadňovať stupeň používania technologických ochranných opatrení uvedených v tejto smernici. V niektorých situáciách, keď je ujma [spôsobená] nositeľ[ovi] práv minimálna, nemusí vzniknúť žiadna povinnosť platby.

                  …

                        (38)

                        Členské štáty musia mať možnosť poskytnúť výnimku alebo obmedzenie v súvislosti s právom rozmnožovania pre niektoré druhy rozmnožovania zvukového, vizuálneho a audiovizuálneho materiálu na súkromné použitie, ktoré sú doplnené vhodnou kompenzáciou. Sem môžu patriť úvodné alebo pokračujúce systémy odmeňovania ako kompenzácie za ujmu nositeľom práv.…

                        (39)

                        Keď sa uplatní výnimka alebo obmedzenie pri súkromnom kopírovaní, členské štáty musia náležite zohľadniť technologický a hospodársky vývoj, najmä vo vzťahu k digitálnemu súkromnému kopírovaniu a systémom odmeňovania, pokiaľ sú dostupné účinné technologické ochranné opatrenia. Tieto výnimky alebo obmedzenia nesmú brániť používaniu technologických opatrení alebo ich uplatňovaniu proti porušovaniu zákona.“

               4

               Článok 2 uvedenej smernice stanovuje:
               „Členské štáty ustanovia výlučné právo udeliť súhlas alebo zakázať priame alebo nepriame, dočasné alebo trvalé rozmnožovanie akýmkoľvek spôsobom a akoukoľvek formou, v celku alebo v časti:

                        a)

                        pre autorov k ich dielam;

                  …“

               5

               Podľa článku 5 ods. 2 a 5 tej istej smernice:
               „2.   Členské štáty môžu zabezpečiť výnimky alebo obmedzenia práva rozmnožovania ustanoveného v článku 2 v nasledujúcich prípadoch:

                        a)

                        vo vzťahu k rozmnožovaniu na papieri alebo akýmkoľvek iným podobným spôsobom, ktorý sa uskutočňuje použitím akéhokoľvek fotografického postupu alebo nejakým iným procesom, ktorý má podobné účinky, s výnimkou písaného/tlačeného notového materiálu za podmienky, že nositelia práv dostanú primeranú kompenzáciu;

                        b)

                        vo vzťahu k rozmnožovaniu na akomkoľvek médiu vykonanému fyzickou osobou pre súkromné použitie a s cieľom, ktorý nie je priamo ani nepriamo komerčný, za podmienky, že nositelia práv dostanú primeranú kompenzáciu, v ktorej sa zohľadní uplatnenie alebo neuplatnenie technologických opatrení uvedených v článku 6 na dotknuté dielo alebo predmet ochrany;

                  …
               5.   Výnimky a obmedzenia ustanovené v odsekoch 1, 2, 3 a 4 sa budú uplatňovať iba v niektorých osobitných prípadoch, pri ktorých nedochádza ku konfliktu s bežným využívaním diela alebo predmetu ochrany a ktoré neodôvodnene nepoškodzujú oprávnené záujmy nositeľa práv.“

               6

               Článok 6 ods. 1 a 3 smernice 2001/29 stanovuje:
               „1.   Členské štáty poskytnú primeranú právnu ochranu proti porušovaniu akýchkoľvek účinných technologických opatrení, ktoré dotknutá osoba vykonáva s vedomím alebo opodstatneným dôvodom znalosti, že sleduje daný cieľ.
               …
               3.   Na účely tejto smernice sa výrazom ‚technologické opatrenia‘ rozumie akákoľvek technológia, zariadenie alebo súčiastka, ktorá pri bežnom spôsobe použitia je navrhnutá na to, aby predchádzala konaniu alebo obmedzovala konanie vo vzťahu k dielam alebo iným predmetom ochrany, ktoré nie je povolené nositeľom autorského práva alebo akéhokoľvek iného práva súvisiaceho s autorským právom ustanoveného vnútroštátnym právnym predpisom… Technologické opatrenia sa pokladajú za ‚účinné‘, keď je použitie chráneného diela alebo predmetu ochrany kontrolované nositeľom práv uplatnením kontroly prístupu alebo ochranným procesom, ako je šifrovanie, kódovanie alebo iný prenos diela alebo iného predmetu ochrany, alebo kopírovací kontrolný mechanizmus, ktorý má ochranný cieľ.“

         Dánske právo

               7

               Podľa § 12 ods. 1 a 3 zákona o autorskom práve (ophavsretsloven), v konsolidovanom znení prijatom vyhláškou č. 202 z 27. februára 2010 (ďalej len „zákon o autorskom práve“):
               „1.   Každý má právo vyhotoviť si alebo nechať si vyhotoviť na súkromné použitie jednotlivé rozmnoženiny diel, ktoré boli zverejnené. Tieto rozmnoženiny sa nesmú použiť na iné účely.
               …
               3.   Bez súhlasu autora nie je dovolené vyhotovovať rozmnoženiny v digitálnej podobe na základe exemplára, ktorý bol vypožičaný alebo prenajatý.“

               8

               § 39 ods. 1 a 2 tohto zákona stanovuje:
               „1.   Každý, kto na komerčné účely vyrába alebo dováža zvukové alebo obrazové nosiče či iné nosiče, na ktorých možno zaznamenať zvuk alebo obraz, zaplatí autorom diel uvedených v odseku 2 odmenu.
               2.   Odmena sa vypláca za nosiče atď., ktoré sú vhodné na vyhotovenie rozmnoženín na súkromné použitie…“

               9

               § 40 ods. 2 a 3 zákona o autorskom práve stanovuje:
               „2.   Za rok 2006 je odmena… za digitálne pamäťové karty 4,28 DKK za jednotku.
               3.   Odmena uvedená v odsekoch 1 a 2 sa od roku 2007 každoročne upravuje v nadväznosti na úpravu percentuálnej sadzby (pozri zákon o úprave percentuálnej sadzby).“

               10

               § 75 c ods. 1 toho istého zákona stanovuje:
               „Nie je dovolené umožniť obchádzanie účinných technologických opatrení bez súhlasu nositeľa autorských práv.“

         Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky

               11

               Copydan je organizácia spravujúca autorské práva, ktorá zastupuje nositeľov práv k zvukovým a obrazovým dielam. Kulturministeriet (ministerstvo kultúry) jej udelilo oprávnenie vyberať a spravovať poplatky prijaté za používanie uvedených diel a rozúčtovávať ich medzi týchto nositeľov práv.

               12

               Nokia uvádza v Dánsku na trh mobilné telefóny. Tieto výrobky dodáva podnikateľom, ktorí ich ďalej predávajú buď súkromným osobám, alebo iným podnikateľom. Všetky mobilné telefóny majú internú pamäť. Navyše niektoré modely obsahujú dodatočnú pamäťovú kartu, odlišnú od SIM karty. Ak má užívateľ mobilný telefón s pamäťovou kartou, môže na ňu ukladať údaje, ako napríklad telefónne čísla, kontaktné údaje alebo fotografie zaznamenané na tomto telefóne. Môže na ňu ukladať aj súbory obsahujúce hudobné diela, filmy a iné chránené diela. Takéto súbory môžu byť stiahnuté z internetu alebo prehrané z DVD, CD‑ROM, MP3 prehrávačov alebo počítačov patriacich užívateľom.

               13

               Účastníci konania vo veci samej sa zhodujú v tom, že užívateľ, ktorý ukladá chránené diela do mobilného telefónu, ktorý je zároveň vybavený vnútornou pamäťou a pamäťovou kartou, ich zvyčajne ukladá na pamäťovú kartu. Pokiaľ však užívateľ zmení nastavenie telefónu, môže tieto diela ukladať aj do vnútornej pamäte.

               14

               Copydan dospela k záveru, že na pamäťové karty mobilných telefónov, s výnimkou pamäťových kariet s mimoriadne nízkou dátovou kapacitou, sa musí vzťahovať systém primeranej kompenzácie vyplácanej na základe výnimky z práva na vyhotovenie rozmnoženiny (ďalej len „primeraná kompenzácia“), ktorý je upravený zákonom o autorskom práve. Z tohto dôvodu podala proti spoločnosti Nokia žalobu, v ktorej sa domáhala, aby bolo tejto spoločnosti uložené zaplatiť jej poplatok za rozmnoženinu na súkromné použitie, a to za pamäťové karty dovezené v období rokov 2004 až 2009.

               15

               Nokia tvrdila, že povinnosť zaplatiť takýto poplatok neexistuje v prípade, keď vyhotovenie rozmnoženiny nie je legálne, ani keď nositelia autorských práv povolili použitie rozmnoženiny, napríklad v nadväznosti na stiahnutie chráneného diela z internetových stránok on‑line obchodu. Systém primeranej kompenzácie sa teda musí vzťahovať len na legálne rozmnoženiny na súkromné použitie, ktoré nositelia práv nepovolili. Pamäťové karty mobilných telefónov však obsahujú takéto rozmnoženiny len zriedkavo, takže za tieto rozmnoženiny nemožno požadovať nijaký poplatok.

               16

               Za týchto podmienok Østre Landsret rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

                        „1.

                        Je v súlade so [smernicou 2001/29], ak vnútroštátne právne predpisy stanovujú, že sa nositeľom práv poskytne kompenzácia za rozmnoženiny, ktoré boli vyhotovené z nasledujúcich zdrojov:

                                 a)

                                 súbory, ktorých použitie povolili nositelia práv a zákazník zaň platí poplatok (napríklad licencovaný obsah z internetových obchodov);

                                 b)

                                 súbory, ktorých použitie povolili nositelia práv a zákazník zaň neplatí poplatok (napríklad licencovaný obsah v súvislosti s marketingovou akciou);

                                 c)

                                 DVD, CD‑ROM, MP3 prehrávač, počítač atď. užívateľa, pri ktorých sa nepoužijú účinné technologické opatrenia;

                                 d)

                                 DVD, CD‑ROM, MP3 prehrávač, počítač atď. užívateľa, pri ktorých sa použijú účinné technologické opatrenia;

                                 e)

                                 DVD, CD‑ROM, MP3 prehrávač, počítač atď. patriaci tretej osobe;

                                 f)

                                 neoprávnene vyhotovené rozmnoženiny diel z internetu alebo z iných zdrojov;

                                 g)

                                 iným spôsobom oprávnene vyhotovené rozmnoženiny súborov, napríklad z internetu (z legálnych zdrojov, ak nebola udelená licencia).

                        2.

                        Ako sa majú zohľadniť účinné technologické opatrenia (článok 6 smernice [2001/29]) v právnej úprave členského štátu v oblasti primeranej kompenzácie…?

                        3.

                        Čo sa má pri výpočte [primeranej kompenzácie]… rozumieť pod výrazom ‚v niektorých situáciách, keď je ujma [spôsobená] nositeľ[ovi] práv minimálna‘, ako sa uvádza v odôvodnení 35, ktorý môže mať za následok, že právna úprava členského štátu, ktorá stanovuje pre nositeľov práv kompenzáciu za takéto vyhotovenie rozmnoženiny na súkromné použitie… nie je v súlade so smernicou [2001/29]?

                        4.

                                 a)

                                 Je zlučiteľné so smernicou [2001/29], ak právne predpisy členských štátov stanovujú nositeľom práv kompenzáciu za rozmnožovanie na pamäťových kartách mobilných telefónov, za predpokladu, že vyhotovenie rozmnoženiny na súkromné použitie nie je primárnou alebo hlavnou funkciou pamäťových kariet mobilných telefónov?

                                 b)

                                 Je zlučiteľné so smernicou [2001/29], ak právne predpisy členských štátov stanovujú nositeľom práv kompenzáciu za vyhotovenie rozmnoženiny na pamäťových kartách mobilných telefónov, za predpokladu, že vyhotovenie rozmnoženiny na súkromné použitie je jednou z primárnych alebo hlavných funkcií pamäťových kariet mobilných telefónov?

                        5.

                        Je zlučiteľné s pojmom ‚primeraná rovnováha‘ uvedeným v odôvodnení 31 smernice [2001/29] a s jednotným výkladom pojmu ‚primeraná kompenzácia‘ podľa článku 5 ods. 2 písm. b) tejto smernice, ktorý sa musí zakladať na ‚ujme‘, ak právne predpisy členských štátov stanovujú, že sa za pamäťové karty vyberá poplatok, zatiaľ čo za internú pamäť, ako sú napríklad MP3 prehrávače alebo iPody, ktoré sú určené a predovšetkým používané na vyhotovenie rozmnoženiny na súkromné účely, sa nijaký poplatok nevyberá?

                        6.

                                 a)

                                 Bráni smernica [2001/29] tomu, aby právne predpisy členského štátu stanovovali výber poplatku za vyhotovenie rozmnoženiny na súkromné použitie od výrobcu a/alebo dovozcu, ktorý predáva pamäťové karty podnikateľom, ktorí tieto karty predávajú súkromným osobám alebo podnikateľom, pričom uvedený výrobca a/alebo dovozca nemá vedomosť o tom, či boli tieto pamäťové karty predané súkromným osobám alebo podnikateľom?

                                 b)

                                 Má na odpoveď na otázku 6 písm. a) vplyv to, či právne predpisy členského štátu obsahujú ustanovenia, ktoré vedú k tomu, že výrobca, dovozca a/alebo distribútor nemajú povinnosť zaplatiť poplatok za pamäťové karty používané na podnikateľské účely, že tomu výrobcovi, dovozcovi a/alebo distribútorovi, ktorí však poplatok zaplatili, môže byť poplatok za pamäťové karty vrátený v rozsahu, v akom sú tieto karty používané na podnikateľské účely, a že výrobca, dovozca a/alebo distribútor môžu predávať pamäťové karty iným podnikom zaregistrovaným v organizácii poverenej správou poplatkov bez platenia poplatku?

                                 c)

                                 Bola by odpoveď na šiestu otázku písm. a) alebo písm. b) odlišná:

                                          i)

                                          ak by právne predpisy členského štátu obsahovali ustanovenia, ktoré vedú k tomu, že výrobca, dovozca a/alebo distribútor nemajú povinnosť platiť poplatok za pamäťové karty používané na podnikateľské účely [v situácii, keď] pojem ‚podnikateľské účely‘ sa vykladá tak, že právo na odpočet sa priznáva len vo vzťahu k podnikom schváleným organizáciou Copydan, zatiaľ čo za pamäťové karty používané na podnikateľské účely ostatnými podnikateľmi, ktoré organizácia Copydan neschválila, sa poplatok platiť musí;

                                          ii)

                                          ak by právne predpisy členského štátu obsahovali ustanovenia, ktoré vedú k tomu, že sa výrobcovi, dovozcovi a/alebo distribútorovi môže vrátiť poplatok za pamäťové karty, ak bol skutočne (teoreticky) zaplatený, ak sú používané na podnikateľské účely [v situácii], keď… v skutočnosti môže byť poplatok vrátený len kupujúcemu pamäťovej karty [a keď] kupujúci pamäťovej karty musí o vrátenie poplatku požiadať organizáciu Copydan;

                                          iii)

                                          ak by právne predpisy členského štátu obsahovali ustanovenia, ktoré vedú k tomu, že výrobca, dovozca a/alebo distribútor môžu predávať pamäťové karty ďalším podnikom zaregistrovaným v organizácii poverenej správou poplatkov, bez platenia poplatkov [v situácii, keď] Copydan je organizácia poverená správou poplatkov a zaregistrovaným podnikom nie je známe, či boli pamäťové karty predané súkromným osobám alebo podnikateľom?“

         O prejudiciálnych otázkach

         Úvodné poznámky

               17

               Niektoré otázky položené vnútroštátnym súdom výslovne neodkazujú na článok 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29, zatiaľ čo v iných otázkach sa tento článok zmieňuje. Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu však vyplýva, že všetky položené otázky treba chápať tak, že sa tohto ustanovenia týkajú a Súdny dvor teda bude tieto otázky skúmať z hľadiska tohto ustanovenia.

         O štvrtej otázke

               18

               Štvrtou otázkou, ktorú treba preskúmať ako prvú, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či článok 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 bráni vnútroštátnej právne úprave, ktorá stanovuje primeranú kompenzáciu v prípade multifunkčných nosičov, ako sú pamäťové karty mobilných telefónov, bez ohľadu na to, či hlavnou funkciou týchto nosičov je alebo nie je vyhotovovanie rozmnoženín na súkromné použitie.

               19

               V tomto ohľade treba pripomenúť, že pokiaľ sa členské štáty rozhodnú zaviesť do svojho vnútroštátneho práva výnimku z práva na vyhotovenie rozmnoženiny pre rozmnoženiny na súkromné použitie (ďalej len „výnimka pre rozmnoženinu na súkromné použitie“) stanovenú v článku 5 ods. 2 písm. b) uvedenej smernice, sú na základe tohto ustanovenia predovšetkým povinné upraviť poskytovanie primeranej kompenzácie nositeľom výlučného práva na vyhotovenie rozmnoženiny (rozsudky Padawan, C‑467/08, EU:C:2010:620, bod 30, ako aj Amazon.com International Sales a i., C‑521/11, EU:C:2013:515, bod 19).

               20

               Keďže ustanovenia tejto smernice nijako bližšie nespresňujú jednotlivé prvky systému primeranej kompenzácie, členské štáty disponujú širokou mierou voľnej úvahy pri ich vymedzovaní. Členské štáty majú najmä určiť osoby, ktoré majú túto kompenzáciu zaplatiť, a stanoviť formu, podrobnosti a výšku tejto kompenzácie (pozri v tomto zmysle rozsudky Stichting de Thuiskopie, C‑462/09, EU:C:2011:397, bod 23, ako aj Amazon.com International Sales a i., EU:C:2013:515, bod 20).

               21

               Primeraná kompenzácia, a teda aj systém, na ktorom je založená, a jej výška však musia súvisieť s ujmou spôsobenou nositeľom práv z dôvodu vyhotovenia rozmnoženín na súkromné použitie (pozri v tomto zmysle rozsudok Padawan, EU:C:2010:620, body 40 a 42).

               22

               Keďže osoba, ktorá spôsobila dotknutému nositeľovi práva ujmu, je osoba, ktorá vyhotoví rozmnoženinu na svoje súkromné použitie bez toho, aby predtým požiadala dotknutého nositeľa práva o udelenie povolenia, tejto osobe v zásade prislúcha, aby nahradila túto ujmu tak, že zaplatí uvedenú kompenzáciu, ktorá bude vyplatená tomuto nositeľovi práva (pozri v tomto zmysle rozsudky Padawan, EU:C:2010:620, bod 45, a Amazon.com International Sales a i., EU:C:2013:515, bod 23).

               23

               Súdny dvor pritom pripustil, že vzhľadom na praktické ťažkosti súvisiace s identifikáciou súkromných používateľov, ako aj s ukladaním povinnosti týmto používateľom nahradiť nositeľom výlučného práva na vyhotovenie rozmnoženiny ujmu, ktorú im spôsobili, môžu členské štáty na účely financovania primeranej kompenzácie zaviesť poplatok za rozmnoženinu na súkromné použitie, ktorý nemajú zaplatiť dotknuté súkromné osoby, ale osoby disponujúce zariadeniami, prístrojmi a nosičmi určenými na digitálne rozmnožovanie, ktoré z tohto dôvodu de iure alebo de facto sprístupňujú tieto zariadenia, prístroje a nosiče určené na vyhotovovanie rozmnožením súkromným osobám alebo im poskytujú služby súvisiace s vyhotovovaním rozmnoženín. V rámci takéhoto systému majú povinnosť zaplatiť poplatok za rozmnoženinu na súkromné použitie osoby, ktoré disponujú danými zariadeniami, prístrojmi a nosičmi určenými na vyhotovovanie rozmnoženín (rozsudky Padawan, EU:C:2010:620, bod 46, ako aj Amazon.com International Sales a i., EU:C:2013:515, bod 24).

               24

               V tejto súvislosti nie je potrebné preukázať, že fyzické osoby pomocou takéhoto vybavenia, prístrojov a nosičov skutočne vyhotovujú rozmnoženiny na súkromné použitie. Tieto osoby sa totiž oprávnene považujú za osoby, ktoré majú plný prospech zo sprístupnenia takéhoto vybavenia, prístrojov a nosičov, a teda môžu využívať všetky funkcie, ktoré uvedené zariadenia ponúkajú, vrátane funkcie spojenej s vyhotovovaním rozmnoženín (pozri v tomto zmysle rozsudok Padawan, EU:C:2010:620, body 54 a 55).

               25

               Z toho vyplýva, že pokiaľ zariadenia, prístroje a nosiče na digitálne vyhotovovanie rozmnoženín sú sprístupnené fyzickým osobám ako súkromným používateľom, ich samotná schopnosť vyhotovovať rozmnoženiny postačuje na to, aby bolo odôvodnené uplatnenie poplatku za rozmnoženinu na súkromné použitie (pozri v tomto zmysle rozsudok Padawan, EU:C:2010:620, bod 56).

               26

               Z tejto judikatúry Súdneho dvora tak vyplýva, že v zásade je irelevantné, či je alebo nie je určitý nosič multifunkčný, ani či je prípadne funkcia vyhotovovania rozmnoženiny sekundárna vo vzťahu k ostatným funkciám, keďže koneční užívatelia využívajú všetky dostupné funkcie tohto nosiča.

               27

               Multifunkčnosť a druhotná povaha funkcie vyhotovovania rozmnoženín však môžu mať vplyv na výšku primeranej kompenzácie. Osobitne treba uviesť, že vzhľadom na úvahy uvedené v bode 21 tohto rozsudku musia jej výšku stanoviť príslušné orgány, a to v zásade so zreteľom na relatívnu mieru schopnosti nosiča vyhotovovať rozmnoženiny diel na súkromné použitie.

               28

               Ak sa preto ukáže, že používatelia určitého nosiča takúto funkciu v praxi takmer nevyužívajú, nemusí v súlade s odôvodnením 35 smernice 2001/29 vzniknúť z dôvodu poskytnutia tejto funkcie nijaká povinnosť platiť primeranú kompenzáciu, pokiaľ sa ujma spôsobená nositeľom práv považuje za minimálnu.

               29

               Vzhľadom na všetky prechádzajúce úvahy treba na štvrtú otázku odpovedať tak, že článok 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 nebráni tomu, aby vnútroštátna právna úprava, ktorá stanovuje primeranú kompenzáciu v prípade multifunkčných nosičov, ako sú pamäťové karty mobilných telefónov, bez ohľadu na to, či hlavnou funkciou týchto nosičov je alebo nie je vyhotovovanie rozmnoženín na súkromné použitie, a to pod podmienkou, že niektorá, hoci len druhotná funkcia uvedených nosičov umožňuje, aby ich na tento účel používali ich majitelia. Skutočnosť, či ide o hlavnú alebo druhotnú funkciu, a relatívna miera schopnosti nosiča vyhotovovať rozmnoženiny však môžu mať vplyv na výšku primeranej kompenzácie, ktorú je nutné zaplatiť. Pokiaľ by sa ujma spôsobená nositeľom práv považovala za minimálnu, nemusela by z dôvodu poskytnutia uvedenej funkcie vzniknúť nijaká povinnosť platiť túto kompenzáciu.

         O piatej otázke

               30

               Svojou priatou otázkou, ktorú je potrebné preskúmať ako druhú, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či článok 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje poplatok za rozmnoženinu na súkromné použitie v prípade dodania nosičov, ktoré možno použiť na vyhotovenie rozmnoženiny na súkromné použitie, ako sú pamäťové karty mobilných telefónov, no tento poplatok nestanoví v prípade dodania súčastí, ktoré sú určené hlavne na ukladanie rozmnoženín na súkromné použitie, ako sú vnútorné pamäte MP3 prehrávačov.

               31

               V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že pri uplatnení výnimiek stanovených v článku 5 smernice 2001/29 sa musí dodržať zásada rovnosti zaobchádzania, ktorá predstavuje všeobecnú zásadu práva Únie, zakotvenú v článku 20 Charty základných práv Európskej únie (pozri v naposledy uvedenom ohľade rozsudok Glatzel, C‑356/12, EU:C:2014:350, bod 43).

               32

               Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora zásada rovnosti zaobchádzania vyžaduje, aby sa s porovnateľnými situáciami nezaobchádzalo rozdielne a s rôznymi situáciami rovnako, pokiaľ to nie je objektívne odôvodnené (pozri najmä rozsudky Soukupová, C‑401/11, EU:C:2013:223, bod 29, a Sky Italia, C‑234/12, EU:C:2013:496, bod 15).

               33

               Z toho vyplýva, že členské štáty nemôžu stanoviť podrobnú úpravu primeranej kompenzácie, ktorá by zavádzala neodôvodnené nerovnaké zaobchádzanie s jednotlivými kategóriami hospodárskych subjektov, ktoré uvádzajú na trh porovnateľný tovar, na ktorý sa vzťahuje výnimka pre rozmnoženiny na súkromné použitie, alebo s jednotlivými kategóriami používateľov predmetov ochrany.

               34

               V konaní vo veci samej je nesporné, že vnútroštátna právna úprava vedie k rozlišovaniu medzi nosičmi, ktoré sú oddeliteľné od prístrojov vybavených funkciou digitálneho vyhotovovania rozmnoženín a neoddeliteľnými súčasťami takýchto prístrojov. Zatiaľ čo v prípade dodania uvedených nosičov je stanovený poplatok za rozmnoženinu na súkromné použitie, v prípade dodania uvedených súčastí to neplatí.

               35

               V tomto ohľade treba uviesť, že multifunkčné nosiče, ako sú pamäťové karty mobilných telefónov, ako aj integrované súčasti, ako sú vnútorné pamäte MP3 prehrávačov, sa môžu používať na vyhotovenie rozmnoženiny chránených diel na súkromné použitie a spôsobovať tak ujmu nositeľom autorského práva.

               36

               Táto analýza sa uplatňuje aj na pamäťové karty mobilných telefónov a ich vnútorné pamäte. Aj keď sú vnútorné pamäte v rámci toho istého telefónneho prístroja vybavené rovnakou funkciou vyhotovovania rozmnoženín ako pamäťové karty, ako to vyplýva z bodu 13 tohto rozsudku, zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, nevyplýva, že by bol v prípade ich dodania stanovený poplatok za rozmnoženinu na súkromné použitie.

               37

               Vnútroštátnemu súdu však prislúcha preskúmať, či prípadne existujú iné okolnosti, ktoré by umožňovali konštatovať, že aj napriek tomu, že sú posudzované integrované súčasti vybavené rovnakou funkciou rozmnožovania ako pamäťové karty mobilných telefónov, tieto súčasti nie sú z hľadiska požiadaviek týkajúcich sa spravodlivej odmeny porovnateľné.

               38

               V tejto súvislosti by vnútroštátny súd mohol okrem iného posúdiť, aký má prípadne vplyv skutočnosť, že uvedené súčasti sú neoddeliteľné od prístrojov, do ktorých sú zabudované, zatiaľ čo takéto prístroje používané na rovnaké účely, teda na vyhotovenie rozmnoženiny, ako sú pamäťové karty, sú od prístrojov oddeliteľné, čo by mohlo uľahčiť ďalšie vyhotovovanie rozmnoženín tých istých diel na iných nosičoch.

               39

               Pokiaľ vnútroštátny súd dospeje k záveru, že uvedené súčasti a nosiče sú z hľadiska požiadaviek týkajúcich sa primeranej kompenzácie porovnateľné, bude musieť následne overiť, či je rozdielne zaobchádzanie vyplývajúce z vnútroštátneho systému primeranej kompenzácie odôvodnené.

               40

               Toto rozdielne zaobchádzanie by mohlo byť okrem iného odôvodnené v prípade, ak na rozdiel od toho, čo platí pre oddeliteľné nosiče vo veci samej, nositelia práv dostávajú z dôvodu integrovaných súčastí, ktoré sa môžu použiť na vyhotovenie rozmnoženiny, primeranú kompenzáciu v inej forme.

               41

               Vzhľadom na všetky prechádzajúce úvahy treba na piatu otázku odpovedať tak, že článok 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 nebráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje poplatok za rozmnoženinu na súkromné použitie v prípade dodania nosičov, ktoré možno použiť na vyhotovenie rozmnoženiny na súkromné použitie, ako sú pamäťové karty mobilných telefónov, no tento poplatok nestanoví v prípade dodania súčastí, ktoré sú určené hlavne na ukladanie rozmnoženín na súkromné použitie, ako sú vnútorné pamäte MP3 prehrávačov, a to za predpokladu, že jednotlivé kategórie nosičov a súčastí nie sú porovnateľné alebo že je rozdielne zaobchádzanie s nimi odôvodnené, čo prislúcha overiť vnútroštátnemu súdu.

         O šiestej otázke

               42

               Svojou šiestou otázkou, ktorú treba preskúmať ako tretiu, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá ukladá povinnosť platiť poplatok za rozmnoženinu na súkromné použitie výrobcom a dovozcom, ktorí predávajú pamäťové karty mobilných telefónov podnikateľom, pričom vedia, že tieto karty sú určené na ďalší predaj, no nevedia, či koncovými nadobúdateľmi týchto kariet sú súkromné osoby alebo podnikatelia. Vnútroštátny súd sa okrem toho pýta, či na odpoveď na túto otázku majú vplyv okolnosti, že títo výrobcovia alebo dovozcovia

                        —

                        sú oslobodení od povinnosti platiť uvedený poplatok, ak predávajú pamäťové karty podnikateľom zaregistrovaným v organizácii poverenej správou poplatkov, a

                        —

                        majú nárok na vrátenie tohto poplatku, ak sa pamäťové karty mobilných telefónov používajú na podnikateľské účely, pričom v praxi možno poplatok za rozmnoženinu na súkromné použitie vrátiť len koncovému nadobúdateľovi takejto karty, a to pod podmienkou, že o to požiada organizáciu poverenú správou poplatkov.

               43

               Ako bolo pripomenuté v bode 23 tohto rozsudku, členské štáty môžu na účely financovania primeranej kompenzácie zaviesť poplatok za rozmnoženinu na súkromné použitie, ktorý nemajú zaplatiť dotknuté súkromné osoby, ale osoby disponujúce zariadeniami, prístrojmi a nosičmi určenými na digitálne vyhotovovanie rozmnoženiny, ktoré z tohto dôvodu de iure alebo de facto sprístupňujú tieto zariadenia, prístroje a nosiče určené na vyhotovovanie rozmnožením súkromným osobám alebo im poskytujú služby súvisiace s vyhotovovaním rozmnoženín.

               44

               Z judikatúry Súdneho dvora rovnako vyplýva, že členské štáty môžu za určitých podmienok uplatňovať poplatok za rozmnoženinu na súkromné použitie bez rozdielu vo vzťahu k záznamovým nosičom slúžiacim na vyhotovovanie rozmnoženín, vrátane prípadu, keď konečné používanie týchto nosičov nepatrí medzi prípady, na ktoré sa vzťahuje článok 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 (pozri v tomto zmysle rozsudok Amazon.com International Sales a i., EU:C:2013:515, bod 31).

               45

               Systém uplatňovania takého poplatku je v súlade s uvedeným ustanovením len vtedy, ak je jeho zavedenie odôvodnené praktickými ťažkosťami a ak majú osoby povinné platiť poplatok nárok na jeho vrátenie v prípade, že sa poplatok nemal platiť (pozri v tomto zmysle rozsudok Amazon.com International Sales a i., EU:C:2013:515, bod 31).

               46

               V tejto súvislosti systém poplatku za rozmnoženinu na súkromné použitie môže byť odôvodnený potrebou odstrániť nemožnosť identifikovať konečných používateľov alebo praktické ťažkosti spojené s touto identifikáciou či iné podobné ťažkosti (pozri v tomto zmysle rozsudok Amazon.com International Sales a i., EU:C:2013:515, body 31 a 34).

               47

               Z judikatúry Súdneho dvora však vyplýva, že uvedený poplatok sa v každom prípade nesmie uplatniť na dodanie zariadení, prístrojov a nosičov určených na vyhotovenie rozmnoženiny iným než fyzickým osobám na zjavne odlišné účely, než je vyhotovovanie rozmnoženín na súkromné použitie (pozri v tomto zmysle rozsudky Padawan, EU:C:2010:620, bod 52, ako aj Amazon.com International Sales a i., EU:C:2013:515, bod 28).

               48

               Pokiaľ ide ďalej o vrátenie tohto poplatku, tento nárok musí byť účinný a nesmie nadmerne sťažovať vrátenie poplatku zaplateného v inom prípade než, ktorý je uvedený v článku 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 (pozri v tomto zmysle rozsudok Amazon.com International Sales a i., EU:C:2013:515, body 31 a 34).

               49

               V konaní vo veci samej vnútroštátnemu súdu prislúcha, aby v prvom rade overil, či sa zavedenie systému, ktorý upravuje platenie poplatku za rozmnoženinu na súkromné použitie pri uvádzaní pamäťových kariet mobilných telefónov na trh, zdá byť odôvodnené praktickými ťažkosťami, ktoré sú opísané v bode 46 tohto rozsudku.

               50

               Z úvah pripomenutých v bode 47 tohto rozsudku v tejto súvislosti vyplýva, že uvedenie dotknutých kariet na trh musí byť oslobodené od povinnosti platiť uvedený poplatok, ak predmetný výrobca alebo dovozca preukáže, že tieto karty dodal iným než fyzickým osobám na zjavne odlišné účely než je vyhotovovanie rozmnoženín na súkromné použitie.

               51

               Navyše treba konštatovať, že praktické problémy súvisiace s identifikáciou konečných používateľov a s výberom tohto poplatku nemôžu odôvodniť uplatnenie takéhoto oslobodenia len na dodanie pamäťových kariet mobilných telefónov podnikateľom zaregistrovaným v organizácii poverenej správou poplatkov za rozmnoženiny na súkromné použitie. Takýmto obmedzením by sa totiž zaviedlo rozdielne zaobchádzanie s jednotlivými skupinami hospodárskych subjektov, lebo v súvislosti s poplatkom za rozmnoženinu na súkromné použitie sa všetky tieto hospodárske subjekty nachádzajú v porovnateľnej situácii bez ohľadu na to, či sú alebo nie sú zapísané v tejto organizácii.

               52

               V druhom rade musí vnútroštátny súd overiť, či rozsah, účinnosť, dostupnosť, publicita a jednoduchosť uplatnenia práva na vrátenie umožňujú napraviť prípadnú nerovnováhu vytvorenú systémom poplatku za rozmnoženinu na súkromné použitie s cieľom prekonať konštatované praktické ťažkosti (pozri rozsudok Amazon.com International Sales a i., EU:C:2013:515, bod 36).

               53

               V tomto ohľade treba poznamenať, že keďže systém poplatku za rozmnoženinu na súkromné použitie, o ktorý ide vo veci samej, umožňuje osobám povinným platiť poplatok preniesť výšku tohto poplatku do ceny dotknutých mobilných telefónov a že tento poplatok teda znáša koncový používateľ, je v zásade v súlade s primeranou rovnováhou medzi záujmami nositeľov autorských práv a záujmami používateľov predmetov ochrany, uvedenou v odôvodnení 31 smernice 2001/29, že tento poplatok možno vrátiť len koncovému nadobúdateľovi takéhoto telefónu a že jeho vrátenie je podmienené podaním príslušnej žiadosti organizácii poverenej správou týchto poplatkov.

               54

               Pokiaľ sa táto možnosť zabezpečí, nie je podstatné, že výrobcovia a dovozcovia predmetných telefónov, ktorí sú povinní zaplatiť poplatok za rozmnoženinu na súkromné použitie, majú alebo nemajú informácie o tom, že koncoví nadobúdatelia týchto telefónov sú súkromné osoby alebo podnikatelia.

               55

               Vzhľadom na predchádzajúce treba na šiestu otázku odpovedať tak, že článok 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá ukladá povinnosť platiť poplatok za rozmnoženinu na súkromné použitie výrobcom a dovozcom, ktorí predávajú pamäťové karty mobilných telefónov podnikateľom, pričom vedia, že tieto karty sú určené na ďalší predaj, no nevedia, či sú koncovými nadobúdateľmi týchto kariet súkromné osoby alebo podnikatelia, a to pod podmienkou, že

                        —

                        zavedenie takéhoto systému je odôvodnené praktickými ťažkosťami,

                        —

                        osoby povinné platiť poplatok sú oslobodené od povinnosti platiť uvedený poplatok, ak preukážu, že pamäťové karty mobilných telefónov dodali iným než fyzickým osobám na zjavne odlišné účely, než je rozmnožovanie na súkromné použitie, pričom toto oslobodenie nemôže byť obmedzené len sa prípady dodania podnikateľom, ktorí sú zaregistrovaní v organizácii poverenej správou týchto poplatkov,

                        —

                        uvedený systém upravuje nárok na vrátenie poplatku za rozmnoženinu na súkromné použitie, ktorý je účinný a nadmerne nesťažuje vrátenie zaplateného poplatku, pričom tento poplatok možno vrátiť len koncovému nadobúdateľovi takejto pamäťovej karty, ktorý musí na tento účel podať žiadosť uvedenej organizácii.

         O tretej otázke

               56

               Svojou treťou otázkou, ktorú treba preskúmať ako štvrtú, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, ako sa má vykladať článok 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 s prihliadnutím na spresnenia uvedené v jej odôvodnení 35, podľa ktorého v určitých situáciách, keď je ujma nositeľa práva, „minimálna, nemusí vzniknúť žiadna povinnosť platby“.

               57

               V tejto súvislosti treba uviesť, že smernica 2001/29 má za cieľ harmonizovať len určité aspekty autorských práv a s nimi súvisiacich práv (rozsudok Padawan, EU:C:2010:620, bod 35). Ďalej jej všeobecná štruktúra je vymedzená viacerými jej ustanoveniami, ktoré odhaľujú zámer normotvorcu Európskej únie priznať členským štátom pri jej vykonávaní širokú mieru voľnej úvahy, ako je napríklad jej článok 5, ktorý stanovuje súbor výnimiek a obmedzení, ktoré tieto štáty môžu prebrať do svojich vnútroštátnych právnych poriadkov.

               58

               Navyše podľa odôvodnenia 35 uvedenej smernice musia nositelia práv v niektorých prípadoch výnimiek alebo obmedzení dostať primeranú kompenzáciu. V určitých situáciách, keď je ujma spôsobená týmto nositeľom minimálna, sa povinnosť zaplatiť takúto kompenzáciu nemusí uložiť.

               59

               Rovnako, ako sú členské štáty oprávnené upraviť alebo neupraviť niektorú z výnimiek spresnených v článku 5 ods. 2 smernice 2001/29, majú tie isté štáty možnosť, ako to potvrdzuje odôvodnenie 35 tejto smernice, stanoviť v určitých situáciách, ktoré patria do rozsahu pôsobnosti výnimiek, ktoré sa tieto štáty rozhodli zaviesť, výnimku z platenia primeranej kompenzácie, ak je ujma spôsobená nositeľom práv minimálna.

               60

               Tento záver sa musí v plnej miere uplatniť na výnimku pre rozmnoženinu na súkromné použitie, ktorú upravuje článok 5 ods. 2 písm. b) uvedenej smernice.

               61

               Z vyššie uvedených dôvodov musí byť aj hranica, po ktorú možno ujmu kvalifikovať ako „minimálnu“ v zmysle odôvodenia 35 tejto smernice, predmetom voľnej úvahy členských štátov, a to najmä za predpokladu, že uplatnenie tejto hranice je v súlade so zásadou rovnosti zaobchádzania uvedenou v bode 31 tohto rozsudku.

               62

               Vzhľadom na predchádzajúce treba na tretiu otázku odpovedať tak, že článok 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 sa má s prihliadnutím na jej odôvodnenie 35 vykladať v tom zmysle, že umožňuje členským štátom v určitých situáciách, ktoré patria do rozsahu pôsobnosti výnimky pre rozmnoženinu na súkromné použitie, stanoviť oslobodenie od platenia primeranej kompenzácie, pokiaľ je ujma spôsobená nositeľom práv v týchto situáciách minimálna. Stanoviť hranicu takejto ujmy patrí do právomoci týchto štátov, pričom táto hranica sa musí uplatňovať najmä v súlade so zásadou rovnosti zaobchádzania.

         O prvej otázke písm. a) a b)

               63

               Svojou prvou otázkou písm. a) a b) sa vnútroštátny súd v podstate pýta na účinky povolenia udeleného nositeľom práv používať súbory obsahujúce chránené diela najmä na účely rozmnoženiny na súkromné použitie, a to s ohľadom na požiadavky vyplývajúce z článku 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29, osobitne pokiaľ ide o primeranú kompenzáciu.

               64

               Z bodov 24 a 25 tohto rozsudku vyplýva, že nie je nevyhnutné preukázať, že používatelia uvedených súborov skutočne vyhotovujú rozmnoženiny na súkromné použitie, lebo u týchto používateľov možno vychádzať z oprávnenej domnienky, že sa im tieto súbory poskytli v plnom rozsahu. Z toho vyplýva, že ak nositeľ práv povolí fyzickej osobe používať takéto súbory, pričom jej tieto súbory poskytne, samotná možnosť využívať tieto súbory na účely rozmnožovania chránených diel odôvodňuje uplatnenie poplatku za rozmnoženinu na súkromné použitie.

               65

               Pokiaľ však ide o vplyv povolenia udeleného nositeľom práv používať súbory obsahujúce chránené diela na primeranú kompenzáciu, Súdny dvor konštatoval, že ak sa členský štát na základe článku 5 ods. 2 smernice 2001/29 rozhodol, že v rámci vecnej pôsobnosti tohto ustanovenia vylúči akékoľvek právo nositeľov práv povoľovať rozmnožovanie ich diel na súkromné použitie, nijaký akt, ktorým títo nositelia práv povolia ich rozmnožovanie, nemá právne účinky z pohľadu práva uvedeného štátu. Taký akt teda nemá žiadny vplyv na ujmu spôsobenú nositeľom práv z dôvodu prijatia opatrenia, ktoré ich zbavuje práva, a teda nemôže mať žiadny vplyv na primeranú kompenzáciu, ktorú toto opatrenie stanovuje obligatórne alebo fakultatívne podľa príslušného ustanovenia tejto smernice (pozri rozsudok VG Wort a i., C‑457/11 až C‑460/11, EU:C:2013:426, bod 37).

               66

               Keďže za takých podmienok, aké sú spresnené v predchádzajúcom bode tohto rozsudku, nemá uvedené povolenie nijaké právne účinky, nemôže ani samo osebe zakladať povinnosť používateľa dotknutých súborov platiť za rozmnoženinu na súkromné použitie akúkoľvek platbu nositeľovi práv, ktorý k ich použitiu udelil povolenie.

               67

               Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba na prvú otázku písm. a) a b) odpovedať tak, že smernica 2001/29 sa má vykladať v tom zmysle, že pokiaľ sa členský štát rozhodol podľa článku 5 ods. 2 tejto smernice vylúčiť v rámci vecnej pôsobnosti tohto ustanovenia akékoľvek právo nositeľov práv udeliť povolenie na vyhotovenie rozmnoženiny svojich diel na súkromné použitie, povolenie udelené nositeľom práv na používanie súborov obsahujúcich jeho diela nemôže mať vplyv na povinnosť platiť primeranú kompenzáciu v prípade rozmnoženín vyhotovených pomocou takýchto súborov v súlade s článkom 5 ods. 2 písm. b) uvedenej smernice a nemôže samo osebe zakladať povinnosť používateľa dotknutých súborov platiť tomuto nositeľovi práv akúkoľvek platbu.

         O prvej otázke písm. c) a d), ako aj o druhej otázke

               68

               Prvou otázkou písm. c) a d), ako aj druhou otázkou, ktoré treba preskúmať ako šieste, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či použitie technologických opatrení uvedených v článku 6 smernice 2001/29 v prípade zariadení používaných na vyhotovenie rozmnoženiny chránených diel, akými sú DVD, CD‑ROM, MP3 prehrávače alebo počítače, môže mať vplyv na primeranú kompenzáciu platenú z rozmnoženín na súkromné použite vyhotovených z takýchto zariadení.

               69

               V tomto ohľade už Súdny dvor rozhodol, že účelom technologických opatrení, na ktoré sa odvoláva článok 5 ods. 2 písm. b) uvedenej smernice, je obmedziť konania nepovolené nositeľmi práv, t. j. zabezpečiť správne uplatnenie tohto ustanovenia, a zabrániť tak konaniam, ktoré nespĺňajú prísne podmienky stanovené daným ustanovením (rozsudky VG Wort a i., EU:C:2013:426, bod 51, ako aj ACI Adam a i., C‑435/12, EU:C:2014:254, bod 43).

               70

               Okrem toho keďže výnimku pre rozmnoženinu na súkromné použitie stanovujú členské štáty, a nie nositelia práv, a teda členské štáty na účely vyhotovenia takej rozmnoženiny povoľujú uvedené použitie chránených diel alebo iných predmetov ochrany, prináleží preto členskému štátu, ktorý povolil zavedením tejto výnimky vyhotovenie rozmnoženiny na súkromné použitie, aby zabezpečil správne uplatňovanie uvedenej výnimky a obmedzil tak konania nepovolené nositeľmi práv (rozsudky VG Wort a i., EU:C:2013:426, body 52 a 53, ako aj ACI Adam a i., EU:C:2014:254, bod 44).

               71

               Vzhľadom na to, že uplatnenie technologických prostriedkov uvedených v článku 6 smernice 2001/29 je dobrovoľné, Súdny dvor rozhodol, že hoci takáto možnosť existuje, nemôže nepoužitie týchto opatrení viesť k tomu, že sa táto primeraná kompenzácia neuplatní (rozsudok VG Wort a i., EU:C:2013:426, bod 57).

               72

               Dotknutý členský štát však môže konkrétnu výšku kompenzácie v prospech nositeľov práv podmieniť použitím či nepoužitím takýchto technologických prostriedkov, aby nositelia práv boli skutočne motivovaní k ich používaniu, a aby tak dobrovoľne prispievali k správnemu uplatňovaniu výnimky pre rozmnoženinu na súkromné použitie (rozsudok VG Wort a i., EU:C:2013:426, bod 58).

               73

               Preto treba na prvú otázku písm. c) a d), ako aj na druhú otázku odpovedať tak, že použitie technologických prostriedkov uvedených v článku 6 smernice 2001/29 v prípade zariadení používaných vyhotovenie rozmnoženiny chránených diel, ako sú DVD, CD‑ROM, MP3 prehrávače alebo počítače, nemôže mať vplyv na primeranú kompenzáciu platenú z rozmnoženín na súkromné použitie, ktoré boli vyhotovené z takýchto zariadení. Ich použitie pritom môže mať vplyv na konkrétnu výšku tejto kompenzácie.

         O prvej otázke písm. f)

               74

               Svojou prvou otázkou písm. f), ktorú treba preskúmať ako siedmu, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či smernica 2001/29 bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje primeranú kompenzáciu v prípade rozmnoženín vyhotovených z legálnych zdrojov, a to z chránených diel poskytnutých verejnosti bez povolenia nositeľov práv.

               75

               Súdny dvor už rozhodol, že uvedená smernica bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá nerozlišuje medzi situáciou, v ktorej je zdroj, z ktorého sa vyhotoví rozmnoženina na súkromné použitie, legálny, a situáciou, v ktorej je tento zdroj nelegálny (pozri v tomto zmysle rozsudok ACI Adam a i., EU:C:2014:254, bod 58).

               76

               V tejto súvislosti Súdny dvor konštatoval, že požiadavka reštriktívneho výkladu článku 5 ods. 2 písm. b) tejto smernice bráni tomu, aby sa toto ustanovenie chápalo v tom zmysle, že rámec obmedzenia, ktorý stanovuje, ukladá nositeľom autorských práv povinnosť znášať porušovanie svojich práv, ktoré môže súvisieť s vyhotovovaním rozmnoženín na súkromné použitie (pozri v tomto zmysle rozsudok ACI Adam a i., EU:C:2014:254, bod 31).

               77

               Súdny dvor okrem toho uviedol, že systém poplatku za rozmnoženinu na súkromné použitie, ktorý má také charakteristické znaky ako systém dotknutý vo veci samej a ktorý nerozlišuje, pokiaľ ide o výpočet primeranej kompenzácie, ktorá sa má vyplatiť oprávneným osobám, medzi situáciou, v ktorej je zdroj, z ktorého sa vyhotoví rozmnoženina na súkromné použitie, legálny, a situáciou, v ktorej je tento zdroj nelegálny, nedodržiava primeranú rovnováhu, ktorú treba nájsť medzi záujmami nositeľov práv a záujmami používateľov predmetov ochrany, pretože v takomto systéme sú všetci používatelia, ktorí nadobudnú vybavenie, prístroje alebo nosiče podliehajúce uvedenému poplatku, nepriamo potrestaní (pozri v tomto zmysle rozsudok ACI Adam a i., EU:C:2014:254, body 54 až 56).

               78

               Tým, že znášajú zaťaž spojenú s týmto poplatkom stanoveným bez ohľadu na to, či je zdroj, z ktorého sa vyhotovujú takéto rozmnoženiny, legálny či nelegálny, nevyhnutne prispievajú na náhradu ujmy spôsobenej vyhotovovaním rozmnoženín na súkromné použitie z nelegálneho zdroja, ktoré smernica 2001/29 nepovoľuje, a sú tak nútení znášať nezanedbateľnú dodatočnú záťaž, aby mohli vyhotovovať rozmnoženiny na súkromné použitie, na ktoré sa vzťahuje výnimka stanovená v článku 5 ods. 2 písm. b) (pozri rozsudok ACI Adam a i., EU:C:2014:254, bod 56).

               79

               Vzhľadom na prechádzajúce treba na prvú otázku písm. f) odpovedať tak, že smernica 2001/29 bráni vnútroštátne právnej úprave, ktorá stanovuje primeranú kompenzáciu v prípade rozmnoženín vyhotovených z nelegálnych zdrojov, konkrétne z chránených diel sprístupnených verejnosti bez povolenia nositeľov práv.

         O prvej otázke písm. e)

               80

               Svojou prvou otázkou písm. e), ktorú treba preskúmať ako ôsmu, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či smernica 2001/29 bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje primeranú kompenzáciu v prípade rozmnoženín chránených diel vyhotovených fyzickou osobou zo zariadení alebo pomocou zariadení, ktoré patria tretej osobe.

               81

               V tejto súvislosti treba uviesť, že článok 5 ods. 2 psím. b) uvedenej smernice obsahuje tri znaky, ktoré spoločne určujú jeho pôsobnosť. Ide najprv o predmet rozmnoženiny, následne o osobu, ktorá ju vyhotovuje, a napokon o samotnú rozmnoženinu.

               82

               Pokiaľ ide najprv o predmet rozmnoženiny, treba pripomenúť, že uvedené ustanovenie stanovuje výnimku z výlučného práva autora povoliť alebo zakázať rozmnožovanie posudzovaného diela. To nevyhnutne predpokladá, že predmetom rozmnoženiny, na ktorú sa toto ustanovenie vzťahuje, musí byť chránené dielo a nie falšované alebo pirátske dielo (pozri v tomto zmysle rozsudok ACI Adam a i., EU:C:2014:254, bod 58).

               83

               Následne pokiaľ ide o osobu oprávnenú vyhotoviť rozmnoženinu, článok 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 spresňuje, že ide výlučne o fyzickú osobu, ktorá vyhotovuje rozmnoženiny daného chráneného diela na súkromné použitie a na účely, ktoré nie sú priamo ani nepriamo komerčné.

               84

               Pokiaľ ide napokon o samotnú rozmnoženinu, článok 5 ods. 2 písm. b) tejto smernice len spresňuje nosiče, na ktorých možno chránené dielo rozmnožovať.

               85

               V tomto ohľade stačí porovnať formuláciu výnimky pre rozmnoženiny na súkromné použitie s formuláciou výnimky z práva na vyhotovenie rozmnoženiny stanovenej v článku 5 ods. 2 písm. b) uvedenej smernice. Zatiaľ čo naposledy uvedená výnimka sa uplatňuje vo vzťahu k „rozmnožovaniu na papieri alebo akýmkoľvek iným podobným spôsobom [na akomkoľvek podobnom nosiči – neoficiálny preklad]“, výnimka pre rozmnoženiny na súkromné použitie sa uplatňuje vo vzťahu k „rozmnožovaniu na akomkoľvek médiu [nosiči – neoficiálny preklad]“.

               86

               Naopak článok 5 ods. 2 písm. b) tej istej smernice 2001/29 nijako nespresňuje charakteristické znaky zariadení, z ktorých alebo pomocou ktorých sa rozmnoženiny na súkromné použitie vyhotovujú. Osobitne sa v ňom neuvádza nič o právnej povahe vzťahu, ktorý môže – ako napríklad vlastnícke právo – existovať medzi fyzickou osobou, ktorá vyhotovuje rozmnoženinu na súkromné použitie, a zariadením, ktoré na to používa.

               87

               Treba však uviesť, že výnimka stanovená v uvedenom ustanoví sa musí vykladať reštriktívne, takže nepripúšťa výklad idúci nad rámec výslovne uvedených prípadov (pozri analogicky rozsudky ACI Adam a i., EU:C:2014:254, bod 23, a Melzer, C‑228/11, EU:C:2013:305, bod 24).

               88

               Ďalej cieľom uvedenej smernice je harmonizovať len určité aspekty autorských práv (rozsudok Padawan, EU:C:2010:620, bod 35). Keďže normotvorca Únie neuviedol v tejto smernici charakteristické znaky a osobitosti uvedené v bode 86 tohto rozsudku, považoval ich za irelevantné z hľadiska cieľa, ktorý sledoval zavedením čiastočnej harmonizácie.

               89

               Z toho vyplýva, že otázka, či zariadenie používané určitou súkromnou osobou na vyhotovovanie rozmnoženín na súkromné použitie, musí patriť tejto osobe, alebo či môže patriť tretej osobe, nepatrí do pôsobnosti článku 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29.

               90

               Na rozdiel od toho čo tvrdí Európska komisia, za týchto podmienok netreba vykladať článok 5 ods. 2 písm. b) tejto smernice s prihliadnutím na jej článok 5 ods. 5, lebo cieľom tohto naposledy uvedeného ustanovenia nie je ovplyvniť vecný obsah ustanovení patriacich do pôsobnosti článku 5 ods. 2 uvedenej smernice, ani predovšetkým rozšíriť rozsah jednotlivých výnimiek a obmedzení, ktoré tento článok stanovuje (pozri rozsudok ACI Adam a i., EU:C:2014:254, bod 26).

               91

               Vzhľadom na predchádzajúce treba na prvú otázku písm. e) odpovedať tak, že smernica 2001/29 nebráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje primeranú kompenzáciu v prípade rozmnoženín chránených diel, ktoré vyhotovila fyzická osoba zo zariadenia alebo pomocou zariadenia, ktoré patrí tretej osobe.

         O prvej otázke písm. g)

               92

               Svojou prvou otázkou písm. g), ktorú treba preskúmať ako deviatu, sa vnútroštátny súd pýta, či smernica 2001/29 bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje primeranú kompenzáciu v prípade rozmnoženín vyhotovených z legálnych zdrojov „iným spôsobom“, napríklad z internetu.

               93

               Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora, ak vnútroštátny súd neposkytne Súdnemu dvoru skutkové a právne podklady potrebné na užitočnú odpoveď na otázku, ktorá mu bola poskytnutá, musí sa táto otázka zamietnuť ako neprípustná (pozri v tomto zmysle rozsudok Belvedere Costruzioni, C‑500/10, EU:C:2012:186, bod 16, a uznesenie Stefan, C‑329/13, EU:C:2014:815, bod 24).

               94

               V prejednávanom prípade vnútroštátny súd neposkytol dostatočné podklady týkajúce sa povahy rozmnoženín, ktorých sa týka položená otázka.

               95

               Za týchto podmienok Súdny dvor nemôže na prvú otázku písm. g) užitočne odpovedať. Táto otázka sa preto musí zamietnuť ako neprípustná.

         O trovách

               96

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:

                           1.

                           Článok 5 ods. 2 písm. b) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2001/29/ES z 22. mája 2001 o zosúladení niektorých aspektov autorských práv a s nimi súvisiacich práv v informačnej spoločnosti nebráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje primeranú kompenzáciu na základe výnimky z práva na vyhotovenie rozmnoženiny pre rozmnoženiny na súkromné použitie v prípade multifunkčných nosičov, ako sú pamäťové karty mobilných telefónov, bez ohľadu na to, či hlavnou funkciou týchto nosičov je alebo nie je vyhotovovanie takýchto rozmnoženín, a to pod podmienkou, že niektorá, hoci len druhotná funkcia uvedených nosičov umožňuje, aby ich na tento účel používali ich majitelia. Skutočnosť, či ide o hlavnú alebo druhotnú funkciu, a relatívna miera schopnosti nosiča vyhotovovať rozmnoženiny však môžu mať vplyv na výšku primeranej kompenzácie, ktorú je nutné zaplatiť. Pokiaľ by sa ujma spôsobená nositeľom práv považovala za minimálnu, nemusela by z dôvodu poskytnutia uvedenej funkcie vzniknúť nijaká povinnosť platiť túto kompenzáciu.

                           2.

                           Článok 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 nebráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje poplatok určený na financovanie primeranej kompenzácie na základe výnimky z práva na vyhotovenie rozmnoženiny pre rozmnoženiny na súkromné použitie v prípade dodania nosičov, ktoré možno použiť na vyhotovenie rozmnoženiny na súkromné použitie, ako sú pamäťové karty mobilných telefónov, no tento poplatok nestanoví v prípade dodania súčastí, ktoré sú určené hlavne na ukladanie rozmnoženín na súkromné použitie, ako sú vnútorné pamäte MP3 prehrávačov, a to za predpokladu, že jednotlivé kategórie nosičov a súčastí nie sú porovnateľné alebo že je rozdielne zaobchádzanie s nimi odôvodnené, čo prislúcha overiť vnútroštátnemu súdu.

                           3.

                           Článok 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje poplatok určený na financovanie primeranej kompenzácie na základe výnimky z práva na vyhotovenie rozmnoženiny pre rozmnoženiny na súkromné použitie výrobcom a dovozcom, ktorí predávajú pamäťové karty mobilných telefónov podnikateľom, pričom vedia, že tieto karty sú určené na ďalší predaj, no nevedia, či sú koncovými nadobúdateľmi týchto kariet súkromné osoby alebo podnikatelia, a to pod podmienkou, že

                                 —

                                    zavedenie takéhoto systému je odôvodnené praktickými ťažkosťami,

                                 —

                                    osoby povinné platiť poplatok sú oslobodené od povinnosti platiť uvedený poplatok, ak preukážu, že pamäťové karty mobilných telefónov dodali iným než fyzickým osobám na zjavne odlišné účely, než je rozmnožovanie na súkromné použitie, pričom toto oslobodenie nemôže byť obmedzené len sa prípady dodania podnikateľom, ktorí sú zaregistrovaní v organizácii poverenej správou týchto poplatkov,

                                 —

                                    uvedený systém upravuje nárok na vrátenie poplatku za rozmnoženinu na súkromné použitie, ktorý je účinný a nadmerne nesťažuje vrátenie zaplateného poplatku, pričom tento poplatok možno vrátiť len koncovému nadobúdateľovi takejto pamäťovej karty, ktorý musí na tento účel podať žiadosť uvedenej organizácii.

                           4.

                           Článok 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 sa má s prihliadnutím na jej odôvodnenie 35 vykladať v tom zmysle, že umožňuje členským štátom v určitých situáciách, ktoré patria do rozsahu pôsobnosti výnimky z práva na vyhotovenie rozmnoženiny v prípade rozmnoženín na súkromné použitie, stanoviť oslobodenie od platenia primeranej kompenzácie na základe tejto výnimky, pokiaľ je ujma spôsobená nositeľom práv v týchto situáciách minimálna. Stanoviť hranicu takejto ujmy patrí do právomoci týchto štátov, pričom táto hranica sa musí uplatňovať najmä v súlade so zásadou rovnosti zaobchádzania.

                           5.

                           Smernica 2001/29 sa má vykladať v tom zmysle, že pokiaľ sa členský štát rozhodol podľa článku 5 ods. 2 tejto smernice vylúčiť v rámci vecnej pôsobnosti tohto ustanovenia akékoľvek právo nositeľov práv udeliť povolenie na vyhotovenie rozmnoženiny svojich diel na súkromné použitie, povolenie udelené nositeľom práv na používanie súborov obsahujúcich jeho diela nemôže mať vplyv na povinnosť platiť primeranú kompenzáciu na základe výnimky z práva na vyhotovenie rozmnoženiny v prípade rozmnoženín vyhotovených pomocou takýchto súborov v súlade s článkom 5 ods. 2 písm. b) uvedenej smernice a nemôže samo osebe zakladať povinnosť používateľa dotknutých súborov platiť tomuto nositeľovi práv akúkoľvek platbu.

                           6.

                           Použitie technologických prostriedkov uvedených v článku 6 smernice 2001/29 v prípade zariadení používaných na vyhotovenie rozmnoženiny chránených diel, ako sú DVD, CD‑ROM, MP3 prehrávače alebo počítače, nemôže mať vplyv na povinnosť platiť primeranú kompenzáciu na základe výnimky z práva na vyhotovenie rozmnoženiny v prípade rozmnoženín na súkromné použitie, ktoré boli vyhotovené z takýchto zariadení. Ich použitie pritom môže mať vplyv na konkrétnu výšku tejto kompenzácie.

                           7.

                           Smernica 2001/29 bráni vnútroštátne právnej úprave, ktorá stanovuje primeranú kompenzáciu na základe výnimky z práva na vyhotovenie rozmnoženiny v prípade rozmnoženín vyhotovených z nelegálnych zdrojov, konkrétne z chránených diel sprístupnených verejnosti bez povolenia nositeľov práv.

                           8.

                           Smernica 2001/29 nebráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje primeranú kompenzáciu na základe výnimky z práva na vyhotovenie rozmnoženiny v prípade rozmnoženín chránených diel, ktoré vyhotovila fyzická osoba zo zariadenia alebo pomocou zariadenia, ktoré patrí tretej osobe.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: dánčina.


title: Rozsudok Súdneho dvora (siedma komora) z 8. novembra 2007. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Českej republike. # Nesplnenie povinnosti členským štátom - Smernica 2004/33/ES - Technické požiadavky týkajúce sa krvi a zložiek z krvi - Neprebratie v stanovenej lehote. # Vec C-60/07.

text:
      Rozsudok Súdneho dvora (siedma komora) z 8. novembra 2007 – Komisia/Česká republika
      (vec C‑60/07)
      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Smernica 2004/33/ES – Technické požiadavky týkajúce sa krvi a zložiek z krvi – Neprebratie v stanovenej lehote“
      1.                     Žaloba o nesplnenie povinnosti – Skúmanie dôvodnosti Súdnym dvorom – Stav, ktorý treba zohľadniť – Stav ku dňu uplynutia lehoty
            stanovenej odôvodneným stanoviskom (článok 226 ES) (pozri bod 9)
      2.                     Členské štáty – Povinnosti – Vykonanie smerníc – Nesplnenie povinnosti – Odôvodnenie založené na vnútroštátnom poriadku –
            Neprípustnosť (článok 226 ES) (pozri bod 11)
      Predmet

         Nesplnenie povinnosti členským štátom – Neprijatie ustanovení potrebných na dosiahnutie súladu so smernicou Komisie 2004/33/ES
                  z 22. marca 2004, ktorou sa vykonáva smernica Európskeho parlamentu a Rady 2002/98/ES týkajúca sa niektorých technických požiadaviek
                  na krv a zložky z krvi (Ú. v. EÚ L 91, s. 25; Mim. vyd. 15/008, s. 272), v stanovenej lehote

            Výrok

                  Česká republika si tým, že v stanovenej lehote neprijala všetky zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na
                     dosiahnutie súladu so smernicou Komisie 2004/33/ES z 22. marca 2004, ktorou sa vykonáva smernica Európskeho parlamentu a Rady
                     2002/98/ES týkajúca sa niektorých technických požiadaviek na krv a zložiek z krvi, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú
                     z tejto smernice.

                  Česká republika je povinná nahradiť trovy konania.


Rozsudok Všeobecného súdu (druhá komora) zo 16. januára 2014. # Message Management GmbH proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Vec T-304/12.


Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 27. marca 1985. # Kenneth Scrivner a Carol Cole proti Centre public d'aide sociale de Chastre. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Tribunal du travail de Nivelles - Belgicko. # Vec 122/84.


title: Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 24. mája 2011. # Európska komisia proti Portugalskej republike. # Nesplnenie povinnosti členským štátom - Notári - Smernica 2005/36/ES. # Vec C-52/08.

text:
      Vec C‑52/08
      Európska komisia
      proti
      Portugalskej republike
      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Notári – Smernica 2005/36/ES“
      Abstrakt rozsudku
      1.        Žaloba o nesplnenie povinnosti – Predmet konania – Určenie počas konania pred podaním žaloby – Prispôsobenie v dôsledku zmeny
            práva Únie – Prípustnosť – Podmienky
      (Článok 226 ES)
      2.        Žaloba o nesplnenie povinnosti – Skúmanie dôvodnosti Súdnym dvorom – Stav, ktorý treba zohľadniť – Stav ku dňu uplynutia lehoty
            stanovenej odôvodneným stanoviskom – Neistá situácia vyplývajúca z osobitných okolností, ktoré nastali počas legislatívneho
            procesu – Neexistencia nesplnenia povinnosti
      (Článok 43 ES, článok 45 prvý odsek ES a článok 226 ES; smernica európskeho parlamentu a Rady 2005/36)
      1.        V rámci žaloby o nesplnenie povinnosti, hoci návrhy obsiahnuté v žalobe v zásade nemôžu byť rozšírené nad rámec nesplnení
         povinností uvádzaných vo výroku odôvodneného stanoviska a vo výzve, platí, že Komisia je oprávnená domáhať sa určenia nesplnenia
         povinností majúcich svoj pôvod v pôvodnej verzii aktu Únie, následne zmeneného alebo zrušeného, ktoré nové ustanovenia aktu
         Únie zachovali. Naopak, predmet sporu nemožno rozšíriť na povinnosti vyplývajúce z nových ustanovení, ktoré nemajú svoj ekvivalent
         v pôvodnej verzii dotknutého aktu, pretože by došlo k porušeniu podstatných formálnych náležitostí riadneho konania o nesplnení
         povinnosti.

      (pozri bod 42)
      2.        Pokiaľ z osobitných okolností legislatívneho procesu, akými sú neexistencia jasného stanoviska normotvorcu alebo chýbajúce
         spresnenie oblasti pôsobnosti ustanovenia práva Únie, vyplynie neistá situácia, nemožno konštatovať, že ku dňu uplynutia lehoty
         stanovenej v odôvodnenom stanovisku existovala dostatočne jasná povinnosť členských štátov prebrať smernicu.

      (pozri body 54 – 56)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (veľká komora)
      z 24. mája 2011 (*)

      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Notári – Smernica 2005/36/ES“
      Vo veci C‑52/08,
      ktorej predmetom je žaloba o nesplnenie povinnosti podľa článku 226 ES, podaná 12. februára 2008,
      Európska komisia, v zastúpení: H. Støvlbæk a P. Andrade, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      žalobkyňa,
      ktorú v konaní podporuje:
      Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska, v zastúpení: S. Ossowski, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci K. Smith, barrister,

      vedľajší účastník konania,
      proti
      Portugalskej republike, v zastúpení: L. Inez Fernandes a F. S. Gaspar Rosa, splnomocnení zástupcovia,

      žalovanej,
      ktorú v konaní podporujú:
      Česká republika, v zastúpení: M. Smolek, splnomocnený zástupca,

      Litovská republika, v zastúpení: D. Kriaučiūnas a E. Matulionytė, splnomocnení zástupcovia,

      Slovinská republika, v zastúpení: V. Klemenc a Ž. Cilenšek Bončina, splnomocnené zástupkyne,

      Slovenská republika, v zastúpení: J. Čorba, splnomocnený zástupca,

      vedľajší účastníci konania,
      SÚDNY DVOR (veľká komora),
      v zložení: predseda V. Skouris, predsedovia komôr A. Tizzano, J. N. Cunha Rodrigues, K. Lenaerts, J.‑C. Bonichot, A. Arabadžiev
         (spravodajca) a J.‑J. Kasel, sudcovia R. Silva de Lapuerta, E. Juhász, G. Arestis, M. Ilešič, C. Toader a M. Safjan,

      generálny advokát: P. Cruz Villalón,
      tajomník: M. Ferreira, hlavná referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 28. apríla 2010,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 14. septembra 2010,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Komisia Európskych spoločenstiev sa svojou žalobou domáha, aby Súdny dvor určil, že Portugalská republika si tým, že neprijala
         všetky zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu so smernicou Európskeho parlamentu a Rady
         2005/36/ES zo 7. septembra 2005 o uznávaní odborných kvalifikácií (Ú. v. EÚ L 255, s. 22), nesplnila povinnosti, ktoré jej
         z tejto smernice vyplývajú.

       Právny rámec
       Právo Únie
      2        Odôvodnenie č. 9 smernice 2005/36 stanovuje, že „popri zachovávaní, v záujme slobody usadenia, princípov a záruk, na ktorých
         sú založené rôzne platné systémy uznávania, ich predpisy by sa mali zlepšovať na základe skúseností“.

      3        V súlade s odôvodnením č. 14 tejto smernice „mechanizmus uznávania ustanovený [smernicou Rady 89/48/EHS z 21. decembra 1988
         o všeobecnom systéme uznávania diplomov vyššieho vzdelania udelených pri ukončení odborného vzdelávania a prípravy v dĺžke
         trvania aspoň troch rokov (Ú. v. ES L 19, 1989, s. 16; Mim. vyd. 05/001, s. 337)] sa nemení“.

      4        Odôvodnenie č. 41 smernice 2005/36 stanovuje, že táto smernica „sa nedotýka uplatňovania článku 39 ods. 4 [ES] a článku 45
         [ES] týkajúcich sa najmä notárov [, najmä pokiaľ ide o notárov – neoficiálny preklad]“.

      5        Článok 2 ods. 3 smernice 2005/36 znie:

      „Ak sú pre dané regulované povolanie v osobitnom nástroji alebo v práve Spoločenstva stanovené iné osobitné opatrenia, priamo
         súvisiace s uznávaním odborných kvalifikácií, príslušné ustanovenia tejto smernice sa neuplatňujú.“

      6        Notárske povolanie nebolo predmetom nijakého samostatného nástroja práva Únie takého druhu, ako je uvedený v tomto článku
         2 ods. 3.

      7        Smernica 2005/36 zrušila na základe svojho článku 62 smernicu 89/48 s účinnosťou od 20. októbra 2007.

       Vnútroštátna právna úprava
      8        Notári vykonávajú svoje povolanie v portugalskom právnom poriadku v rámci slobodného povolania. Organizácia tohto povolania
         sa spravuje zákonným dekrétom č. 26/2004 zo 4. februára 2004, ktorým bol prijatý notársky poriadok (Diário da República I, séria A, č. 29, 4. februára 2004, ďalej len „notársky poriadok“).

      9        Článok 1 ods. 1 a 2 notárskeho poriadku stanovuje:

      „1.      Notár je právnik, ktorého písomné listiny vyhotovené v rámci výkonu povolania sú verejnej povahy.
      2.      Notár je súčasne verejným činiteľom, ktorý osvedčuje pravosť dokumentov a zabezpečuje ich úschovu, a súčasne predstaviteľom
         slobodného povolania, ktorý koná nezávisle, nestranne a ktorého si dotknuté osoby slobodne vyberajú.“

      10      Článok 4 ods. 1 uvedeného poriadku stanovuje, že „notárovi vo všeobecnosti prislúcha, aby spísal verejnú listinu v súlade
         s vôľou dotknutých osôb, pričom na základe svojich zistení a svojho výkladu zaručuje súlad tejto vôle s právom tak, že tieto
         dotknuté osoby informuje o jej hodnote a dosahu“.

      11      Článok 4 ods. 2 tohto poriadku spresňuje, že notár má najmä právomoc na vyhotovovanie testamentov a iných verejných listín,
         na osvedčovanie dokumentov alebo na osvedčovanie pravosti podpisov, na vyhotovovanie osvedčení, osvedčovanie prekladov, vyhotovovanie
         overených výpisov alebo kópií, na spisovanie zápisníc z rokovaní a na úschovu listín.

      12      Na základe článku 25 notárskeho poriadku podlieha prístup k notárskemu povolaniu splneniu týchto kumulatívnych podmienok:

      –        neexistencia prekážky výkonu verejnej funkcie a neexistencia zákazu vykonávať notárske povolanie,
      –        byť držiteľom diplomu o skončení vysokoškolského štúdia v odbore práva uznaného portugalskou právnou úpravou,
      –        mať skončenú prax notárskeho koncipienta a
      –        uspieť vo výberovom konaní organizovanom notárskou radou.
      13      Zákonný dekrét č. 27/2004 zo 4. februára 2004 (Diário da República I, séria A, č. 29, 4. februára 2004), vytvoril notársku komoru. Vydávanie notárskych osvedčení upravuje zase výnos ministra
         spravodlivosti č. 398/2004 z 21. apríla 2004.

      14      V zmysle článku 38 zákonného dekrétu č. 76-A/2006 z 29. marca 2006 (Diário da República I, séria A, č. 63, 29. marca 2006) právomoci vydávať verejné listiny, osvedčovať právne významné skutočnosti a osvedčovať
         pravosť dokumentov boli priznané aj registračným úradníkom, uznaným obchodným alebo priemyselným komorám, ako aj advokátom
         a „solicitadores“. Takto uskutočnené vydávanie verejných listín, osvedčovanie právne významných skutočností a osvedčovanie
         pravosti dokumentov poskytujú dotknutému dokumentu rovnakú dôkaznú silu, akú by mal, keby bol vyhotovený notárom.

      15      Ako vysvetlila Portugalská republika na pojednávaní, portugalský zákonodarca v rastúcej miere obmedzil nevyhnutnosť notárskeho
         osvedčenia vo vzťahu ku skoro všetkým právnym úkonom, na ktoré sa predtým toto osvedčenie vyžadovalo.

       Konanie pred podaním žaloby
      16      Komisii bola doručená sťažnosť týkajúca sa neprebratia smernice 89/48 v súvislosti s notárskym povolaním v Portugalsku. Po
         tom, ako Komisia túto sťažnosť preskúmala, listom z 20. decembra 2001 vyzvala Portugalskú republiku, aby jej v lehote dvoch
         mesiacov predložila svoje pripomienky k neprebratiu tejto smernice.

      17      Vo svojej odpovedi na uvedenú výzvu zo 17. júna 2002 Portugalská republika Komisiu informovala, že prebieha reforma právnej
         úpravy v oblasti prístupu k notárskemu povolaniu.

      18      Komisia zaslala 18. októbra 2006 tomuto členskému štátu odôvodnené stanovisko, v ktorom dospela k záveru, že si nesplnil povinnosti,
         ktoré mu vyplývajú zo smernice 89/48. Táto inštitúcia Portugalskú republiku vyzvala, aby prijala požadované opatrenia na dosiahnutie
         súladu s týmto odôvodneným stanoviskom v lehote dvoch mesiacov od jeho doručenia.

      19      V liste z 24. januára 2007 Portugalská republika uviedla dôvody, pre ktoré sa domnieva, že stanovisko, ktoré prijala Komisia,
         nie je dôvodné.

      20      Za týchto okolností sa Komisia rozhodla podať túto žalobu.

       O žalobe
       Argumentácia účastníkov konania
      21      Komisia po prvé tvrdí, že notári sa nezúčastňujú na výkone verejnej moci v zmysle článku 45 prvého odseku ES. V tomto ohľade
         pripomína, že keďže toto ustanovenie upravuje výnimku zo slobody usadiť sa, musí sa vykladať doslovne (rozsudok z 21. júna
         1974, Reyners, C‑2/74, Zb. s. 631, bod 43).

      22      Pôsobnosť uvedenej výnimky sa musí navyše obmedziť na činnosti, ktoré samy osebe priamo a špecificky súvisia s výkonom verejnej
         moci (rozsudok Reyners, už citovaný, body 44 a 45). Podľa Komisie pojem verejná moc zahŕňa výkon rozhodovacej právomoci presahujúci
         všeobecné právo, ktorý sa vyznačuje spôsobilosťou konať nezávisle od vôle iných subjektov alebo aj proti nej. Verejná moc
         sa podľa judikatúry Súdneho dvora prejavuje osobitne výkonom právomoci na presadzovanie práva (rozsudok z 29. októbra 1998,
         Komisia/Španielsko, C‑114/97, Zb. s. I‑6717, bod 37).

      23      Z pôsobnosti článku 45 prvého odseku ES by teda mali byť vylúčené činnosti, ktoré predstavujú pomoc alebo spoluprácu pri fungovaní
         verejnej moci (pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. júla 1993, Thijssen, C‑42/92, Zb. s. I‑4047, bod 22).

      24      Podľa Komisie a Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska treba činnosti súvisiace s výkonom verejnej moci odlišovať
         od činností vykonávaných vo všeobecnom záujme. Viacerým povolaniam sú totiž priznané osobitné právomoci všeobecného záujmu
         bez toho, aby súviseli s výkonom verejnej moci.

      25      Portugalská právna úprava nezveruje notárom rozhodovacie právomoci, a preto sa notári nezúčastňujú na výkone verejnej moci.

      26      Po druhé Komisia skúma vo vzťahu k požiadavkám smernice 2005/36 podmienky, ktorým podlieha prístup k notárskemu povolaniu
         v Portugalsku.

      27      Podľa vzoru Spojeného kráľovstva sa táto inštitúcia domnieva, že odôvodnenie č. 41 tejto smernice notárskej povolanie z jej
         pôsobnosti nevylučuje. Toto odôvodnenie sa musí vykladať v tom zmysle, že článok 45 prvý odsek ES sa uplatňuje na notárske
         povolanie v rozsahu, v akom toto povolanie súvisí s výkonom verejnej moci. Keďže sa však notár v portugalskom právnom poriadku
         na výkone verejnej moci nezúčastňuje, smernica 2005/36 sa naňho uplatňuje.

      28      V tomto ohľade Komisia poukazuje na skutočnosť, že výkon povolania notára podlieha v Portugalsku piatim podmienkam. Po prvé
         musia byť uchádzači držiteľmi diplomu o skončení vysokoškolského štúdia v odbore práva, vydaného portugalskou univerzitou,
         alebo ekvivalentného univerzitného diplomu v súlade s portugalskou právnou úpravou. Po druhé musia uchádzači uspieť vo výberovom
         konaní, ktoré umožňuje získať notárske osvedčenie. Po tretie musia absolvovať prax notárskeho koncipienta, na ktorej konci
         notár poskytne svoje stanovisko k spôsobilosti notárskeho koncipienta vykonávať notárske povolanie. Po štvrté musia uchádzači
         po skončení uvedenej praxe uspieť v druhom výberovom konaní, ktoré im umožní vykonávať notárske povolanie. Po piate uchádzači
         vstupujú do funkcie zložením sľubu pred ministrom spravodlivosti a predsedom notárskej komory.

      29      Komisia sa domnieva, že prvé tri podmienky uvedené v predchádzajúcom bode nie sú zlučiteľné s požiadavkami smernice 2005/36.
         Prvá podmienka je totiž v rozpore s článkom 13 ods. 1 a článkom 14 ods. 3 tejto smernice, keďže zakazuje držiteľom diplomov
         o skončení vysokoškolského štúdia v odbore práva, ktoré vydali univerzity iných členských štátov, alebo univerzitných diplomov,
         ktoré nie sú považované za rovnocenné, vykonávať notárske povolanie v Portugalsku. Druhá podmienka je v rozpore najmä s článkom
         14 ods. 3 tejto smernice, keďže výberové konanie umožňujúce získať notárske osvedčenie sa týka širokého spektra oblastí a nezohľadňuje
         oblasti už kryté diplomom alebo osvedčením o vzdelaní uchádzača. Pokiaľ ide o tretiu podmienku, dotknutá prax je nielen adaptačnou
         praxou, ale zároveň skúškou spôsobilosti, hoci článok 14 ods. 3 smernice 2005/36 súbeh adaptačného obdobia a skúšky spôsobilosti
         zakazuje.

      30      Portugalská republika podporovaná Litovskou republikou, Slovinskou republikou a Slovenskou republikou po prvé tvrdí, že notár
         sa v súlade s právnou úpravou Únie a judikatúrou Súdneho dvora zúčastňuje na výkone verejnej moci v zmysle článku 45 prvého
         odseku ES.

      31      Súdny dvor totiž už v rozsudku z 30. septembra 2003, Colegio de Oficiales de la Marina Mercante Española (C‑405/01, Zb. s. I‑10391,
         bod 42), potvrdil, že činnosti notára týkajúce sa vyhotovenia závetov súvisia s výkonom právomocí verejnej moci.

      32      Európsky parlament tiež dospel k záveru o uplatniteľnosti článku 45 prvého odseku ES na notárske povolanie v uznesení z 18. januára
         1994 o postavení a organizácii notárskeho povolania v dvanástich členských štátoch Spoločenstva [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES C 44, s. 36), ako aj v uznesení z 23. marca 2006 o právnických povolaniach a o všeobecnom záujme na fungovaní
         právnych systémov (Ú. v. EÚ C 292E, s. 105).

      33      Takisto smernica 2000/31/ES Európskeho parlamentu a Rady z 8. júna 2000 o určitých právnych aspektoch služieb informačnej
         spoločnosti na vnútornom trhu, najmä o elektronickom obchode (smernica o elektronickom obchode) (Ú. v. ES L 178, s. 1; Mim. vyd.
         13/025, s. 399), a smernica 2006/123/ES Európskeho parlamentu a Rady z 12. decembra 2006 o službách na vnútornom trhu (Ú. v. EÚ
         L 376, s. 36) vylučujú notárske činnosti zo svojej pôsobnosti.

      34      O účasti notárov na výkone verejnej moci svedčia aj niektoré aspekty postavenia notára, konkrétne najmä jeho postavenie verejného
         činiteľa, režim numerus clausus, ktorému podlieha, skladanie sľubu a nezlučiteľnosť funkcií stanovená zákonom.

      35      Pokiaľ ide o údajné neprebratie smernice 2005/36, Portugalská republika, Litovská republika a Slovinská republika po druhé
         tvrdia, že odôvodnenie č. 41 tejto smernice výslovne uvádza, že táto smernica „sa nedotýka uplatňovania článku 39 ods. 4 [ES]
         a článku 45 [ES] týkajúcich sa najmä notárov [, najmä pokiaľ ide o notárov – neoficiálny preklad]“. Táto výhrada potvrdzuje, že notárske povolanie je vylúčené z pôsobnosti smernice 2005/36. Podobná výhrada je uvedená v dvanástom
         odôvodnení smernice 89/48.

      36      S odkazom na prípravné práce na smernici 2005/36 a najmä na legislatívne uznesenie Európskeho parlamentu o návrhu smernice
         Európskeho parlamentu a Rady o uznávaní odborných kvalifikácií [neoficiálny preklad] (Ú. v. EÚ C 97E, 2004, s. 230), prijaté v prvom čítaní 11. februára 2004, Portugalská republika dospela k záveru, že normotvorca
         Únie vylúčil notárske povolanie z pôsobnosti tejto smernice.

      37      Česká republika sa domnieva, že vzhľadom na to, že výkon notárskeho povolania si vyžaduje podrobné znalosti vnútroštátneho
         práva hostiteľského členského štátu, požiadavka skúšky spôsobilosti, ktorej predmetom sú otázky týkajúce sa vnútroštátneho
         práva tohto členského štátu, je v súlade s podmienkami uvedenými v článku 3 ods. 1 písm. h) smernice 2005/36.

      38      Slovinská republika tvrdí, že Súdny dvor by mal ex offo zamietnuť túto žalobu z dôvodu, že predmetom konania pred podaním žaloby bolo údajné neprebratie smernice 89/48, hoci touto
         žalobou sa Portugalskej republike vytýka, že si nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú zo smernice 2005/36.

       Posúdenie Súdnym dvorom
       O prípustnosti žaloby
      39      Z návrhu Komisie vyplýva, že táto žaloba sa týka údajného neprebratia smernice 2005/36. Treba však poznamenať, že výzvy, ako
         aj odôvodnené stanovisko Komisie sa týkajú smernice 89/48. V dôsledku toho je potrebné skúmať ex offo otázku prípustnosti tejto žaloby.

      40      Na základe svojej judikatúry môže Súdny dvor ex offo skúmať, či sú splnené podmienky na podanie žaloby o nesplnenie povinnosti členským štátom stanovené v článku 226 ES (rozsudky
         z 31. marca 1992, Komisia/Taliansko, C‑362/90, Zb. s. I‑2353, bod 8, a z 9. septembra 2004, Komisia/Grécko, C‑417/02, Zb.
         s. I‑7973, bod 16).

      41      Podľa judikatúry Súdneho dvora musí byť existencia nesplnenia povinností v rámci žaloby podľa článku 226 ES posúdená so zreteľom
         na právnu úpravu Únie účinnú ku koncu lehoty, ktorú Komisia určila členskému štátu na dosiahnutie súladu s jej odôvodneným
         stanoviskom (pozri najmä rozsudky z 10. septembra 1996, Komisia/Nemecko, C‑61/94, Zb. s. I‑3989, bod 42; z 5. októbra 2006,
         Komisia/Belgicko, C‑377/03, Zb. s. I‑9733, bod 33, a z 10. septembra 2009, Komisia/Grécko, C‑416/07, Zb. s. I‑7883, s. 27).
         Je však nutné konštatovať, že smernica 2005/36 zrušila smernicu 89/48 od 20. októbra 2007, teda až po uplynutí lehoty stanovenej
         v odôvodnenom stanovisku.

      42      Ako však Súdny dvor už rozhodol, aj keď návrhy obsiahnuté v žalobe v zásade nemôžu ísť nad rámec nesplnenia povinností uvedeného
         vo výroku odôvodneného stanoviska a vo výzve, platí, že Komisia je oprávnená domáhať sa určenia nesplnenia povinností, ktoré
         majú pôvod v pôvodnej verzii právneho predpisu Únie, následne zmeneného alebo zrušeného, ktoré nové ustanovenia právneho predpisu
         Únie zachovali. Naopak predmet sporu nemožno rozšíriť na povinnosti vyplývajúce z nových ustanovení, ktoré nemajú ekvivalent
         v pôvodnej verzii dotknutého právneho predpisu, pretože by došlo k porušeniu podstatných formálnych náležitostí riadneho konania
         o nesplnení povinnosti (pozri v tejto súvislosti rozsudky z 9. novembra 1999, Komisia/Taliansko, C‑365/97, Zb. s. I‑7773,
         bod 36; z 12. júna 2003, Komisia/Taliansko, C‑363/00, Zb. s. I‑5767, bod 22, a z 10. septembra 2009, Komisia/Grécko, už citovaný,
         bod 28).

      43      Z tohto dôvodu sú návrhy obsiahnuté v žalobe Komisie, na základe ktorých má byť určené, že Portugalská republika si nesplnila
         povinnosti vyplývajúce zo smernice 2005/36, v zásade prípustné, po podmienkou, že sú povinnosti vyplývajúce z tejto smernice
         analogické s povinnosťami vyplývajúcimi zo smernice 89/48 (pozri analogicky rozsudok z 10. septembra 2009, Komisia/Grécko,
         už citovaný, bod 29).

      44      Ako teda vyplýva z odôvodnenia č. 9 smernice 2005/36, s cieľom zlepšiť, reorganizovať a racionalizovať existujúce ustanovenia
         zjednotením platných zásad táto smernica v záujme slobody usadiť sa zachováva súvisiace zásady a záruky, na ktorých sú založené
         rôzne platné systémy uznávania, akým je aj systém uznávania zavedený smernicou 89/48.

      45      Rovnako odôvodnenie č. 14 smernice 2005/36 uvádza, že mechanizmus uznávania stanovený najmä smernicou 89/48 sa nemení.

      46      V prejednávanej veci Komisia Portugalskej republike v súvislosti s notárskym povolaním nevytýka neprebratie konkrétneho ustanovenia
         smernice 2005/36, ale tejto smernice ako celku.

      47      Za týchto podmienok treba konštatovať, že údajná povinnosť prebratia smernice 2005/36 na notárske povolanie je analogická
         s povinnosťou vyplývajúcou zo smernice 89/48, keďže jednak zásady a záruky súvisiace s mechanizmom uznávania zavedené touto
         smernicou sa v smernici 2005/36 zachovávajú, jednak sa po prijatí smernice 2005/36 nemení ani samotný mechanizmus uznávania.

      48      V dôsledku toho sa táto žaloba musí považovať za prípustnú.

       O veci samej
      49      Komisia Portugalskej republike vytýka, že v súvislosti s notárskym povolaním neprebrala smernicu 89/48. Je preto potrebné
         preskúmať, či možno túto smernicu uplatniť na uvedené povolanie.

      50      V tejto súvislosti treba zohľadniť legislatívny kontext, do ktorého táto smernica spadá.

      51      Možno teda uviesť, že normotvorca v dvanástom odôvodnení smernice 89/48, ktorá predchádzala smernici 2005/36, výslovne stanovil,
         že všeobecný systém uznávania diplomov vyššieho vzdelania zavedený smernicou 89/48 „neovplyvňuje uplatňovanie... článku [45 ES]“.
         Takto stanovená výhrada vyjadruje vôľu normotvorcu ponechať činnosti spadajúce pod článok 45 prvý odsek ES mimo pôsobnosti
         tejto smernice.

      52      V čase prijatia smernice 89/48 však Súdny dvor ešte nemal príležitosť rozhodovať o tom, či notárske činnosti spadajú alebo
         nespadajú do pôsobnosti článku 45 prvého odseku ES.

      53      V rokoch po prijatí smernice 89/48 Parlament vo svojich uzneseniach z roku 1994 a 2006, uvedených v bode 32 tohto rozsudku,
         na jednej strane potvrdil, že článok 45 prvý odsek ES sa má plne uplatňovať na notárske povolanie ako také, hoci na druhej
         strane vyjadril želanie, aby bola v súvislosti s prístupom k tomuto povolaniu odstránená podmienka štátnej príslušnosti.

      54      Okrem toho pri prijatí smernice 2005/36, ktorá nahradila smernicu 89/48, normotvorca Únie v odôvodnení č. 41 prvej z týchto
         uvedených smerníc starostlivo spresnil, že sa netýka uplatňovania článku 45 ES, „týkajúcich sa najmä notárov [, najmä pokiaľ
         ide o notárov – neoficiálny preklad]“. Zavedením tejto výhrady však normotvorca Únie nezaujal stanovisko k uplatniteľnosti článku 45 prvého odseku ES, a teda
         ani smernice 2005/36 na notárske činnosti.

      55      Potvrdzujú to najmä prípravné práce na smernici 2005/36. Parlament vo svojom legislatívnom uznesení uvedenom v bode 36 tohto
         rozsudku navrhoval, aby sa v texte smernice 2005/36 výslovne uviedlo, že sa nevzťahuje na notárov. Ak tento návrh nebol prijatý
         ani v zmenenom a doplnenom návrhu smernice Európskeho parlamentu a Rady o uznávaní odborných kvalifikácií [KOM(2004) 317 v konečnom
         znení], ani v spoločnej pozícii (ES) č. 10/2005 z 21. decembra 2004 prijatej Radou v súlade s postupom uvedeným v článku 251
         Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva na účely prijatia smernice Európskeho parlamentu a Rady o uznávaní odborných kvalifikácií
         (Ú. v. EÚ C 58E, 2005, s. 1), nebolo to z dôvodu, že navrhovaná smernica sa mala uplatňovať na notárske povolanie, ale predovšetkým
         z dôvodu, že „článok 45 [prvý odsek] ES [stanovuje] výnimku zo zásad slobody usadiť sa a slobodného poskytovania služieb pre
         činnosti, ktoré priamo a špecificky súvisia s výkonom verejnej moci“.

      56      V tejto súvislosti vzhľadom na osobitné okolnosti legislatívneho procesu, ako aj neistú situáciu, ktorá je toho výsledkom,
         ako vyplýva z vyššie uvedeného legislatívneho kontextu, nemožno konštatovať, že po uplynutí lehoty stanovenej v odôvodnenom
         stanovisku existovala dostatočne jasná povinnosť členských štátov prebrať smernicu 89/48, pokiaľ ide o notárske povolanie.

      57      V dôsledku toho treba túto žalobu zamietnuť.

       O trovách
      58      Na základe článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku je účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, povinný nahradiť trovy konania,
         ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Portugalská republika navrhla zaviazať Komisiu na náhradu trov konania a Komisia
         vo svojich dôvodoch nemala úspech, je namieste zaviazať ju na náhradu trov konania.

      59      Podľa článku 69 ods. 4 prvého pododseku rokovacieho poriadku členské štáty, ktoré do konania vstúpili ako vedľajší účastníci,
         znášajú vlastné trovy konania. Česká republika, Litovská republika, Slovinská republika, Slovenská republika a Spojené kráľovstvo
         teda znášajú vlastné trovy konania.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (veľká komora) rozhodol a vyhlásil:
      1.      Žaloba sa zamieta.
      2.      Európska komisia je povinná nahradiť trovy konania.
      3.      Česká republika, Litovská republika, Slovinská republika, Slovenská republika a Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného
            Írska znášajú vlastné trovy konania.
      Podpisy
      * Jazyk konania: portugalčina.


Rozsudok Všeobecného súdu (prvá komora) z 25. novembra 2014. # Brouwerij Van Honsebrouck proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Vec T-375/12.