Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 5. decembra 1996. # John Reisdorf proti Finanzamt Köln-West. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Bundesfinanzhof - Nemecko. # Daň z pridanej hodnoty. # Vec C-85/95.


Rozsudok Súdneho dvora z 11. júla 1985. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Spolkovej republike Nemecko. # DPH. # Vec 107/84.


Rozsudok Súdneho dvora zo 17. novembra 1993. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Francúzskej republike. # Daň z pridanej hodnoty - Šiesta smernica. # Vec C-68/92.


Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) zo 14. júla 1977. # Jean-Jacques Geist proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Vec 61-76.


Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 23. januára 1975. # Raphael de Dapper proti Európskemu parlamentu. # Vec 29-74.


Rozsudok Súdneho dvora z 26. júna 1979. # Pigs and Bacon Commission proti Mc Carren and Company Limited. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania High Court - Írsko. # Vec 177/78.


title: Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) zo 16. júna 2016.#EURO 2004. Hungary Kft. proti Nemzeti Adó- és Vámhivatal Nyugat-dunántúli Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Zalaegerszegi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Colná únia – Spoločný colný sadzobník – Colná hodnota – Určenie colnej hodnoty – Prevodná hodnota – Skutočne zaplatená cena – Pochybnosti založené na správnosti deklarovanej ceny – Deklarovaná cena nižšia než cena zaplatená v rámci iných transakcií týkajúcich sa podobných tovarov.#Vec C-291/15.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (šiesta komora)
      zo 16. júna 2016 (
            *1
         )
      „Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Colná únia — Spoločný colný sadzobník — Colná hodnota — Určenie colnej hodnoty — Prevodná hodnota — Skutočne zaplatená cena — Pochybnosti založené na správnosti deklarovanej ceny — Deklarovaná cena nižšia než cena zaplatená v rámci iných transakcií týkajúcich sa podobných tovarov“
      Vo veci C‑291/15,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Zalaegerszegi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Správny a pracovný súd Zalaegerszeg, Maďarsko) z 21. mája 2015 a doručený Súdnemu dvoru 15. júna 2015, ktorý súvisí s konaním:

         EURO 2004. Hungary Kft.

      proti

         Nemzeti Adó‑ és Vámhivatal Nyugat‑dunántúli Regionális Vám‑ és Pénzügyőri Főigazgatósága,

      VŠEOBECNÝ SÚD (šiesta komora),
      v zložení: predseda šiestej komory A. Arabadžiev, sudcovia S. Rodin a E. Regan (spravodajca),
      generálna advokátka: J. Kokott,
      tajomník: A. Calot Escobar,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               maďarská vláda, v zastúpení: M. Z. Fehér a G. Koós, splnomocnení zástupcovia,

               —

               španielska vláda, v zastúpení: A. Gavela Llopis, splnomocnená zástupkyňa,

               —

               talianska vláda, v zastúpení: G. Palmieri, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci G. Albenzio, avvocato dello Stato,

               —

               poľská vláda, v zastúpení: B. Majczyna, splnomocnený zástupca,

               —

               portugalská vláda, v zastúpení: L. Inez Fernandes, N. Vitorino a M. Rebelo, splnomocnení zástupcovia,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: L. Havas a L. Grønfeldt, splnomocnení zástupcovia,

         so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálnej advokátky, že vec bude prejednaná bez jej návrhov,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 181a nariadenia Komisie (EHS) č. 2454/93 z 2. júla 1993, ktorým sa vykonáva nariadenie Rady (EHS) č. 2913/92, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva (Ú. v. ES L 253, 1993, s. 1; Mim. vyd. 02/006, s. 3), zmeneného a doplneného nariadením Komisie (ES) č. 3254/94 z 19. decembra 1994 (Ú. v. ES L 346, 1994, s. 1; Mim. vyd. 02/005, s. 326) (ďalej len „vykonávacie nariadenie“).

               2

               Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou EURO 2004. Hungary Kft. a Nemzeti Adó‑ és Vámhivatal Nyugat‑dunántúli Regionális Vám‑ és Pénzügyőri Főigazgatósága (Generálne riaditeľstvo pre colnú a daňovú kontrolu regiónu Západné Zadunajsko, ktoré je súčasťou Národnej daňovej a colnej správy, Maďarsko, ďalej len „regionálny colný orgán“) vo veci žaloby o neplatnosť rozhodnutia, ktorým sa opravuje colná hodnota ňou dovezených tovarov a ktorým sa jej dodatočne vymeriava clo a daň z pridanej hodnoty (DPH).

         Právny rámec

         Colný kódex

               3

               Nariadenie Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva (Ú. v. ES L 302, 1992, s. 1; Mim. vyd. 02/016, s. 4), zmenené a doplnené nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 82/97 z 19. decembra 1996 (Ú. v. ES L 17, 1997, s. 1; Mim. vyd. 02/008, s. 179) (ďalej len „colný kódex“), vo svojom článku 29 ods.1 stanovuje:
               „Colnou hodnotou dovážaného tovaru je jeho prevodná hodnota, t. j. cena skutočne zaplatená alebo ktorá sa má zaplatiť za tovar predávaný na vývoz na colné územie spoločenstva, podľa potreby upravená podľa článku 32 a 33, a to za podmienky, že:

                        a)

                        neexistujú obmedzenia, pokiaľ ide o nakladanie s tovarom a jeho použitie kupujúcim, s výnimkou obmedzení, ktoré:

                                 —

                                 sú uložené alebo požadované právnymi predpismi alebo štátnymi orgánmi v spoločenstve,

                                 —

                                 ohraničujú územie, v ktorom môže byť tovar znovu predaný,
                                 alebo

                                 —

                                 podstatným spôsobom neovplyvňujú hodnotu tovaru;

                        b)

                        predaj alebo cena nepodliehajú žiadnym podmienkam alebo plneniam, ktorých hodnotu vo vzťahu k tovaru, ktorý má byť hodnotený, nie je možné zistiť;

                        c)

                        žiadna časť výnosu akéhokoľvek ďalšieho predaja, nakladanie alebo použitie tovaru kupujúcim nepripadne priamo ani nepriamo predávajúcemu, pokiaľ nie je možné vykonať primeranú úpravu podľa článku 32;
                        a

                        d)

                        kupujúci a predávajúci nie sú v spojení alebo, ak sú v spojení, je prevodná hodnota prijateľná pre colné účely podľa odseku 2.“

               4

               Článok 30 ods. 1 a 2 tohto kódexu stanovuje:
               „1.   Ak nemôže byť colná hodnota určená podľa článku 29, určí sa postupne podľa odseku 2 písmeno a), b), c) a d)…
               2.   Colnou hodnotou podľa tohto článku je:
               …

                        b)

                        prevodná hodnota podobného tovaru predávaného na vývoz do spoločenstva v rovnakej alebo približne rovnakej dobe ako tovar, pri ktorom sa určuje colná hodnota;

                  …“

               5

               Článok 78 colného kódexu znie takto:
               „1.   Po prepustení tovaru môžu colné orgány z vlastného podnetu alebo na žiadosť deklaranta colné vyhlásenia opraviť.
               2.   Po prepustení tovaru môžu colné orgány kontrolovať obchodné doklady a iné údaje vzťahujúce sa k dovozným alebo vývozným operáciám s tovarom alebo k následným obchodným operáciám s týmto tovarom s cieľom presvedčiť sa o správnosti údajov uvedených v colnom vyhlásení. Túto kontrolu je možné vykonať u deklaranta alebo inej osoby, ktorá sa priamo alebo nepriamo obchodne podieľa na uvedených operáciách, alebo u akejkoľvek inej osoby, ktorá má u seba uvedené doklady a údaje na obchodné účely. Colné orgány môžu taktiež prehliadať tovar, pokiaľ ho ešte je možné predložiť.
               3.   Ak výsledky preskúmania colného vyhlásenia alebo následnej kontroly nasvedčujú tomu, že predpisy upravujúce príslušný colný režim boli uplatnené na základe nesprávnych alebo neúplných údajov, colné orgány v súlade s vydanými predpismi môžu prijať opatrenia nevyhnutné na nápravu, pričom zoberú do úvahy nové informácie, ktoré majú k dispozícii.“

         Vykonávacie nariadenie

               6

               Článok 151 vykonávacieho nariadenia stanovuje:
               „1.   Pri uplatňovaní článku 30 (2) b) colného kódexu (prevodná hodnota rovnakého [podobného – neoficiálny preklad] tovaru) sa colná hodnota určí na základe prevodnej hodnoty podobného tovaru pri predaji na rovnakej komerčnej úrovni a v takmer rovnakom množstve ako tovar, ktorý sa má ohodnotiť. Ak sa nezistí žiadny takýto predaj, použije sa prevodná hodnota podobného tovaru, predaného na inej komerčnej úrovni a/alebo v inom množstve, upravená s prihliadnutím na rozdiely, vyplývajúce z komerčnej úrovne a/alebo z množstva, ak sa takéto úpravy môžu vykonať na základe predložených dôkazov, ktoré jasne potvrdzujú, že sú rozumné a správne, bez ohľadu na to, či vedú k zvýšeniu alebo zníženiu prevodnej hodnoty.
               …
               5.   Na účely tohto článku prevodná hodnota podobného dovážaného tovaru je colná hodnota predtým určená podľa článku 29 kódexu, ktorá je upravená podľa odsekov 1 a 2 tohto článku.“

               7

               V zmysle článku 178 ods. 4 uvedeného nariadenia:
               „Predloženie vyhlásenia požadovaného v odseku 1 colnému úradu je rovnocenné s prevzatím zodpovednosti osobou uvedenou v odseku 2, bez dosahu na možné uplatňovanie penalizačných ustanovení v súvislosti s:

                        —

                        presnosťou a úplnosťou údajov uvedených vo vyhlásení,

                        —

                        pravosťou dokumentov predložených ako podklad pre tieto náležitosti,

                        —

                        predložením akýchkoľvek doplňujúcich informácií alebo dokumentov potrebných na určenie colnej hodnoty tovaru.“

               8

               Článok 181a vykonávacieho nariadenia stanovuje:
               „1.   Colné orgány nemusia určovať colnú hodnotu dovážaného tovaru pomocou metódy prevodnej hodnoty, ak v súlade s postupom uvedeným v odseku 2 nie sú dostatočne presvedčené, na základe dôvodných pochybností, že deklarovaná hodnota predstavuje celkovú zaplatenú cenu alebo cenu, ktorá sa má zaplatiť podľa článku 29 kódexu.
               2.   Ak majú colné orgány pochybnosti uvedené v odseku 1, môžu požadovať dodatočné informácie v súlade s článkom 178 ods. 4. Ak tieto pochybnosti pretrvávajú, colné orgány musia pred prijatím konečného rozhodnutia informovať príslušnú osobu, na požiadanie písomne, o dôvodoch týchto pochybností a poskytnúť jej primeranú príležitosť na vyjadrenie. Konečné rozhodnutie a jeho odôvodnenie sa písomne oznámi príslušnej osobe.“

               9

               Vykonávacie nariadenie obsahuje prílohu 23 s názvom „Vysvetľujúce poznámky k colnej hodnote“. Bod 1 poznámok k tejto prílohe týkajúcich sa článku 30 ods. 2 písm. a) a b) colného kódexu stanovuje:
               „Colné úrady pri uplatňovaní týchto ustanovení vezmú do úvahy, ak je potrebné, predaj rovnakého alebo podobného druhu tovarov, podľa možnosti na rovnakej obchodnej úrovni a v rovnakom množstve ako hodnotený tovar. Ak sa takýto predaj nepodarí zistiť, použije sa predaj rovnakého alebo podobného tovaru za jednej z týchto troch podmienok:
               …“

         Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka

               10

               Dňa 4. marca 2014 predložila žalobkyňa EURO 2004. Hungary, obchodná spoločnosť so sídlom v Maďarsku, colné vyhlásenie v elektronickom formáte na Nemzeti Adó‑ és Vámhivatal Zala Megyei Vám‑ és Pénzügyőri Igazgatósága (Colné a daňové riaditeľstvo Zalianskej župy, ktoré je súčasťou Národnej daňovej a colnej správy, ďalej len „župný colný orgán“) a tým začala prostredníctvom svojho zástupcu pre colné záležitosti konanie o prepustení rôznych tovarov s pôvodom v Číne s hrubou hmotnosťou 13000 kg do voľného obehu. Po čiastkovej fyzickej kontrole tovaru tento orgán povolil jeho prepustenie do voľného obehu a potom nariadil následnú kontrolu colného vyhlásenia na základe článku 78 colného kódexu.

               11

               Uvedený orgán rozhodnutím z 12. júna 2014 ukončil následnú kontrolu uvedeného vyhlásenia, zamietol colnú hodnotu 2589926 HUF (približne 8288 eur) uvedenú v colnom vyhlásení a stanovil konečnú colnú hodnotu dovezeného tovaru na 3023938 HUF (približne 9676 eur). V dôsledku tejto opravy uložil uvedený orgán spoločnosti EURO 2004. Hungary povinnosť zaplatiť clo v sume 12970 HUF (približne 41 eur) a DPH v sume 47784 HUF (približne 153 eur).

               12

               Z odôvodnenia rozhodnutia z 12. júna 2014 vyplýva, že colná hodnota tovaru v colnom vyhlásení bola vypočítaná na základe prevodovej hodnoty v súlade s článkom 29 colného kódexu, že na tovar sa nevzťahovali obmedzenia a podmienky uvedené v článku 29 ods. 1 písm. a) až c) colného kódexu a že prepojenie uvádzané v článku 29 ods. 1 písm. d) uvedeného kódexu medzi účastníkmi transakcie neexistovalo.

               13

               Zo spisu predloženého Súdnemu dvoru vyplýva, že župný colný orgán porovnal jemu predloženú obchodnú faktúru s účtovnými knihami a záznamami dovozcu, ako aj s predloženým bankovým potvrdením a zistil, že suma uvedená v týchto dokladoch sa zhoduje s obsahom colného vyhlásenia. Keďže sa však tento orgán domnieval, že colná hodnota kilogramu čistej hmotnosti dovezeného tovaru zodpovedá cene fakturovanej výnimočne nízko vo vzťahu k štatistickým priemerným dostupným hodnotám pre porovnateľné tovary, spochybnil správnosť colnej hodnoty tovaru „bavlnené chňapky“, s čistou hmotnosťou 150 kg a „tkané utierky z mikrovlákien“ s čistou hmotnosťou 24 kg.

               14

               Uvedený orgán vyzval spoločnosť EURO 2004. Hungary, aby preukázala správnosť colnej hodnoty dotknutého tovaru, zo spisu, ktorým disponuje Súdny dvor, však vyplýva, že žalobkyňa nepredložila žiadne nové dôkazy a len vyhlásila, že svojmu čínskemu zmluvnému partnerovi zaplatila cenu uvedenú na faktúre.

               15

               Župný colný orgán, ktorý mal stále pochybnosti o správnosti uvedenej hodnoty, na základe štatistických údajov preskúmal, za akú jednotkovú cenu boli maďarským dovozcom predávané uvedené kategórie výrokov a vypočítal colnú hodnotu na základe „prevodovej hodnoty podobného tovaru“ v zmysle článku 30 ods. 2 písm. b) colného kódexu.

               16

               Regionálny colný orgán rozhodnutím na základe správneho odvolania spoločnosti EURO 2004. Hungary potvrdil rozhodnutie župného colného orgánu z 12. júna 2014, pretože sa domnieval, že toto naposledy uvedené rozhodnutie bolo prijaté správne v súlade s postupom upraveným v článku 181a vykonávacieho nariadenia, že pochybnosti colného orgánu o dôvodnosti deklarovanej hodnoty boli opodstatnené a výpočet colnej hodnoty bol vykonaný na základe aktualizovaných štatistických údajov.

               17

               Spoločnosť EURO 2004. Hungary podala na vnútroštátny súd žalobu proti rozhodnutiu regionálneho colného orgánu. Podľa tejto spoločnosti župný colný orgán zamietol deklarovanú colnú hodnotu tovaru len preto, lebo sa jej výlučne vďaka jej dobrým obchodným vzťahom podarilo nakúpiť tovar za nižšiu cenu, čo však nemôže slúžiť ako odôvodnenie spochybnenia uvedenej colnej hodnoty.

               18

               Regionálny colný orgán trval na svojich argumentoch, na ktorých založil svoje rozhodnutie a tvrdí, že spoločnosť EURO 2004. Hungary neposkytla vysvetlenia týkajúce sa dôvodu, pre ktorý bola cena tovaru neprimerane nízka v porovnaní s podobnými štatistickými hodnotami.

               19

               Vnútroštátny súd sa domnieva, že výklad článku 181a vykonávacieho nariadenia je potrebný pre zodpovedanie otázky, či môže colný orgán na základe tohto ustanovenia pri určení colnej hodnoty dovezeného tovaru neuplatniť metódu založenú na jeho prevodnej hodnote.

               20

               V tejto súvislosti sa vnútroštátny súd domnieva, že na účely určenia colnej hodnoty dovezených tovarov predstavuje zohľadnenie prevodnej hodnoty tovaru prvý spôsob, uplatniteľný ako všeobecné pravidlo. Pokiaľ nie je možné spochybniť ani pravosť dokumentov vyhotovených ako dôkaz prevodnej hodnoty dovezených tovarov, ani skutočný predmet transakcie, a ak neexistuje žiadny iný konkrétny dôvod pre nezohľadnenie prevodnej hodnoty týchto tovarov, sú colné orgány povinné akceptovať ako colnú hodnotu uvedených tovarov preukázanú prevodnú hodnotu, keďže táto prax umožní vylúčiť používanie svojvoľných colných hodnôt, čím umožní colnému systému fungovať neutrálnym spôsobom. Vnútroštátny súd sa domnieva, že tento výklad vyplýva z bodov 52 až 60 rozsudku z 28. februára 2008, Carboni e derivati (C‑263/06, EU:C:2008:128), avšak s výhradou, že tento rozsudok bol vydaný za skutkových okolností podstatne odlišných od skutkových okolností vo veci samej a že sa v ňom nepreskúmal možný základ pochybností uvedených v článku 181a vykonávacieho nariadenia.

               21

               Za týchto podmienok Zalaegerszegi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Správny a pracovný súd Zalaegerszeg, Maďarsko) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
               „Má sa článok 181a vykonávacieho nariadenia vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej praxi, podľa ktorej v prípade, ak sa konštatuje, že uvádzaná prevodná hodnota je v porovnaní so štatistickým priemerom kúpnych cien uplatňovaných pri dovoze podobného tovaru neprimerane nízka, a teda nereálna, sa colná hodnota určí v súlade s ,prevodnou hodnotou podobného tovaru‘ napriek tomu, že colný orgán nepoprie ani inak nespochybní pravosť faktúry alebo potvrdenia o prevode, ktoré boli predložené na preukázanie ceny skutočne zaplatenej za dovezený tovar, pričom dovozca nepredloží doplňujúce dôkazy na preukázanie prevodnej hodnoty?“

         O prejudiciálnej otázke

               22

               Svojou prejudiciálnou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 181a vykonávacieho nariadenia má vykladať v tom zmysle, že bráni takej vnútroštátnej praxi colných orgánov, o akú ide v konaní vo veci samej, ktorá spočíva v určení colnej hodnoty dovezeného tovaru na základe prevodnej hodnoty podobných tovarov, metódou upravenou v článku 30 colného kódexu, ak je deklarovaná prevodná hodnota neprimerane nízka v porovnaní so štatistickým priemerom kúpnych cien uplatňovaných pri dovoze podobných tovarov, a to napriek skutočnosti, že colné orgány nepopreli a ani inak nespochybnili pravosť faktúry a potvrdenia o prevode, ktoré boli predložené na účely preukázania ceny skutočne zaplatenej za dovezený tovar, pričom však dovozca v odpovedi na žiadosť colného orgánu v tomto zmysle nepredložil iné dôkazy alebo informácie na preukázanie správnosti deklarovanej prevodovej hodnoty tohto tovaru.

               23

               V prvom rade treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry je cieľom právnej úpravy Európskej únie týkajúcej sa určenia colnej hodnoty vytvorenie spravodlivého, jednotného a nestranného systému, ktorý by vylučoval uplatňovanie svojvoľných alebo fiktívnych colných hodnôt (rozsudok z 15. júla 2010, Gaston Schul, C‑354/09, EU:C:2010:439, bod 27 a citovaná judikatúra).

               24

               Najmä, ako vyplýva z bodu 38 rozsudku z 12. decembra 2013, Christodoulou a i. (C‑116/12, EU:C:2013:825), v zmysle článku 29 colného kódexu je colnou hodnotou dovážaného tovaru jeho prevodná hodnota, teda cena skutočne zaplatená alebo ktorá sa má zaplatiť za tovary, ktoré sú predávané na vývoz na colné územie Únie, avšak s výhradou úprav podľa článkov 32 a 33 tohto kódexu.

               25

               V tejto súvislosti Súdny dvor spresnil, že aj keď cena, ktorá je skutočne zaplatená alebo sa má zaplatiť za tovar, tvorí vo všeobecnosti základ pre výpočet colnej hodnoty, táto cena je údajom, ktorý prípadne podlieha úprave, ak je tento krok potrebný na to, aby sa zabránilo určeniu svojvoľnej alebo fiktívnej colnej hodnoty (pozri v tomto zmysle rozsudok z 12. decembra 2013, Christodoulou a i., C‑116/12, EU:C:2013:825, bod 39, ako aj citovanú judikatúru).

               26

               Prevodná hodnota totiž musí odrážať skutočnú hospodársku hodnotu dovážaného tovaru a zohľadňovať všetky zložky tohto tovaru, ktoré majú hospodársku hodnotu (rozsudok z 12. decembra 2013, Christodoulou a i., C‑116/12, EU:C:2013:825, bod 40, ako aj citovaná judikatúra).

               27

               Ak však colnú hodnotu nemožno určiť na základe článku 29 colného kódexu prevodnou hodnotou dovážaného tovaru, určenie colnej hodnoty sa uskutoční podľa ustanovení článku 30 tohto kódexu postupným uplatňovaním metód stanovených v bodoch a) až d) odseku 2 tohto naposledy uvedeného článku (rozsudok z 12. decembra 2013, Christodoulou a i., C‑116/12, EU:C:2013:825, bod 41).

               28

               V prípade, ak nie je možné určiť colnú hodnotu dovážaného tovaru ani na základe článku 30 colného kódexu, určenie colnej hodnoty sa uskutočňuje podľa ustanovení článku 31 tohto kódexu (rozsudok z 12. decembra 2013, Christodoulou a i., C‑116/12, EU:C:2013:825, bod 42).

               29

               V dôsledku toho tak zo znenia článkov 29 až 31 uvedeného kódexu, ako aj z poradia, v akom sa majú uplatňovať kritériá určenia colnej hodnoty podľa týchto článkov, vyplýva, že medzi týmito ustanoveniami existuje vzťah subsidiarity. Totiž iba vtedy, ak uplatnením daného ustanovenia nemožno určiť colnú hodnotu, sa treba odvolať na ustanovenie, ktoré v stanovenom poradí nasleduje bezprostredne po ňom (rozsudok z 12. decembra 2013, Christodoulou a i., C‑116/12, EU:C:2013:825, bod 43).

               30

               Keďže podľa článku 29 colného kódexu sa v súvislosti s určením colnej hodnoty uprednostňuje prevodná hodnota, táto metóda určenia colnej hodnoty by mala byť najvhodnejšia a najčastejšie používaná (rozsudok z 12. decembra 2013, Christodoulou a i., C‑116/12, EU:C:2013:825, bod 44).

               31

               Pokiaľ ide, na jednej strane, o otázku, akú právomoc majú colné orgány, ak colné vyhlásenie, ktoré im bolo predložené, vyvoláva pochybnosti, článok 181a vykonávacieho nariadenia stanovuje, že ak colné orgány môžu odôvodnene pochybovať, že deklarovaná hodnota predstavuje celkovú zaplatenú sumu alebo sumu, ktorá sa má zaplatiť, nemusia nevyhnutne určovať colnú hodnotu dovážaného tovaru pomocou metódy prevodnej hodnoty. V prípade, že pochybnosti pretrvávajú aj po prípadnom požiadaní o predloženie všetkých doplňujúcich informácií a dokumentov a po tom, ako dotknutá osoba dostala primeranú príležitosť na vyjadrenie svojho stanoviska v súvislosti s dôvodmi uvedených pochybností, môžu deklarovanú cenu zamietnuť (pozri v tomto zmysle rozsudok z 28. februára 2008, Carboni e derivati, C‑263/06, EU:C:2008:128, bod 52).

               32

               Na druhej strane, Súdny dvor už uviedol, že pokiaľ ide o hodnotu, ktorá musí nahradiť prevodnú hodnotu, článok 181a vykonávacieho nariadenia sa obmedzuje na stanovenie, že colné orgány „nemusia určovať colnú hodnotu… pomocou metódy prevodnej hodnoty“, no nespresňuje, akou inou hodnotou sa má v takomto prípade prevodná hodnota nahradiť (rozsudok z 28. februára 2008, Carboni e derivati, C‑263/06, EU:C:2008:128, bod 55).

               33

               V tejto súvislosti, v súlade s článkami 30 a 31 colného kódexu, ak nemôže byť colná hodnota dovezeného tovaru určená uplatnením článku 29 tohto kódexu, musí byť v prvom rade určená uplatnením uvedeného článku 30 kódexu a v druhom rade uplatnením uvedeného článku 31 (pozri v tomto zmysle rozsudok z 28. februára 2008, Carboni e derivati, C‑263/06, EU:C:2008:128, bod 56).

               34

               Pokiaľ ide najmä o uplatnenie toho istého článku 30, z bodu 1 poznámok k článku 30 ods. 2 písm. a) a b) colného kódexu nachádzajúcich sa v prílohe 23 vykonávacieho nariadenia vyplýva, že colné orgány pri uplatňovaní týchto ustanovení vezmú do úvahy, ak je potrebné, predaj rovnakého alebo podobného druhu tovarov, podľa možnosti na rovnakej obchodnej úrovni a v rovnakom množstve ako hodnotený tovar.

               35

               Z toho vyplýva, že colné orgány môžu na účely určenia colnej hodnoty odmietnuť deklarovanú cenu dovezeného tovaru a uplatniť druhotné metódy určenia colnej hodnoty dovezeného tovaru, upravené v článkoch 30 a 31 colného kódexu, a najmä kúpnu cenu podobného tovaru, ak trvajú ich pochybnosti o jeho prevodnej hodnote aj potom, čo požiadali o poskytnutie všetkých informácií alebo všetkých dodatočných dokumentov, a potom, čo bola dotknutej osobe poskytnutá primeraná príležitosť uviesť jej stanovisko, pokiaľ ide o dôvody, na ktorých sa tieto pochybnosti zakladajú.

               36

               Je však v právomoci vnútroštátneho súdu, ktorý má jediný priamu vedomosť o spore, ktorý mu bol predložený, aby určil, či pochybnosti colného orgánu v konaní vo veci samej boli dôvodné na účely uplatnenia uvedených sekundárnych metód a či tento orgán poskytol dotknutej osobe primeranú príležitosť uviesť jej stanovisko, pokiaľ ide o dôvody, na ktorých sa tieto pochybnosti zakladajú.

               37

               Na účely poskytnutia účinnej odpovede vnútroštátnemu súdu je potrebné doplniť nasledujúce pripomienky týkajúce sa dôkazov, ktorými disponuje Súdny dvor, pokiaľ ide o konanie vo veci samej.

               38

               V tejto súvislosti, po prvé, pokiaľ ide najmä o dôvodnosť predmetných pochybností, je potrebné uviesť, že zo spisu, ktorý bol predložený Súdnemu dvoru, vyplýva, že v konaní vo veci samej sa dotknutý colný orgán domnieval, že deklarovaná prevodná hodnota dovážaného tovaru bola výnimočne nízka v porovnaní so štatistickým priemerom kúpnych cien zistených pri dovoze podobného tovaru. Ako zdôrazňuje Európska komisia, pokiaľ ide o určité výrobky dotknuté vo veci samej, zdá sa, že deklarovaná cena bola o viac než 50 % nižšia než štatisticky určená priemerná cena.

               39

               Za týchto okolností je potrebné domnievať sa, že taký rozdiel ceny, ako bol zistený, sa javí dostatočný na odôvodnenie pochybností colného orgánu a zamietnutie deklarovanej colnej hodnoty predmetného tovaru.

               40

               Okrem toho je nesporné, že v konaní vo veci samej sa pochybnosti, ktoré viedli uvedený orgán k uplatneniu článku 181a vykonávacieho nariadenia, netýkali pravosti obchodnej faktúry, ale správnosti colnej hodnoty dovezeného tovaru.

               41

               Je potrebné pripomenúť, že na účely uplatnenia článku 181a vykonávacieho nariadenia nie je pravosť dokumentov preukazujúcich prevodnú hodnotu dovážaných tovarov určujúcim kritériom, ale predstavuje jedno z viacerých kritérií, ktoré musia colné orgány zohľadniť. Tieto orgány môžu mať pochybnosti o správnosti deklarovanej colnej hodnoty dovážaného tovaru napriek pravosti týchto dokumentov (pozri v tomto zmysle rozsudok z 28. februára 2008, Carboni e derivati, C‑263/06, EU:C:2008:128, bod 64).

               42

               Po druhé, pokiaľ ide o otázku, či colný orgán dotknutý vo veci samej poskytol dotknutej osobe primeranú príležitosť na vyjadrenie jej stanoviska, pokiaľ ide o dôvody týchto pochybností, z dôkazov v spise predložených Súdnemu dvoru vyplýva, že župný colný orgán vyzval spoločnosť EURO 2004. Hungary, aby preukázala správnosť colnej hodnoty dovezeného tovaru. Za týchto okolností je potrebné dospieť k názoru, že tento orgán poskytol uvedenej spoločnosti primeranú príležitosť na vyjadrenie jej stanoviska, pokiaľ ide o dôvody uvedených pochybností.

               43

               Zo spisu predloženého Súdnemu dvoru však vyplýva, že v odpovedi adresovanej colným orgánom táto spoločnosť nepredložila nové dôkazy a vyhlásila, že zaplatila svojmu zmluvnému partnerovi hodnotu uvedenú na faktúre.

               44

               Z vyššie uvedených úvah vyplýva, že je potrebné na položenú prejudiciálnu otázku odpovedať tak, že článok 181a vykonávacieho nariadenia sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni takej vnútroštátnej praxi colných orgánov, o akú ide v konaní vo veci samej, ktorá spočíva v určení colnej hodnoty dovezeného tovaru na základe prevodnej hodnoty podobných tovarov metódou upravenou v článku 30 colného kódexu, ak je deklarovaná prevodná hodnota neprimerane nízka v porovnaní so štatistickým priemerom kúpnych cien uplatňovaných pri dovoze podobných tovarov, a to napriek skutočnosti, že colné orgány nepopreli a ani inak nespochybnili pravosť faktúry a potvrdenia o prevode, ktoré boli predložené na účely preukázania ceny skutočne zaplatenej za dovezený tovar, pričom však dovozca v odpovedi na žiadosť colného orgánu v tomto zmysle nepredložil iné dôkazy alebo informácie na preukázanie správnosti deklarovanej colnej hodnoty.

         O trovách

               45

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (šiesta komora) rozhodol takto:

                     Článok 181a nariadenia Komisie (EHS) č. 2454/93 z 2. júla 1993, ktorým sa vykonáva nariadenie Rady (EHS) č. 2913/92, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva, zmeneného a doplneného nariadením Komisie (ES) č. 3254/94 z 19. decembra 1994, sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni takej vnútroštátnej praxi colných orgánov, o akú ide v konaní vo veci samej, ktorá spočíva v určení colnej hodnoty dovezeného tovaru na základe prevodnej hodnoty podobných tovarov metódou upravenou v článku 30 nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva, zmeneného a doplneného nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 82/97 z 19. decembra 1996, ak je deklarovaná prevodná hodnota neprimerane nízka v porovnaní so štatistickým priemerom kúpnych cien uplatňovaných pri dovoze podobných tovarov, a to napriek skutočnosti, že colné orgány nepopreli a ani inak nespochybnili pravosť faktúry a potvrdenia o prevode, ktoré boli predložené na účely preukázania ceny skutočne zaplatenej za dovezený tovar, pričom však dovozca v odpovedi na žiadosť colného orgánu v tomto zmysle nepredložil iné dôkazy alebo informácie na preukázanie správnosti deklarovanej colnej hodnoty.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: maďarčina.


title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (tretia komora) zo 17. marca 2005.#Isabella Scippacercola proti Komisii Európskych spoločenstiev.#Prístup k dokumentom inštitúcií - Článok 4 ods. 5 nariadenia (ES) č. 1049/2001.#Vec T-187/03.

text:
      Vec T‑187/03
      Isabella Scippacercola
      proti
      Komisii Európskych spoločenstiev
      „Prístup k dokumentom inštitúcií – Článok 4 ods. 5 nariadenia (ES) č. 1049/2001“
      Rozsudok Súdu prvého stupňa (tretia komora) zo 17. marca 2005
      Abstrakt rozsudku
      1.     Európske spoločenstvá – Inštitúcie – Právo verejnosti na prístup k dokumentom – Nariadenie č. 1049/2001 – Obmedzenie práva
            na prístup k dokumentom – Nezverejnenie dokumentu pochádzajúceho z členského štátu bez predchádzajúceho súhlasu tohto štátu
            – Pojem dokument pochádzajúci z členského štátu – Správa vypracovaná treťou osobou na účet členského štátu – Zahrnutie
      (Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 1049/2001, článok 4 ods. 5)
      2.     Európske spoločenstvá – Inštitúcie – Právo verejnosti na prístup k dokumentom – Nariadenie č. 1049/2001 – Výnimky z práva
            na prístup k dokumentom – Dokumenty pochádzajúce od tretej osoby a dokumenty pochádzajúce z členského štátu – Rozdielne zaobchádzanie
            so žiadosťami o prístup – Možnosť členského štátu požiadať inštitúciu o nezverejnenie dokumentov – Povinnosť inštitúcie nezverejniť
            ich bez predchádzajúceho súhlasu
      (Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 1049/2001, článok 4 ods. 4 a 5)
      1.     Z článku 4 ods. 5 nariadenia č. 1049/2001 o prístupe verejnosti k dokumentom Európskeho parlamentu, Rady a Komisie vyplýva,
         že v rámci tretích osôb majú členské štáty právo na osobitné zaobchádzanie. Toto ustanovenie totiž udeľuje členskému štátu
         možnosť žiadať od inštitúcie nezverejnenie od neho pochádzajúcich dokumentov bez jeho predchádzajúceho súhlasu. Táto možnosť
         priznaná členským štátom uvedeným článkom 4 ods. 5 sa vysvetľuje skutočnosťou, že nie je cieľom a ani účelom tohto nariadenia
         meniť vnútroštátne právne predpisy týkajúce sa prístupu k dokumentom.

      Správa o analýze nákladov a prínosov, ktorá bola doručená Komisii v rámci žiadosti o financovanie podanej kohéznemu fondu
         samotným členským štátom – príjemcom – a ktorá je nevyhnutnou súčasťou informácií, ktoré takáto žiadosť musí obsahovať, sa
         má považovať za dokument pochádzajúci z tohto štátu bez ohľadu na skutočnosť, že bola vypracovaná treťou osobou na účet uvedeného
         štátu.

      (pozri body 34, 36 – 39)
      2.     Článok 4 ods. 4 nariadenia č. 1049/2001 o prístupe verejnosti k dokumentom Európskeho parlamentu, Rady a Komisie ukladá inštitúciám
         povinnosť poradiť sa s treťou osobou – autorom dokumentu, ku ktorému sa žiada o prístup, či sa má uplatniť výnimka upravená
         v článku 4 ods. 1 a 2, ak nie je jasné, či sa dokument má alebo nemá zverejniť. Porada s tretími osobami teda predstavuje
         vo všeobecnosti predbežnú podmienku na účely určenia, či sa uplatnia výnimky z práva na prístup upravené v článku 4 ods. 1
         a 2 uvedeného nariadenia v prípade dokumentov tretích osôb.

      Naproti tomu z článku 4 ods. 5 nariadenia č. 1049/2001 vyplýva, že členské štáty majú právo na osobitné zaobchádzanie. Pokiaľ
         ide o dokumenty pochádzajúce od členského štátu, ktoré sú v držbe inštitúcie, členský štát má možnosť požiadať túto inštitúciu
         o to, aby ich nezverejnila. Tento členský štát nie je povinný odôvodniť svoju žiadosť podľa uvedeného článku 4 ods. 5 a inštitúcii
         neprislúcha skúmať, či nezverejnenie predmetných dokumentov je odôvodnené s ohľadom najmä na verejný záujem. Ak členský štát
         požiada inštitúciu o nezverejnenie od neho pochádzajúceho dokumentu bez jeho predchádzajúceho súhlasu, inštitúcia je viazaná
         touto žiadosťou.

      (pozri body 54, 56, 58, 62)
ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (tretia komora)
      zo 17. marca 2005 (*)

      „Prístup k dokumentom inštitúcií – Článok 4 ods. 5 nariadenia (ES) č. 1049/2001“
      Vo veci T‑187/03,
      Isabella Scippacercola,  bydliskom v Bruseli (Belgicko), v zastúpení: pôvodne K. Adamantopoulos a D. Papakrivopoulos, advokáti, neskôr K. Adamantopoulos
         a B. Keane, solicitor, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      žalobkyňa,
      proti
      Komisii Európskych spoločenstiev, v zastúpení: L. Flynn a P. Aalto, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      žalovanej,
      ktorej predmetom je návrh na zrušenie rozhodnutia Komisie z 19. marca 2003, ktorým sa zamietla žiadosť podaná žalobkyňou s cieľom
         získať prístup k dokumentu týkajúcemu sa projektu nového Aténskeho medzinárodného letiska v Spata (Grécko),

      SÚD PRVÉHO STUPŇAEURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV (tretia komora),

      v zložení: predseda komory J. Azizi, sudcovia M. Jaeger a O. Czúcz,
      tajomník: I. Natsinas, referent,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 9. septembra 2004,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
       Právny rámec
      1       Článok 255 ES stanovuje:
      „1.      Každý občan únie a každá fyzická alebo právnická osoba s bydliskom alebo sídlom v členskom štáte má právo na prístup k dokumentom
         Európskeho parlamentu, Rady alebo Komisie, v závislosti na zásadách a podmienkach, ktoré sa vymedzia v súlade s odsekmi 2
         a 3.

      2.      Všeobecné zásady a obmedzenia, ktoré vychádzajú z verejného alebo súkromného záujmu a upravujú právo na prístup k dokumentom,
         stanoví Rada v súlade s postupom uvedeným v článku 251 do dvoch rokov po nadobudnutí platnosti Amsterdamskej zmluvy.

      …“
      2       Podľa ustanovení vyhlásenia č. 35 pripojeného k Záverečnému aktu Amsterdamskej zmluvy (ďalej len „vyhlásenie č. 35“):
      „Konferencia sa dohodla na tom, že zásady a podmienky uvedené v článku [255] Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva umožnia
         členskému štátu požadovať, aby Komisia alebo Rada neoznámila tretím stranám dokument pochádzajúci z tohto štátu bez jeho predchádzajúceho
         súhlasu.“

      3       Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 z 30. mája 2001 o prístupe verejnosti k dokumentom Európskeho parlamentu,
         Rady a Komisie (Ú. v. ES L 145, s. 43; Mim. vyd. 01/003, s. 331), definuje zásady, podmienky a obmedzenia práva na prístup
         k dokumentom týchto inštitúcií upraveného v článku 255 ES [článok 1 písm. a) nariadenia č. 1049/2001]. Toto nariadenie nadobudlo
         účinnosť 3. decembra 2001.

      4       Článok 2 nariadenia č. 1049/2001 stanovuje:
      „1.      Každý občan únie a každá fyzická alebo právnická osoba s bydliskom alebo sídlom v niektorom členskom štáte má právo na prístup
         k dokumentom orgánov v súlade s pravidlami, podmienkami a obmedzeniami určenými v tomto nariadení.

      …
      3.      Toto nariadenie sa vzťahuje na všetky dokumenty zo všetkých oblastí činnosti Európskej únie, ktoré niektorý z orgánov má,
         to znamená dokumenty, ktoré vypracoval alebo dostal a ktoré má v držbe.

      …“
      5       Článok 3 nariadenia č. 1049/2001 týkajúci sa vymedzenia pojmov stanovuje:
      „Na účely tohto nariadenia:
      a)      ‚dokumentom‘ sa rozumie akýkoľvek obsah bez ohľadu na to, aké je jeho médium (napísaný na papieri alebo uložený v elektronickej
         forme alebo ako zvukový, vizuálny alebo audiovizuálny záznam), týkajúci sa akejkoľvek veci vzťahujúcej sa na politiku, činnosť
         a rozhodnutia, ktoré spadajú do oblasti pôsobnosti príslušného orgánu;

      b)      ‚treťou osobou‘ sa rozumie akákoľvek fyzická alebo právnická osoba alebo akýkoľvek subjekt mimo príslušného orgánu, vrátane
         členských štátov, iných orgánov alebo inštitúcií patriacich do spoločenstva alebo mimo neho a tretie krajiny.“

      6       Článok 4 nariadenia č. 1049/2001, ktorý definuje výnimky z práva na vyššie uvedený prístup, znie takto:
      „1.      Orgány odmietnu prístup k dokumentu v prípade, ak by sa jeho zverejnením porušila ochrana:
      a)      verejného záujmu týkajúceho sa:
      –       verejnej bezpečnosti,
      –       obrany a vojenských vecí,
      –       medzinárodných vzťahov,
      –       finančnej, menovej alebo hospodárskej politiky spoločenstva alebo niektorého členského štátu;
      b)      súkromia alebo bezúhonnosti jednotlivca, predovšetkým v súlade s právnymi predpismi spoločenstva týkajúcimi sa ochrany osobných
         údajov.

      2.      Orgány odmietnu prístup k dokumentu v prípade, keď by sa jeho zverejnením porušila ochrana:
      –       obchodných záujmov fyzickej alebo právnickej osoby, vrátane duševného vlastníctva,
      –       súdneho konania a právneho poradenstva,
      –       účelu inšpekcií, vyšetrovania a kontroly,
      pokiaľ nepreváži verejný záujem na jeho zverejnení.
      …
      4.      Pokiaľ ide o dokumenty tretej osoby a nie je jasné, či dokument môže alebo nemôže byť zverejnený, orgány sa poradia s treťou
         osobou s cieľom posúdiť, či sa môže použiť výnimka z odseku 1 alebo 2.

      5.      Členský štát môže požiadať orgán, aby nezverejnil dokument pochádzajúci z daného členského štátu bez jeho predchádzajúceho
         súhlasu.

      6.      Ak sa ktorákoľvek z výnimiek vzťahuje iba na niektoré časti požadovaného dokumentu, zostávajúce časti dokumentu sa uvoľnia
         na zverejnenie.

      …“
      7       Článok 5 nariadenia č. 1049/2001 s nadpisom „Dokumenty v členských štátoch“ stanovuje:
      „Ak členský štát dostane žiadosť o dokument pochádzajúci z nejakého orgánu, ktorý má v držbe, a pokiaľ nie je jasné, či tento
         dokument môže alebo nemôže byť zverejnený, poradí sa členský štát s príslušným orgánom tak, aby jeho rozhodnutie neohrozilo
         dosiahnutie cieľov stanovených v tomto nariadení.

      Členský štát tiež môže postúpiť túto žiadosť príslušnému orgánu.“
      8       Článok 9 nariadenia č. 1049/2001 týkajúci sa zaobchádzania s citlivými dokumentmi stanovuje:
      „1.      Citlivými dokumentmi sa rozumejú dokumenty pochádzajúce z orgánov alebo z agentúr nimi založených, z členských štátov, tretích
         krajín alebo medzinárodných organizácií, ktoré sú v súlade s pravidlami príslušného orgánu klasifikované ako ‚TRÈS SECRET/TOP
         SECRET‘, ‚SECRET‘ alebo ‚CONFIDENTIEL‘ a ktoré chránia základné záujmy Európskej únie alebo jedného alebo viacerých jej členských
         štátov v oblasti, na ktorú sa vzťahuje článok 4 ods. 1 písm. a), predovšetkým verejnú bezpečnosť, obranu a vojenské veci.

      2.      Žiadosti o prístup k citlivým dokumentom môžu v súlade s postupmi stanovenými v článkoch 7 a 8 spracovávať iba osoby, ktoré
         majú právo oboznamovať sa s týmito dokumentmi. Tieto osoby zároveň posúdia bez toho, aby bol dotknutý článok 11 ods. 2, ktoré
         odkazy na citlivé dokumenty je možné uviesť vo verejnom registri.

      3.      Citlivé dokumenty sa zaznamenávajú v registri alebo uvoľňujú na uverejnenie iba so súhlasom ich pôvodcu.
      …“
      9       Článok 5 (s nadpisom „Konzultácie“) vykonávacích ustanovení k nariadeniu č. 1049/2001, ktorého znenie je uvedené v prílohe
         rozhodnutia Komisie 2001/937/ES, ESUO, Euratom z 5. decembra 2001, ktorým sa mení jej rokovací poriadok (Ú. v. ES L 345, s. 94;
         Mim. vyd. 01/003, s. 408) stanovuje:

      „1.      Ak Komisia obdrží žiadosť o prístup k dokumentom, ktorý má v držbe, avšak ktorý pochádza od tretej osoby, overí generálne
         riaditeľstvo alebo útvar, v ktorého držbe sa dokument nachádza, či sa na neho vzťahuje niektorá z výnimiek uvedených v článku
         4 nariadenia… č. 1049/2001. Ak je dokument na základe bezpečnostných pravidiel Komisie utajený, použije sa článok 6 týchto
         ustanovení.

      2.      Ak je po tejto analýze generálne riaditeľstvo alebo útvar, v ktorého držbe sa dokument nachádza, názoru, že požadovaný prístup
         k dokumentu musí byť zamietnutý na základe niektorej z výnimiek stanovených v článku 4 nariadenia… č. 1049/2001, odošle nepriaznivú
         odpoveď bez konzultácie tretej osoby, od ktorej dokument pochádza.

      3.      Generálne riaditeľstvo alebo útvar, v ktorého držbe sa dokument nachádza, vyhovie žiadosti bez konzultácie tretej osoby, od
         ktorej dokument pochádza, ak:

      a)      bol požadovaný dokument už sprístupnený pôvodcom alebo na základe nariadenia alebo podobných predpisov;
      b)      čiastočné alebo úplne sprístupnenie jeho obsahu zjavne neohrozuje žiaden zo záujmov uvedených v článku 4 nariadenia… č. 1049/2001.
      4.      Vo všetkých ostatných prípadoch je konzultovaná tretia osoba, od ktorej dokument pochádza. Najmä v prípade, že sa žiadosť
         o prístup dotýka dokumentov pochádzajúcich od členskej krajiny, konzultuje generálne riaditeľstvo alebo útvar, v ktorého držbe
         sa dokument nachádza, orgán, od ktorého dokument pochádza, ak:

      a)      bol dokument odovzdaný Komisii pred nadobudnutím účinnosti nariadenia… č. 1049/2001;
      b)      členská krajina požiadala Komisiu, aby dokument nesprístupňovala bez jeho predchádzajúceho súhlasu, v súlade s článkom 4 ods. 5
         nariadenia… č. 1049/2001.

      5.      Konzultovaná tretia osoba, od ktorej dokument pochádza, má na odpoveď lehotu najmenej piatich pracovných dní, ktorá však musí
         Komisii umožniť dodržiavať vlastné lehoty pre odpoveď. Ak Komisia nedostane odpoveď v stanovenej lehote alebo ak nie je možné
         tretiu osobu nájsť alebo identifikovať, rozhodne Komisia v súlade s úpravou výnimiek v článku 4 nariadenia… č. 1049/2001 s ohľadom
         na oprávnené záujmy tretích osôb na základe údajov, ktoré sú jej dostupné.

      6.      Ak Komisia plánuje sprístupnenie dokumentu proti výslovnému stanovisku jeho pôvodcu, bude pôvodcu informovať o svojom úmysle
         sprístupniť dokument po uplynutí desiatich pracovných dní a upozorní ho na opravné prostriedky, ktorými môže sprístupnenie
         napadnúť.

      …“
       Skutkové okolnosti
      10     Listom z 29. januára 2003 požiadala I. Scippacercola Komisiu o prístup, okrem iných dokumentov, k analýze nákladov a prínosov
         týkajúcich sa projektu nového Aténskeho medzinárodného letiska v Spata. Tento projekt bol spolufinancovaný z kohézneho fondu.

      11     Listom z 21. februára 2003 generálne riaditeľstvo (GR) Komisie „Regionálna politika“ odmietlo udeliť žalobkyni prístup k analýze
         nákladov a prínosov uvedením tohto:

      „Čo sa týka Vašej žiadosti o obdržanie kópie analýzy nákladov a prínosov, keďže ide o dokument, ktorý časovo predchádzal dátumu
         uplatňovania nariadenia… č. 1049/2001, poradili sme sa s vnútroštátnymi orgánmi v súlade s ustanoveniami článku 5 rozhodnutia…
         2001/937… . Faxovou správou z 10. februára 2002 vnútroštátne orgány oznámili GR [‚Regionálna politika‘], že prístup k týmto
         dokumentom sa nesmie povoliť.

      Dôvod odmietnutia spočíva v ochrane práv duševného vlastníctva. Ide o štúdiu vypracovanú súkromnými poradcami na účet banky.
         Táto asistovala gréckemu štátu pri príprave projektového spisu pod podmienkou utajenia.

      V tomto kontexte GR [‚Regionálna politika‘] v súlade s článkom 4 ods. 5 nariadenia… č. 1049/2001 zastáva názor, že predmetná
         štúdia sa nemôže sprístupniť…“

      12     Tým istým listom žalovaná zaslala žalobkyni časť prihlášky do finančného výberového konania kohézneho fondu, ktorá pod nadpisom
         „Opis hlavných návrhov“ obsahovala krátky opis hlavných aspektov analýzy nákladov a prínosov.

      13     Listami z 24. februára a 28. marca 2003 žalobkyňa zopakovala svoju žiadosť.
      14     Listom z 19. marca 2003, oznámeným žalobkyni 31. marca 2003, generálny tajomník Komisie potvrdil odmietnutie prístupu k požadovaným
         dokumentom (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“). Tento list znie takto:

      „Ďakujem Vám za Váš list z 24. februára, zapísaný 26. februára, ktorým žiadate o preskúmanie Vašej žiadosti o prístup k úplnému
         textu analýzy nákladov a prínosov týkajúcej sa výstavby nového Aténskeho medzinárodného letiska.

      Táto analýza bola realizovaná bankou na účet gréckych štátnych orgánov (Ministerstvo národného hospodárstva).
      V súlade s článkom 5 ods. 4 [písm.] a) vykonávacích ustanovení k nariadeniu č. 1049/2001, prijatých rozhodnutím… 2001/937,
         útvary Komisie konzultovali s gréckymi orgánmi sprístupnenie tohto dokumentu zaslaného Komisii pred dátumom uplatňovania nariadenia
         (3. december 2001). V odpovedi grécke orgány uviedli, že neudeľujú súhlas na zverejnenie tohto dokumentu Komisiou.

      Podľa článku 4 ods. 5 nariadenia č. 1049/2001 Vám teda nemôžem umožniť prístup k tomuto dokumentu a následne musím potvrdiť
         odmietnutie [GR] ‚Regionálna politika‘ Vášho prístupu k tomuto dokumentu.

      …“
       Konanie a návrhy účastníkov konania
      15     Návrhom podaným 28. mája 2003 žalobkyňa podala túto žalobu.
      16     Na základe správy sudcu spravodajcu sa Súd prvého stupňa rozhodol otvoriť ústnu časť konania.
      17     Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na otázky, ktoré im Súd prvého stupňa položil, boli vypočuté na pojednávaní 9. septembra
         2004.

      18     Žalobkyňa navrhuje, aby Súd prvého stupňa:
      –       zrušil napadnuté rozhodnutie,
      –       zaviazal žalovanú na náhradu trov konania.
      19     Žalovaná navrhuje, aby Súd prvého stupňa:
      –       zamietol žalobu ako nedôvodnú,
      –       zaviazal žalobkyňu na náhradu trov konania.
       Právny stav
      20     Na podporu svojej žaloby žalobkyňa uvádza štyri žalobné dôvody. Prvý žalobný dôvod sa zakladá na nesprávnom právnom posúdení
         a zjavne nesprávnom skutkovom posúdení, keďže Komisia sa mylne domnievala, že požadovaný dokument pochádza z členského štátu.
         Druhý žalobný dôvod sa zakladá na nesprávnom právnom posúdení, keďže Komisia neposúdila dôvody uvádzané gréckym štátom na
         podporu svojho záporného stanoviska týkajúceho sa sprístupnenia požadovaného dokumentu. Tretí žalobný dôvod sa zakladá na
         nedostatku odôvodnenia napadnutého rozhodnutia. Štvrtý žalobný dôvod sa zakladá na nesprávnom právnom posúdení, keďže Komisia
         neskúmala, či by sa mal povoliť čiastočný prístup k informáciám obsiahnutým v požadovanom dokumente.

       O prvom žalobnom dôvode založenom na tom, že Komisia sa mylne domnievala, že požadovaný dokument pochádza z členského štátu
       Tvrdenia účastníkov konania
      21     Žalobkyňa tvrdí, že napadnuté rozhodnutie sa prijalo na základe nesprávneho právneho posúdenia a zjavne nesprávneho skutkového
         posúdenia, keďže žalovaná sa mylne domnievala, že požadovaný dokument pochádza z členského štátu. Tvrdí, že žalovaná nesprávne
         vyložila a uplatnila článok 4 ods. 5 nariadenia č. 1049/2001 a článok 5 ods. 4 rozhodnutia 2001/937. Žalovaná tiež podľa názoru
         žalobkyne porušila článok 1 písm. a) nariadenia č. 1049/2001 a zásadu čo najširšieho prístupu k dokumentom Komisie zakotvenú
         v tomto ustanovení a judikatúre.

      22     Žalobkyňa tvrdí, že žalovaná nesprávne usúdila, že požadovaný dokument pochádza od gréckych orgánov. Žalobkyňa sa domnieva,
         že požadovaný dokument pochádza od tretích osôb a že sa mali teda uplatniť ustanovenia článku 4 ods. 4 nariadenia č. 1049/2001.

      23     Žalobkyňa poznamenáva, že rozdielne jazykové verzie nariadenia potvrdzujú výklad, podľa ktorého pojem „pochádzajúci“ sa týka
         dokumentu, ktorý musí byť vypracovaný pre členský štát alebo členským štátom.

      24     Žalobkyňa sa domnieva, že požadovaný dokument sa musí kvalifikovať ako „dokument tretích osôb“ podľa ustanovenia článku 4
         ods. 4 nariadenia č. 1049/2001. Nakoniec z listu žalovanej z 21. februára 2003 vyplýva, že osobou, od ktorej dokument pochádza,
         sú buď súkromní poradcovia alebo banka, ktorí pripravovali analýzu nákladov a prínosov v rámci vypracovania projektového spisu.

      25     Alternatívne, keďže prezentácia analýzy nákladov a prínosov je požiadavkou, ktorej je podriadené poskytnutie finančnej pomoci,
         mala sa za „vlastníka“ požadovaného dokumentu považovať letisková spoločnosť. Nakoniec, letisková spoločnosť je subjektom
         vykonávajúcim projekt výstavby letiska Spata a jediným príjemcom finančnej pomoci kohézneho fondu. V každom prípade je isté,
         že požadovaný dokument nepochádza z členského štátu.

      26     Žalobkyňa usudzuje, že výraz „pochádzajúci“ sa má vykladať reštriktívne. Tento výklad musí byť v súlade s judikatúrou Spoločenstva,
         podľa ktorej akákoľvek výnimka z pravidiel prístupu ku dokumentom sa musí vykladať a uplatňovať reštriktívne (rozsudky Súdneho
         dvora z 11. januára 2000, Holandsko a Van der Wal/Komisia, C‑174/98 P a C‑189/98 P, Zb. s. I‑1, bod 27, a Súdu prvého stupňa
         z 5. marca 1997, WWF UK/Komisia, T‑105/95, Zb. s. II‑313, bod 56).

      27     Žalobkyňa pripomína, že nariadenie č. 1049/2001 sa odvoláva na čo najširší prístup k dokumentom [článok 1 písm. a)] a dáva
         si za cieľ udeliť čo najširší účinok právu verejnosti na prístup k dokumentom (úvodné ustanovenia). Tomuto cieľu by odporovalo
         dávať pojmu „pochádzajúci“ tak široký rozsah, že by to umožňovalo členskému štátu na uplatnenie ustanovenia článku 4 ods. 5
         nariadenia č. 1049/2001 obmedziť sa na „odovzdanie“ dokumentu Komisii.

      28     Žalobkyňa napáda tvrdenie žalovanej, podľa ktorého identita osoby, od ktorej pochádza dokument, nie je relevantná. Naopak,
         jej identita je v konaní o umožnení prístupu k dokumentom dôležitá. Pokiaľ by nebola, každá tretia osoba by mohla obchádzať
         požiadavky nariadenia č. 1049/2001 a požadovať jednoducho od členského štátu odovzdanie dokumentu Komisii.

      29     Žalobkyňa odmieta tvrdenie žalovanej, podľa ktorého sa od momentu, keď bol dokument odovzdaný inštitúcii Spoločenstva, uplatňuje
         článok 4 ods. 5 nariadenia č. 1049/2001. Žalobkyňa tvrdí, že vo všeobecnosti nie je veľmi ťažké identifikovať osobu, od ktorej
         pochádza dokument. V každom prípade komfort administrácie nesmie zbavovať občanov Európskej únie čo najširšieho práva na prístup
         k dokumentom, prinajmenšom pokiaľ z toho nevyplýva neprimerané zaťaženie (rozsudok Súdneho dvora zo 6. decembra 2001, Rada/Hautala,
         C‑353/99 P, Zb. s. I‑9565, body 29 a 30, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 19. júla 1999, Hautala/Rada, T‑14/98, Zb. s. II‑2489,
         body 85 až 88). V prejednávanej veci identita osoby, od ktorej pochádza dokument, nie je vôbec pochybná. Dokument bol zjavne
         vypracovaný tretími osobami. Preto Komisia mala uplatniť článok 4 ods. 4 nariadenia č. 1049/2001 namiesto uplatnenia článku
         4 ods. 5 toho istého nariadenia.

      30     Žalovaná popiera tieto tvrdenia a uvádza, že predmetný dokument pochádza v zmysle nariadenia č. 1049/2001 od Helénskej republiky.
       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      31     Na úvod treba zdôrazniť, že právo na prístup k dokumentom inštitúcií upravené v článku 2 nariadenia č. 1049/2001 sa podľa
         odseku 3 toho istého článku vzťahuje na všetky dokumenty, ktoré má v držbe Európsky parlament, Rada a Komisia a ktoré boli
         nimi vypracované alebo ktoré dostali. Takže, pokiaľ inštitúcie môžu byť vedené k poskytnutiu dokumentov pochádzajúcich od
         tretích osôb, tieto tretie osoby zahŕňajú najmä členské štáty v súlade s pojmom tretej osoby uvedeným v článku 3 písm. b)
         toho istého nariadenia.

      32     Ďalej je potrebné pripomenúť, že pred uplatňovaním nariadenia č. 1049/2001 sa prístup verejnosti k dokumentom Komisie spravoval
         rozhodnutím Komisie 94/90 EHS, ES, Euratom z 8. februára 1994 o prístupe verejnosti k dokumentom Komisie [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 46, s. 58). Článok 1 tohto rozhodnutia formálne prijal kódex správania týkajúci sa prístupu verejnosti k dokumentom
         Rady a Komisie, prijatý Radou a Komisiou 6. decembra 1993 (Ú. v. ES L 340, s. 41), ktorý bol k nemu pripojený. Tento kódex
         správania stanovil v časti označenej „Postup pri vybavovaní prvej žiadosti“ treťom odseku, že „ak dokument v držbe inštitúcie
         alebo orgánu Spoločenstva pochádza od inej fyzickej alebo právnickej osoby, členského štátu, inej inštitúcie alebo orgánu
         Spoločenstva, alebo akéhokoľvek vnútroštátneho alebo medzinárodného orgánu, musí byť žiadosť zaslaná priamo osobe, od ktorej
         dokument pochádza“ [neoficiálny preklad]. Preto na základe uplatnenia tohto pravidla, nazvaného „pravidlo autora“, inštitúcia nemohla zverejniť dokument pochádzajúci
         od širokého spektra tretích osôb, najmä členských štátov, a žiadateľ o prístup k dokumentom bol prípadne povinný adresovať
         svoju žiadosť priamo predmetným tretím osobám.

      33     Pravidlo autora nebolo nariadením č. 1049/2001, ktoré potvrdilo, že v zásade všetky dokumenty inštitúcií musia byť prístupné
         verejnosti, prebraté.

      34     Napriek tomu, z článku 4 ods. 5 nariadenia č. 1049/2001 vyplýva, že v rámci tretích osôb majú členské štáty právo na osobitné
         zaobchádzanie. Toto ustanovenie udeľuje členskému štátu možnosť žiadať od inštitúcie nezverejnenie od neho pochádzajúcich
         dokumentov bez jeho predchádzajúceho súhlasu. Je potrebné pripomenúť, že článok 4 ods. 5 nariadenia č. 1049/2001 preberá vyhlásenie
         č. 35, podľa ktorého sa konferencia zmluvných strán dohodla na tom, že zásady a podmienky uvedené v článku 255 ES umožňujú
         členskému štátu požadovať, aby Komisia alebo Rada neoznámili tretím osobám dokument pochádzajúci z tohto štátu bez jeho predchádzajúceho
         súhlasu. Táto možnosť priznaná členským štátom článkom 4 ods. 5 nariadenia č. 1049/2001 sa vysvetľuje skutočnosťou, že nie
         je cieľom a ani účelom tohto nariadenia meniť vnútroštátne právne predpisy týkajúce sa prístupu k dokumentom (pozri odôvodnenie
         č. 15 nariadenia č. 1049/2001 a rozsudok Súdu prvého stupňa zo 17. septembra 2003, Messina/Komisia, T‑76/02, Zb. s. II‑3203,
         body 40 a 41).

      35     V prejednávanej veci je potrebné konštatovať, že predmetný dokument bol žalovanej doručený v rámci žiadosti o financovanie
         predloženej kohéznemu fondu. V tomto smere je potrebné poznamenať, že podľa článku 10 ods. 3 nariadenia Rady (ES) č. 1164/94
         zo 16. mája 1994, ktorým sa zriaďuje kohézny fond (Ú. v. ES L 130, s. 1; Mim. vyd. 14/001, s. 9), zmeneného a doplneného nariadením
         Rady (ES) č. 1264/1999 z 21. júna 1999 (Ú. v. ES L 161, s. 57; Mim. vyd. 14/001, s. 73) a nariadením Rady č. 1265/1999 z 21. júna
         1999 (Ú. v. ES L 161, s. 62; Mim. vyd. 14/001, s. 78), žiadosti o pomoc pre projekty podľa článku 3 ods. 1 predkladá oprávnený
         členský štát. Podľa odseku 4 toho istého článku žiadosti o pomoc musia obsahovať najmä analýzu nákladov a prínosov.

      36     Z toho vyplýva, že v rámci kohézneho fondu sú na jednej strane žiadosti o pomoc podávané samotným členským štátom – príjemcom
         – a na druhej strane správa o analýze nákladov a prínosov nevyhnutnou súčasťou informácií, ktoré takáto žiadosť musí obsahovať.

      37     V prejednávanej veci bola analýza nákladov a prínosov realizovaná bankou na účet gréckych štátnych orgánov. V konečnom dôsledku
         tento dokument tvorí súčasť informácií, ktoré žiadosť o pomoc podaná kohéznemu fondu musí obsahovať.

      38     Preto bez toho, aby bolo potrebné rozhodnúť o otázke, či dokumenty jednoducho poskytnuté (a nie vypracované) členskými štátmi
         patria do pôsobnosti článku 4 ods. 5 nariadenia č. 1049/2001, postačuje konštatovať, že predmetný dokument, vypracovaný bankou
         na účet gréckych štátnych orgánov bol vypracovaný na účet členského štátu.

      39     Za týchto podmienok je potrebné prijať záver, že žalovaná nevykonala nesprávne posúdenie, keď uviedla, že dokument pochádza
         z členského štátu.

      40     Okrem toho tvrdenie žalovanej, podľa ktorého by sa akákoľvek tretia osoba mohla vyhnúť povinnostiam, ktoré jej ukladá nariadenie
         č. 1049/2001 tým, že požiada členský štát, aby jednoducho odovzdal dokument žalovanej, nie je v prejednávanej veci vôbec relevantné.
         Bolo už poznamenané, že predmetný dokument bol žalovanej doručený v rámci žiadosti o pomoc podanej kohéznemu fondu. V rámci
         kohézneho fondu je členský štát jediným partnerom Komisie. Žiadosti o pomoc na projekty podáva výlučne členský štát – príjemca
         – a ďalej dokument obdržaný žalovanou by jej nebol doručený, pokiaľ by grécke orgány nepredložili svoju žiadosť o finančnú
         pomoc z kohézneho fondu.

      41     Z týchto úvah vyplýva, že prvý žalobný dôvod sa musí zamietnuť.
       O druhom žalobnom dôvode založenom na tom, že Komisia neposúdila dôvody uvedené členským štátom na podporu jeho záporného
            stanoviska
       Tvrdenia účastníkov konania
      42     Žalobkyňa tvrdí, že žalovaná konala v rozpore so znením a zmyslom článku 4 ods. 5 nariadenia č. 1049/2001 a článkom 5 ods. 4
         rozhodnutia 2001/937, keďže opomenula posúdiť dôvody uvádzané gréckym štátom na podporu jeho záporného stanoviska týkajúceho
         sa zverejnenia požadovaného dokumentu. Týmto spôsobom žalovaná udelila členskému štátu faktické veto týkajúce sa sprístupnenia
         dokumentu v jej držbe.

      43     Podľa žalobkyne z použitia slov „poradiť“ a „požiadať“ v článku 4 ods. 4 a 5 nariadenia č. 1049/2001 a článku 5 ods. 4 rozhodnutia
         2001/937 vyplýva, že Komisia nie je viazaná názorom členského štátu. Vykladať vyššie uvedené články v tom zmysle, že udeľujú
         členským štátom právo veta, čo sa týka sprístupnenia dokumentu pochádzajúceho od nich, by bolo v rozpore so zrejmým významom
         pojmu „požiadať“.

      44     Žalobkyňa tvrdí, že rozhodnutia týkajúce sa sprístupnenia dokumentov v držbe inštitúcií môžu prijať iba inštitúcie a že odmietnutie
         sprístupnenia musí inštitúcia odôvodniť na základe článku 4 ods. 1 až 3 nariadenia č. 1049/2001.

      45     Žalobkyňa poznamenáva, že v dvoch listoch, ktoré jej boli adresované, žalovaná odkazuje na záporné stanovisko gréckych orgánov
         a veľmi stručným spôsobom na dôvody uvádzané týmito orgánmi na podporu svojho záporného stanoviska. Nič nenaznačuje, že žalovaná
         pristúpila k analýze týchto dôvodov. Napadnuté rozhodnutie obsahuje ešte menej informácií o dôvodoch uvedených gréckymi orgánmi
         a o posúdení týchto dôvodov Komisiou. Generálny tajomník jednoducho odkázal na záporné stanovisko vydané gréckymi orgánmi.

      46     Žalobkyňa tvrdí, že žalovaná mala vo svojich listoch, ktoré jej zasielala, posúdiť dôvody uvádzané gréckymi orgánmi a mala
         zhrnúť skutočnosti, na ktorých založila svoje posúdenie. Žalovaná však konala, ako by bola viazaná stanoviskom gréckych orgánov.

      47     Žalobkyňa zdôrazňuje, že článok 4 ods. 2 nariadenia č. 1049/2001 špecifikuje, že Komisia odmietne prístup k dokumentu za určitých
         okolností. Ak je jedna z týchto podmienok splnená, Komisia musí odmietnuť prístup. Naopak článok 4 ods. 5 toho istého nariadenia
         nie je formulovaný tak, že Komisia musí odmietnuť prístup, ale že členský štát môže požadovať takéto odmietnutie. Výsledok
         vyhradený tejto žiadosti je teda ponechaný na úvahu Komisie.

      48     Žalobkyňa uvádza, že má pochybnosti o tom, či v členských štátoch, ktoré disponujú svojou vlastnou právnou úpravou prístupu
         k dokumentom, by sa žiadosť Komisie smerujúca k odmietnutiu prístupu považovala za záväznú. Tvrdí, že žalovaná uznáva, že
         by tomu tak nebolo, aj keď tvrdí, že jej želania by mali byť zohľadnené „do tej miery, do akej je to možné“. Toto znamená,
         že jej stanovisko vydané v rámci takejto konzultácie nie je ani rozhodujúce, ani záväzné, pokiaľ ide o určenie, či prístup
         k jej dokumentom sa musí alebo nemusí povoliť na vnútroštátnej úrovni.

      49     Podľa žalobkyne, pokiaľ by sa členský štát mal považovať za viazaný stanoviskom žalovanej, išlo by o zjavné obmedzenie práv
         občanov v predmetnom členskom štáte a žalovaná by mala skutočné právo veta, možno aj bez toho, aby poznala vnútroštátnu právnu
         úpravu. Zdôrazňuje, že členský štát si v každom prípade zachováva mieru voľnej úvahy, čo sa týka podmienok, kedy sa môže prístup
         umožniť s cieľom zosúladenia požiadaviek svojej vlastnej vnútroštátnej právnej úpravy s požiadavkami právneho poriadku osoby,
         od ktorej dokument pochádza. Analogicky, hoci členský štát môže požiadať, aby sa prístup odmietol, žalovaná disponuje mierou
         voľnej úvahy na určenie spolu s členským štátom ako reagovať na jeho obavy a poskytnúť zároveň čo najširší prístup k dokumentom.

      50     Počas pojednávania žalobkyňa uviedla, že článok 9 ods. 3 nariadenia č. 1049/2001 uvádza, že dohoda s orgánom pôvodcom sa vyžaduje
         iba pre sprístupnenie citlivých dokumentov. Tvrdila, že pokiaľ by zákonodarca Spoločenstva zamýšľal poskytnúť článkom 4 ods. 5
         predmetného nariadenia členským štátom právo veta, prijal by ustanovenie približujúce sa tomuto ustanoveniu.

      51     Žalovaná popiera tieto tvrdenia a navrhuje zamietnutie žalobného dôvodu.
       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      52     Otázkou položenou v rámci tohto žalobného dôvodu je, či stanovením, že členský štát môže požiadať inštitúciu o nezverejnenie
         od neho pochádzajúceho dokumentu bez jeho predchádzajúceho súhlasu, článok 4 ods. 5 nariadenia č. 1049/2001 udeľuje tomuto
         členskému štátu právo veta, alebo ponecháva inštitúcii mieru voľnej úvahy.

      53     Je potrebné pripomenúť, že nariadenie č. 1049/2001 uvádza, že v zásade majú byť verejnosti prístupné všetky dokumenty inštitúcií
         (odôvodnenie č. 11).

      54     V prípade dokumentov tretích osôb článok 4 ods. 4 nariadenia ukladá inštitúciám povinnosť poradiť sa s tretími dotknutými
         osobami, či sa môže uplatniť výnimka upravená v článku 4 ods. 1 a 2 toho istého nariadenia, ak nie je jasné, či sa dokument
         má alebo nemá zverejniť. Z toho vyplýva, že inštitúcie nie sú povinné poradiť sa s tretími dotknutými osobami, ak je zrejmé,
         či sa dokument má alebo nemá zverejniť. Vo všetkých ostatných prípadoch sa inštitúcie musia poradiť s predmetnými tretími
         osobami. Porada s tretími osobami teda predstavuje vo všeobecnosti predbežnú podmienku na účely určenia, či sa uplatnia výnimky
         z práva na prístup upravené v článku 4 ods. 1 a 2 nariadenia č. 1049/2001 v prípade dokumentov tretích osôb.

      55     Navyše, povinnosť porady s tretími osobami, ktorú žalovanej ukladá článok 4 ods. 4 nariadenia č. 1049/2001, neovplyvňuje jej
         právomoc rozhodnúť, či sa uplatní niektorá z výnimiek upravených v článku 4 ods. 1 a 2 predmetného nariadenia.

      56     Naproti tomu z článku 4 ods. 5 nariadenia č. 1049/2001 vyplýva, že členské štáty majú právo na osobitné zaobchádzanie. Toto
         ustanovenie udeľuje členskému štátu možnosť požiadať inštitúciu o nezverejnenie od neho pochádzajúcich dokumentov bez jeho
         predchádzajúceho súhlasu. Ako to bolo uvedené v bode 34 vyššie, je potrebné pripomenúť, že toto ustanovenie preberá vyhlásenie
         č. 35.

      57     Článok 4 ods. 5 nariadenia č. 1049/2001 kladie teda členské štáty do odlišnej situácie než je situácia iných tretích osôb
         a formuluje v tomto smere lex specialis. Z tohto ustanovenia vyplýva, že členský štát má možnosť požiadať inštitúcie, či už v momente predloženia dokumentu, alebo
         neskôr, o nezverejnenie od neho pochádzajúceho dokumentu bez jeho predchádzajúceho súhlasu. V prípade ak členský štát uplatní
         takúto žiadosť, inštitúcia je povinná požadovať od členského štátu súhlas pred zverejnením dokumentu. Táto povinnosť uložená
         inštitúcii, požadovať predchádzajúci súhlas členského štátu, založená jasne týmto ustanovením, by bola pozbavená akéhokoľvek
         významu, pokiaľ by inštitúcia mohla rozhodnúť o zverejnení tohto dokumentu napriek výslovnej žiadosti predmetného členského
         štátu v opačnom zmysle. Nakoniec, pokiaľ by inštitúcia mala právo zverejniť dokument napriek žiadosti členského štátu neumožniť
         prístup k tomuto dokumentu, postavenie členského štátu by nebolo odlišné od postavenia ostatných tretích osôb. Preto v rozpore
         s tým, čo uvádza žalobkyňa, takáto žiadosť členského štátu zaväzuje inštitúciu nezverejňovať predmetný dokument. Ak, ako v prejednávanej
         veci, členský štát nevysloví takúto žiadosť pri predložení dokumentu inštitúcii, má aj tak právo požadovať súhlas členského
         štátu pred zverejnením dokumentu tretím osobám. V takomto prípade je inštitúcia rovnako povinná rešpektovať eventuálnu žiadosť
         o nezverejnenie podanú členským štátom.

      58     V tomto smere je potrebné poznamenať, že členský štát nie je povinný odôvodniť svoju žiadosť podľa článku 4 ods. 5 nariadenia
         č. 1049/2001 a že inštitúcii, ak jej takáto žiadosť bola predložená, neprislúcha skúmať, či nezverejnenie predmetných dokumentov
         je odôvodnené s ohľadom najmä na verejný záujem.

      59     Na účely zabezpečenia uplatnenia článku 4 ods. 5 nariadenia č. 1049/2001 v súlade s vyhlásením č. 35 a s cieľom uľahčiť prístup
         k predmetnému dokumentu spolu s umožnením členskému štátu, od ktorého prípadne pochádza, dať svoj súhlas s jeho zverejnením,
         sa inštitúcii ukladá povinnosť poradiť sa s týmto členským štátom. Pokiaľ tento členský štát po porade nepodá žiadosť podľa
         článku 4 ods. 5 nariadenia č. 1049/2001, inštitúcia má posúdiť podľa článku 4 ods. 4 predmetného nariadenia, či sa dokument
         má alebo nemá zverejniť.

      60     Treba konštatovať, že ak členský štát podá žiadosť podľa článku 4 ods. 5 nariadenia č. 1049/2001, sú uplatniteľné relevantné
         vnútroštátne ustanovenia tohto členského štátu, ktoré definujú právo na prístup k dokumentom, ako aj právny rámec eventuálnej
         žaloby. Preto sú to vnútroštátne výkonné orgány a vnútroštátne súdy, komu podľa vnútroštátneho práva prislúcha posúdiť, či
         sa má prístup k dokumentom pochádzajúcim z členského štátu povoliť a určiť, či a v akom rozsahu sa použije aktívna legitimácia
         zainteresovaných osôb.

      61     Nakoniec, čo sa týka tvrdenia uvedeného žalobkyňou na pojednávaní, podľa ktorého, pokiaľ by zákonodarca Spoločenstva zamýšľal
         poskytnúť článkom 4 ods. 5 nariadenia č. 1049/2001 členským štátom právo veta, prijal by ustanovenie približujúce sa ustanoveniu
         článku 9 ods. 3 predmetného nariadenia, je potrebné konštatovať, že toto ustanovenie upravuje špecifické pravidlá na zabezpečenie
         efektívnej ochrany tajných alebo dôverných dokumentov pochádzajúcich najmä od inštitúcií, členských štátov, tretích krajín
         alebo medzinárodných organizácií v oblastiach definovaných článkom 4 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 1049/2001, najmä verejnej
         bezpečnosti, obrany a vojenských vecí. Tento článok spresňuje najmä osoby, ktoré sú spôsobilé pracovať s týmito dokumentmi,
         a stanovuje, že citlivé dokumenty sa zaznamenávajú v registri alebo uvoľňujú na uverejnenie iba so súhlasom ich pôvodcu. Vzhľadom
         na špecifickú povahu týchto pravidiel, je potrebné konštatovať, že tento článok sa nevzťahuje na článok 4 ods. 5 nariadenia
         č. 1049/2001, a že teda nie je možné dovolávať sa ho na účely výkladu článku 4 ods. 5. Nakoniec, klasifikácia „TRÈS SECRET/TOP
         SECRET“, „SECRET“ alebo „CONFIDENTIEL“ členským štátom je v zásade rovnocenná konštatovaniu nemožnosti zverejnenia tohto dokumentu.
         Pre iné dokumenty pochádzajúce z členského štátu, takúto nemožnosť možno konštatovať až na výslovnú žiadosť tohto členského
         štátu.

      62     S prihliadnutím na vyššie uvedené je potrebné prijať záver, že v zmysle článku 4 ods. 5 nariadenia č. 1049/2001, ak členský
         štát požiada inštitúciu o nezverejnenie od neho pochádzajúceho dokumentu bez jeho predchádzajúceho súhlasu, inštitúcia je
         viazaná touto žiadosťou. Preto druhý žalobný dôvod žalobkyne založený na tom, že žalovaná neposudzovala dôvody uvádzané gréckym
         štátom na podporu jeho záporného stanoviska týkajúceho sa sprístupnenia požadovaného dokumentu, nie je dôvodný.

       O treťom žalobnom dôvode založenom na nedostatku odôvodnenia
       Tvrdenia účastníkov konania
      63     Žalobkyňa tvrdí, že žalovaná vykonala nesprávne právne posúdenie tým, že porušila povinnosť odôvodniť napadnuté rozhodnutie
         v rozpore s požiadavkami uloženými článkom 253 ES. Žalobkyňa sa domnieva, že absencia posúdenia dôvodov uvádzaných gréckym
         štátom žalovanou predstavuje nedostatok odôvodnenia.

      64     Žalobkyňa zdôrazňuje, že v prejednávanej veci sa žalovaná obmedzila na informovanie o dôvodoch uvádzaných gréckym štátom na
         podporu svojho záporného stanoviska. Nikde v dvoch listoch adresovaných žalovanou žalobkyni, a najmä v napadnutom rozhodnutí,
         nie je uvedené vysvetlenie dôvodov zamietnutia umožnenia prístupu k požadovanému dokumentu žalovanou. Tým žalovaná neumožňuje
         žalobkyni identifikovať dôvody, ktoré stáli v pozadí jej odmietnutia zverejnenia požadovaného dokumentu, a nedovoľuje súdu
         Spoločenstva vykonávať svoju kontrolnú právomoc.

      65     Žalovaná tvrdí, že odôvodnenie napadnutého rozhodnutia je úplné, pretože toto vysvetľuje dôvod odmietnutia prístupu k dokumentu,
         a to že vnútroštátne orgány ju požiadali o jeho nezverejnenie.

       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      66     Je potrebné pripomenúť, že z ustálenej judikatúry vyplýva, že povinnosť odôvodniť individuálne rozhodnutie má za cieľ poskytnúť
         zainteresovanej osobe dostatočné údaje o tom, či je rozhodnutie dôvodné, alebo či prípadne neobsahuje vady umožňujúce napadnúť
         jeho zákonnosť a umožniť sudcovi Spoločenstva vykonávať svoju kontrolu nad zákonnosťou rozhodnutia. Rozsah tejto povinnosti
         závisí od povahy predmetného aktu a kontextu, v ktorom bol prijatý (rozsudky Súdu prvého stupňa z 24. apríla 1996, Industrias
         Pesqueras Campos a i./Komisia, T‑551/93, T‑231/94 až T‑234/94, Zb. s. II‑247, bod 140; z 3. februára 2000, CCRE/Komisia, T‑46/98
         a T‑151/98, Zb. s. II‑167, bod 46, a zo 14. mája 2002, Associação Comercial de Aveiro/Komisia, T‑80/00, Zb. s. II‑2465, bod
         35).

      67     Z napadnutého rozhodnutia vyplýva, že toto jasne uvádza, že žalovaná sa poradila s gréckymi orgánmi, ktoré ju požiadali o nezverejnenie
         dokumentu, a že následne žalovaná v zmysle článku 4 ods. 5 nariadenia č. 1049/2001 nemohla zverejniť predmetný dokument.

      68     Z toho vyplýva, že odôvodnenie napadnutého rozhodnutia je úplné, keďže vysvetľuje dôvod odmietnutia prístupu k dokumentu a konkrétne,
         že vnútroštátne orgány ju požiadali o jeho nezverejnenie.

      69     V tomto smere je potrebné pripomenúť, že, ako už bolo skôr rozhodnuté, inštitúcia je viazaná žiadosťou podanou členským štátom
         v zmysle článku 4 ods. 5 nariadenia č. 1049/2001. Za týchto okolností nemala žalovaná posudzovať dôvody uvádzané gréckym štátom.

      70     Nakoniec, hoci v snahe o transparentnosť žalovaná oznámila žalobkyni dôvody uvádzané členským štátom, je potrebné konštatovať,
         že žalovanej neprislúcha vysvetľovať žalobkyni dôvody, pre ktoré predmetný členský štát podal žiadosť podľa článku 4 ods. 5
         nariadenia č. 1049/2001, keďže toto ustanovenie neukladá členským štátom povinnosť odôvodniť takúto žiadosť.

      71     Z týchto úvah vyplýva, že tretí žalobný dôvod nie je dôvodný.
       O štvrtom žalobnom dôvode založenom na tom, že Komisia neskúmala, či sa mal povoliť čiastočný prístup k informáciám obsiahnutým
            v požadovanom dokumente
       Tvrdenia účastníkov konania
      72     Žalobkyňa tvrdí, že žalovaná vykonala nesprávne právne posúdenie spočívajúce v porušení článku 4 ods. 6 nariadenia č. 1049/2001
         v tom, že neskúmala, či sa mal povoliť čiastočný prístup k informáciám obsiahnutých v požadovanom dokumente, ktorých sa netýkali
         výnimky.

      73     Poznamenáva, že žalovaná jej oznámila časť žiadosti o financovanie z kohézneho fondu, ktorá obsahovala opis hlavných aspektov
         analýzy nákladov a prínosov, a nie celý text štúdie, ako žiadala. Toto oznámenie nespĺňalo požiadavky článku 4 ods. 6 nariadenia
         č. 1049/2001, keďže tento opis nepredstavoval časť požadovaného dokumentu v zmysle tohto ustanovenia.

      74     Žalobkyňa tvrdí, že napriek žiadosti členského štátu smerujúcej k tomu, aby sa prístup odmietol, žalovaná, ktorá je povinná
         poskytnúť čo najširší prístup k dokumentom, mala skúmať, či by sa mohol povoliť čiastočný prístup. Žalovaná tým, že dokonca
         ani nepristúpila k posúdeniu, či sa môže povoliť čiastočný prístup, sa dopustila nesprávneho právneho posúdenia (rozsudky
         Rada/Hautala, už citovaný v bode 29 vyššie, body 29 a 30, a Hautala/Rada, už citovaný v bode 29 vyššie, body 85 až 88).

      75     Žalovaná popiera tieto tvrdenia a navrhuje zamietnuť žalobný dôvod.
       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      76     V súlade s článkom 4 ods. 6 nariadenia č. 1049/2001, ak sa ktorákoľvek z výnimiek vzťahuje iba na niektoré časti požadovaného
         dokumentu, zostávajúce časti dokumentu sa uvoľnia na zverejnenie.

      77     Iste, v napadnutom rozhodnutí nebola zmienka o tom, že žalovaná preverovala možnosť poskytnúť čiastočný prístup k požadovanému
         dokumentu. Predsa však je potrebné poznamenať, že, ako o tom bola informovaná žalobkyňa, predmetný členský štát namietal v celom
         rozsahu proti zverejneniu celého dokumentu. Keďže teda žalovaná bola viazaná touto žiadosťou, čiastočný prístup k tomuto dokumentu
         nebol možný. Za týchto okolností je potrebné prijať záver, že dôvody odmietnutia čiastočného prístupu k predmetnému dokumentu
         sú implicitne, ale nevyhnutne obsiahnuté v žiadosti členského štátu.

      78     Z toho vyplýva, že žalobný dôvod sa musí zamietnuť.
      79     S prihliadnutím na všetko už uvedené je potrebné žalobu zamietnuť v celom jej rozsahu.
       O trovách
      80     Podľa článku 87 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa, účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť
         trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže žalobkyňa nemala vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ju na
         náhradu trov konania v súlade s návrhom žalovanej.

      Z týchto dôvodov
      SÚD PRVÉHO STUPŇA (tretia komora)
      rozhodol a vyhlásil:
      1.      Žaloba sa zamieta.
      2.      Žalobkyňa je povinná nahradiť trovy konania.

               Azizi

               Jaeger

               Czúcz

         Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 17. marca 2005.

               Tajomník

                     Predseda komory

               H. Jung

                     M. Jaeger

         * Jazyk konania: angličtina.


Rozsudok Všeobecného súdu (štvrtá komora) z 12. novembra 2013. # Gamesa Eólica, SL proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Vec T-245/12.


Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) zo 7. novembra 2002. # Glencore Grain Ltd a Compagnie Continentale (France) SA proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Odvolanie. # Spojené veci C-24/01 P a C-25/01 P.


title: Rozsudok Všeobecného súdu (ôsma komora) z 19. apríla 2012.#Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE proti Európskej komisii.#Verejné zákazky na služby – Verejné obstarávanie Spoločenstvom – Poskytnutie služieb podpory a rozvoja informačných systémov Generálneho riaditeľstva pre regionálnu politiku – Zamietnutie ponuky uchádzača – Žaloba o neplatnosť – Rovnosť zaobchádzania – Povinnosť odôvodnenia – Porušenie podstatných formálnych náležitostí – Zjavne nesprávne posúdenie – Mimozmluvná zodpovednosť.#Vec T-49/09.

text:
      Rozsudok Všeobecného súdu (ôsma komora) z 19. apríla 2012 – Evropaïki Dynamiki/Komisia
      (vec T‑49/09)
      „Verejné zákazky na služby – Verejné obstarávanie Spoločenstvom – Poskytnutie služieb podpory a rozvoja informačných systémov Generálneho riaditeľstva pre regionálnu politiku – Zamietnutie ponuky uchádzača – Žaloba o neplatnosť – Rovnosť zaobchádzania – Povinnosť odôvodnenia – Porušenie podstatných formálnych náležitostí – Zjavne nesprávne posúdenie – Mimozmluvná zodpovednosť“
      1.                     Akty inštitúcií – Odôvodnenie – Povinnosť – Rozsah – Rozhodnutie o neprijatí ponuky v rámci postupov verejného obstarávania
            služieb – Posúdenie z hľadiska informácií, ktoré má žalobca k dispozícii pri podaní žaloby (článok 253 ES; nariadenie Rady
            č. 1605/2002, článok 100 ods. 2; nariadenie Komisie č. 2342/2002, článok 149 ods. 2) (pozri body 33 – 37, 45)
      2.                     Verejné zmluvy Európskej únie – Uzavretie zmluvy v rámci verejného obstarávania – Voľná úvaha inštitúcií – Súdne preskúmanie
            – Hranice (pozri bod 56)
      3.                     Konanie – Opatrenia na zabezpečenie priebehu konania – Žiadosť o predloženie dokumentov – Povinnosti navrhovateľa (pozri bod 83)
      4.                     Konanie – Návrh na začatie konania – Formálne náležitosti – Určenie predmetu konania – Zhrnutie dôvodov, na ktorých je návrh
            založený [Štatút Súdneho dvora, článok 21 prvý odsek; Rokovací poriadok Všeobecného súdu, článok 44 ods. 1 písm. c)] (pozri
            body 89, 90)
      5.                     Verejné zmluvy Európskej únie – Verejné obstarávanie – Povinnosť dodržiavať zásadu rovnosti zaobchádzania s uchádzačmi – Potreba
            zabezpečiť rovnosť príležitostí a dodržiavať zásadu transparentnosti – Rozsah povinnosti transparentnosti (pozri body 107
            – 110)
      6.                     Mimozmluvná zodpovednosť – Podmienky – Nezákonnosť – Ujma – Príčinná súvislosť – Neexistencia jednej z podmienok – Zamietnutie
            žaloby o náhradu škody v celom rozsahu (článok 288 druhý odsek ES) (pozri body 127, 128)
      Predmet

               Po prvé návrh na zrušenie rozhodnutia Komisie z 21. novembra 2008 o zamietnutí ponuky, ktorú žalobkyňa podala v rámci verejného
                  obstarávania REGIO‑A4‑2008‑01, ktorého predmetom bola údržba a rozvoj informačného systému Generálneho riaditeľstva pre regionálnu
                  politiku (Ú. v. EÚ 2008/S 117‑155067), ako aj rozhodnutia o pridelení zákazky inému uchádzačovi a po druhé návrh na náhradu
                  škody

            Výrok

                  1.

                  	Žaloba sa zamieta.

                  2.

                  	Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE je povinná nahradiť trovy konania.


Rozsudok Súdneho dvora z 19. januára 1994. # SAT Fluggesellschaft mbH proti Eurocontrol. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Cour de cassation - Belgicko. # Vec C-364/92.