title: Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 18. mája 2006. # Archer Daniels Midland Co. a Archer Daniels Midland Ingredients Ltd proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Odvolanie - Hospodárska súťaž - Kartely - Trh so syntetickým lyzínom - Pokuty - Usmernenia k metóde stanovovania pokút - Zákaz retroaktivity - Zásada ne bis in idem - Rovnosť zaobchádzania - Obrat, ktorý možno zohľadniť. # Vec C-397/03 P.

text:
      Vec C‑397/03 P
      Archer Daniels Midland Co.
      a
      Archer Daniels Midland Ingredients Ltd
      proti
      Komisii Európskych spoločenstiev
      „Odvolanie – Hospodárska súťaž – Kartely – Trh so syntetickým lyzínom – Pokuty – Usmernenia k metóde stanovovania výšky pokút – Zákaz retroaktivity – Zásada ne bis in idem – Rovnosť zaobchádzania – Obrat, ktorý možno zohľadniť“
      Abstrakt rozsudku
      1.        Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie
      (Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03)
      2.        Odvolanie – Právomoc Súdneho dvora
      (Článok 81 ES; Štatút Súdneho dvora, článok 58; nariadenie Rady č. 17, článok 15)
      3.        Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška
      (Nariadenie Rady č. 17, článok 15)
      4.        Odvolanie – Dôvody – Nedostatok odôvodnenia – Použitie implicitného odôvodnenia Súdom prvého stupňa – Prípustnosť – Podmienky
      (Článok 225 ES; Štatút Súdneho dvora, článok. 36 a článok 53 prvý odsek)
      5.        Akty inštitúcií – Usmernenia k metóde stanovovania pokút uložených pri porušení pravidiel hospodárskej súťaže
      (Oznámenie Komisie 98/C 9/03)
      6.        Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Výkon plnej rozhodovacej právomoci Súdom prvého stupňa
      (Článok 229 ES; nariadenie Rady č. 17, článok 17; oznámenie Komisie 98/C 9/03)
      7.        Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá
      (Nariadenie Rady č. 17, článok 15 ods. 2)
      1.        Usmernenia k metóde stanovovania pokút podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy ESUO tvoria súčasť
         právneho rámca stanovujúceho výšku pokút, takže ich uplatnenie na porušenia spáchané pred ich prijatím by mohlo byť v rozpore
         so zásadou zákazu retroaktivity. Zmena represívnej politiky ako všeobecnej politiky hospodárskej súťaže Komisie v oblasti
         pokút, osobitne, ak sa vykoná prijatím pravidiel postupu, akými sú usmernenia, totiž môže mať dôsledky vo vzťahu k zásade
         zákazu retroaktivity.

      Efektívne uplatnenie pravidiel Spoločenstva v oblasti hospodárskej súťaže však vyžaduje, aby Komisia mohla kedykoľvek prispôsobiť
         výšku pokút potrebám tejto politiky. Z uvedeného vyplýva, že podniky zúčastnené na správnom konaní, na základe ktorého im
         môže byť udelená pokuta, nemôžu nadobudnúť legitímnu dôveru ani v skutočnosť, že Komisia neprekročí výšku pokút udelených
         v minulosti, ani v metódu ich stanovenia.

      Podniky preto musia počítať s možnosťou, že Komisia môže kedykoľvek rozhodnúť o zvýšení výšky pokút v porovnaní s výškou uplatňovanou
         v minulosti.

      To platí nielen vtedy, keď Komisia pristúpi k zvýšeniu pokút stanovením pokút v individuálnych rozhodnutiach, ale tiež vtedy,
         ak sa zvýšenie v konkrétnych prípadoch uskutoční uplatnením pravidiel postupu, ktoré majú všeobecný dosah, ako sú napríklad
         usmernenia.

      Z toho vyplýva, že usmernenia a osobitne nová, v nich obsiahnutá metóda stanovenia pokút za predpokladu, že sa v jej dôsledku
         uložené pokuty sprísnili, bola primerane predvídateľná podnikmi v čase pred jej uplatnením, keď došlo k porušeniam hospodárskej
         súťaže.

      (pozri body 19 – 25)
      2.        V rámci odvolania je cieľom kontroly Súdneho dvora na jednej strane preskúmať, akým spôsobom Súd prvého stupňa vzal do úvahy,
         z právneho hľadiska správne, všetky faktory podstatné pre posúdenie závažnosti konania vo svetle článku 81 ES a článku 15
         nariadenia č. 17, a na strane druhej overiť, či Súd prvého stupňa odpovedal, z právneho hľadiska dostatočne, na všetky tvrdenia
         uvedené žalobcom, ktorých cieľom je zrušenie alebo zníženie pokuty.

      Súdnemu dvoru však pri rozhodovaní o otázkach práva v rámci odvolania neprináleží nahrádzať svojím posúdením z dôvodov spravodlivosti
         posúdenie Súdu prvého stupňa, ktorý rozhoduje o výške pokút udelených podnikom za porušenie práva Spoločenstva v rámci plnej
         rozhodovacej právomoci.

      (pozri body 47, 105)
      3.        Aj za predpokladu, že sankciu uloženú orgánmi tretieho štátu za porušenie jeho pravidiel hospodárskej súťaže možno zahrnúť
         do posúdenia okolností prejednávaného prípadu s cieľom určiť výšku pokuty, ktorú Komisia navrhuje uložiť za porušenie pravidiel
         Spoločenstva hospodárskej súťaže, výhrada založená na nezohľadnení pokút uložených v tretích štátoch Komisiou môže uspieť
         len vtedy, ak skutočnosti vytýkané orgánmi uvedeného tretieho štátu a skutočnosti, ktoré podniku vytýka Komisia, sú totožné.

      (pozri body 52, 69)
      4.        Povinnosť Súdu prvého stupňa odôvodniť rozsudky, ktorá mu vyplýva z článku 36 a článku 53 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora,
         neukladá Súdu prvého stupňa, aby poskytol vysvetlenie, v ktorom by sa vyčerpávajúcim spôsobom postupne zaoberal každou zo
         všetkých úvah účastníkov konania. Odôvodnenie teda môže byť implicitné za podmienky, že umožní zúčastneným osobám oboznámiť
         sa s dôvodmi, pre ktoré boli dotknuté opatrenia prijaté, a Súdnemu dvoru disponovať informáciami dostatočnými na to, aby mohol
         vykonať svoju súdnu kontrolu.

      (pozri bod 60)
      5.        Aj keď pravidlá postupu, ktoré majú vonkajšie účinky, akými sú usmernenia k metóde stanovovania pokút podľa článku15 ods. 2
         nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy ESUO, týkajúce sa podnikateľských subjektov, nemôžu byť kvalifikované ako právne
         pravidlá, ktoré by bola administratíva povinná v každej situácii dodržiavať, vyjadrujú konvenčné pravidlá postupu, ktorých
         sa administratíva musí vo svojej praxi pridŕžať a od ktorých sa nemôže, v individuálnom prípade, odkloniť bez udania dôvodov,
         ktoré sú v súlade so zásadou rovnosti zaobchádzania.

      (pozri bod 91)
      6.        Aj keď Súd prvého stupňa skonštatoval porušenie usmernení k metóde stanovovania pokút podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17
         a článku 65 ods. 5 Zmluvy ESUO Komisiou, spočívajúce v nezohľadnení skutočnosti, ktorá sa mala zohľadniť v zmysle týchto usmernení
         a pripomenul plnú rozhodovaciu právomoc v rámci veci, zásady rovnosti a právnej istoty vyžadujú, že je povinný najprv overiť,
         či pokuta zostáva aj po zohľadnení tohto hľadiska v rámci vytvorenom týmito usmerneniami. Zásada proporcionality sa uplatňuje
         len po takomto posúdení.

      (pozri bod 93)
      7.        Na stanovenie výšky pokuty za porušenie pravidiel hospodárskej súťaže je dovolené prihliadať tak na celkový obrat podniku,
         ktorý poukazuje, hoci približne a neúplne, na veľkosť podniku a jeho ekonomickú silu, ako aj len na časť tohto obratu, ktorý
         je dosiahnutý z tovarov tvoriacich predmet porušenia a ktorý teda môže napovedať o rozsahu porušenia. Ani jednému, ani druhému
         z týchto obratov netreba pripisovať neprimeranú dôležitosť vo vzťahu k iným faktorom, ktoré je potrebné posúdiť, v dôsledku
         čoho teda stanovenie vhodnej pokuty nemôže byť výsledkom jednoduchého výpočtu založeného na celkovom obrate. Osobitne to platí
         v prípade, ak dotknuté tovary generujú iba nepatrný zlomok tohto obratu. Naopak, právo Spoločenstva neobsahuje všeobecne platnú
         zásadu, že sankcia musí byť proporcionálna významu podniku na trhu s výrobkami, ktoré sú predmetom porušenia. Preto je diferenciácia,
         pokiaľ ide o východiskové sumy pokuty, povolená aj na základe iných kritérií, ako je obrat z predaja dotknutého výrobku.

      (pozri body 34, 100, 101)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (prvá komora)
      z 18. mája 2006 (*)

      „Odvolanie – Hospodárska súťaž – Kartely – Trh so syntetickým lyzínom – Pokuty – Usmernenia k metóde stanovovania výšky pokút – Zákaz retroaktivity – Zásada ne bis in idem – Rovnosť zaobchádzania – Obrat, ktorý možno zohľadniť“
      Vo veci C‑397/03 P,
      ktorej predmetom je odvolanie podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora, podané 19. septembra 2003,
      Archer Daniels Midland Co., so sídlom v Decatur (Spojené štáty americké),

      Archer Daniels Midland Ingredients Ltd, so sídlom v Erith (Spojené kráľovstvo),

      v zastúpení: C. O. Lenz, Rechtsanwalt, E. Batchelor, ako aj L. Martin Alegi a M. Garcia, solicitors, s adresou na doručovanie
         v Luxemburgu,

      odvolatelia,
      ďalší účastník konania:
      Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: R. Lyal, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci J. Flynn, QC, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      žalovaná v prvostupňovom konaní,
      SÚDNY DVOR (prvá komora),
      v zložení: predseda prvej komory P. Jann, sudcovia K. Schiemann, N. Colneric (spravodajkyňa), E. Juhász a E. Levits,
      generálny advokát: A. Tizzano,
      tajomník: M. Ferreira, hlavná referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 18. novembra 2004,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 7. júna 2005,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Archer Daniels Midland Co. (ďalej len „ADM Company“) a jeho európska dcérska spoločnosť Archer Daniels Midland Ingredients
         Ltd (ďalej len „ADM Ingredients“) požadujú vo svojom odvolaní zrušenie rozsudku Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev
         z 9. júla 2003, Archer Daniels Midland a Archer Daniels Midland Ingredients/Komisia (T‑224/00, Zb. s. II‑2597, ďalej len „napadnutý
         rozsudok“) v rozsahu, v akom zamietol ich žalobu na čiastočné zrušenie rozhodnutia Komisie 2001/418/ES zo 7. júna 2000 týkajúceho
         sa konania o uplatnení článku 81 Zmluvy ES a článku 53 Dohody EHP (vec COMP/36.545/F3 – Aminokyseliny) (Ú. v. ES L 152, 2001,
         s. 24, ďalej len „sporné rozhodnutie“).

      2        Napadnutým rozsudkom Súd prvého stupňa najmä znížil pokutu uloženú spoločne podnikom ADM Company a ADM Ingredients a v zásade
         zamietol žaloby na zrušenie sporného rozhodnutia.

       Právny rámec
      3        Článok 7 Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd podpísaného v Ríme 4. novembra 1950 (ďalej len EDĽP“) s názvom
         „Uloženie trestu výlučne na základe zákona“ v odseku 1 stanovuje:

      „Nikoho nemožno odsúdiť za konanie alebo opomenutie, ktoré v čase, keď bolo spáchané, nebolo podľa vnútroštátneho alebo medzinárodného
         práva trestným činom. Takisto nesmie byť uložený trest prísnejší, než aký bolo možné uložiť v čase spáchania trestného činu.“

      4        Podľa článku 4 protokolu č. 7 EDĽP s názvom „Právo nebyť opakovane súdený alebo trestaný“:

      „1.      Nikoho nemožno stíhať alebo potrestať v trestnom konaní podliehajúcom právomoci toho istého štátu za trestný čin, za ktorý
         už bol oslobodený alebo odsúdený konečným rozsudkom podľa zákona a trestného poriadku tohto štátu.

      …
      3.      Od tohto článku nemožno odstúpiť podľa článku 15 Dohovoru.“
      5        Článok 15 ods. 2 nariadenia Rady (EHS) č. 17 zo 6. februára 1962, prvé nariadenie implementujúce články [81] a [82] Zmluvy
         (Ú. v. ES 1962, 13, s. 204; Mim. vyd. 08/001, s. 3), stanovuje:

      „Komisia môže rozhodnutím uložiť podnikom alebo združeniam podnikov pokuty od 1 000 do 1 000 000 účtovných jednotiek alebo
         viac, ale nepresahujúcej 10 % obratu v predchádzajúcom obchodnom roku každého podniku, ktorý sa zúčastnil porušenia, ak buď
         úmyselne, alebo z nedbalosti:

      a)      porušili článok [81] (1) alebo článok [82] zmluvy;…
      …
      Pri stanovení pokuty sa bude posudzovať jednak závažnosť porušenia a tiež jeho trvanie.“
      6        Oznámenie Komisie s názvom Usmernenia k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku
         65 ods. 5 Zmluvy o ESUO, (Ú. v. ES C 9, 1998, s. 3; Mim. vyd. 08/001, s. 171, ďalej len „usmernenia“) uvádza:

      „Zásady… načrtnuté by mali zabezpečiť priehľadnosť a nestrannosť rozhodnutí Komisie, rovnako v očiach podnikov, ako aj v očiach
         Súdneho dvora, pričom právomoci Komisie stanovovať pokuty v rozmedzí 10 % celkového obratu, ktoré jej prislúchajú na základe
         relevantnej legislatívy, ostávajú zachované. Tieto právomoci sa však musia riadiť koherentnou a nediskriminačnou politikou,
         konzistentnou s cieľmi sledovanými penalizáciou porušení pravidiel súťaže.

      Nová metóda určovania výšky pokuty sa bude pridŕžať nasledujúcich pravidiel, ktoré začínajú od základnej čiastky, ktorá sa
         bude zvyšovať s ohľadom na priťažujúce okolnosti, alebo znižovať s ohľadom na poľahčujúce okolnosti.“

      7        Podľa štvrtého a šiesteho odseku bodu 1 A usmernení:

      „Taktiež bude nevyhnutné brať do úvahy efektívnu ekonomickú kapacitu vinníkov, ktorou môžu spôsobiť značnú škodu iným prevádzkovateľom,
         najmä spotrebiteľom, tiež je nevyhnutné stanoviť pokutu na úroveň, ktorá zabezpečí, aby mala pokuta dostatočne odstrašujúci
         účinok.

      …
      Keď sa priestupok týka viacerých podnikov (napr. kartelov), možno bude nutné v niektorých prípadoch uplatniť zváženie výšky
         pokút stanovených v rámci každej z troch kategórií, aby bola zohľadnená špecifická záťaž a teda aj reálny dosah porušovania
         pravidiel každého podniku v hospodárskej súťaži, predovšetkým tam, kde je značná disparita medzi veľkosťou podnikov, ktoré
         sa dopúšťajú tých istých priestupkov.“

       Skutkový stav
      8        Skutkový stav konania pred Súdom prvého stupňa je v napadnutom rozsudku uvedený takto:

      „1      Žalobcovia [ADM Company] a jeho európska dcérska spoločnosť [ADM Ingredients] vykonávajú svoju činnosť v odvetví spracovania
         obilnín a olejnatých semien. Na trhu s lyzínom sa etablovali v roku 1991.

      2      Lyzín je základná aminokyselina, ktorá sa v krmivách používa na nutričné účely. Syntetický lyzín sa používa ako prísada v krmivách,
         ktoré neobsahujú dostatočné množstvo prírodného lyzínu, napríklad v obilninách, aby sa odborníkom na výživu umožnilo zostaviť
         režimy na základe proteínov, ktoré zodpovedajú potrebám výživy zvierat. Krmivá, do ktorých je syntetický lyzín doplnený, môžu
         takisto nahradiť krmivá, ktoré obsahujú dostatočné množstvo prírodného lyzínu, ako je sója.

      3      V roku 1995 boli z dôvodu tajného vyšetrovania, ktoré viedol Federal Bureau of Investigation (FBI), prehľadané v Spojených
         štátoch priestory viacerých podnikov prítomných na trhu s lyzínom. V auguste a v októbri 1996 boli ADM Company, ako aj spoločnosti
         Kyowa Hakko Kogyo Co. Ltd (ďalej len ‚Kyowa‘), Sewon Corp. Ltd, Cheil Jedang Corp. (ďalej len ‚Cheil‘) a Ajinomoto Co. Inc.
         obvinení americkými orgánmi z vytvorenia kartelu, ktorý v období od júna 1992 do júna 1995 určoval ceny lyzínu a rozdeľoval
         objemy predaja tohto výrobku. V nadväznosti na dohody uzavreté s americkým ministerstvom spravodlivosti stanovil sudca poverený
         prípadom pokuty, a to 10 miliónov USD pre Kyowa Hakko Kogyo a Ajinomoto, pokutu vo výške 70 miliónov USD pre ADM Company a pokutu
         vo výške 1,25 milióna USD pre Cheil. Výška pokuty uloženej Sewon Corp. bol podľa tohto podniku 328 000 USD. Okrem toho boli
         traja vedúci pracovníci ADM Company odsúdení na trest odňatia slobody a na pokuty za ich úlohu v karteli.

      4      V júli 1996 navrhol Ajinomoto Komisii na základe oznámenia Komisie 96/C 207/04 o neuložení alebo znížení pokút v prípadoch
         kartelov [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES C 207, 1996, s. 4, ďalej len ‚oznámenie o spolupráci‘), že s ňou bude spolupracovať pri vyšetrovaní existencie
         kartelu na trhu s lyzínom a jeho účinkov v Európskom hospodárskom priestore (EHP).

      5      Komisia pristúpila v dňoch 11. a 12. júna 1997 k vyšetrovaniu podľa článku 14 ods. 3 nariadenia č. 17… v európskych závodoch
         spoločností ADM Company a Kyowa Hakko Europe GmbH. V nadväznosti na toto vyšetrovanie Kyowa Hakko Kogyo a Kyowa Hakko Europe
         prejavili svoje želanie spolupracovať s Komisiou a poskytli jej určité informácie týkajúce sa najmä chronológie stretnutí
         medzi výrobcami lyzínu.

      6      Dňa 28. júla 1997 zaslala Komisia podľa článku 11 nariadenia č. 17 spoločnostiam ADM Company a ADM Ingredients, Sewon Corp.
         a jej jeho európskej dcérskej spoločnosti Sewon Europe GmbH (ďalej spoločne len ‚Sewon‘), ako aj Cheilu žiadosti o informácie
         týkajúce sa ich správania na trhu s aminokyselinami a stretnutí kartelu uvedených v týchto žiadostiach. Po tom, ako im Komisia
         v liste zo 14. októbra 1997 pripomenula, že neodpovedali na jej žiadosti, ADM Ingredients odpovedal na žiadosť Komisie týkajúcu
         sa trhu s lyzínom. ADM Company neposkytol žiadnu odpoveď.

      7      Dňa 30. októbra 1998 zaslala Komisia na základe jej oznámených informácií oznámenie o výhradách podnikom ADM Company a ADM
         Ingredients (ďalej spoločne len ‚ADM‘) a iným dotknutým podnikom, konkrétne Ajinomoto a jeho európskej dcérskej spoločnosti
         Eurolysine SA (ďalej spoločne len ‚Ajinomoto‘), Kyowa Hakko Kogyo a jeho európskej dcérskej spoločnosti Kyowa Hakko Europe
         (ďalej spoločne len ‚Kyowa‘), Daesang Corp. (predtým Sewon Corp.) a jeho európskej dcérskej spoločnosti Sewon Europe, a Cheil,
         pre porušenie článku 81 ods. 1 ES a článku 53 ods. 1 Dohody o EHP (ďalej len ‚Dohoda EHP‘). Vo svojom oznámení o výhradách
         Komisia vytkla týmto podnikom, že určovali cenu lyzínu v EHP, ako aj predajné kvóty pre tento trh a že si vymieňali informácie
         o svojich objemoch predaja od septembra 1990 (Ajinomoto, Kyowa a Sewon), od marca 1991 (Cheil) a od júna 1992 (ADM) do júna
         1995. Po doručení tohto oznámenia o výhradách žalobcovia informovali Komisiu, že nepopierajú vecnú správnosť skutočností.

      8      V nadväznosti na vypočúvanie dotknutých podnikov 1. marca 1999 im Komisia 17. augusta 1999 zaslala doplnkové oznámenie o výhradách
         týkajúce sa dĺžky trvania kartelu, v ktorom bolo uvedené, že Ajinomoto, Kyowa a Sewon sa na karteli zúčastnili prinajmenšom
         od júna 1990, Cheil prinajmenšom od začiatku roka 1991 a žalobcovia od 23. júna 1992. Žalobcovia odpovedali na toto doplnkové
         oznámenie o výhradách 6. októbra 1999 s tým, že nepopierajú vecnú správnosť vytýkaných skutočností.

      9      Na záver konania prijala Komisia [sporné] rozhodnutie. [Toto rozhodnutie] bolo žalobcom oznámené listom zo 16. júna 2000.
      10      [Sporné rozhodnutie] obsahuje nasledujúce ustanovenia:
      ‚Článok 1
      [ADM Company] a jeho európska dcérska spoločnosť [ADM Ingredients], Ajinomoto Company Incorporated a jeho európska dcérska
         spoločnosť Eurolysine SA, Kyowa Hakko Kogyo Company Limited a jeho európska dcérska spoločnosť Kyowa Hakko Europe GmbH, Daesang
         Corporation a jeho európska dcérska spoločnosť Sewon Europe GmbH, ako aj [Cheil] porušili článok 81 ods. 1 Zmluvy ES a článok
         53 ods. 1 Dohody EHP tým, že sa zúčastnili na dohodách o cene, objemoch predaja a výmene individuálnych informácií o objemoch
         predaja syntetického lyzínu, ktoré sa týkali celého EHP.

      Dĺžka trvania porušenia je nasledujúca:
      a)      v prípade [ADM Company] a [ADM Ingredients]: od 23. júna 1992 do 27. júna 1995;
      b)      v prípade Ajinomoto Company Incorporated a Eurolysine SA: prinajmenšom od júla 1990 do 27. júna 1995;
      …
      Článok 2
      Z dôvodu porušenia uvedeného v článku 1 sa podnikom tam uvedeným ukladajú tieto pokuty:

      a)      [ADM Company] a
      [ADM Ingredients]
      (zodpovedných spoločne a nerozdielne) pokuta vo výške: 47 300 000 eur;
      b)      Ajinomoto Company Incorporated a
      Eurolysine SA
      (zodpovedných spoločne a nerozdielne) pokuta vo výške: 28 300 000 eur
      …‘
      11      Na účely výpočtu výšky pokút Komisia v [spornom rozhodnutí] uplatnila metódu uvedenú v usmerneniach…, ako aj v oznámení o spolupráci.
      12      Po prvé základná čiastka pokuty, určená podľa závažnosti a dĺžky trvania porušenia, sa stanovila na 39 miliónov eur, pokiaľ
         ide o ADM. Pokiaľ ide o Ajinomoto, Kyowa, Cheil a Sewon, základná čiastka pokuty sa stanovila na 42, 21, 19,5 a 21 miliónov
         eur (odôvodnenie č. 314 [sporného rozhodnutia]).

      13      Na stanovenie východiskovej sumy pokút určenej v závislosti od závažnosti porušenia Komisia najskôr usudzovala, že dotknuté
         podniky sa dopustili veľmi závažného porušenia vzhľadom na jeho povahu, na jeho konkrétny dopad na trh s lyzínom v EHP a na
         rozsah relevantného geografického trhu. Usudzujúc ďalej na základe ich celkových obratov dosiahnutých počas posledného roka
         obdobia porušovania, že existoval značný rozdiel medzi podnikmi, ktoré sa dopustili porušenia, Komisia pristúpila k diferencovanému
         prístupu. V dôsledku toho východiskovú sumu stanovila na 30 miliónov eur pre ADM a Ajinomoto a na 15 miliónov eur pre Kyowa,
         Cheil a Sewon (odôvodnenie č. 305 [sporného rozhodnutia]).

      14      Na zohľadnenie dĺžky trvania porušenia, ktorého sa dopustil každý podnik, a na stanovenie základnej čiastky ich pokuty zvýšila
         takto určenú východiskovú sumu o 10 % ročne, ide teda o 30 % zvýšenie pre ADM a Cheil a o 40 % zvýšenie pre Ajinomoto, Kyowa
         a Sewon (odôvodnenie č. 313 [sporného rozhodnutia]).

      15      Po druhé z dôvodu priťažujúcich okolností sa zvýšili základné čiastky pokút uložených ADM a Ajinomoto každému o 50 %, teda
         19,5 miliónov eur pre ADM a 21 miliónov eur pre Ajinomoto, z dôvodu, že tieto podniky zohrávali v rámci porušenia úlohu vodcu
         (odôvodnenie č. 356 [sporného rozhodnutia]).

      16      Po tretie z dôvodu poľahčujúcich okolností znížila Komisia o 20 % zvýšenie uplatnené na pokutu Sewonu na základe dĺžky trvania
         porušenia z dôvodu, že tento podnik zohrával pasívnu úlohu v karteli od začiatku roku 1995 (odôvodnenie č. 365 [sporného rozhodnutia]).
         Komisia okrem toho znížila o 10 % základné čiastky pokút každému z dotknutých podnikov z dôvodu, že všetky ukončili porušovanie
         po prvých zásahoch verejných orgánov (odôvodnenie č. 384 [sporného rozhodnutia]).

      17      Po štvrté Komisia vykonala ‚významné zníženie‘ výšky pokút v zmysle bodu D oznámenia o spolupráci. Na tomto základe Komisia
         priznala Ajinomoto a Sewonu zníženie o 50 % výšky pokuty, ktorú by im udelila bez spolupráce, Kyowa a Cheil zníženie o 30 %
         a napokon ADM zníženie o 10 % (odôvodnenia č. 431, 432 a 435 [sporného rozhodnutia]).“

       Žaloba pred Súdom prvého stupňa a napadnutý rozsudok
      9        Odvolatelia podali proti spornému rozhodnutiu žalobu na Súd prvého stupňa 25. augusta 2000.

      10      V žalobe navrhli, aby sa toto rozhodnutie ukladajúce pokutu zrušilo alebo aby sa táto pokuta znížila.

      11      V napadnutom rozsudku Súd prvého stupňa:

      –        určil výšku uloženej pokuty žalobcom spoločne a nerozdielne na 43 875 000 eur,
      –        vo zvyšku žalobu zamietol,
      –        zaviazal žalobcov, aby niesli vlastné trovy konania, ako aj tri štvrtiny trov konania Komisie Európskych spoločenstiev, a Komisiu,
         aby niesla jednu štvrtinu vlastných trov konania.

       Návrhy účastníkov konania pred Súdnym dvorom
      12      Odvolatelia navrhujú, aby Súdny dvor:

      –        zrušil napadnutý rozsudok v rozsahu, v akom Súd prvého stupňa zamietol ich žalobu voči spornému rozhodnutiu,
      –        zrušil článok 2 sporného rozhodnutia v rozsahu, v akom sa týka ADM,
      –        subsidiárne, pokiaľ ide o druhú zarážku, zmenil článok 2 sporného rozhodnutia tak, aby sa znížila alebo zrušila pokuta uložená
         ADM,

      –        subsidiárne, pokiaľ ide o druhú a tretiu zarážku, vrátil vec Súdu prvého stupňa, aby rozhodol v súlade s právnym posúdením
         rozsudku Súdneho dvora,

      –        v každom prípade zaviazal Komisiu, aby niesla vlastné trovy konania ako aj trovy konania ADM, pokiaľ ide o konanie pred Súdom
         prvého stupňa a konanie pred Súdnym dvorom.

      13      Komisia navrhuje, aby Súdny dvor:

      –        zamietol odvolanie,
      –        zaviazal žalobcov na náhradu trov konania.
       Uplatnené odvolacie dôvody
      14      Na podporu svojho odvolania uvádzajú odvolatelia tieto odvolacie dôvody:

      –        porušenie zásady zákazu retroaktivity tým, že bolo potvrdené retroaktívne uplatnenie usmernení Komisiou,
      –        porušenie zásady rovnosti:
      –        tým, že bola schválená diskriminácia zo strany Komisie týkajúca sa metódy stanovenia pokút použitej na súčasné porušenia práva
         hospodárskej súťaže podľa toho, či táto inštitúcia Spoločenstva prijala svoje rozhodnutie pred zverejnením usmernení alebo
         po ňom,

      –        tým, že bola potvrdená rovnaká východisková suma uložená ADM a Ajinomoto, aj keď podiel na trhu Ajinomoto v EHP je takmer
         dvakrát väčší ako podiel ADM,

      –        porušenie zásady ne bis in idem tým, že sa rozhodlo, že Komisia nebola povinná nahradiť ani zohľadniť pokuty, ktoré zaplatil ADM iným orgánom vo vzťahu k tým
         istým skutkom,

      –        porušenie povinnosti odôvodnenia:
      –        rozhodnutím, že Komisia nebola povinná zohľadniť pokuty, ktoré zaplatil ADM v tretích štátoch, aj keď pokuta uložená Komisiou
         sa viaže najmä na svetový obrat ADM a v dôsledku toho je sankcionovaný z dôvodu svojho obratu v štátoch, v ktorých už ADM
         boli uložené pokuty,

      –        rozhodnutím, že pokuta je primeraná, bez ohľadu na neslnenie si povinnosti Komisie zohľadniť obrat ADM pre lyzín v EHP,
      –        skreslenie dôkazov rozhodnutím, že Komisia dokázala existenciu ekonomického vplyvu, aj keď tieto dôkazy nepredstavujú analýzu
         cenovej úrovne pri neexistencii kartelu, a teda nepreukazujú, že ceny sú vyššie ako by boli v inom prípade,

      –        porušenie zásady, podľa ktorej Komisia musí rešpektovať pravidlá, ktoré si sama uložila, tým, že sa tejto inštitúcii povolilo
         porušiť usmernenia,

      –        porušenie zásady proporcionality, ako ju vyložil Súdny dvor a Súd prvého stupňa, podľa ktorej musí existovať určitý pomer
         medzi pokutami a relevantným obratom.

       O odvolaní
       O prvom odvolacom dôvode založenom na porušení zásady zákazu retroaktivity
      15      Svojím prvým odvolacím dôvodom vytýkajú odvolatelia Súdu prvého stupňa, že v bodoch 39 až 61 napadnutého rozsudku porušil
         zásadu zákazu retroaktivity tým, že potvrdil retroaktívne uplatnenie usmernení Komisiou.

      16      Uvádzajú, že keby sa použil predchádzajúci postup, výška pokuty by bola nižšia, ako je výška určená podľa usmernení.

      17      V napadnutom rozsudku Súd prvého stupňa zamietol túto výhradu na základe odôvodnenia, ktorého znenie je totožné s odôvodnením
         uvedeným v rozsudkoch tohto súdu, ktoré viedli k vydaniu rozsudku Súdneho dvora z 28. júna 2005, Dansk Rørindustri a i./Komisia
         (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P až C‑208/02 P a C‑213/02 P, Zb. s. I‑5425).

      18      V bodoch 202 až 206 posledného uvedeného rozsudku Súdny dvor zhrnul argumentáciu Súdu prvého stupňa takto.

      „202      Súd prvého stupňa najskôr a oprávnene uviedol, že zásada zákazu retroaktivity trestných zákonov, zakotvená v článku 7 EDĽP
         ako základné právo, predstavuje všeobecnú zásadu práva Spoločenstva, ktorá sa musí dodržiavať pri udeľovaní pokút za porušenie
         pravidiel hospodárskej súťaže, a že táto zásada vyžaduje, aby uložené sankcie zodpovedali sankciám stanoveným v čase spáchania
         porušenia.

      203      Súd prvého stupňa následne rozhodol, že usmernenia sú súčasťou právneho rámca upravujúceho stanovenie výšky pokút, ktorý bol
         definovaný v článku 15 nariadenia č. 17 pred spáchaním porušení.

      204      Metóda stanovenia pokút uvedená v usmerneniach naďalej vychádza zo zásad ustanovených týmto ustanovením, keďže výpočet sa
         stále vykonáva na základe závažnosti a dĺžky trvania porušenia a pokuta nesmie presiahnuť 10 % celkového obratu.

      205      Usmernenia teda nemenia právny rámec sankcií, ten zostáva definovaný výlučne nariadením č. 17. Predchádzajúci rozhodovací
         postup Komisie nebol súčasťou tohto právneho rámca.

      206      Nakoniec, podľa Súdu prvého stupňa nejde o retroaktívne sprísnenie pokút, aj keď usmernenia môžu v niektorých prípadoch viesť
         k ich zvýšeniu. Uvedené vyplýva z priestoru pre voľné uváženie pri stanovení výšky pokút, ktoré Komisii prináleží v súlade
         s nariadením č. 17. Z judikatúry citovanej v bode 169 tohto rozsudku vyplýva, že uvedená inštitúcia môže kedykoľvek zvýšiť
         výšku pokút pre potreby politiky hospodárskej súťaže pod podmienkou, že budú zachované medze stanovené v nariadení č. 17…“

      19      Ako Súdny dvor konštatoval v bodoch 207 a 208 už citovaného rozsudku Dansk Rørindustri a i./Komisia, predpoklad Súdu prvého
         stupňa, podľa ktorého usmernenia netvoria súčasť právneho rámca stanovujúceho výšku pokút, keďže tento rámec je vytvorený
         výlučne článkom 15 nariadenia č. 17, a teda uplatnenie usmernení na porušenia spáchané pred ich prijatím nie je v rozpore
         so zásadou zákazu retroaktivity, je nepresný.

      20      Zmena represívnej politiky, v tomto prípade všeobecnej politiky hospodárskej súťaže Komisie v oblasti pokút, osobitne ak sa
         vykoná prijatím pravidiel postupu, akými sú usmernenia, totiž môže mať dôsledky vo vzťahu k zásade zákazu retroaktivity (rozsudok
         Dansk Rørindustri a i./Komisia, už citovaný, bod 222).

      21      Efektívne uplatnenie pravidiel Spoločenstva v oblasti hospodárskej súťaže však vyžaduje, aby Komisia mohla kedykoľvek prispôsobiť
         výšku pokút potrebám tejto politiky (rozsudky zo 7. júna 1983, Musique Diffusion française a i./Komisia, 100/80 až 103/80,
         Zb. s. 1825, bod 109, a Dansk Rørindustri a i./Komisia, už citovaný, bod 227).

      22      Z uvedeného vyplýva, ako bolo rozhodnuté v bode 173 uvedeného rozsudku, že podniky zúčastnené na správnom konaní, na základe
         ktorého im môže byť udelená pokuta, nemôžu nadobudnúť legitímnu dôveru v skutočnosť, že Komisia neprekročí výšku pokút udelených
         v minulosti, ani v metódu ich stanovenia (rozsudok Dansk Rørindustri a i./Komisia, už citovaný, bod 228).

      23      Podniky preto musia v prejednávanom prípade počítať s možnosťou, že Komisia môže kedykoľvek rozhodnúť o zvýšení výšky pokút
         v porovnaní s výškou uplatňovanou v minulosti (rozsudok Dansk Rørindustri a i./Komisia, už citovaný, bod 229).

      24      Uvedené platí nielen vtedy, keď Komisia pristúpi k zvýšeniu pokút stanovením pokút v individuálnych rozhodnutiach, ale tiež
         vtedy, ak sa zvýšenie v konkrétnych prípadoch uskutoční uplatnením pravidiel postupu, ktoré majú všeobecný dosah, ako sú napríklad
         usmernenia (rozsudok Dansk Rørindustri a i./Komisia, už citovaný, bod 230).

      25      Tak ako v prípade Dansk Rørindustri a i./Komisia musí byť vyvodený záver, že usmernenia a osobitne nová, v nich obsiahnutá
         metóda stanovenia pokút za predpokladu, že sa v jej dôsledku uložené pokuty sprísnili, bola primerane predvídateľná podnikmi,
         ako sú odvolatelia, v čase, keď boli spáchané príslušné porušenia, a že uplatnením usmernení v spornom rozhodnutí na porušenia
         spáchané pred prijatím týchto usmernení Komisia neporušila zásadu zákazu retroaktivity (rozsudok Dansk Rørindustri a i./Komisia,
         už citovaný, body 231 a 232).

      26      Súd prvého stupňa sa preto nedopustil právnej chyby, keď zamietol žalobný dôvod založený na porušení zásady zákazu retroaktivity.

      27      Vzhľadom na vyššie uvedené sa musí zamietnuť prvý odvolací dôvod.

       O druhom odvolacom dôvode založenom na porušení zásady rovnosti
      28      Druhý odvolací dôvod sa delí na dve časti. ADM vytýka Súdu prvého stupňa, že porušil zásadu rovnosti na jednej strane tým,
         že schválil diskrimináciu zo strany Komisie, týkajúcu sa metódy stanovenia pokút použitej na súčasné porušenia práva hospodárskej
         súťaže, podľa toho, či táto inštitúcia Spoločenstva prijala svoje rozhodnutie pred zverejnením usmernení alebo po ňom (body
         69 až 75 napadnutého rozsudku), a na strane druhej tým, že potvrdil rovnakú východiskovú sumu uloženú ADM a Ajinomoto, aj
         keď podiel na trhu Ajinomoto v EHP je takmer dvakrát väčší ako podiel ADM (body 207 a 211 až 214 napadnutého rozsudku).

      29      Pokiaľ ide o prvú časť druhého odvolacieho dôvodu, je úzko spojená s prvým odvolacím dôvodom, pretože údajné diskriminačné
         zaobchádzanie vyplýva zo skutočnosti, že od určitého dátumu boli uplatňované usmernenia.

      30      Ako bolo uvedené v bode 21 tohto rozsudku, Komisia môže kedykoľvek rozhodnúť o zvýšení výšky pokút v porovnaní s výškou uplatňovanou
         v minulosti.

      31      Z tohto dôvodu Súdny dvor v bode 110 už citovaného rozsudku Musique Diffusion française a i./Komisia zamietol žalobný dôvod
         založený najmä na tvrdení, že metóda uplatňovaná Komisiou je diskriminačná, pretože skutočnosti tejto veci nastali v rovnakom
         čase ako skutočnosti iných konaní, v ktorých Komisia prijala rozhodnutie pred rozhodnutím v prejednávanom prípade, pričom
         uplatnila značne nižšie pokuty.

      32      Prvá časť druhého odvolacieho dôvodu preto nemôže obstáť.

      33      Pokiaľ ide o druhú časť toto istého odvolacieho dôvodu, tvrdenie odvolateľov spočíva na predpoklade, že keďže sa viaceré podniky
         zúčastnili na tom istom porušení, východiskové sumy pokuty možno diferencovať len na základe obratu vyplývajúceho z predaja
         relevantného výrobku v EHP. Tento predpoklad je mylný.

      34      Ako vyplýva z bodov 243 a 312 už citovaného rozsudku Dansk Rørindustri a i./Komisia, diferenciácia, pokiaľ ide o východiskové
         sumy pokuty, je povolená aj na základe iných kritérií, ako je relevantný obrat.

      35      Súd prvého stupňa sa nedopustil žiadnej právnej chyby, keď v bode 212 napadnutého rozsudku rozhodol na základe skutkových
         zistení, ktoré mu náležia, že celkový obrat ADM, ktorý zostáva ukazovateľom ekonomickej veľkosti a sily podniku, jasne ukazuje,
         že ADM je dvakrát väčší ako Ajinomoto, čo môže vyvážiť skutočnosť, že vykonáva menší vplyv na trh s lyzínom v EHP ako Ajinomoto,
         a vysvetľuje, že východisková suma pokuty je stanovená na dostatočne odstrašujúcej úrovni.

      36      V dôsledku toho sa musí zamietnuť druhá časť druhého odvolacieho dôvodu, a teda celý tento odvolací dôvod.

       O treťom odvolacom dôvode založenom na porušení dôsledku zásady ne bis in idem
       Argumentácia účastníkov konania
      37      Svojím tretím odvolacím dôvodom, ako bol spresnený na pojednávaní, odvolatelia uvádzajú porušenie dôsledku zásady ne bis in idem, pretože Súd prvého stupňa v bodoch 85 až 104 napadnutého rozsudku rozhodol, že Komisia nebola povinná nahradiť ani zohľadniť
         pokuty, ktoré zaplatil ADM iným orgánom vo vzťahu k tým istým skutkom.

      38      Tento odvolací dôvod sa delí na tri časti.

      39      Odvolatelia na úvod uvádzajú, že Súd prvého stupňa sa dopustil právnej chyby, keď zásadu ne bis in idem a rozsudok zo 14. decembra 1972, Boehringer Mannheim/Komisia (7/72, Zb. s. 1281) vykladal veľmi reštriktívne. Tvrdia, že
         medzi základnými zásadami existuje dôsledok zásady ne bis in idem, ktorý vyžaduje, aby sa zohľadnili súbežné sankcie týkajúce sa tých istých skutkov. Ide o základnú zásadu práva Spoločenstva,
         ktorá existuje nezávisle od akéhokoľvek dohovoru. Odvolatelia tvrdia, že v už citovanom rozsudku Boehringer Mannheim/Komisia
         sa Súdny dvor zaoberal tretím štátom a rozhodol, že základné zásady spravodlivosti sa uplatňujú vo veciach tejto povahy. Je
         v súlade so zásadami riadneho výkonu spravodlivosti a proporcionality, ak neskoršie sankcie zohľadnia sankcie, ktoré už uložil
         iný súd, bez ohľadu na to aký, za tie isté skutky. Iný postup by mohol viesť k tomu, že dotknuté podniky budú nadmerne potrestané
         a že im bude uložená neprimeraná pokuta vo vzťahu k potrebe odstrašenia a/alebo represívnej funkcii spravodlivosti.

      40      Odvolatelia ďalej uvádzajú, že záver v bodoch 101 a 102 napadnutého rozsudku, podľa ktorého nedokázali, že skutky zakladajúce
         porušenie, ktoré sankcionovala Komisia a tretie štáty, sú totožné, predstavuje skreslenie dôkazov, porušenie článku 36 Štatútu
         Súdneho dvora pre nesplnenie povinnosti odôvodnenia a zásah do ich práva na obhajobu.

      41      Napokon odvolatelia uvádzajú, že Súd prvého stupňa sa dopustil pochybenia, keď v bode 103 napadnutého rozsudku konštatoval,
         že aj keby boli skutky totožné, neexistuje právo na kompenzáciu, pretože ADM nedokázal, že sankcie uložené v tretích štátoch
         sa týkali uplatnenia alebo účinku kartelu v EHP a že tieto sankcie sa stanovili v závislosti od obratu ADM v Spojených štátoch
         a v Kanade. Nevyhnutné je len preukázať totožnosť skutkov, ktoré sankcionovala Komisia a orgány tretích štátov. ADM dokázal,
         že jeho skutky a kartel, ktoré sankcionovala Komisia a orgány tretích štátov, sa týkali presne toho istého svetového kartelu.

      42      Pokiaľ ide o prvú časť tretieho odvolacieho dôvodu odvolateľov, Komisia tvrdí, že v už citovanom rozsudku Boehringer Mannheim/Komisia
         nešlo o otázku, či musí započítať sankciu uloženú orgánmi tretích štátov za predpokladu, že skutočnosti, ktoré podniku vytýka
         Komisia a tieto orgány, sú totožné. Usudzuje, že existujú dobré dôvody na domnienku, že zásada prirodzeného práva uvedená
         v rozsudku z 13. februára 1969, Wilhelm a i. (14/68, Zb. s. 1) a v už citovanom rozsudku Boehringer Mannheim/Komisia je uplatniteľná
         len v Európskej únii. Všetky súdy v Únii sa musia, v každom prípade pokiaľ ide o právo hospodárskej súťaže, držať rozhodujúcej
         judikatúry Súdneho dvora a právomoci týchto štátov, ako aj právomoci orgánov Spoločenstva sa prekrývajú. Medzi Spojenými štátmi
         americkými a Európskym spoločenstvom neexistuje ani väzba, ani prekrývanie tohto druhu.

      43      Pokiaľ ide o druhú časť tretieho odvolacieho dôvodu odvolateľov, Komisia tvrdí, že Súd prvého stupňa odkazom na už citovaný
         rozsudok Boehringer Mannheim/Komisia dokázal, že orgány Spoločenstva a americké orgány sa zaujímali o správanie členov kartelu
         na svojich územiach. V tomto rozsudku Súdny dvor urobil rozlíšenie medzi dohodami, ktorými vzniká kartel, a jeho uplatnením
         na rôznych územiach.

      44      Pokiaľ ide o tretiu časť tohto tretieho odvolacieho dôvodu, Komisia uvádza, že ADM nesprávne vykladá bod 103 napadnutého rozsudku.
         Súd prvého stupňa sa naozaj zaoberal otázkou, či sa odsúdenie v Spojených štátoch a v Kanade týkalo správania totožného so
         správaním, ktoré Komisia sankcionovala v spornom rozhodnutí.

      45      Komisia usudzuje, že ak skutočnosti, ktoré vytýkajú orgány Spoločenstva a americké orgány, nie sú charakterizované tým istým
         cieľom a tým istým územným umiestnením, nemôžu byť považované za totožné. Skutočnosti, ktoré vytýkajú orgány Spoločenstva
         a americké orgány, neboli totožné a ADM nebol oprávnený tvrdiť, že americké orgány mali v úmysle sankcionovať ho za vykonávanie
         dohôd v rámci EHP.

       Posúdenie Súdnym dvorom
      –       O prvej časti tretieho odvolacieho dôvodu
      46      Ako odvolatelia objasnili na pojednávaní, neuvádzajú zásadu ne bis in idem ako takú. Teda netvrdia, že Komisia neprávom začala konanie alebo že nemala právomoc uložiť pokutu. Odvolatelia skôr uvádzajú,
         že medzi základnými zásadami spravodlivosti existuje dôsledok zásady ne bis in idem, podľa ktorej sa musia zohľadniť súbežné sankcie týkajúce sa tých istých skutkov.

      47      V tejto súvislosti je na úvod vhodné pripomenúť, že cieľom kontroly Súdneho dvora je v rámci odvolania na jednej strane preskúmať,
         akým spôsobom Súd prvého stupňa vzal do úvahy, z právneho hľadiska správne, všetky faktory podstatné pre posúdenie závažnosti
         konania vo svetle článku 81 ES a článku 15 nariadenia č. 17, a na strane druhej overiť, či Súd prvého stupňa odpovedal, z právneho
         hľadiska dostatočne, na všetky tvrdenia uvedené žalobcom, ktorých cieľom je zrušenie alebo zníženie pokuty (rozsudok Dansk
         Rørindustri a i./Komisia, už citovaný, bod 244 a citovaná judikatúra).

      48      V prejednávanom prípade Súd prvého stupňa v bode 98 napadnutého rozsudku uviedol, že zo znenia bodu 3 už citovaného rozsudku
         Boehringer Mannheim/Komisia vyplýva, že Súdny dvor sa nezaoberal otázkou, či Komisia musí započítať sankciu uloženú orgánmi
         tretích štátov za predpokladu, že skutočnosti, ktoré podniku vytýka Komisia a tieto orgány, sú totožné, ale že Súdny dvor
         stanovil totožnosť skutočností, ktoré podniku vytýka Komisia a orgány tretieho štátu, ako predbežnú podmienku pre uvedené
         preskúmanie.

      49      V tejto súvislosti sa Súd prvého stupňa nedopustil žiadnej právnej chyby. V už citovanom rozsudku Boehringer Mannheim/Komisia
         sa Súdny dvor nezaoberal touto otázkou, pretože nebolo preukázané, že skutočnosti, ktoré podniku vytýka na jednej strane Komisia
         a na strane druhej americké orgány, sú totožné.

      50      Ďalej Súd prvého stupňa odkazom na bod 11 už citovaného rozsudku Wilhelm a i. v bode 99 napadnutého rozsudku rozhodol, že
         práve vzhľadom na osobitnú situáciu, ktorá vyplýva na jednej strane z úzkej vzájomnej závislosti vnútroštátnych trhov členských
         štátov a spoločného trhu a na strane druhej z osobitného systému rozdelenia právomocí medzi Spoločenstvom a členskými štátmi
         v oblasti kartelov na tom istom území, území spoločného trhu, že Súdny dvor po tom, čo pripustil možnosť dvojitého stíhania,
         považoval so zreteľom na možnú dvojitú sankciu, ktorá z toho vyplýva, za nevyhnutné zohľadniť v súlade s požiadavkou spravodlivosti
         prvé represívne rozhodnutie.

      51      V bode 100 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa skonštatoval, že v prejednávanom prípade nejde o takúto situáciu, a dospel
         k záveru, že ak odvolatelia neuviedli výslovné ustanovenie dohovoru ukladajúce Komisii pri určovaní výšky pokuty povinnosť
         zohľadniť sankcie, ktoré tomu istému podniku už uložili za ten istý skutok orgány tretieho štátu, ako sú Spojené štáty americké
         alebo Kanada, nemôžu platne vytýkať Komisii, že v prejednávanom prípade nerešpektovala túto povinnosť.

      52      Aj za predpokladu, že toto odôvodnenie je chybné a že sankciu uloženú orgánmi tretieho štátu možno zahrnúť do posúdenia okolností
         prejednávaného prípadu s cieľom určiť výšku pokuty, výhrada založená na nezohľadnení pokút uložených v tretích štátoch Komisiou
         môže uspieť len vtedy, ak skutočnosti, ktoré ADM vytýka na jednej strane Komisia a na strane druhej orgány Spojených štátov
         a Kanady, sú totožné.

      53      Súd prvého stupňa v bodoch 101 až 103 napadnutého rozsudku subsidiárne preskúmal, či odvolatelia predložili dôkaz takejto
         totožnosti. Je teda vhodne preskúmať ostatné časti tretieho odvolacieho dôvodu, ktoré sa vzťahujú k týmto bodom.

      54      Pokiaľ ide o zásadu riadneho úradného postupu, ktorý odvolatelia takisto uviedli v rámci prvej časti tretieho odvolacieho
         dôvodu, nie je v predmetnom kontexte relevantná.

      –       O druhej časti tretieho odvolacieho dôvodu
      55      Pokiaľ ide o konštatovanie Súdu prvého stupňa, že nebol predložený dôkaz, že skutočnosti, ktoré ADM vytýka na jednej strane
         Komisia a na strane druhej orgány Spojených štátov a Kanady, sú totožné, odvolatelia najprv poukazujú na skreslenie dôkazov.
         Uvádzajú, že skutočnosť, že porušenia týkajúce sa lyzínu a kyseliny citrónovej sa od seba odlišujú, jasne vyplýva z dokumentov
         tykajúcich sa súdnej dohody tak vo Spojených štátoch, ako aj v Kanade, teda štátoch, v ktorých boli porušenia kvalifikované
         v rámci rozdielnych trestných obvinení voči ADM. Ani tieto dokumenty, ani žiadna iná skutočnosť neumožňujú dospieť k názoru,
         že dotknuté odlišné dohody spadajú do „širšieho celku dohôd a zosúladených postupov“.

      56      Súd prvého stupňa sa však nedomnieval, že porušenia týkajúce sa lyzínu a kyseliny citrónovej sa od seba odlišujú. Na úvod
         bodu 103 napadnutého rozsudku síce vzniesol pochybnosti, pokiaľ ide o otázku, či odsúdenie týkajúce sa kartelu s lyzínom možno
         považovať za odlišné od odsúdenia týkajúceho sa kartelu s kyselinou citrónovou. Predpokladal však, že tomu tak je.

      57      Ak sa Súd prvého stupňa domnieval, že odsúdenia v Spojených štátoch a v Kanade sa vzťahovali na širší súbor dohôd a zosúladených
         postupov, nemožno tvrdiť, že tento súd skreslil dôkazy. Odkaz na „odsúdenia v Spojených štátoch a v Kanade, [ktoré] sa vzťahovali
         na širší súbor dohôd a zosúladených postupov“, uvedený v bode 102 napadnutého rozsudku sa musí vykladať vo svetle bodu 5 citovaného
         rozsudku Boehringer Mannheim/Komisia, kde je uvedený „širší súbor“ a na ktorý odkázal Súd prvého stupňa v predchádzajúcom
         bode. Treba ho teda chápať v tom zmysle, že tieto odsúdenia sa takisto vzťahujú na konania týkajúce sa kyseliny citrónovej,
         ktoré nie sú predmetom sporného rozhodnutia.

      58      Výhrada založená na skreslení dôkazov sa preto musí zamietnuť.

      59      Odvolatelia následne uvádzajú, že Súd prvého stupňa bez odôvodnenia zamietol dodatočné dôkazy, ktoré poskytli v súvislosti
         s totožnosťou konaní, a porušil tak článok 36 Štatútu Súdneho dvora.

      60      V tejto súvislosti je vhodné pripomenúť, že povinnosť Súdu prvého stupňa odôvodniť rozsudky, ktorá mu vyplýva z článku 36
         a článku 53 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora, neukladá Súdu prvého stupňa, aby poskytol vysvetlenie, v ktorom by sa vyčerpávajúcim
         spôsobom postupne zaoberal každou zo všetkých úvah účastníkov konania. Odôvodnenie teda môže byť implicitné za podmienky,
         že umožní zúčastneným osobám oboznámiť sa s dôvodmi, pre ktoré boli dotknuté opatrenia prijaté, a Súdnemu dvoru disponovať
         informáciami dostatočnými na to, aby mohol vykonať svoju súdnu kontrolu (pozri v tom zmysle rozsudok zo 7. januára 2004, Aalborg
         Portland a i./Komisia, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P a C‑219/00 P, Zb. s. I‑123, bod 372).

      61      Pokiaľ ide o dodatočné dôkazy, ktoré poskytol ADM, Súd prvého stupňa neporušil svoju povinnosť odôvodnenia. Jeho odôvodnenie
         spočíva na predpoklade, že na preukázanie totožnosti vytýkaných skutočností mali odvolatelia dokázať, že odsúdenia vyhlásené
         v Spojených štátoch a v Kanade sa týkali iného uplatnenia alebo iných účinkov kartelu, ako ku ktorým došlo v týchto štátoch
         a najmä v EHP. Konštatovaním, že to vôbec nebolo preukázané, Súd prvého stupňa implicitne kvalifikoval dodatočné dôkazy, ktoré
         poskytli odvolatelia, ako nedostatočné so zreteľom na toto kritérium.

      62      Z toho vyplýva, že výhradu založenú na porušení článku 36 Štatútu Súdneho dvora nemožno prijať.

      63      Napokon odvolatelia uvádzajú, že vzhľadom na to, že Komisia vo svojom vyjadrení k žalobe a v spornom rozhodnutí jasne uznala,
         že skutky sankcionované v rámci konaní v tretích štátoch boli presne tie isté ako skutky, ktoré boli uvedené pred Súdom prvého
         stupňa, mal im tento súd dať možnosť byť vypočutý, pokiaľ ide o opačné konštatovanie.

      64      V tejto súvislosti je namieste uviesť, že Komisia síce uviedla, že porušenie, ku ktorému došlo v EHP, vyplývalo z existencie
         svetového kartelu. Komisia tým však neuznala totožnosť skutkov, ktoré vytýka odvolateľom na jednej strane Komisia a na strane
         druhej orgány Spojených štátov a Kanady.

      65      Z odôvodnenia č. 183 sporného rozhodnutia totiž vyplýva, že Komisia vytýka ADM a iným podnikom uvedeným v tomto rozhodnutí,
         že porušili článok 81 ES a článok 53 Dohody EHP v tom, že v EHP v rámci dohody určovali ceny lyzínu, kontrolovali ponuku a rozdelili
         si medzi sebou objemy predaja a že si vymieňali informácie o svojich objemoch predaja na účely kontroly rešpektovania predajných
         kvót, na ktorých sa dohodli. V odôvodnení 311 tohto rozhodnutia Komisia poznamenala, že podľa informácií orgánov Spojených
         štátov a Kanady zohľadnili trestné pokuty uložené podnikom, na ktoré sa vzťahuje uvedené rozhodnutie, len antikonkurenčné
         účinky, ktoré mal vyšetrovaný kartel v oblasti právomoci týchto orgánov.

      66      Z toho vyplýva, že pre Komisiu išlo o uplatnenie kartelu na rozdielnych územiach. V dôsledku toho zistenia Komisie umožnili
         odvolateľom účinne brániť svoje stanovisko v toto ohľade.

      67      Výhrada založená na porušení práva byť vypočutý preto nie je dôvodná.

      –       O tretej časti tretieho odvolacieho dôvodu
      68      Bod 103 napadnutého rozsudku je súčasťou analýzy Súdu prvého stupňa týkajúcej sa totožnosti vytýkaných skutkov.

      69      V tejto súvislosti treba skonštatovať, že ak sa sankcie uložené v treťom štáte vzťahujú len na uplatnenie alebo účinky kartelu
         na trhu tohto štátu a sankcie Spoločenstva len na uplatnenie alebo účinky kartelu na trhu Spoločenstva, nejde o totožnosť
         skutkov.

      70      Keď Súd prvého stupňa v bode 103 napadnutého rozsudku zdôraznil, že predmetné pokuty sa vypočítali v závislosti od obratu
         dosiahnutého v Spojených štátoch alebo v Kanade, bolo to na podporu jeho záveru, že účelom pokút bolo sankcionovať uplatňovanie
         dohôd na týchto územiach a nie na území EHP.

      71      Podľa Súdu prvého stupňa ADM nepreukázal, že mimo uplatnenia alebo účinkov predmetného kartelu, ku ktorým došlo v Spojených
         štátoch alebo v Kanade, sa sankcie uložené v týchto štátoch vzťahovali na uplatnenie alebo účinky tohto kartelu v EHP.

      72      Hlavná výhrada odvolateľov v rámci tretej časti tretieho odvolacieho dôvodu je teda nedôvodná.

      73      Subsidiárne uvádzajú, že Komisia je povinná zohľadniť pokuty zaplatené iným orgánom a vypočítané na základe obratu v Spojených
         štátoch a v Kanade, kde, ako v prejednávanom prípade, Komisia zohľadňuje svetový obrat odvolateľov pre lyzín na účely stanovenia
         ukladanej pokuty. Tým táto inštitúcia vypočítala túto pokutu v závislosti od obratu odvolateľov v štátoch, v ktorých už zaplatili
         pokutu, a nielen na základe ich obratu na trhu EHP.

      74      V spornom rozhodnutí sa však svetový obrat použil len na porovnanie veľkosti dotknutých podnikov, aby sa zohľadnila efektívna
         kapacita týchto podnikov spôsobiť významnú škodu na trhu s lyzínom v EHP.

      75      Tento odvolací dôvod sa preto musí zamietnuť.

      76      Vzhľadom na to, že všetky výhrady, ktoré uviedli odvolatelia proti konštatovaniu Súdu prvého stupňa, že nedokázali totožnosť
         vytýkaných skutkov, nie sú dôvodné, sa tretí odvolací dôvod zamieta.

       O štvrtom odvolacom dôvode založenom na porušení povinnosti odôvodnenia
      77      Štvrtý odvolací dôvod sa delí na dve časti.

      78      V prvej časti tohto odvolacieho dôvodu, ktorý sa vzťahuje na body 85 až 94 napadnutého rozsudku, odvolatelia uvádzajú, že
         Súd prvého stupňa porušil článok 36 Štatútu Súdneho dvora tým, že rozhodol, že Komisia nebola povinná zohľadniť pokuty, ktoré
         zaplatili v tretích štátoch, napriek tomu, že pokuta uložená Komisiou je odvodená od ich svetového obratu, a že v dôsledku
         toho sú odvolatelia sankcionovaní na základe ich obratu v štátoch, v ktorých už boli odsúdení na pokuty.

      79      V druhej časti ich štvrtého odvolacieho dôvodu, ktorý sa vzťahuje na body 198 až 206 napadnutého rozsudku, odvolatelia vytýkajú
         Súdu prvého stupňa, že porušil článok 36 Štatútu Súdneho dvora tým, že skonštatoval, že pokuta je primeraná napriek tomu,
         že Komisie nesplnila svoju povinnosť zohľadniť obrat týchto odvolateľov vzťahujúci sa na lyzín v EHP.

      80      Pokiaľ ide o požiadavky spojené s povinnosťou odôvodnenia Súdu prvého stupňa, je namieste odkázať na bod 60 tohto rozsudku.

      81      V prejednávanom prípade je rozsudok Súdu prvého stupňa, pokiaľ ide o dva predmetné aspekty, dostatočne odôvodnený. Na jednej
         strane Súd prvého stupňa v bodoch 85 až 103 napadnutého rozsudku poskytol podrobné odôvodnenie svojho záveru, že Komisia nebola
         povinná zohľadniť pokuty, ktoré ADM zaplatil v tretích štátoch. Na strane druhej v bodoch 198 až 206 napadnutého rozsudku
         uviedol svoje dôvody na zamietnutie tvrdení odvolateľov, že pokuta bola neproporcionálna vo vzťahu k obratu, ktorý dosiahli
         na trhu s lyzínom v EHP.

      82      V dôsledku toho sa štvrtý odvolací dôvod musí zamietnuť.

       O piatom odvolacom dôvode založenom na skreslení dôkazov
      83      Svojím piatym odvolacím dôvodom, ktorý sa vzťahuje na body 142 až 171 napadnutého rozsudku, odvolatelia uvádzajú, že Súd prvého
         stupňa skreslil dôkazy tým, že skonštatoval, že Komisia dokázala existenciu ekonomického vplyvu.

      84      Konkrétnejšie, odvolatelia vytýkajú Súdu prvého stupňa, že skreslil dôkazy tým, že rozhodol, že Komisia dostatočne právne
         dokázala, že ceny boli vyššie ako by boli v prípade neexistencie dohody. Z dôkazov Komisie, ktorých existenciu Súd prvého
         stupňa skonštatoval v bodoch 154 až 160 napadnutého rozsudku, vyplýva len skutočná cenová úroveň a chýba analýza potenciálnej
         cenovej úrovne pri neexistencii kartelu.

      85      V tejto súvislosti je namieste pripomenúť, že posúdenie skutočností, s výhradou prípadu skresľovania dôkazov predložených
         Súdu prvého stupňa, nepredstavuje právnu otázku, ktorá ako taká podlieha kontrole Súdneho dvora (pozri najmä rozsudok z 21. júna
         2001, Moccia Irme a i./Komisia, C‑280/99 P až C‑282/99 P, Zb. s. I‑4717, bod 78).

      86      Odvolatelia však nepreukázali, že dôkazy boli skreslené. Ich kritika odôvodnenia Súdu prvého stupňa nemá základ. Ako uviedol
         generálny advokát v bode 124 svojich návrhov, zo sporného rozhodnutia, ako aj z napadnutého rozsudku vyplýva, že Komisia poskytla
         celý rad dôkazov o zvýšení ceny, ktoré vyvolal kartel, a že Súd prvého stupňa tieto dôkazy dôkladne preskúmal. Tým, že Súd
         prvého stupňa zamietol tvrdenie odvolateľov, podľa ktorého nebolo dokázané, že uplatňované ceny boli vyššie ako ceny, ktoré
         by sa uplatňovali v prípade oligopolu pri neexistencii porušenia, nevyvodil z dôkazov nič, čo jasne nehovoria.

      87      V dôsledku toho sa musí zamietnuť piaty odvolací dôvod.

       O šiestom odvolacom dôvode založenom na porušení zásady, podľa ktorej musí Komisia dodržiavať pravidlá, ktoré si uložila
      88      Svojím piatym odvolacím dôvodom odvolatelia vytýkajú Súdu prvého stupňa, že v bodoch 191 až 206 napadnutého rozsudku porušil
         zásadu, podľa ktorej musí Komisia rešpektovať pravidlá, ktoré si sama uložila.

      89      Súd prvého stupňa skonštatoval, že Komisia zohľadnila len celkový obrat odvolateľov za všetky výrobné linky, ako aj svetový
         obrat pre lyzín pri stanovení východiskovej sumy a že v dôsledku toho porušila svoju povinnosť zohľadniť relevantný obrat.
         Napriek tomu, že Komisia nerešpektovala svoje vlastné usmernenia, Súd prvého stupňa sa domnieval, že pokuta je platná, pretože
         neporušuje zásadu proporcionality. Súd prvého stupňa nesmie povoliť Komisii porušiť usmernenia, minimálne nie bez odôvodnenia.
         Povoliť Komisii ignoráciu usmernení, ak len zostane v medziach požiadavky proporcionality, znamená zásah do zásad právnej
         istoty a riadneho úradného postupu, ako aj diskrimináciu medzi odvolateľmi a inými podnikmi, na ktoré sú usmernenia riadne
         uplatnené.

      90      Z týchto dôvodov mal Súd prvého stupňa na stanovenie správnej úrovne pokút použiť metódu uvedenú v usmerneniach týkajúcu sa
         pokút, a to zohľadnením relevantného obratu ADM. Tým, že v tomto zmysle porušil svoju povinnosť, porušil zásadu, podľa ktorej
         musí Komisia rešpektovať pravidlá, ktoré si sama uložila.

      91      V tejto súvislosti treba pripomenúť, že aj keď pravidlá postupu, ktoré majú vonkajšie účinky, ako je to v prípade usmernení
         týkajúcich sa podnikateľských subjektov, nemôžu byť kvalifikované ako právne pravidlá, ktoré by bola administratíva povinná
         v každej situácii dodržiavať, vyjadrujú konvenčné pravidlá postupu, ktorých sa administratíva musí vo svojej praxi pridŕžať
         a od ktorých sa nemôže, v individuálnom prípade, odkloniť bez udania dôvodov, ktoré sú v súlade so zásadou rovnosti zaobchádzania
         (pozri v tom zmysle rozsudok Dansk Rørindustri a i./Komisia, už citovaný, body 209 a 210).

      92      Nemožno vyčítať Súdu prvého stupňa, že Komisii povolil uplatniť usmernenia chybne. Potom, ako totiž v bode 197 napadnutého
         rozsudku rozhodol, že Komisia porušila štvrtý a šiesty odsek bodu 1 A usmernení tým, že sa oprela o svetový obrat ADM bez
         zohľadnenia jeho obratu na trhu s lyzínom v EHP, Súd prvého stupňa sám posúdil primeranosť výšky pokuty.

      93      Aj keď Súd prvého stupňa v prípade, keď Komisia nevzala riadne do úvahy jedno hľadisko na posúdenie predmetného porušenia,
         skonštatoval porušenie usmernení a pripomenul plnú rozhodovaciu právomoc v rámci veci, zásady rovnosti a právnej istoty vyžadujú,
         že je povinný najprv overiť, či pokuta zostáva aj po zohľadnení tohto hľadiska v rámci vytvorenom týmito usmerneniami. Zásada
         proporcionality sa uplatňuje len po takomto posúdení.

      94      V dôsledku toho sa Súd prvého stupňa dopustil právnej chyby, keď uplatnil jediné kritérium proporcionality.

      95      Z posúdenia obratu ADM, pochádzajúceho z predaja lyzínu v EHP, vykonaného v bodoch 203 až 205 napadnutého rozsudku však vyplýva,
         že ak by Komisia uplatnila usmernenia správne zohľadnením tohto obratu, výsledné stanovenie pokuty by nebolo rozdielne.

      96      Šiesty odvolací dôvod sa preto musí zamietnuť.

       O siedmom odvolacom dôvode založenom na porušení zásady proporcionality
       Argumentácia odvolateľov
      97      Svojím siedmym odvolacím dôvodom odvolatelia vytýkajú Súdu prvého stupňa, že nerešpektoval zásadu proporcionality tak, ako
         ju vykladal Súdny dvor a Súd prvého stupňa. V bodoch 199 až 202 napadnutého rozsudku totiž neprávom zamietol tvrdenie, podľa
         ktorého zásada proporcionality vyžaduje existenciu pomeru medzi pokutou a relevantným obratom a z ktorej vyplýva, že pokuta
         vo výške 115 % tohto obratu, ako v tejto veci, je neprimeraná. Pre svoj výpočet sa odvolatelia opierajú o obrat, ktorý dosiahli
         na trhu s lyzínom v EHP počas posledného roka porušovania.

      98      Usudzujú, že na rozdiel od toho, ako rozhodol Súd prvého stupňa v bode 200 napadnutého rozsudku, rozsudok zo 16. novembra
         2000, KNP BT/Komisia (C‑248/98 P, Zb. s. I‑9641), zahŕňa všeobecne platnú zásadu, konkrétne, že sankcia musí byť proporcionálna
         významu podniku na trhu s výrobkami, ktoré sú predmetom porušenia.

      99      Odvolatelia tvrdia, že skutkový stav tejto veci je totožný so skutkovým stavom veci, ktorý viedol k rozsudku Súdu prvého stupňa
         zo 14. júla 1994, Parker Pen/Komisia (T‑77/92, Zb. II‑549), v ktorom tento súd znížil pokutu z dôvodu, že Komisia dostatočne
         nezohľadnila relevantný obrat. Skutočnosť, že v citovanom prípade Parker Pen/Komisia to bola konečná pokuta, ktorá bola znížená,
         a nie východisková suma pokuty stanovená z dôvodu závažnosti, nie je relevantná. V uvedenej veci nedošlo k žiadnemu osobitnému
         výpočtu východiskovej sumy. Okrem toho pokuta uložená odvolateľom je neproporcionálna vo vzťahu k relevantnému obratu bez
         ohľadu na to, či sa vezme do úvahy konečná pokuta alebo východisková suma z dôvodu závažnosti.

       Posúdenie Súdnym dvorom
      100    Podľa judikatúry Súdneho dvora je na stanovenie pokuty dovolené prihliadať tak na celkový obrat podniku, ktorý poukazuje,
         hoci približne a neúplne, na veľkosť podniku a jeho ekonomickú silu, ako aj len na časť tohto obratu, ktorý je dosiahnutý
         z tovarov tvoriacich predmet porušenia a ktorý teda môže napovedať o rozsahu porušenia. Ani jednému, ani druhému z týchto
         obratov netreba pripisovať neprimeranú dôležitosť vo vzťahu k iným faktorom, ktoré je potrebné posúdiť, v dôsledku čoho teda
         stanovenie vhodnej pokuty nemôže byť výsledkom jednoduchého výpočtu založeného na celkovom obrate. Osobitne to platí v prípade,
         ak dotknuté tovary generujú iba nepatrný zlomok tohto obratu (rozsudky Musique Diffusion française a i./Komisia, už citovaný,
         bod 121, a Dansk Rørindustri a i./Komisia, už citovaný, bod 243).

      101    Naopak, právo Spoločenstva neobsahuje všeobecne platnú zásadu, že sankcia musí byť proporcionálna významu podniku na trhu
         s výrobkami, ktoré sú predmetom porušenia.

      102    V bode 200 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa zamietol tvrdenie odvolateľov takto:

      „… Z judikatúry totiž vyplýva, že účelom hranice stanovenej v článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 odkazom na celkový obrat podniku
         je práve zabrániť tomu, aby boli pokuty neproporcionálne vo vzťahu k významu tohto podniku (rozsudok Musique [D]iffusion française
         a i./Komisia, už citovaný, bod 119). V rozsahu, v akom výška konečnej pokuty nepresahuje 10 % celkového obratu ADM v počas
         posledného roka porušenia, nemožno ju považovať za neproporcionálnu z jediného dôvodu, že presahuje obrat dosiahnutý na relevantnom
         na trhu. Je vhodné uviesť, že odvolatelia poukázali na [už citovaný rozsudok KNP BT/Komisia, bod 61], v ktorom [Súdny dvor]
         mimochodom zdôraznil, že ‚účelom článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17… je zabezpečiť, aby bola sankcia proporcionálna významu
         podniku na trhu s výrobkami, ktoré sú predmetom porušenia‘. Okrem skutočnosti, že v bode 61 uvedeného rozsudku Súdny dvor
         výslovne odkazuje na bod 119 už citovaného rozsudku Musique [D]iffusion française a i./Komisia, sa musí zdôrazniť, že predmetná
         formulácia, neprevzatá v neskoršej judikatúre, spočíva v osobitnom kontexte veci, ktorá viedla k vydaniu citovaného rozsudku
         KNP BT/Komisia. V tomto prípade žalobca vytýkal totiž Komisii, že zohľadnila hodnotu interných predajov v skupine na účely
         určenia jeho podielu na trhu, čo však Súdny dvor posúdil ako platné z uvedeného dôvodu. Nemožno preto z toho vyvodiť, že sankcia
         uložená ADM je neproporcionálna.“

      103    Toto odôvodnenie nie je postihnuté právnou chybou.

      104    Pokiaľ ide o už citovaný rozsudok Parker Pen/Komisia, z jeho bodu 94 vyplýva, že Súd prvého stupňa len uplatnil pravidla uvedené
         v bode 121 už citovaného rozsudku Musique Diffusion française a i./Komisia, pripomenutého v bode 100 tohto rozsudku.

      105    Okrem toho Súdnemu dvoru neprináleží pri rozhodovaní o otázkach práva v rámci odvolania nahrádzať svojím posúdením z dôvodov
         spravodlivosti posúdenie Súdu prvého stupňa, ktorý rozhoduje o výške pokút udelených podnikom za porušenie práva Spoločenstva
         v rámci plnej rozhodovacej právomoci (rozsudok Dansk Rørindustri a i./Komisia, už citovaný, bod 245 a citovaná judikatúra).

      106    V dôsledku toho je namieste zamietnuť siedmy odvolací dôvod.

      107    Z vyššie uvedeného vyplýva, že odvolanie sa musí zamietnuť.

       O trovách
      108    Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku uplatniteľného na základe článku 118 tohto istého rokovacieho poriadku na konanie
         o odvolaní účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
         Keďže Komisia navrhla zaviazať ADM Company a ADM Ingredients na náhradu trov konania a títo nemali úspech vo svojich dôvodoch,
         je opodstatnené zaviazať ich na náhradu trov konania.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol a vyhlásil:
      1.      Odvolanie sa zamieta.
      2.      Archer Daniels Midland Co. a Archer Daniels Midland Ingredients Ltd sú povinní nahradiť trovy konania.
      Podpisy
      * Jazyk konania: angličtina.


Rozsudok Súdu prvého stupňa (prvá komora) z 23. februára 1994. # Groupement des cartes bancaires "CB" a Europay International SA proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Hospodárska súťaž - Pokuty. # Spojené veci T-39/92 a T-40/92.


Rozsudok Súdneho dvora z 15. decembra 1965. # Société anonyme métallurgique d'Espérance-Longdoz proti Vysokému úradu ESUO. # Vec 3-65.


title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (štvrtá komora) z 9. júla 2009.#Ristic AG a iní proti Komisii Európskych spoločenstiev.#Politika hygieny - Ochranné opatrenia - Rozhodnutie 2007/362/ES - Žaloba o neplatnosť - Zastavenie konania - Žaloba o náhradu škody - Zásada proporcionality - Zásada ochrany legitímnej dôvery - Povinnosť starostlivosti - Právo vlastniť majetok a právo vykonávať hospodársku činnosť.#Vec T-238/07.

text:
      Rozsudok Súdu prvého stupňa (štvrtá komora) z 9. júla 2009 – Ristic a i./Komisia
      (vec T‑238/07)
      „Politika hygieny – Ochranné opatrenia – Rozhodnutie 2007/362/ES – Žaloba o neplatnosť – Zastavenie konania – Žaloba o náhradu škody – Zásada proporcionality – Zásada ochrany legitímnej dôvery – Povinnosť starostlivosti – Právo vlastniť majetok a právo vykonávať hospodársku činnosť“
      1.                     Žaloba o neplatnosť – Záujem na konaní (článok 230 ES) (pozri body 37 – 39)
      2.                     Konanie – Návrh na začatie konania – Formálne náležitosti [Štatút Súdneho dvora, článok 21; Rokovací poriadok Súdu prvého
            stupňa, článok 44 ods. 1 písm. c)] (pozri body 51 – 52)
      3.                     Mimozmluvná zodpovednosť – Podmienky (článok 288 druhý odsek ES) (pozri body 55, 56)
      4.                     Poľnohospodárstvo – Aproximácia právnych predpisov v oblasti politiky hygieny – Opatrenia na monitorovanie určitých látok
            a ich rezíduí v živých zvieratách a živočíšnych produktoch – Smernica 96/23 (smernica Rady 96/23; rozhodnutie Komisie 2007/362)
            (pozri body 58 – 60, 66 – 68, 74, 76 – 82)
      5.                     Poľnohospodárstvo – Aproximácia právnych predpisov v oblasti politiky hygieny – Opatrenia na monitorovanie určitých látok
            a ich rezíduí v živých zvieratách a živočíšnych produktoch – Smernica 96/23 (smernica Rady 96/23; rozhodnutie Komisie 2007/362)
            (pozri body 85 – 91)
      6.                     Mimozmluvná zodpovednosť – Podmienky (článok 288 druhý odsek ES) (pozri body 92, 93)
      Predmet

               Jednak návrh na zrušenie rozhodnutia Komisie 2007/362/ES zo 16. mája 2007, ktorým sa mení a dopĺňa rozhodnutie 2004/432/ES
                  o schvaľovaní plánov sledovania rezíduí, ktoré tretie krajiny predkladajú v súlade so smernicou Rady 96/23/ES (Ú. v. EÚ L 138,
                  s. 18), a jednak návrh na náhradu škody

            Výrok

                  1.

                  	Konanie o žalobe o neplatnosť sa zastavuje.

                  2.

                  	Vo zvyšnej časti sa žaloba zamieta.

                  3.

                  	Ristic AG, Piratic Meeresfrüchte Import GmbH, Prime Catch Seafood GmbH a Rainbow Export Processing, SA, sú povinné nahradiť
                     trovy konania vrátane trov, ktoré vznikli v konaní o nariadení predbežného opatrenia.


title: Rozsudok Všeobecného súdu (šiesta komora) z 24. marca 2011. # XXXLutz Marken GmbH proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Ochranná známka Spoločenstva - Námietkové konanie - Prihláška obrazovej ochrannej známky Spoločenstva Linea Natura Natur hat immer Stil - Skoršia obrazová ochranná známka Spoločenstva natura selection - Relatívny dôvod zamietnutia - Pravdepodobnosť zámeny - Podobnosť označení - Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 40/94 [teraz článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009]. # Vec T-54/09.

text:
      Rozsudok Všeobecného súdu (šiesta komora) z 24. marca 2011 – XXXLutz Marken/ÚHVT – Natura Selection (Linea Natura Natur hat
            immer Stil)
      (vec T‑54/09)
      „Ochranná známka Spoločenstva – Námietkové konanie – Prihláška obrazovej ochrannej známky Spoločenstva Linea Natura Natur hat immer Stil – Skoršia obrazová ochranná známka Spoločenstva natura selection – Relatívny dôvod zamietnutia – Pravdepodobnosť zámeny – Podobnosť označení – Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 40/94 [teraz článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009]“
      1.                     Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Relatívne dôvody zamietnutia – Námietka
            majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby – Podobnosť
            medzi dotknutými ochrannými známkami – Kritériá posúdenia – Kombinovaná ochranná známka [nariadenie Rady č. 40/94, článok
            8 ods. 1 písm. b)] (pozri body 38, 41, 43, 44)
      2.                     Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Relatívne dôvody zamietnutia – Námietka
            majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby – Pravdepodobnosť
            zámeny so skoršou ochrannou známkou – Podobnosť medzi dotknutými ochrannými známkami – Spôsobilosť koncepčných rozdielností
            neutralizovať fonetické alebo vizuálne podobnosti – Podmienky [nariadenie Rady č. 40/94, článok 8 ods. 1 písm. b)] (pozri
            bod 61)
      3.                     Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Relatívne dôvody zamietnutia – Námietka
            majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby – Pravdepodobnosť
            zámeny so skoršou ochrannou známkou [nariadenie Rady č. 40/94, článok 8 ods. 1 písm. b)] (pozri body 71 – 74)
      Predmet

               Žaloba podaná proti rozhodnutiu druhého odvolacieho senátu ÚHVT z 28. novembra 2008 (vec R 1787/2007‑2) týkajúcemu sa námietkového
                  konania medzi Natura Selection, SL, a XXXLutz Marken GmbH

            Údaje týkajúce sa veci

               Prihlasovateľ ochrannej známky Spoločenstva:

               XXXLutz Marken GmbH

               Prihlasovaná ochranná známka Spoločenstva:

               obrazová ochranná známka Linea Natura Natur hat immer Stil pre tovary patriace do tried 8, 14, 16, 20, 21, 24, 25 a 27 – prihláška
                  č. 4626693

               Majiteľ ochrannej známky alebo označenia, ktoré je základom námietky:

               Natura Selection, SL

               Ochranná známka alebo označenie, ktoré je základom námietky:

               obrazová ochranná známka natura selection pre tovary a služby patriace do tried 3, 14, 16, 20, 25, 35, 38, 39 a 42, ako aj
                  ďalšie ochranné známky Spoločenstva a španielske ochranné známky, ktoré obsahujú slovo „natura“ pre tovary a služby patriace
                  do tried 3, 14, 16, 20, 21, 24, 25, 27, 28, 35, 39 a 42

               Rozhodnutie námietkového oddelenia:

               vyhovenie námietke

               Rozhodnutie odvolacieho senátu:

               zamietnutie odvolania

      Výrok

                  1.

                  	Žaloba sa zamieta.

                  2.

                  	XXXLutz Marken GmbH je povinná nahradiť trovy konania.


Rozsudok Súdu prvého stupňa (piata komora) z 11. júla 2002. # Natalia Martínez Páramo a iní a Serena Angioli a iní proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Prípustnosť - Akt s negatívnymi účinkami. # Spojené veci T-137/99 a T-18/00.


title: Rozsudok Všeobecného súdu (odvolacia komora) z 9. decembra 2009. # Európska komisia proti Gerhard Birkhoff. # Odvolanie - Verejná služba - Úradníci - Sociálne zabezpečenie. # Vec T-377/08 P.

text:
      ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (odvolacia komora)
      z 9. decembra 2009
      Vec T‑377/08 P
      Európska komisia
      proti
      Gerhardovi Birkhoffovi
      „Odvolanie – Verejná služba – Úradníci – Sociálne zabezpečenie – Zdravotné poistenie – Náhrada liečebných nákladov – Zrušenie rozhodnutia na prvom stupni zamietajúceho predbežné povolenie na účely náhrady nákladov na získanie invalidného
         vozíka – Skreslenie dôkazu“

      Predmet: Odvolanie podané proti rozsudku Súdu pre verejnú službu Európskej únie (prvá komora) z 8. júla 2008, Birkhoff/Komisia (F‑76/07,
         zatiaľ neuverejnený v Zbierke), smerujúce k zrušeniu tohto rozsudku

      Rozhodnutie: Rozsudok Súdu pre verejnú službu Európskej únie (prvá komora) z 8. júla 2008, Birkhoff/Komisia (F–76/07, zatiaľ neuverejnený
         v Zbierke), sa zrušuje. Rozhodnutie úradu pre plnenie nárokov z 8. novembra 2006 sa zrušuje. G. Birkhoff a Európska komisia
         znášajú vlastné trovy konania vzniknuté na tomto stupni konania. Komisia je povinná nahradiť všetky trovy konania vzniknuté
         na prvom stupni konania.

      Abstrakt
      1.      Úradníci – Sociálne zabezpečenie – Zdravotné poistenie – Výdavky súvisiace s chorobou – Náhrada – Zamietnutie – Sťažnosť –
            Rozhodnutie o zamietnutí – Povinnosť odôvodnenia
      (Služobný poriadok úradníkov, článok 90 ods. 2)
      2.      Úradníci – Sociálne zabezpečenie – Zdravotné poistenie – Výdavky súvisiace s chorobou – Náhrada – Zamietnutie – Súdne preskúmanie
            – Hranice
      (Služobný poriadok úradníkov, článok 72)
      3.      Úradníci – Povinnosť starostlivosti prislúchajúca administratíve – Zohľadnenie záujmov úradníka
      (Spoločné pravidlá pre zdravotné poistenie, článok 35 ods. 2)
      1.      Odôvodnenie rozhodnutia zamietajúceho sťažnosť by malo byť v súlade s rozhodnutím, proti ktorému je táto sťažnosť podaná.

      Ak teda úrad pre plnenie nárokov zamietne na základe nepriaznivého stanoviska povereného lekára náhradu niektorých liečebných
         výdavkov na základe článku 20 spoločných pravidiel a ak dotknutá osoba podá sťažnosť namietajúcu príliš všeobecnú alebo stručnú
         povahu dôvodu, na ktorom je toto zamietnutie založené, administratíva môže predložiť podrobnejšie dôvody v priebehu konania
         pred podaním žaloby s cieľom odpovedať na túto sťažnosť. Takéto osobitné dôvody týkajúce sa individuálneho prípadu, ktoré
         sa oznámia pred podaním súdnej žaloby, by mali byť v súlade s rozhodnutím o zamietnutí, a musia sa teda považovať za relevantné
         informácie na účely posúdenia zákonnosti tohto rozhodnutia.

      (pozri body 55 a 56)
      Odkaz: Súdny dvor, 9. decembra 1993, Parlament/Volger, C‑115/92 P, Zb. s. I‑6549, bod 22; Súdny dvor, 23. septembra 2004,
         Hectors/Parlament, C‑150/03 P, Zb. s. I‑8691, body 47 až 49; Súd prvého stupňa, 22. marca 1995, Kotzonis/HSV, T‑586/93, Zb.
         s. II‑665, bod 105; Súd prvého stupňa, 11. marca 1999, Gaspari/Parlament, T‑66/98, Zb. VS s. I‑A‑55, II‑287, body 30 až 33;
         Súd prvého stupňa, 11. mája 2000, Pipeaux/Parlament, T‑34/99, Zb. VS s. I‑A‑79, II‑337, body 18 a 19; Súd prvého stupňa, 6. júla
         2004, Huygens/Komisia, T‑281/01, Zb. VS s. I‑A‑203, II‑903, bod 107

      2.      Preskúmanie súdom sa nevzťahuje na lekárske posúdenia v pravom slova zmysle, ktoré musia byť považované za konečné, pokiaľ
         boli uskutočnené za riadnych podmienok.

      Stanoviská povereného lekára a lekárskej rady, ktoré sa zaoberajú jedinou otázkou čisto technickej povahy, a to či vadný invalidný
         vozík vzhľadom na materiál použitý pri jeho výrobe a príčinu zlomenia jeho operadla mohol byť racionálne opravený, alebo či
         bolo z bezpečnostných dôvodov odôvodnené financovať nadobudnutie nového invalidného vozíka, nevyjadrujú žiadne lekárske posúdenie
         v pravom slova zmysle. Judikatúra týkajúca sa obmedzeného súdneho preskúmania lekárskych stanovísk sa preto v takomto prípade
         neuplatní.

      (pozri body 68 – 70)
      Odkaz: Súdny dvor, 19. januára 1988, Biedermann/Dvor audítorov, 2/87, Zb. s. 143, bod 8; Súd prvého stupňa, 16. marca 1993,
         Blackman/Parlament, T‑33/89 a T‑74/89, Zb. s. II‑249, bod 44; Súd prvého stupňa, 12. mája 2004, Hecq/Komisia, T‑191/01, Zb. VS
         s. I‑A‑147, II‑659, bod 62

      3.      Povinnosť starostlivosti prislúchajúca administratíve, ktorá vyjadruje rovnováhu medzi vzájomnými právami a povinnosťami vytvorenú
         služobným poriadkom vo vzťahoch medzi verejným orgánom a zamestnancami verejnej služby, predovšetkým znamená, že pokiaľ orgán
         rozhoduje o situácii úradníka, zohľadní nielen záujem služby, ale aj záujem dotknutého úradníka.

      Menovací orgán poruší svoju povinnosť starostlivosti, pokiaľ nezohľadní situáciu žalobcu, úradníka na dôchodku, ktorý žiada
         o náhradu nákladov na výmenu vadného invalidného vozíka svojej dcéry, hoci je tomuto orgánu známe, že žalobca žije v inom
         členskom štáte ako jeho dcéra a že invalidný vozík bol zakúpený v prvom členskom štáte a opravený v druhom členskom štáte.
         Táto situácia značne sťažuje úlohu žalobcu, ktorá spočíva v preukázaní príčiny vadnosti invalidného vozíka a v preukázaní
         skutočnosti, že jeho ochrnutá dcéra potrebuje nový invalidný vozík, aby mohla viesť uspokojivý súkromný a profesijný život.

      Za týchto okolností je menovací orgán povinný zaujať aktívnejšiu rolu pri prešetrovaní veci najmä tým, že zváži analogické
         uplatnenie článku 35 ods. 2 Spoločných pravidiel pre zdravotné poistenie úradníkov Európskych spoločenstiev, podľa ktorého
         administratíva môže pred rozhodnutím o sťažnosti, pokiaľ je spor lekárskej povahy, požiadať o stanovisko lekára ‑ špecialistu,
         pričom „výdavky na expertízu sa hradia zo spoločného systému“. Keďže tento spor má technickú povahu, uvedený orgán si má položiť
         otázku, či z finančného hľadiska je prijateľnejšie hľadať spolu so žalobcom technického znalca na náklady spoločného systému
         zdravotného poistenia alebo zvážiť náhradu výdavkov na získanie nového invalidného vozíka, prípadne obmedzenú na určitý strop.

      (pozri body 87 – 89)
      Odkaz: Súdny dvor, 28. mája 1980, Kuhner/Komisia, 33/79 a 75/79, Zb. s. 1677, bod 22; Súdny dvor, 29. júna 1994, Klinke/Súdny
         dvor, C‑298/93 P, Zb. s. I‑3009, bod 38; Súd prvého stupňa, 27. septembra 2006, Lantzoni/Súdny dvor, T‑156/05, Zb. VS s. I‑A‑2‑189,
         II‑A‑2‑969, bod 88


Rozsudok Súdu pre verejnú službu z 10. júna 2016.#HI proti Európskej komisii.#Verejná služba – Úradníci – Článok 11 služobného poriadku – Povinnosť zachovávať lojálnosť – Článok 11a – Konflikt záujmov – Úradník poverený dohliadaním na projekt financovaný Úniou – Rodinný vzťah medzi týmto úradníkom a zamestnancom prijatým pre potreby projektu spoločnosťou poverenou uvedeným projektom – Disciplinárne konanie – Disciplinárny postih – Zaradenie do nižšej platovej triedy – Zákonnosť zloženia disciplinárnej komisie – Povinnosť odôvodnenia – Dĺžka konania – Primeraná lehota – Porušenie práva na obhajobu – Zásada ne bis in idem – Zjavne nesprávne posúdenie – Primeranosť postihu – Poľahčujúce okolnosti.#Vec F-133/15.


Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 1. apríla 1987. # C. Dufay proti Európskemu parlamentu. # Výpoveď. # Vec 257/85.


Rozsudok Súdneho dvora z 21. marca 2000. # Gabalfrisa SL a i. proti Agencia Estatal de Administración Tributaria (AEAT). # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Tribunal Económico-Administrativo Regional de Cataluña - Španielsko. # Prípustnosť - Daň z pridanej hodnoty. # Spojené veci C-110/98 až C-147/98.


Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) z 24. októbra 1996. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Lisrestal - Organização Gestão de Restaurantes Colectivos Ldª, Gabinete Técnico de Informática Ldª (GTI), Lisnico - Serviço Marítimo Internacional Ldª, Rebocalis - Rebocagem e Assistência Marítima Ldª a Gaslimpo - Sociedade de Desgasificação de Navios SA. # Európsky sociálny fond. # Vec C-32/95 P.


Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 18. decembra 1997. # Garage Molenheide BVBA (C-286/94), Peter Schepens (C-340/95), Bureau Rik Decan-Business Research & Development NV (BRD) (C-401/95) a Sanders BVBA (C-47/96) proti Belgische Staat. # Návrhy na začatie prejudiciálneho konania Hof van Beroep Antwerpen, Rechtbank van eerste aanleg Brussel, Rechtbank van eerste aanleg Brugge - Belgicko. # Spojené veci C-286/94, C-340/95, C-401/95 a C-47/96.


title: Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 27. marca 2014. # Alpina River Cruises GmbH a Nicko Tours GmbH proti Ministero delle infrastrutture e dei trasporti - Capitaneria di Porto di Chioggia. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Consiglio di Stato - Taliansko. # Námorná doprava - Nariadenie (EHS) č. 3577/92 - Pojem ‚námorná kabotáž‘ - Služby uskutočňovania výletných plavieb - Výletná plavba po Benátskej lagúne, talianskom pobrežnom mori a rieke Pád - Odchod a príchod v rovnakom prístave. # Vec C-17/13.

text:
               Účastníci konania
               Odôvodnenie
               Výrok

            Účastníci konania
            Vo veci C‑17/13,
            ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Consiglio di Stato (Taliansko) z 20. novembra 2012 a doručený Súdnemu dvoru 14. januára 2013, ktorý súvisí s konaním:
            Alpina River Cruises GmbH,
            Nicko Tours GmbH
            proti
            Ministero delle infrastrutture e dei trasporti – Capitaneria di Porto di Chioggia,
            SÚDNY DVOR (tretia komora),
            v zložení: predseda tretej komory M. Ilešič (spravodajca), sudcovia C. G. Fernlund, A. Ó Caoimh, C. Toader a E. Jarašiūnas,
            generálny advokát: P. Cruz Villalón,
            tajomník: A. Impellizzeri, referentka,
            so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 24. októbra 2013,
            so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
            – Alpina River Cruises GmbH a Nicko Tours GmbH, v zastúpení: A. Clarizia, A. Veronese a R. Longanesi Cattani, avvocati,
            – talianska vláda, v zastúpení: G. Palmieri, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci M. Salvatorelli, avvocato dello Stato,
            – Európska komisia, v zastúpení: G. Conte a L. Nicolae, splnomocnení zástupcovia,
            po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 19. decembra 2013,
            vyhlásil tento
            Rozsudok

            Odôvodnenie
            1. Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu nariadenia Rady EHS č. 3577/92 zo 7. decembra 1992, ktorým sa uplatňuje zásada slobody poskytovania služieb na námornú dopravu v rámci členských štátov (námorná kabotáž) (Ú. v. ES L 364, s. 7; Mim. vyd. 06/002, s. 10).
            2. Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Alpina River Cruises GmbH, spoločnosťou podľa švajčiarskeho práva, a Nicko Tours GmbH, spoločnosťou podľa nemeckého práva (ďalej spolu len „Alpina a Nicko Tours“) na jednej strane a Ministero delle infrastrutture e dei trasporti – Capitaneria di Porto di Chioggia (Ministerstvo infraštruktúry a dopravy – Veliteľstvo prístavu Chioggia) na druhej strane v súvislosti s tým, že tento orgán odmietol Alpina a Nicko Tours, aby ich turistická loď plaviaca sa pod švajčiarskou vlajkou preplávala cez talianske pobrežné more.
            Právny rámec
            Nariadenie č. 3577/92
            3. Podľa článku 1 ods. 1 nariadenia č. 3577/92:
            „Od 1. januára 1993 budú slobodu poskytovania námorných dopravných služieb v členskom štáte [vo vnútri jedného členského štátu – neoficiálny preklad ] (námorná kabotáž) uplatňovať majitelia lodí spoločenstva, ktorí majú svoje plavidlá registrované v členskom štáte a plávajúce pod vlajkou členského štátu za predpokladu, že tieto plavidlá spĺňajú všetky podmienky pre vykonávanie kabotáže v tomto členskom štáte...“
            4. Článok 2 tohto nariadenia stanovuje:
            „Na účely tohto nariadenia:
            1. ‚námorné dopravné služby v členskom štáte [vo vnútri jedného členského štátu – neoficiálny preklad ] (námorná kabotáž)‘ znamenajú služby normálne vykonávané za odplatu a zahŕňajú najmä:
            a) pevninskú kabotáž: prepravu cestujúcich alebo tovaru po mori medzi prístavmi situovanými na pevnine alebo na hlavnom území jedného a toho istého štátu bez zastávok na ostrovoch;
            b) pobrežné zabezpečovacie služby: prepravu cestujúcich alebo tovaru medzi ktorýmkoľvek prístavom v členskom štáte a zariadením alebo stavbou situovanou v pevninskej plytčine tohto členského štátu;
            c) ostrovnú kabotáž: prepravu cestujúcich alebo tovaru po mori medzi:
            – prístavmi situovanými na pevnine a jedným alebo viacerými ostrovmi jedného a toho istého členského štátu,
            – ostrovmi situovanými na ostrovoch jedného a toho istého členského štátu,
            ...“
            5. Podľa článku 3 ods. 1 uvedeného nariadenia: „za plavidlá vykonávajúce pevninskú kabotáž a za výletné parníky [loďe – neoficiálny preklad ], za všetky záležitosti týkajúce sa posádky, bude zodpovedný štát, v ktorom je plavidlo registrované (vlajkový štát), s výnimkou plavidiel menších ako 650 brt, kde môžu byť uplatniť [byť uplatnené – neoficiálny preklad ] podmienky hostiteľského štátu“.
            6. Článok 6 ods. 1 nariadenia č. 3577/92 stanovuje:
            „Z vykonávania tohto nariadenia budú dočasne vyňaté tieto námorné dopravné služby v Stredozemnom mori a pri pobreží Španielska, Portugalska a Francúzska:
            – výletné plavby do 1. januára 1995,
            ...“
            Talianske právo
            7. Podľa článku 224 talianskeho zákonníka lodnej dopravy, schváleného kráľovským dekrétom č. 327 z 30. marca 1942 v znení zmien a doplnení (ďalej len „ZLD“):
            „1. Služba kabotáže medzi prístavmi republiky je vyhradená v zmysle [nariadenia č. 3577/92] majiteľom lodí Spoločenstva prevádzkujúcim plavidlá registrované v členskom štáte Európskej únie a plávajúce pod vlajkou tohto členského štátu, pod podmienkou, že tieto plavidlá spĺňajú podmienky na vykonávanie kabotáže v tomto členskom štáte.
            2. Ustanovenia odseku 1 sa uplatňujú na plavidlá, ktoré poskytujú námornú dopravnú službu medzi prístavmi, kotviskami a plážami.“
            Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
            8. Alpina je majiteľom turistickej lode MS Bellissima plaviacej sa pod švajčiarskou vlajkou a Nicko Tours je spoločnosťou prevádzkujúcou túto turistickú loď.
            9. Tieto spoločnosti naplánovali približne týždennú výletnú plavbu, ktorá by začínala v Benátkach (Taliansko) 16. marca 2012 a spočívala by v preplávaní Benátskou lagúnou až do Chioggia (Taliansko), v preplávaní pobrežného mora medzi Chioggia a Porto Levante (Taliansko), v približne 60 kilometrovej plavbe po rieke Pád (Taliansko) až do dediny Polesella (Taliansko) a v návrate do Benátok podľa opačného itinerára.
            10. Preplávanie úsekom talianskeho pobrežného mora medzi prístavmi Chioggia a Porto Levante bolo nevyhnutné z dôvodu veľkosti MS Bellissimy, ktorá jej neumožňovala plaviť sa cez kanál spájajúci prístav Chioggia s riekou Pád.
            11. Pred touto plavbou Alpina a Nicko Tours podali na Ministero delle infrastrutture e dei trasporti – Capitaneria di Porto di Chioggia žiadosť o povolenie na preplávanie uvedeného morského úseku. Rozhodnutím z 12. marca 2012 uvedený orgán túto žiadosť zamietol z dôvodu, že námorná kabotáž je vyhradená plavidlám plaviacim sa pod vlajkou členského Únie.
            12. Alpina a Nicko Tours napadli toto rozhodnutie na Tribunale amministrativo regionale per il Veneto (Správny súd regiónu Veneto). Tento súd žalobu zamietol rozsudkom z 12. apríla 2012, v ktorom sa domnieval, že dotknutá služba patrí do pojmu „námorná kabotáž“ uvedeného v nariadení č. 3577/92, a teda podlieha vyhradeniu služby kabotáže „majiteľom lodí Spoločenstva prevádzkujúcim plavidlá registrované v členskom štáte Európskej únie a plávajúce pod vlajkou tohto členského štátu“ uvedenému v článku 224 ZLD.
            13. Alpina a Nicko Tours napadli tento rozsudok na Consiglio di Stato, pričom tvrdili, že pojem „námorná kabotáž“ sa uplatňuje len na služby, ktoré zahŕňajú skutočnú námornú dopravu. V rámci dotknutej výletnej plavbe k takejto doprave nedochádza, keďže s výnimkou krátkych prechodov cez pobrežné more medzi prístavmi Chioggia a Porto Levante sa uskutočňuje vo vnútrozemských vodách.
            14. Consiglio di Stato prerušil výkon uvedeného rozsudku. V zostávajúcej časti prerušil konanie a položil Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
            „Má sa [nariadenie č. 3577/92] vykladať v tom zmysle, že sa vzťahuje na výletnú plavbu uskutočňovanú medzi prístavmi členského štátu, pričom v týchto prístavoch nenastupujú a nevystupujú rôzni cestujúci, keďže predmetná výletná plavba sa začína a končí nástupom a výstupom tých istých cestujúcich v tom istom prístave členského štátu?“
            O prejudiciálnej otázke
            15. Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či výletná plavba, ktorá začína a končí s tými istými cestujúcimi v tom istom prístave členského štátu, v ktorom sa uskutočňuje, patrí do pojmu „námorná kabotáž“ v zmysle nariadenia č. 3577/92.
            16. Hoci talianska vláda a Európska komisia navrhujú odpovedať kladne na položenú otázku, Alpina a Nicko Tours sa domnievajú, že odpoveď na túto otázku nie je potrebná. Poukazujú na to, že nariadenie č. 3577/92 sa týka námornej dopravy a že v dôsledku toho sa toto nariadenie neuplatňuje na takú riečnu výletnú plavbu, akou je plavba, ktorá je predmetom sporu vo veci samej. Preto skôr než poskytnúť výklad požadovaný vnútroštátnym súdom by bolo potrebné rozhodnúť, že nariadenie č. 3577/92 sa v nijakom prípade netýka výletných plavieb, ktorých itinerár spočíva predovšetkým v plavbe v iných než morských vodách.
            17. V tomto ohľade však z článku 1 ods. 1 nariadenia č. 3577/92 vyplýva, že sa netýka námorných dopravných služieb v rámci členského štátu (kabotáže). V dôsledku toho, ako správne poukazujú Alpina a Nicko Tours, toto nariadenie neupravuje služby vnútrozemskej vodnej dopravy poskytované v členskom štáte, ktoré nemajú námorný charakter. Tieto služby však naopak patria do pôsobnosti nariadenia Rady (EHS) č. 3921/91 zo 16. decembra 1991, ktorým sa stanovujú podmienky, za ktorých môžu dopravcovia z iných štátov vykonávať prepravu tovaru alebo osôb vnútrozemskou vodnou dopravou v rámci členského štátu (Ú. v. ES L 373, s. 1; Mim. vyd. 07/001, s. 345).
            18. V každom prípade sa v rozpore s tvrdením Alpina a Nicko Tours nezdá, že by výletná plavba, ktorá je predmetom sporu vo veci samej, mala predovšetkým nenámorný charakter.
            19. Pojem „more“ uvedený v nariadení č. 3577/92 sa totiž neobmedzuje na pobrežné more v zmysle Dohovoru Organizácie spojených národov o morskom práve podpísaného v Montego Bay (Jamajka) 10. decembra 1982, ktorý nadobudol platnosť 16. novembra 1994 a bol schválený v mene Európskeho spoločenstva rozhodnutím Rady 98/392/ES z 23. marca 1998 (Ú. v. ES L 179, s. 1; Mim. vyd. 01/003, s. 260), ale vzťahuje sa aj na morské vnútorné vody rozprestierajúce sa smerom k pevnine od základnej línie pobrežného mora (pozri v tomto zmysle rozsudok Komisia/Španielsko, C‑323/03, EU:C:2006:159, body 25 až 27).
            20. V dôsledku toho aj za predpokladu, že by Alpina a Nicko Tours správne tvrdili, že prechod morským úsekom medzi Chioggia a Porto Levante je sám osebe príliš nepatrný na to, aby výletnej plavbe dotknutej vo veci samej dal námorný charakter, ich tvrdenie, podľa ktorého má uvedená výletná plavba predovšetkým nenámorný charakter, sa zdá byť, s výhradou overenia vnútroštátnym súdom, v každom prípade nedôvodné v tom zmysle, že okrem uvedeného úseku ostatné časti itinerára, ako sú plavebné zóny využité v Benátskej lagúne a v ústi rieky Pád, sú súčasťou morských vnútorných vôd Talianskej republiky.
            21. Relevantnosť výkladu nariadenia č. 3577/92 požadovaného vnútroštátnym súdom napokon nie je dotknutá okolnosťou, že plavidlo, ktorým sa výletná plavba dotknutá vo veci samej uskutočňuje, sa plaví pod švajčiarskou vlajkou.
            22. Riešenie uvedeného sporu totiž závisí od toho, či vyhradenie služby kabotáže medzi talianskymi prístavmi „majiteľom lodí Spoločenstva prevádzkujúcim plavidlá registrované v členskom štáte Európskej únie a plávajúce pod vlajkou tohto členského štátu“, uvedené v článku 224 ZLD, bolo tiež dôvodom zamietnutia adresovaného Alpina a Nicko Tours v súvislosti s výletnou plavbou uskutočnenou prostredníctvom uvedeného plavidla plaviaceho sa pod švajčiarskou vlajkou. Ako to potvrdzuje rozhodnutie vnútroštátneho súdu, z tohto článku 224 vyplýva, že uvedená výhrada sa týka len služieb kabotáže dotknutých nariadením č. 3577/92. V dôsledku toho, aby mohol určiť, či výletná plavba, ktorá začína a končí v tom istom prístave, predstavuje službu kabotáže v zmysle článku 224 ZLD, vnútroštátny súd musí najskôr zistiť, či takáto výletná plavba patrí do služieb kabotáže dotknutých nariadením č. 3577/92.
            23. Vzhľadom na predchádzajúce úvahy je namieste, aby Súdny dvor poskytol výklad požadovaný vnútroštátnym súdom bez toho, aby bolo potrebné zmeniť alebo rozšíriť rozsah prejudiciálnej otázky v zmysle navrhovanom Alpina a Nicko Tours.
            24. S cieľom odpovedať na položenú otázku je potrebné na úvod uviesť, že z pojmu „výletné lode“ uvedeného v článku 3 ods. 1 nariadenia č. 3577/92 a z výnimky stanovenej do 1. januára 1995 pre určité výletné plavby v článku 6 ods. 1 tohto nariadenia jednoznačne vyplýva, že výletné plavby patria medzi typy dopravy, ktoré upravuje uvedené nariadenie.
            25. Keďže však jediným predmetom nariadenia č. 3577/92 je „námorná kabotáž“, do pôsobnosti tohto nariadenia patria výlučne tie výletné plavby, ktoré zodpovedajú tomuto pojmu.
            26. Keďže uvedený pojem je v článku 1 ods. 1 a v článku 2 bode 1 nariadenia č. 3577/92 definovaný výrazom „námorné dopravné služby v členskom štáte [vo vnútri jedného členského štátu – neoficiálny preklad ]“, je potrebné domnievať sa, že akákoľvek služba uskutočnenia výletnej plavby poskytnutá za odplatu v morských vodách členského štátu patrí do pôsobnosti tohto nariadenia.
            27. Keďže takáto výletná plavba začína a končí s tými istými cestujúci mi v tom istom prístave, táto identickosť prístavu odchodu a prístavu príchodu, ako aj cestujúcich počas celého priebehu itinerára nemôže viesť k neuplatniteľnosti nariadenia č. 3577/92.
            28. Dopravné služby vymenované v článku 2 bode 1 písm. a) až c) nariadenia č. 3577/92 sú síce opísané ako dopravné služby s odlišnými prístavmi odchodu a príchodu. Toto vymenovanie, ktoré je uvedené pojmom „najmä“, však nie je taxatívne a nemôže mať za účinok vylúčenie dopravných služieb majúcich všetky základné charakteristiky námornej kabotáže uvedené vo vyššie uvedenom pojme „námorné dopravné služby v členskom štáte [vo vnútri jedného členského štátu – neoficiálny preklad ]“ z pôsobnosti tohto nariadenia (pozri v tomto zmysle rozsudok Komisia/Grécko, C‑251/04, EU:C:2007:5, body 28 a 32).
            29. V dôsledku toho je potrebné na predloženú otázku odpovedať tak, že námorná dopravná služba spočívajúca vo výletnej plavbe, ktorá začína a končí s tými istými cestujúcimi v tom istom prístave členského štátu, v ktorom sa uskutočňuje, patrí do pojmu „námorná kabotáž“ v zmysle nariadenia č. 3577/92.
            O trovách
            30. Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

            Výrok
            Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:
            Námorná dopravná služba spočívajúca vo výletnej plavbe, ktorá začína a končí s tými istými cestujúcimi v tom istom prístave členského štátu, v ktorom sa uskutočňuje, patrí do pojmu „námorná kabotáž“ v zmysle nariadenia Rady EHS č. 3577/92 zo 7. decembra 1992, ktorým sa uplatňuje zásada slobody poskytovania služieb na námornú dopravu v rámci členských štátov (námorná kabotáž).


Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 5. júna 1980. # Dominique Noëlle Oberthür proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Vec 24/79.


Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) zo 14. júla 1988. # Léa Jeunehomme a Société anonyme d'étude et de gestion immobilière "EGI" proti Belgickému kráľovstvu. # Návrhy na začatie prejudiciálneho konania Tribunal de première instance de Bruxelles - Belgicko. # Šiesta smernica 77/388/CEE. # Spojené veci 123 a 330/87.


Rozsudok Súdneho dvora z 30. septembra 2003. # Kamer van Koophandel en Fabrieken voor Amsterdam proti Inspire Art Ltd. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Kantongerecht te Amsterdam - Holandsko. # Vec C-167/01.