title: Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 5. marca 2015.#Európska komisia proti Francúzskej republike.#Nesplnenie povinnosti členským štátom – Dane – DPH – Uplatnenie zníženej sadzby – Dodanie digitálnych alebo elektronických kníh.#Vec C-479/13.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (štvrtá komora)
      z 5. marca 2015 (
            *1
         )
      „Nesplnenie povinnosti členským štátom — Dane — DPH — Uplatnenie zníženej sadzby — Dodanie digitálnych alebo elektronických kníh“
      Vo veci C‑479/13,
      ktorej predmetom je žaloba o nesplnenie povinnosti podľa článku 258 ZFEÚ, podaná 6. septembra 2013,

         Európska komisia, v zastúpení: C. Soulay a F. Dintilhac, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,
      žalobkyňa,
      proti

         Francúzskej republike, v zastúpení: D. Colas a J.‑S. Pilczer, splnomocnení zástupcovia,
      žalovanej,
      ktorú v konaní podporuje:

         Belgické kráľovstvo, v zastúpení: M. Jacobs a J.‑C. Halleux, splnomocnení zástupcovia,
      vedľajší účastník konania,
      SÚDNY DVOR (štvrtá komora),
      v zložení: predseda štvrtej komory L. Bay Larsen, sudcovia K. Jürimäe, J. Malenovský, M. Safjan a A. Prechal (spravodajkyňa),
      generálny advokát: P. Mengozzi,
      tajomník: A. Calot Escobar,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Svojou žalobou Európska komisia navrhuje, aby Súdny dvor rozhodol, že Francúzska republika si tým, že na dodanie digitálnych (alebo elektronických) kníh uplatnila zníženú sadzbu dane z pridanej hodnoty (ďalej len „DPH“), nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článkov 96 a 98 smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty (Ú. v. EÚ L 347, s. 1), zmenenej a doplnenej smernicou Rady 2010/88/EÚ zo 7. decembra 2010 (Ú. v. EÚ L 326, s. 1; ďalej len „smernica o DPH“), v spojení s prílohami II a III uvedenej smernice a vykonávacieho nariadenia Rady (EÚ) č. 282/2011 z 15. marca 2011, ktorým sa ustanovujú vykonávacie opatrenia smernice 2006/112 (Ú. v. EÚ L 77, s. 1).

         Právny rámec

         Právo Únie

               2

               Článok 14 smernice o DPH vo svojom odseku 1 upravuje:
               „‚Dodanie tovaru‘ je prevod práva nakladať s hmotným majetkom ako majiteľ.“

               3

               Podľa článku 24 ods. 1 tejto smernice:
               „Poskytovaním služieb je každá transakcia, ktorá nie je dodaním tovaru.“

               4

               Článok 96 uvedenej smernice stanovuje:
               „Členské štáty uplatňujú štandardnú sadzbu DPH, ktorú určí každý členský štát ako percento zo základu dane a ktorá je rovnaká pre dodanie tovaru a poskytovanie služieb.“

               5

               Článok 98 ods. 1 a 2 tej istej smernice upravuje:
               „1.   Členské štáty môžu uplatňovať buď jednu alebo dve znížené sadzby.
               2.   Znížené sadzby sa uplatňujú len na dodania tovaru a poskytovania služieb, ktoré patria do kategórií uvedených v prílohe III.
               Znížené sadzby sa neuplatňujú na elektronicky poskytované služby.“

               6

               Príloha II smernice o DPH, ktorá obsahuje „orientačný zoznam elektronicky poskytovaných služieb uvedených v článku 58 a v článku 59 prvom odseku písm. k)“, pričom tieto dva články sa zaoberajú určením miesta dodania služby nezdaniteľným osobám, vo svojom bode 3 uvádza:
               „poskytovanie obrázkov, textu a informácií a sprístupňovanie databáz.“

               7

               Príloha III pôvodného znenia smernice 2006/112 obsahujúca zoznam dodaní tovaru a poskytnutí služieb, na ktoré sa môžu uplatniť znížené sadzby uvedené v článku 98 tejto smernice, vo svojom bode 6 uvádzala:
               „dodanie kníh vrátane výpožičiek z knižníc (vrátane brožúr, letákov a podobných tlačovín, detských obrázkových knižiek, náčrtníkov alebo omaľovánok, hudobných partitúr tlačených alebo písaných, máp a hydrografických alebo podobných schém), novín a časopisov s výnimkou materiálu, ktorý je výlučne alebo prevažne určený na propagáciu.“

               8

               Smernica Rady 2009/47/ES z 5. mája 2009 (Ú. v. EÚ L 116, s. 18) zmenila a doplnila smernicu 2006/112. Odôvodnenie 4 smernice 2009/47 smernice 2009/47 znie:
               „Smernica 2006/112/ES by sa mala ďalej zmeniť a doplniť s cieľom umožniť uplatňovať znížené sadzby alebo výnimku v obmedzenom počte konkrétnych situácií zo sociálnych alebo zdravotných dôvodov a s cieľom ozrejmiť a aktualizovať v súlade s technickým pokrokom odkaz na knihy v prílohe III k uvedenej smernici.“

               9

               Od 1. júna 2009, dátumu nadobudnutia účinnosti smernice 2009/47, príloha III bod 6 smernice o DPH znie:
               „dodanie kníh vrátane výpožičiek z knižníc na všetkých fyzických nosičoch (vrátane brožúr, letákov a podobných tlačovín, detských obrázkových knižiek, náčrtníkov alebo omaľovánok, hudobných partitúr tlačených alebo písaných, máp a hydrografických alebo podobných schém), novín a časopisov s výnimkou materiálu, ktorý je výlučne alebo prevažne určený na propagáciu.“

               10

               Vykonávacie nariadenie č. 282/2011 vo svojom článku 7 ods. 1 a 2 upravuje:
               „1   ‚Elektronicky poskytované služby‘ uvedené v smernici [o DPH] zahŕňajú služby poskytované cez internet alebo elektronickú sieť, ktorých poskytovanie je z dôvodu ich povahy z veľkej časti automatizované s minimálnym ľudským zásahom, pričom je nemožné ich zabezpečiť bez informačnej technológie.
               2.   Odsek 1 sa vzťahuje najmä na tieto prípady:
               …

                        f)

                        služby uvedené v prílohe I.“

               11

               Príloha I vykonávacieho nariadenia č. 282/2011 s názvom „Článok 7 tohto nariadenia“ vo svojom bode 3 stanovuje:
               „Bod 3 prílohy II k smernici [o DPH]:
               …

                        c)

                        digitalizovaný obsah kníh a iných elektronických publikácií;

                  …“

         Francúzske právo

               12

               Článok 278‑0a code général des impôts (Všeobecný daňový zákonník) v znení platnom v čase uplynutia lehoty stanovej v odôvodnenom stanovisku adresovanom 25. októbra 2012 Francúzskej republike (ďalej len „VDZ“) upravuje:
               „[DPH] sa vyberie so zníženou sadzbou vo výške 5,5 % v prípade:

                        A. –

                        Nákup, dovoz, nadobudnutie v rámci Spoločenstva, predaj, dodanie, zákazka, sprostredkovanie a iné plnenia týkajúce sa:

                  …

                        3°

                        Knihy, vrátane ich vypožičania. Daný bod 3 sa uplatňuje na knihy na všetkých fyzických nosičoch, vrátane kníh dodaných elektronickým stiahnutím.

                  …“

         Konanie pred podaním žaloby a konanie pred Súdnym dvorom

               13

               Komisia sa domnievala, že rozšírenie zníženej sadzby DPH na plnenia týkajúce sa kníh dodaných elektronickým stiahnutím, pri ktorých zdaniteľná udalosť nastala po 1. januári 2012, je v rozpore so smernicou o DPH. Z tohto dôvodu adresovala Francúzskej republike 4. júla 2012 výzvu. Tento členský štát na ňu odpovedal listom z 3. augusta 2012.

               14

               Komisia vydala 25. októbra 2012 odôvodnené stanovisko, v ktorom Francúzsku republiku vyzvala, aby prijala nevyhnutné opatrenia na dosiahnutie súladu s týmto stanoviskom v lehote jedného mesiaca od jeho doručenia. Tento členský štát odpovedal listom z 23. novembra 2012.

               15

               Keďže Komisia považovala vysvetlenia Francúzskej republiky za nedostatočné, podala predmetnú žalobu.

               16

               Rozhodnutím predsedu Súdneho dvora zo 6. februára 2014 bol povolený vstup Belgického kráľovstva do konania ako vedľajšieho účastníka na podporu tvrdení Francúzskej republiky.

         O žalobe

         Úvodné pripomienky

               17

               Komisia zdôrazňuje, že pod dodaním digitálnych alebo elektronických kníh je potrebné rozumieť dodanie za úhradu prostredníctvom elektronického stiahnutia alebo internetového vysielania („streaming“) kníh v elektronickom formáte, ktoré je možné čítať na počítači, smartfóne elektronickej čítačke kníh alebo inom čítacom zariadení (ďalej len „dodanie elektronických kníh“).

               18

               Francúzska republika uvádza, že definícia digitálnych a elektronických kníh, na ktoré sa môže uplatniť znížená sadzba DPH podľa článku 278‑0a VDZ, je užšia ako definícia Komisie. Podľa tohto členského štátu sa znížená sadzba DPH podľa tohto ustanovenia uplatňuje jedine na knihy nazvané „homotetické“, t. j. knihy podobné tlačeným knihám alebo knihám dodaným na inom druhu fyzického nosiča, ktoré sa od nich odlišujú len niekoľkými prvkami typickými pre ich formát.

               19

               V tejto súvislosti je nutné konštatovať, že samotná okolnosť, podľa ktorej sa článok 278‑0a VDZ, pokiaľ ide o digitálne a elektronické knihy, uplatňuje jedine na homotetické knihy, sa neumožňuje domnievať, že Komisia svojou žalobou smeruje voči širšej kategórii digitálnych a elektronických kníh v porovnaní s kategóriou, na ktorú sa v zmysle tohto ustanovenia uplatňuje znížená sadzba DPH. Digitálne a elektronické knihy uvedené v žalobe Komisie sú totiž definované spôsobom ich dodania. Francúzska republika však nenamieta, že vzhľadom na toto kritérium patria homotetické knihy medzi knihy uvedené Komisiou v jej žalobe.

               20

               Navyše, hoci článok 278‑0a VDZ používa pojem „elektronické stiahnutie“, tento členský štát netvrdí, že dodanie kníh prostredníctvom internetového vysielania je z pôsobnosti tohto ustanovenia vylúčené.

               21

               Za týchto podmienok je potrebné obmedziť preskúmanie žaloby na užšiu kategóriu digitálnych alebo elektronických kníh v porovnaní s kategóriou, ktorú uviedla Komisia vo svojej žalobe.

         O veci samej

               22

               Komisia uvádza, že uplatnenie zníženej sadzby DPH na dodanie elektronických kníh Francúzskou republikou nie je zlučiteľné s článkami 96 a 98 smernice o DPH v spojení s jej prílohami II a III a vykonávacím nariadením č. 282/2011.

               23

               Táto inštitúcia uvádza, že podľa článku 98 ods. 2 prvého pododseku smernice o DPH, znížené sadzby DPH sa môžu uplatniť len na dodania tovaru a poskytovania služieb uvedené v prílohe III tejto smernice. Dodanie elektronických kníh však nespadá do pôsobnosti uvedenej prílohy, a preto sa naň nemôže uplatniť znížená sadzba DPH. Tento výklad potvrdzuje aj článok 98 ods. 2 druhý pododsek smernice o DPH, ktorý vylučuje uplatnenie zníženej sadzby DPH na elektronicky poskytované služby.

               24

               Francúzska republika, ktorú podporuje Belgické kráľovstvo, namieta voči výkladu dotknutých ustanovení smernice o DPH, ktorý prijala Komisia. Podľa týchto členských štátov spadá dodanie elektronických kníh do bodu 6 prílohy III smernice o DPH, a preto sa naň môže uplatniť znížená sadzba DPH.

               25

               V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že článok 96 smernice o DPH stanovuje, že rovnaká štandardná sadzba DPH sa uplatňuje na dodania tovaru a poskytnutia služieb. Odchylne od tejto zásady článok 98 ods. 1 tejto smernice priznáva členským štátom možnosť uplatniť jednu alebo dve znížené sadzby DPH. Podľa odseku 2 prvého pododseku tohto článku sa znížené sadzby DPH môžu uplatniť len na dodania tovarov a poskytnutia služieb, ktoré patria do kategórií uvedených v prílohe III smernice o DPH (rozsudok K, C‑219/13, EU:C:2014:2207, body 21 a 22).

               26

               Pokiaľ ide o tvrdenie uvedené Francúzskou republikou a Belgickým kráľovstvom, podľa ktorého spadá dodanie elektronických kníh do bodu 6 prílohy III smernice o DPH, je dôležité pripomenúť, že pri určení dosahu ustanovenia práva Únie je potrebné súčasne zohľadniť jeho znenie, kontext a jeho ciele (pozri najmä rozsudok NCC Construction Danmark, C‑174/08, EU:C:2009:669, bod 23 a citovanú judikatúru).

               27

               Je potrebné pripomenúť, že táto príloha III vyslovene vo svojom bode 6 uvádza, že do kategórie dodaní, na ktoré sa môže uplatniť znížená sadzba DPH, spadá „dodanie kníh na všetkých fyzických nosičoch“. Z pojmov tohto bodu tak vyplýva, že znížená sadzba DPH sa uplatní na plnenia, ktoré pozostávajú z dodania knihy nachádzajúcej sa na fyzickom nosiči. Ako správne uviedla Komisia, iný výklad by zbavil pojmy „na všetkých fyzických nosičoch“ ich zmyslu.

               28

               Hoci je pravda, že elektronické knihy si pri svojom čítaní vyžadujú fyzický nosič, ako je počítač, tento však nie je súčasťou ich dodania.

               29

               Z toho vyplýva, že toto ustanovenie vzhľadom na bod 6 nezahŕňa do svojej pôsobnosti dodanie elektronických kníh.

               30

               Tento výklad podporuje aj kontext uvedeného ustanovenia. Toto ustanovenie totiž predstavuje výnimku zo zásady, podľa ktorej členské štáty uplatňujú štandardnú sadzbu DPH na zdaniteľné plnenia, a má sa preto vykladať doslovne (pozri najmä rozsudok Komisia/Španielsko, C‑360/11, EU:C:2013:17, bod 18 a citovanú judikatúru).

               31

               Je pravda, ako správne uviedla Francúzska republika a Belgické kráľovstvo, že rozšírením pôsobnosti bodu 6 prílohy III smernice o DPH, uskutočneným smernicou 2009/47, na „dodanie kníh na všetkých fyzických nosičoch“ sa normotvorca Európskej únie snažil, ako vyplýva z odôvodnenia 4 smernice 2009/47, ozrejmiť a aktualizovať v súlade s technickým pokrokom odkaz na „knihy“ nachádzajúci sa v tomto bode.

               32

               Rovnako, ako správne tvrdí Francúzska republika, vypracovaním prílohy III smernice 2006/112, si uvedený normotvorca prial, aby sa na základné tovary, ako aj tovary a služby zodpovedajúce spoločenským a kultúrnym cieľom, za predpokladu, že vôbec nepredstavujú alebo predstavujú len veľmi malé riziko skreslenia hospodárskej súťaže, uplatnila znížená sadzba DPH (pozri v tomto zmysle rozsudok Komisia/Holandsko, C‑41/09, EU:C:2011:108, point 52).

               33

               Je však nesporné, ako vyplýva z článku 98 ods. 2 druhého pododseku smernice o DPH, že sa tiež rozhodol vylúčiť akúkoľvek možnosť uplatnenia zníženej sadzby DPH na „elektronicky poskytnuté služby“.

               34

               Dodanie elektronických kníh však v zmysle tohto článku 98 ods. 2 druhého pododseku predstavuje „elektronicky poskytované služby“.

               35

               Na jednej strane je totiž podľa článku 24 ods. 1 smernice o DPH „poskytovaním služieb“ každé plnenie, ktoré nie je dodaním tovaru, pričom podľa článku 14 ods. 1 tejto smernice je „dodaním tovaru“ prevod práva nakladať s hmotným majetkom ako majiteľ. V rozpore s tým, čo tvrdí Francúzska republika, však dodanie elektronických kníh nemožno považovať za „dodanie tovaru“ v zmysle posledného uvedeného ustanovenia, keďže elektronické knihy nemôžu byť označené za hmotný majetok. Ako totiž vyplýva z bodu 28 tohto rozsudku, fyzický nosič umožňujúci prečítanie tejto knihy, ktorý by mohol byť označený za „hmotný majetok“, nie je súčasťou dodania. Z toho vyplýva, že podľa tohto článku 24 ods. 1 sa musí dodanie elektronických kníh označiť za poskytnutie služieb.

               36

               Na druhej strane podľa článku 7 ods. 1 vykonávacieho nariadenia č. 282/2011 predstavujú elektronicky poskytované služby v zmysle smernice o DPH „služby poskytované cez internet alebo elektronickú sieť, ktorých poskytovanie je z dôvodu ich povahy z veľkej časti automatizované s minimálnym ľudským zásahom, pričom je nemožné ich zabezpečiť bez informačnej technológie“. Je potrebné konštatovať, že dodanie elektronických kníh zodpovedá tejto definícii.

               37

               Tento výklad potvrdzuje aj bod 3 prílohy II smernice o DPH v spojení s článkom 7 ods. 1 a 2 uvedeného vykonávacieho nariadenia a bodom 3 jeho prílohy I, z ktorých vyplýva, že dodanie digitalizovaného obsahu kníh predstavuje takúto službu.

               38

               V rozpore s týmto výkladom nie je ani skutočnosť, že príloha II smernice o DPH obsahuje orientačný zoznam elektronicky poskytovaných služieb uvedených v článku 58 a 59 prvom odseku písm. k) smernice o DPH. Okolnosť, že táto príloha vymenúva len elektronicky poskytnuté služby relevantné pre uplatnenie týchto dvoch ustanovení, nemá totiž vplyv na samotnú povahu týchto služieb.

               39

               Okrem toho, ako vyplýva zo znenia článku 7 ods. 1 vykonávacieho nariadenia č. 282/2011, odkaz uvedený v kontexte tohto ustanovenia na služby vymenované v bode 3 prílohy II smernice o DPH slúži na všeobecné určenie služieb poskytnutých elektronicky, ktoré sú uvedené v smernici o DPH, a nie na ich osobitné určenie prostredníctvom niektorých ustanovení tejto smernice.

               40

               Preto ak je dodanie elektronických kníh v zmysle článku 98 ods. 2 druhého pododseku smernice o DPH „elektronicky poskytovanou službou“ a toto ustanovenie nepripúšťa možnosť uplatnenia zníženej sadzby DPH na takéto služby, bod 6 prílohy III smernice o DPH nemožno vykladať v tom zmysle, že do svojej pôsobnosti zahŕňa dodanie elektronických kníh bez prihliadnutia na zámer normotvorcu Únie vylúčiť tieto služby z uplatnenia zníženej sadzby DPH.

               41

               Z toho vyplýva, že vzhľadom na pojmy bodu 6 prílohy III smernice o DPH, ako aj na kontext a cieľ právnej úpravy, v rámci ktorej sa toto ustanovenie nachádza, tento bod nemožno vykladať v tom zmysle, že do svojej pôsobnosti zahŕňa dodanie elektronických kníh.

               42

               V rozpore s tým, čo tvrdí Francúzska republika a Belgické kráľovstvo, tento výklad nespochybňuje zásada daňovej neutrality, ktorá je reflexiou všeobecnej zásady rovnosti zaobchádzania zo strany normotvorcu Únie v oblasti DPH (rozsudok NCC Construction Danmark, EU:C:2009:669, bod 41 a citovanú judikatúru).

               43

               Zásada daňovej neutrality neumožňuje totiž rozšíriť pôsobnosť uplatnenia zníženej sadzby DPH, ak to nie je jednoznačne stanovené (pozri v tomto zmysle rozsudok Zimmermann, C‑174/11, EU:C:2012:716, bod 50 a citovanú judikatúru). Bod 6 prílohy III smernice o DPH však nie je ustanovením, ktoré jednoznačne rozširuje pôsobnosť uplatnenia zníženej sadzby DPH na dodanie elektronických kníh. Naopak, ako vyplýva z bodu 41 tohto rozsudku, takého dodanie nespadá do tohto ustanovenia.

               44

               Keďže je tiež zrejmé, že dodanie elektronických kníh nespadá do žiadnej inej z kategórií poskytnutia služieb uvedených v prílohe III smernice o DPH, uplatnenie zníženej sadzby DPH na takéto dodania tak nie je v súlade s článkom 98 ods. 2 smernice o DPH.

               45

               Z toho vyplýva, že žaloba Komisie je dôvodná.

               46

               Preto je potrebné konštatovať, že Francúzska republika si tým, že na dodanie elektronických kníh uplatnila zníženú sadzbu DPH, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článkov 96 a 98 smernice o DPH v spojení s prílohami II a III uvedenej smernice a vykonávacieho nariadenia č. 282/2011.

         O trovách

               47

               Podľa článku 138 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia navrhla uložiť Francúzskej republike povinnosť nahradiť trovy konania a Francúzska republika vo svojich dôvodoch nemala úspech, je opodstatnené uložiť jej povinnosť znášať vlastné trovy konania, ako aj nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Komisii.

               48

               Podľa článku 140 ods. 1 rokovacieho poriadku členské štáty, ktoré vstúpili do konania, znášajú svoje trovy konania. Belgické kráľovstvo v dôsledku toho znáša svoje vlastné trovy konania.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol a vyhlásil:

                           1.

                           Francúzska republika si tým, že na dodanie digitálnych alebo elektronických kníh uplatnila zníženú sadzbu dane z pridanej hodnoty, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článkov 96 a 98 smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty, zmenenej a doplnenej smernicou Rady 2010/88/EÚ zo 7. decembra 2010, v spojení s prílohami II a III uvedenej smernice a vykonávacieho nariadenia Rady (EÚ) č. 282/2011 z 15. marca 2011, ktorým sa ustanovujú vykonávacie opatrenia smernice 2006/112.

                           2.

                           Francúzska republika znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Európskej komisii.

                           3.

                           Belgické kráľovstvo znáša svoje vlastné trovy konania.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: francúzština.


Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) zo 14. januára 1982. # Nicolaus Corman & Fils SA proti Hauptzollamt Gronau. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Finanzgericht Münster - Nemecko. # Vec 64/81.


Rozsudok Všeobecného súdu (druhá komora) z 15. septembra 2017.#sheepworld AG v. Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo.#Ochranná známka Európskej únie – Prihláška slovnej ochrannej známky Európskej únie Beste Freundin – Absolútny dôvod zamietnutia – Neexistencia rozlišovacej spôsobilosti – Článok 7 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009.#Vec T-452/16.


Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) zo 17. júla 1997. # Pascoal & Filhos Ldª proti Fazenda Pública. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Tribunal Tributário de Segunda Instância - Portugalsko. # Vec C-97/95.


title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (druhá komora) zo 14. decembra 2005. # Regione autonoma della Sardegna proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Štátna pomoc - Opatrenia talianskych úradov s cieľom nahradiť škody spôsobené katarálnou horúčkou oviec (modrý jazyk) - Usmernenia týkajúce sa štátnej pomoci v sektore poľnohospodárstva. # Vec T-200/04.

text:
      Rozsudok Súdu prvého stupňa (druhá komora) zo 14. decembra 2005, Regione autonoma della Sardegna/Komisia
      (Vec T‑200/04)
      „Štátna pomoc – Opatrenia talianskych úradov s cieľom nahradiť škody spôsobené katarálnou horúčkou oviec (modrý jazyk) – Usmernenia týkajúce sa štátnej pomoci v sektore poľnohospodárstva“
      1.                     Pomoc poskytovaná štátmi – Zákaz – Výnimky – Pomoc, ktorej účelom je nahradiť škody v oblasti poľnohospodárskej výroby – Pomoc
            v prospech podnikov alebo spracovateľských činností s cieľom nahradiť škody spôsobené chorobou zvierat – Pomoc v prospech
            družstiev vyrábajúcich syr – Vylúčenie (oznámenie Komisie 2000/C 28/02, bod 11) (pozri body 46 – 49)
      2.                     Pomoc poskytovaná štátmi – Preskúmanie Komisiou – Neexistencia pripomienok dotknutých osôb – Neexistencia vplyvu na platnosť
            rozhodnutia Komisie – Povinnosť preskúmať ex offo skutočnosti, na ktoré sa výslovne neodvolávalo – Neexistencia (článok 88
            ods. 2 ES) (pozri body 50 – 58, 70)
      3.                     Pomoc poskytovaná štátmi – Preskúmanie Komisiou – Celkové preskúmanie schémy pomoci – Prípustnosť – Rozhodnutie sa Komisie
            v rámci výkonu jej širokej miery voľnej úvahy zamietnuť schému pomoci namiesto jej schválenia za podmienky prijatia prípadných
            kontrolných opatrení vnútroštátnymi orgánmi pri každom prípade konkrétneho uplatnenia – Neoprávnené zasahovanie Komisie do
            kontrolných mechanizmov stanovených vnútroštátnym právom na uplatniteľnosť schémy predmetnej pomoci – Neexistencia (pozri
            body 59 – 61)
      4.                     Pomoc poskytovaná štátmi – Rozhodnutie Komisie konštatujúce nezlučiteľnosť pomoci so spoločným trhom – Povinnosť odôvodnenia
            – Nevyhnutné údaje (článok 253 ES) (pozri body 63, 64)
      Predmet

         Návrh na zrušenie rozhodnutia Komisie K (2004) 471, konečné znenie, zo 16. marca 2004 týkajúceho sa režimu pomoci, ktorú Taliansko
                  zamýšľa realizovať v prospech spracovateľských a obchodných družstiev na účel náhrady škôd spôsobených katarálnou horúčkou
                  oviec (modrý jazyk) (článok 5 zákona regiónu Sardínia č. 22 zo 17. novembra 2000)

            Výrok

                  Žaloba sa zamieta.

                  Žalobca je povinný nahradiť trovy konania.


title: Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 13. septembra 2017.#Európska komisia proti Belgickému kráľovstvu.#Nesplnenie povinnosti členským štátom – Štátna pomoc – Rozhodnutie 2011/678/EÚ – Štátna pomoc poskytnutá na financovanie testov na skríning prenosných spongiformných encefalopatií (TSE) hovädzieho dobytka – Pomoc nezlučiteľná s vnútorným trhom – Povinnosť vymáhania – Nevykonanie.#Vec C-591/14.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (štvrtá komora)
      z 13. septembra 2017 (
            *1
         )
      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Štátna pomoc – Rozhodnutie 2011/678/EÚ – Štátna pomoc poskytnutá na financovanie testov na skríning prenosných spongiformných encefalopatií (TSE) hovädzieho dobytka – Pomoc nezlučiteľná s vnútorným trhom – Povinnosť vymáhania – Nevykonanie“
      Vo veci C‑591/14,
      ktorej predmetom je žaloba o nesplnenie povinnosti podľa článku 108 ods. 2 druhého pododseku ZFEÚ, podaná 19. decembra 2014,

         Európska komisia, v zastúpení: J.‑F. Brakeland, B. Stromsky, S. Noë a H. van Vliet, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,
      žalobkyňa,
      proti

         Belgickému kráľovstvu, v zastúpení: C. Pochet, L. Van den Broeck a J.‑C. Halleux, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci L. Van den Hende a J. Charles, avocats,
      žalovanému,
      SÚDNY DVOR (štvrtá komora),
      v zložení: predseda štvrtej komory T. von Danwitz, sudcovia E. Juhász (spravodajca), C. Vajda, K. Jürimäe a C. Lycourgos,
      generálny advokát: P. Mengozzi,
      tajomník: V. Giacobbo‑Peyronnel, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 8. decembra 2016,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 30. marca 2017,
      vyhlásil tento
      Rozsudok

               1

               Európska komisia sa svojou žalobou domáha, aby Súdny dvor určil, že Belgické kráľovstvo si tým, že v stanovených lehotách neprijalo všetky opatrenia potrebné na to, aby od príjemcov vymohlo štátnu pomoc, ktorá bola na základe článku l ods. 3 a 4 rozhodnutia Komisie 2011/678/EÚ z 27. júla 2011 týkajúceho sa štátnej pomoci, ktorú poskytlo Belgicko na financovanie skríningu prenosných spongiformných encefalopatií (TSE) hovädzieho dobytka [štátna pomoc C 44/08 (ex NN 45/04)] (Ú. v. EÚ L 274, 2011, s. 36, ďalej len „sporné rozhodnutie“), vyhlásená za protiprávnu a nezlučiteľnú s vnútorným trhom, a tým, že v stanovenej lehote Komisiu neinformovala o prijatých opatreniach na účely dosiahnutia súladu s týmto rozhodnutím, nesplnilo svoje povinnosti podľa článku 288 štvrtého odseku ZFEÚ a článkov 2 až 4 uvedeného rozhodnutia.

         Právny rámec
      Nariadenie (ES) č. 659/1999

               2

               Nariadenie Rady (ES) č. 659/1999 z 22. marca 1999 ustanovujúceho podrobné pravidlá na uplatňovanie článku [108 ZFEÚ] (Ú. v. ES L 83, 1999, s. 1; Mim. vyd. 08/001, s. 339) vo svojom článku 14, nazvanom „Vymáhanie pomoci“, stanovuje:
               „1.   Kde sa prijímajú záporné rozhodnutia v prípadoch protiprávnej pomoci, [V prípade záporného rozhodnutia týkajúceho sa protiprávnej pomoci – neoficiálny preklad] Komisia rozhodne, že daný členský štát podnikne všetky potrebné opatrenia, aby vymohol pomoc od príjemcu (ďalej sa označuje len ako ‚rozhodnutie o vymáhaní‘). Komisia nebude vyžadovať vymáhanie pomoci, ak by to bolo v rozpore so všeobecnou zásadou práva [Únie].
               2.   Pomoc, ktorá sa má vymáhať podľa rozhodnutia o vymáhaní, bude zahŕňať úrok s príslušnou sadzbou stanovenou Komisiou. Úrok bude splatný od dátumu, kedy protiprávna pomoc bola k dispozícii príjemcovi, do dátumu jej vymáhania.
               3.   Bez toho, aby bolo dotknuté akékoľvek nariadenie Súdneho dvora [Európskej únie] podľa článku [278 ZFEÚ], vymáhanie sa bude realizovať bez meškania a v súlade s postupmi podľa vnútroštátneho práva daného členského štátu za predpokladu, že umožnia okamžité a účinné vykonanie rozhodnutia Komisie. Na tento účel a v prípade konania na národných [vnútroštátnych – neoficiálny preklad] súdoch dané členské štáty podniknú všetky potrebné kroky, ktoré sú k dispozícii v ich príslušných právnych systémoch, vrátane predbežných opatrení, bez dopadu na [bez toho, aby bolo dotknuté – neoficiálny preklad] právo [Únie].“

         Usmernenia o TSE

               3

               V roku 2002 Komisia Európskych spoločenstiev prijala usmernenia Spoločenstva o štátnej pomoci súvisiacej s testami na TSE, uhynutým dobytkom a odpadom z bitúnkov [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES C 324, 2002, s. 2, ďalej len „usmernenia o TSE“). Body 23 až 25 týchto usmernení stanovujú:

                        „23.

                        S cieľom podporiť prijatie opatrení na ochranu zdravia zvierat a ľudského zdravia Komisia rozhodla, že bude naďalej povoľovať štátnu pomoc pokrývajúcu až 100 % nákladov na testovanie TSE v súlade so zásadami uvedenými v bode 11.4 poľnohospodárskych usmernení.

                        24.

                        Pokiaľ však ide o povinné testovanie BSE u hovädzieho dobytka porážaného na ľudskú spotrebu, celková priama a nepriama verejná podpora vrátane platieb Spoločenstva nesmie od 1. januára 2003 prekročiť 40 eur na jeden test. Testovacia povinnosť môže byť založená na právnych predpisoch Spoločenstva alebo na vnútroštátnych právnych predpisoch. Táto suma zodpovedá celkovým nákladom testovania, ktoré zahŕňajú: testovaciu súpravu, odobratie, prepravu, testovanie, uskladnenie a zničenie vzorky. Túto sumu možno v budúcnosti znížiť, ak sa znížia náklady viazané na testy.

                        25.

                        Štátna pomoc na náklady testov TSE sa má vyplatiť prevádzkovateľovi, u ktorého sa majú odobrať vzorky na testy. S cieľom zjednodušiť správu takej štátnej pomoci je však možné pomoc vyplatiť laboratóriám za predpokladu, že možno preukázať, že plná suma štátnej pomoci sa postúpi prevádzkovateľovi. V každom prípade sa štátna pomoc, ktorú prevádzkovateľ, u ktorého sa majú odobrať vzorky na testy, dostane priamo alebo sprostredkovane, musí primerane premietnuť do nižších cien, ktoré účtuje tento prevádzkovateľ.“ [neoficiálny preklad]

         Okolnosti predchádzajúce sporu a sporné rozhodnutie

               4

               Belgické kráľovstvo v rokoch 2001 až 2006 v plnom rozsahu alebo sčasti hradilo náklady skríningových testov na prenosné spongiformné encefalopatie hovädzieho dobytka (ďalej len „testy BSE“).

               5

               Pokiaľ ide o obdobie od 1. januára do 31. decembra 2001, náklady na testy BSE sa v plnom rozsahu financovali zo štátnej pokladnice.

               6

               Od 1. januára 2002 do 30. júna 2004 tieto testy predbežne financoval Bureau d’Intervention et de Restitution belge (Belgický úrad pre intervenciu a vymáhanie, BIRB), federálna inštitúcia s vlastnou právnou subjektivitou.

               7

               Od 1. júla do 30. novembra 2004 skríningové testy financovala Agence fédérale pour la sécurité de la chaîne alimentaire (Federálna agentúra pre bezpečnosť potravinového reťazca, AFSCA), verejnoprávna inštitúcia s vlastnou právnou subjektivitou.

               8

               V nadväznosti na sťažnosti, ktoré jej boli doručené, Komisia zaslala 27. januára 2004 Belgickému kráľovstvu žiadosť o informácie týkajúcu sa opatrení na financovanie testov BSE. Belgické orgány na túto žiadosť odpovedali 6. februára a 14. mája 2004.

               9

               Listom z 23. januára 2004 Belgické kráľovstvo oznámilo Komisii opatrenie pomoci určené na pokrytie nákladov na skríning BSE u zvierat. Týmto opatrením sa plánovalo uskutočňovať predbežné financovanie nákladov na testy BSE, ktorých suma mala byť následne uhradená prostredníctvom poplatkov nedaňového charakteru. Podľa vysvetlení, ktoré uviedlo Belgické kráľovstvo, predstavoval oznámený mechanizmus financovania len pozmenenú verziu návrhu kráľovského výnosu, ktorý Komisia schválila v roku 2001, avšak následne nebol vykonaný. Keďže oznámené opatrenie už bolo vykonané, bolo zapísané do registra neoznámenej pomoci pod číslom NN 45/04.

               10

               Belgické orgány 16. septembra 2004 informovali o novom návrhu kráľovského výnosu, ktorý bol neskôr vydaný ako kráľovský výnos z 15. októbra 2004 o financovaní skríningu prenosných spongiformných encefalopatií zvierat (Moniteur belge z 8. novembra 2004, s. 75290). Tento výnos zaviedol systém poplatku vo výške 10,70 eura za jeden kus hovädzieho dobytka odvedeného na bitúnok.

               11

               Komisia informovala Belgické kráľovstvo listom z 26. novembra 2008 o svojom rozhodnutí začať konanie podľa článku 108 ods. 2 ZFEÚ.

               12

               V odôvodnení 121 sporného rozhodnutia Komisia konštatovala, že najvyššia povolená suma pomoci v rámci financovania testov BSE, stanovená usmerneniach o TSE na 40 eur na jeden test, bola zo strany Belgického kráľovstva medzi 1. januárom 2003 a 30. júnom 2004 presiahnutá. Komisia spresnila, že suma pomoci, ktorá presiahla uvedenú najvyššiu povolenú sumu, bola stanovená na 6619810,74 eura.

               13

               V odôvodnení 92 tohto rozhodnutia Komisia uviedla, že „opatrenia financované zo štátnych zdrojov, vrátane príspevkov, selektívne zvýhodňujú poľnohospodárov, bitúnky a ostatné subjekty, ktoré spracúvajú, manipulujú s nimi, predávajú alebo uvádzajú na trh výrobky pochádzajúce z hovädzieho dobytka a podliehajúce povinným testom BSE podľa právnej úpravy platnej v danom období, čím znižujú náklady uvedených prijímateľov. Tieto výhody nie sú poskytované prostredníctvom priamych platieb, ale prevzatím nákladov na testy BSE prostredníctvom verejných orgánov, ktoré uhrádzajú náklady testov priamo laboratóriám, ktoré ich vykonávajú na žiadosť bitúnkov a náklady fakturujú agentúre AFSCA“.

               14

               Komisia v bodoch 99 a 100 sporného rozhodnutia, uviedla, že financovanie testov BSE prostredníctvom príspevkov predstavuje výhodu financovanú prostredníctvom štátnych zdrojov v prospech poľnohospodárov, bitúnkov a ostatných subjektov, ktoré spracúvajú, nakladajú s nimi, predávajú, alebo uvádzajú na trh výrobky pochádzajúce z hovädzieho dobytka a podliehajúce povinným testom BSE podľa účinnej právnej úpravy, a že táto pomoc spadá pod článok 107 ods. 1 ZFEÚ. Po tom, ako táto inštitúcia uviedla, že Belgické kráľovstvo jej túto pomoc neoznámilo, konštatovala protiprávnosť uvedenej pomoci.

               15

               V odôvodneniach 126 až 128 sporného rozhodnutia Komisia vo vzťahu k pomoci vrátenej od 1. januára 2003 do 30. júna 2004 preskúmala systém vymáhania tejto pomoci prostredníctvom príspevkov vyberaných na financovanie AFSCA navrhnutý Belgickým kráľovstvom, ktoré ako dôvod využitia takéhoto systému vo všeobecnosti uviedlo praktické ťažkosti s individuálnym vymožením tejto pomoci.

               16

               Komisia v bode 129 sporného rozhodnutia zdôraznila, že systém vymáhania pomoci zavedený Belgickým kráľovstvom nie je v súlade s požiadavkami týkajúcimi sa vymáhania protiprávnej štátnej pomoci a je nezlučiteľný s vnútorným trhom, keďže v rozpore s ustálenou judikatúrou Súdneho dvora nezaväzuje skutočného príjemcu tejto pomoci, aby vrátil výhodu, ktorú získal na trhu vo vzťahu k svojej konkurencii.

               17

               Na základe vyššie uvedených skutočností Komisia sporným rozhodnutím, oznámeným Belgickému kráľovstvu 28. júla 2011, rozhodla takto:
               „Článok 1

               1.   Opatrenia financované z poplatkov nepredstavujú pomoc.
               2.   Financovanie testov BSE zo štátnych zdrojov predstavuje štátnu pomoc zlučiteľnú s vnútorným trhom v prospech poľnohospodárov, bitúnkov a ostatných subjektov, ktoré spracúvajú, manipulujú s nimi, predávajú alebo uvádzajú na trh výrobky pochádzajúce z hovädzieho dobytka a podliehajúce povinným testom BSE, v období medzi 1. januárom 2001 a 31. decembrom 2002 a medzi 1. júlom 2004 a 31. decembrom 2005.
               3.   Financovanie testov BSE zo štátnych zdrojov v období od 1. januára 2003 do 30. júna 2004 predstavuje štátnu pomoc zlučiteľnú s vnútorným trhom v prospech poľnohospodárov, bitúnkov a ostatných subjektov, ktoré spracúvajú, manipulujú s nimi, predávajú alebo uvádzajú na trh výrobky pochádzajúce z hovädzieho dobytka a podliehajúce povinným testom BSE, pre sumy do 40 eur na jeden test. Sumy prekračujúce 40 eur na jeden test nie sú zlučiteľné s vnútorným trhom a musia sa vrátiť, s výnimkou pomoci poskytnutej na špecifické projekty, ktoré v čase poskytnutia danej pomoci spĺňali všetky podmienky stanovené v uplatniteľnom nariadení de minimis.
               4.   Belgicko poskytlo v období medzi 1. januárom 2001 a 30. júnom 2004 pomoc na financovanie testov BSE protiprávne v rozpore s článkom 108 ods. 3 ZFEÚ.“

                  Článok 2

               1.   Belgicko prijme potrebné opatrenia, aby od prijímateľov vymohlo vrátenie protiprávnej a nezlučiteľnej pomoci podľa článku 1 ods. 3 a 4.
               2.   Pomoc, ktorú je potrebné získať späť, zahŕňa úroky počítané od dátumu poskytnutia pomoci príjemcovi až do dátumu vrátenia pomoci.
               3.   Úrok sa vypočíta ako zložený úrok v súlade s kapitolou V nariadenia [Komisie] ES č. 794/2004 [z 21. apríla 2004, ktorým sa vykonáva nariadenie č. 659/1999 (Ú. v. ES L 140, 2004, s. 1; Mim. vyd. 08/004, s. 3)].
               4.   Vrátenie pomoci sa vykoná bezodkladne a podľa vnútroštátnych právnych predpisov pod podmienkou, že umožňujú okamžitý a účinný výkon tohto rozhodnutia.

                  Článok 3

               Vrátenie pomoci uvedenej v článku 1 ods. 3 a 4 bude okamžité a účinné.
               Belgicko zabezpečí, aby sa toto rozhodnutie vykonalo do štyroch mesiacov od dátumu jeho oznámenia.

                  Článok 4

               1.   Belgicko do dvoch mesiacov od oznámenia tohto rozhodnutia predloží Komisii tieto informácie:

                        a)

                        zoznam príjemcov, ktorým bola poskytnutá pomoc uvedená v článku 1 ods. 3 a 4, a celkovú výšku pomoci poskytnutej každému z týchto príjemcov;

                        b)

                        celkovú sumu (istina a úroky), ktorá sa má vymôcť od príjemcov;

                        c)

                        podrobný opis opatrení, ktoré už boli prijaté alebo sa plánujú prijať na vykonanie tohto rozhodnutia;

                        d)

                        dokumenty, ktoré dokazujú, že príjemcom bolo nariadené pomoc vrátiť.

                  2.   Belgicko Komisiu informuje o pokroku dosiahnutom na základe vnútroštátnych opatrení prijatých na vykonanie tohto rozhodnutia a to až do vrátenia pomoci uvedenej v článku 1 ods. 3 a 4.
               3.   Po uplynutí obdobia dvoch mesiacov uvedeného v odseku 1 Belgicko predloží Komisii na požiadanie správu o opatreniach, ktoré sa už prijali a ktoré sa plánujú prijať na dosiahnutie súladu s týmto rozhodnutím. Táto správa bude tiež obsahovať podrobné informácie o výške pomoci a úrokov, ktoré už boli vymožené od príjemcov.

                  Článok 5

               Toto rozhodnutie je určené Belgickému kráľovstvu.“

         Konanie pred podaním žaloby

               18

               Dňa 27. septembra 2011 Belgické kráľovstvo oznámilo Komisii svoj nesúhlas so sporným rozhodnutím.

               19

               V tejto súvislosti najprv uviedlo, že trvá na tom, že financovanie nákladov testov BSE zo strany štátu nepredstavuje štátnu pomoc, keďže „neexistuje žiadne pravidlo práva Únie, ktoré by členským štátom ukladalo, aby úplne alebo čiastočne vymohli od hospodárskych subjektov, a osobitne od tých, ktoré sú činné v poľnohospodárskom sektore, náklady na testy BSE“. Belgické kráľovstvo ďalej zdôraznilo dôležitosť vyšetrovania, ktoré v tom čase vykonávali orgány hospodárskej súťaže vo veci podozrenia z protisúťažných praktík medzi laboratóriami v súvislosti s testami BSE.

               20

               Pokiaľ ide o vykonanie sporného rozhodnutia, Belgické kráľovstvo uviedlo, že vzhľadom na veľký okruh osôb, ktorých sa týka článok 1 sporného rozhodnutia ako príjemcov protiprávnej štátnej pomoci nezlučiteľnej s vnútorným trhom, konkrétne poľnohospodárov, bitúnky a ostatné subjekty, ktoré spracúvajú, manipulujú s nimi, predávajú alebo uvádzajú na trh výrobky pochádzajúce z hovädzieho dobytka a podliehajúce povinným testom BSE, je nemožné „opätovne zistiť objektívnu spojitosť medzi zvieraťom pôvodne testovaným na [BSE] a príjemcami vo všetkých štádiách až po predaj konečného výrobku“.

               21

               Napokon Belgické kráľovstvo uviedlo, že by v každom prípade postačovalo celkovú sumu uvedenej pomoci rozdeliť na rovnaké časti medzi šesť dotknutých sektoroch (poľnohospodári, obchodníci so živými zvieratami, bitúnky, výroba a spracovanie, veľkoobchod, maloobchod) a následne túto sumu vydeliť počtom hospodárskych subjektov pôsobiacich v každej kategórii, čím by došlo ku konštatovaniu, že vzhľadom na uplatnenie pravidla de minimis nie je potrebné pomoc vymáhať.

               22

               Dňa 18. júla 2012 Komisia oznámila Belgickému kráľovstvu, že príjemcom pomoci „je prevádzkovateľ, ktorý podlieha povinnosti vykonať test BSE a ktorému bitúnok fakturuje poplatok za náklady na testy BSE“, pričom tento členský štát má „preveriť, či individuálni príjemcovia služby spočívajúcej v teste BSE, ktorý bol vykonaný na ich hovädzom dobytku, boli v dotknutom období príjemcami nezlučiteľnej pomoci ([to znamená] prevyšujúcej 40 eur), ktorá presahuje de minimis“. V tejto súvislosti Komisia navrhla metódu výpočtu spočívajúcu v tom, že za predpokladu, že nebola poskytnutá iná pomoc, sa suma de minimis vydelí sumou presahujúcou hranicu 40 eur za vykonaný test, čím sa získa počet testov BSE na prevádzkovateľa, nad rámec ktorého pomoc presahuje povolenú hornú hranicu.

               23

               Po viacerých výmenách písomností týkajúcich sa najmä metódy výpočtu na stanovenie súm pomoci, ktoré sa majú vymáhať, sa Komisia presvedčená o tom, že Belgické kráľovstvo neprijalo potrebné opatrenia na vykonanie sporného rozhodnutia rozhodla podať túto žalobu z 19. decembra 2014.

               24

               Po podaní tejto žaloby Všeobecný súd Európskej únie rozsudkom z 25. marca 2015, Belgicko/Komisia (T‑538/11, EU:T:2015:188), zamietol žalobu o neplatnosť, ktorú už predtým podalo Belgické kráľovstvo proti spornému rozhodnutiu. Rozsudkom z 30. júna 2016, Belgicko/Komisia (C‑270/15 P, EU:C:2016:489), Súdny dvor zamietol odvolanie podané Belgickým kráľovstvom proti uvedenému rozsudku Všeobecného súdu.

         O žalobe
      Argumentácia účastníkov konania

               25

               Komisia uvádza, že v lehote štyroch mesiacov po oznámení sporného rozhodnutia, teda najneskôr do 28. novembra 2011, nedošlo k žiadnemu vymáhaniu dotknutej pomoci, pričom Belgické kráľovstvo nepredložilo žiaden dôkaz o tom, že by sa nachádzalo v situácii absolútnej nemožnosti vykonať toto rozhodnutie.

               26

               Komisia v tejto súvislosti tvrdí, že na rozdiel od toho, čo uvádza Belgické kráľovstvo, sporné rozhodnutie umožňuje identifikovať príjemcov protiprávnej pomoci, ktorá je nezlučiteľná s vnútorným trhom. Toto rozhodnutie sa totiž netýka poľnohospodárov, bitúnkov a ostatných subjektov, ktoré spracúvajú, manipulujú s nimi, predávajú alebo uvádzajú na trh výrobky pochádzajúce z hovädzieho dobytka vo všeobecnosti, ale v rámci týchto osôb špecifikuje, že príjemcami tejto pomoci sú tie osoby, ktoré sú povinné vykonať test BSE a ktorým výhoda z uvedenej pomoci umožňuje znížiť ich prevádzkové náklady.

               27

               Skutoční príjemcovia protiprávnej pomoci, ktorá je nezlučiteľná so spoločným trhom, boli teda vo väčšine prípadov a s výnimkou osobitných prípadov, primárni výrobcovia, pričom v závislosti od osobitných okolností jednotlivých prípadov nimi mohli byť aj bitúnok, subjekt, ktorý zviera spracoval alebo s ním manipuloval, alebo subjekt, ktorý predával alebo uvádzal na trh výrobky pochádzajúce z hovädzieho dobytka.

               28

               Táto inštitúcia dodáva, že nepretržite počas celej výmeny listov s Belgickým kráľovstvom navrhovala praktické a uskutočniteľné metódy vykonania sporného rozhodnutia, a že v rozpore s tvrdeniami tohto štátu svoje stanovisko, pokiaľ ide o osoby, ktoré je potrebné považovať za príjemcov pomoci vyhlásenej za protiprávnu a nezlučiteľnú s vnútorným trhom, nikdy nemenila.

               29

               Zdôrazňuje, že Belgické kráľovstvo nemôže na svoju obranu odkazovať na nariadenia de minimis, keďže neidentifikovalo individuálnych príjemcov pomoci, v dôsledku čoho nemôže preukázať ani to, že súčet tejto pomoci skutočne nepresiahol strop povolený uvedenými nariadeniami, a ani to, že všetky ostatné podmienky stanovené týmito nariadeniami boli dodržané.

               30

               Komisia dodáva, že Belgické kráľovstvo sa chybne odvoláva na absolútnu nemožnosť vykonať sporné rozhodnutie, a neoprávnene tvrdí, že počas celého konania preukázalo vysokú lojálnosť, zatiaľ čo tento štát neprestajne odporuje vykonaniu sporného rozhodnutia prostredníctvom argumentácie, ktorá je namierená proti nemu.

               31

               Belgické kráľovstvo vo svojom vyjadrení k žalobe v prvom rade tvrdí, že financovanie testov BSE nemožno považovať za štátnu pomoc, keďže povinnosť vykonať tieto testy vyplýva z ochrany verejného zdravia, a preto ich v zásade nemožno považovať za náklady, ktoré zvyčajne zaťažujú rozpočet podniku.

               32

               V druhom rade potvrdzuje, že existuje rozumná miera istoty v tom, že nedošlo k prekročeniu prahov de minimis, takže nedošlo ani k žiadnemu nesplneniu povinností vyplývajúcich zo sporného rozhodnutia. V tejto súvislosti uvedený členský štát uvádza, že keďže BSE predstavuje ochorenie ovplyvňujúce celý potravinový reťazec, od úrovne výroby po úroveň predaja konečného výrobku, je nemožné stanoviť objektívnu súvislosť medzi testovaným zvieraťom a rôznymi príjemcami na všetkých úrovniach výrobného procesu a predaja konečného výrobku. To predstavuje dôvod, pre ktorý tento členský štát vždy tvrdil, v súlade so sporným rozhodnutím, najmä s jeho odôvodnením 92, že náklady testov BSE by sa mali premietnuť na šesť sektorov súvisiacich s hovädzím mäsom, a to o to viac, že ak by sa pomoc, ktorá sa má vymáhať, rozdelila medzi tieto sektory rovnakým dielom, priemerná suma výhody na jednotlivého príjemcu a sektor by bola zjavne pod prahmi de minimis, takže by bolo neprimerané vyžadovať od členského štátu splnenie mimoriadne ťažkých úloh, ktoré sú zjavne zbytočné.

               33

               Belgické kráľovstvo dodáva, že v každom prípade zistiť, či boli prahy de minimis prekročené v prípade každého z príjemcov pomoci, by bolo možné len vtedy, ak by sporné rozhodnutie týchto príjemcov skutočne identifikovalo, čo sa v danom prípade nestalo.

               34

               V tejto súvislosti poukazuje na existenciu nezrovnalostí v spornom rozhodnutí, ktoré neumožňovali zistiť, či sa má vymáhanie protiprávnej a nezlučiteľnej pomoci realizovať len od vlastníka zvieraťa, alebo od všetkých ekonomických subjektov, ktoré sa vyskytujú v jednotlivých sektoroch určených v tomto rozhodnutí. Dôsledkom týchto nezrovnalostí je, že uvedené rozhodnutie je potrebné považovať buď za neexistujúce, alebo za také, ktoré nie je možné vykonať.

               35

               V tejto súvislosti tento členský štát tvrdí, že mu nemožno vytýkať, že s Komisiou lojálne nespolupracoval, keďže vykonanie sporného rozhodnutia bolo možné len prostredníctvom ním navrhnutej všeobecnej metódy, čo však neumožnila Komisia, ktorá neprestajne menila svoje vysvetlenia, pokiaľ ide o určenie protiprávnej pomoci, ktorá je nezlučiteľná s vnútorným trhom.

         Posúdenie Súdnym dvorom

               36

               Na úvod je potrebné uviesť, v súlade s tým, čo uviedol generálny advokát v bode 55 svojich návrhov, že Belgické kráľovstvo nespochybňuje, že financovanie kvalifikované ako pomoc v súlade s článkom 1 ods. 3 a 4 sporného rozhodnutia nie je predmetom žiadneho opatrenia spočívajúceho vo vymáhaní pomoci, ani že informácie uvedené v článku 4 tohto rozhodnutia neboli Komisii oznámené v stanovených lehotách.

               37

               V dôsledku toho je potrebné preskúmať dôvody, ktoré Belgické kráľovstvo uvádza na svoju obranu ako odôvodnenie nevykonania tohto rozhodnutia.

               38

               V tejto súvislosti je potrebné uviesť, že v oblasti štátnej pomoci s výnimkou prípadov, v ktorých je rozhodnutie o vymáhaní pomoci zrušené podľa článku 263 ZFEÚ, sú výlučnými dôvodmi obrany, ktoré môže členský štát uplatniť proti žalobe o nesplnenie povinnosti, ktorú podala Komisia na základe článku 108 ods. 2 ZFEÚ, dôvody založené na absolútnej nemožnosti vykonať rozhodnutie, ktoré mu je určené (pozri rozsudok z 9. júla 2015, Komisia/Francúzsko, C‑63/14, EU:C:2015:458, bod 48 a citovanú judikatúru) a neexistencia rozhodnutia o vymáhaní, za predpokladu, že toto rozhodnutie obsahuje mimoriadne závažné a zjavné vady (pozri v tomto zmysle najmä rozsudky z 10. októbra 2013, Komisia/Taliansko, C‑353/12, neuverejnený, EU:C:2013:651, bod 43, a z 22. marca 2001, Komisia/Francúzsko, C‑261/99, neuverejnený, EU:C:2001:179, bod 19).

               39

               Pokiaľ ide o tvrdenie založené na chybnej kvalifikácii financovania testov BSE ako štátnej pomoci, postačuje konštatovať, že toto tvrdenie v skutočnosti smeruje k opätovnému spochybneniu samotnej existencie štátnej pomoci, a v dôsledku toho platnosti sporného rozhodnutia, avšak bez toho, aby išlo až tak ďaleko, že by bola namietaná neexistencia tohto rozhodnutia. Preto uvedené tvrdenie možno uvádzať len v procesnom rámci sporu týkajúceho sa žaloby o neplatnosť podľa článku 263 ZFEÚ (pozri v tomto zmysle rozsudok z 12. februára 2015, Komisia/Francúzsko, C‑37/14, neuverejnený, EU:T:2015:90, bod 77 a citovanú judikatúru).

               40

               V každom prípade treba uviesť, že rovnaké tvrdenie už bolo preskúmané a zamietnuté v bodoch 79 až 81 rozsudku z 25. marca 2015, Belgicko/Komisia (T‑538/11, EU:T:2015:188), ktorým Všeobecný súd zamietol žalobu o neplatnosť sporného rozhodnutia, ktorú podalo Belgické kráľovstvo, pričom tento rozsudok potvrdil Súdny dvor vo svojom rozsudku z 30. júna 2016, Belgicko/Komisia (C‑270/15 P, EU:C:2016:489).

               41

               Z predchádzajúcich úvah vyplýva, že tvrdenie založené na chybnej kvalifikácii financovania testov BSE ako štátnej pomoci je neprípustné.

               42

               Pokiaľ ide o tvrdenie Belgického kráľovstva, že sporné rozhodnutie je potrebné považovať za neexistujúce, ktoré uvádza v tom prípade, že by dotknutú pomoc bolo potrebné vymáhať výlučne od poľnohospodárov, je potrebné uviesť, že toto rozhodnutie tak vo svojich odôvodneniach 90, 92 a 99, ako aj vo svojom článku 1 ods. 3 určuje ako príjemcov pomoci tie subjekty, na ktoré sa vzťahovala povinnosť vykonať povinný test BSE.

               43

               Z toho vyplýva, že aj keď sporné rozhodnutie neidentifikuje príjemcov podrobnejšie podľa určeného sektora alebo podľa iných objektívnych charakteristík, ako sú tie, ktoré sú uvedené v predchádzajúcom bode, napriek tomu umožňovalo určiť príjemcov protiprávnej pomoci, ktorá je nezlučiteľná s vnútorným trhom, a to bez toho, že by títo príjemcovia boli obmedzení len na poľnohospodárov. V dôsledku toho toto rozhodnutie nemožno považovať za neexistujúce.

               44

               Pokiaľ ide o ťažkosti spojené s identifikáciou skutočných príjemcov dotknutej pomoci, na ktoré sa poukazuje v tom prípade, ak by sa povinnosť vymáhať túto pomoc neobmedzovala na poľnohospodárov, je potrebné uviesť, že obava pred vnútornými ťažkosťami, hoci aj neprekonateľnými, týkajúcimi sa najmä overenia situácie každého dotknutého podniku v súvislosti s vymáhaním protiprávnej pomoci, alebo značného rozptylu režimu pomoci v rámci vnútroštátnej výrobnej siete, nemôže odôvodňovať to, aby tento členský štát nerešpektoval povinnosti, ktoré mu vyplývajú z práva Únie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 1. apríla 2004, Komisia/Taliansko, C‑99/02, EU:C:2004:207, body 22 a 23, ako aj citovanú judikatúru).

               45

               V prejednávanej veci však Belgické kráľovstvo nepreukázalo, že by preňho bolo v praxi nemožné identifikovať skutočných prijímateľov dotknutej pomoci. Mohlo napríklad osloviť laboratóriá alebo prevádzkovateľov na miestach, na ktorých boli odobraté vzorky na účely testov BSE ako subjekty uvedené v bode 25 usmernení o TSE, na účely určenia iných prevádzkovateľov, na ktorých bola uvedená pomoc prenesená.

               46

               Pokiaľ ide o tvrdenie založené na chýbajúcom prekročení prahov de minimis, je potrebné uviesť, že na účely určenia príjemcu štátnej pomoci je potrebné určiť podniky, ktoré ju skutočne použili (rozsudky z 3. júla 2003, Belgicko/Komisia, C‑457/00, EU:C:2003:387, bod 55, ako aj z 21. decembra 2016, Komisia/Aer Lingus a Ryanair Designated Activity, C‑164/15 P a C‑165/15 P, EU:C:2016:990, bod 90 a citovaná judikatúra). Táto judikatúra vylučuje možnosť, aby bola suma pomoci, ktorá sa má vymáhať, vypočítaná prostredníctvom rozdelenia celkovej sumy pomoci rovným dielom medzi ekonomické sektory určené sporným rozhodnutím, ako to navrhuje Belgické kráľovstvo s cieľom preukázať neexistenciu prekročenia prahov de minimis.

               47

               Okrem toho, aj keď podľa judikatúry Súdneho dvora prislúcha Komisii, aby preukázala existenciu tvrdeného nesplnenia povinnosti vymáhania, a to tak, že Súdnemu dvoru predloží dôkazy potrebné na to, aby mohol overiť existenciu tohto nesplnenia povinnosti, bez toho, aby sa mohla odvolať na akúkoľvek domnienku, na druhej strane prislúcha dotknutému členskému štátu, ak bolo preukázané čiastočné alebo úplné nevymoženie dotknutej pomoci, aby uviedol odôvodnenie toho, prečo sa toto vymáhanie pri niektorých príjemcoch nevyžadovalo (rozsudok z 12. februára 2015, Komisia/Francúzsko, C‑37/14, EU:C:2015:90, bod 71). Belgická vláda však okrem metódy výpočtu, ktorá je v zmysle judikatúry citovanej v predchádzajúcom bode vylúčená, nepredložila žiadne presné a konkrétne údaje, ktoré by umožňovali dospieť k záveru, že v prípade dotknutých príjemcov boli prahy de minimis dodržané.

               48

               S prihliadnutím na vyššie uvedené úvahy treba konštatovať, že Belgické kráľovstvo si tým, že neprijalo všetky opatrenia potrebné na to, aby od príjemcov vymohlo štátnu pomoc vyhlásenú za protiprávnu a nezlučiteľnú s vnútorným trhom článkom 1 ods. 3 a 4 sporného rozhodnutia a neinformovalo Komisiu o opatreniach prijatých na dosiahnutie súladu s týmto rozhodnutím, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 288 štvrtého odseku ZFEÚ a z článkov 2 až 4 uvedeného rozhodnutia.

         O trovách

               49

               Podľa článku 138 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia navrhla zaviazať Belgické kráľovstvo na náhradu trov konania a Belgické kráľovstvo nemalo úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené uložiť mu povinnosť nahradiť trovy konania.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol a vyhlásil:

                           1.

                           Belgické kráľovstvo si tým, že neprijalo všetky opatrenia potrebné na to, aby od príjemcov vymohlo štátnu pomoc, ktorá bola na základe článku l ods. 3 a 4 rozhodnutia Komisie 2011/678/EÚ z 27. júla 2011 týkajúceho sa štátnej pomoci, ktorú poskytlo Belgicko na financovanie skríningu prenosných spongiformných encefalopatií (TSE) hovädzieho dobytka [štátna pomoc C 44/08 (ex NN 45/04)], vyhlásená za protiprávnu a nezlučiteľnú s vnútorným trhom, a tým, že Európsku komisiu neinformovalo o prijatých opatreniach na účely dosiahnutia súladu s týmto rozhodnutím, nesplnilo svoje povinnosti podľa článku 288 štvrtého odseku ZFEÚ a článkov 2 až 4 uvedeného rozhodnutia.

                           2.

                           Belgické kráľovstvo je povinné nahradiť trovy konania.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: francúzština.


title: Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 5. marca 2015.#Modelo Continente Hipermercados SA proti Autoridade para as Condições de Trabalho – Centro Local do Lis (ACT).#Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunal do Trabalho de Leiria.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Režim zlúčení a splynutí akciových spoločností – Smernica 78/855/EHS – Zlúčenie – Článok 19 – Účinky – Prechod všetkých aktív a pasív preberanej spoločnosti na preberajúcu spoločnosť – Porušenie, ktorého sa pred zlúčením alebo splynutím dopustila preberaná spoločnosť – Konštatovanie porušenia správnym rozhodnutím po tomto zlúčení alebo splynutí – Vnútroštátne právo – Prechod priestupkovej zodpovednosti preberanej spoločnosti – Prípustnosť.#Vec C-343/13.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (piata komora)
      z 5. marca 2015 (
            *1
         )
      „Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Režim zlúčení a splynutí akciových spoločností — Smernica 78/855/EHS — Zlúčenie — Článok 19 — Účinky — Prechod všetkých aktív a pasív preberanej spoločnosti na preberajúcu spoločnosť — Porušenie, ktorého sa pred zlúčením alebo splynutím dopustila preberaná spoločnosť — Konštatovanie porušenia správnym rozhodnutím po tomto zlúčení alebo splynutí — Vnútroštátne právo — Prechod priestupkovej zodpovednosti preberanej spoločnosti — Prípustnosť“
      Vo veci C‑343/13,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Tribunal do Trabalho de Leiria (Portugalsko) zo 14. marca 2013 a doručený Súdnemu dvoru 24. júna 2013, ktorý súvisí s konaním:

         Modelo Continente Hipermercados SA

      proti

         Autoridade para as Condições de Trabalho – Centro Local do Lis (ACT),

      SÚDNY DVOR (piata komora),
      v zložení: predseda piatej komory T. von Danwitz, sudcovia C. Vajda (spravodajca), A. Rosas, E. Juhász a D. Šváby,
      generálny advokát: M. Wathelet,
      tajomník: M. Ferreira, hlavná referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 3. septembra 2014,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               Modelo Continente Hipermercados SA, v zastúpení: D. Abrunhosa e Sousa, advogado,

               —

               portugalská vláda, v zastúpení: M. Perestrelo de Oliveira, neskôr L. Inez Fernandes a F. Figueiroa Quelhas, splnomocnení zástupcovia,

               —

               nemecká vláda, v zastúpení: T. Henze a D. Kuon, splnomocnení zástupcovia,

               —

               maďarská vláda, v zastúpení: K. Szíjjártó, splnomocnená zástupkyňa,

               —

               rakúska vláda, v zastúpení: C. Pesendorfer, splnomocnená zástupkyňa,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: P. Guerra e Andrade a H. Støvlbæk, splnomocnení zástupcovia,

         po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 12. novembra 2014,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 19 ods. 1 tretej smernice Rady 78/855/EHS z 9. októbra 1978 o zlúčení a splynutí akciových spoločností, vychádzajúcej z článku 54 ods. 3 písm. g) zmluvy (Ú. v. ES L 295, s. 36; Mim. vyd. 17/001, s. 42), zmenenej a doplnenej smernicou Európskeho Parlamentu a Rady 2009/109/ES zo 16. septembra 2009 (Ú. v. EÚ L 259, s. 14, ďalej len „smernica 78/855“).

               2

               Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou Modelo Continente Hipermercados SA (ďalej len „MCH“) a Autoridade para as Condições de Trabalho – Centro Local do Lis (ACT) (orgán pre dohľad nad pracovnými podmienkami – miestne stredisko v Lis) vo veci rozhodnutia tohto orgánu sankcionovať spoločnosť MCH za porušenia portugalského pracovného práva, ktorých sa dopustila spoločnosť Good and Cheap – Comércio Retalhista SA (ďalej len „Good and Cheap“) pred svojim zlúčením so spoločnosťou MCH.

         Právny rámec

         Právo Únie

               3

               Tretie a šieste odôvodnenie smernice 78/855 stanovovali:
               „… ochrana záujmov spoločníkov a tretích osôb vyžaduje, aby právne predpisy členských štátov týkajúce sa zlúčení a splynutí akciových spoločností boli koordinované a… v právnych predpisoch všetkých členských štátov boli zakotvené ustanovenia o zlúčení a splynutí;
               …
               … veritelia vrátane držiteľov dlhopisov a osôb, ktoré majú ďalšie práva voči spoločnostiam, ktoré sú predmetom zlúčenia alebo splynutia, musia byť chránení tak, aby zlúčenie alebo splynutie negatívne neovplyvnili ich záujmy“.

               4

               Podľa článku 3 ods. 1 tejto smernice:
               „Na účely tejto smernice ‚zlúčenie‘ znamená postup, pri ktorom sa jedna alebo viac spoločností spoja bez likvidácie a prevedú všetko svoje imanie na inú, akcionárom spoločnosti alebo spoločností, ktoré sú nadobúdané [preberané – neoficiálny preklad], sa poskytnú akcie v nadobúdajúcej [preberajúcej – neoficiálny preklad] spoločnosti, prípadne hotovostné platby, pokiaľ prichádzajú do úvahy, ktoré neprekračujú 10 % menovitej hodnoty takto vydaných akcií alebo, ak nie je dostupná menovitá hodnota, ich účtovnej paritnej hodnoty.“

               5

               Článok 13 ods. 1 a 2 uvedenej smernice znel:
               „1.   Právne predpisy členských štátov musia stanoviť primeraný systém ochrany záujmov veriteľov zlučovaných spoločností, nároky ktorých sú skoršieho dátumu ako uverejnenie návrhov podmienok splynutia a neboli splatné v čase tohto uverejnenia.
               2.   Na tento účel právne predpisy členského štátu minimálne stanovia, že títo veritelia sú oprávnení získať primerané záruky, ak finančná situácia zlučovaných spoločností vyžaduje túto ochranu a ak títo veritelia ešte nedisponujú takýmito zárukami.
               Členské štáty stanovia podmienky ochrany uvedené v odseku 1 a v prvom pododseku tohto odseku. Členské štáty v každom prípade zabezpečia, aby mali veritelia právo požiadať príslušný správny alebo súdny orgán o primerané záruky, ak veritelia vierohodne preukážu, že v dôsledku zlúčenia sú ohrozené ich pohľadávky a spoločnosť im neposkytla primerané záruky.“

               6

               Článok 19 ods. 1 tej istej smernice stanovoval:
               „Zlúčenie má tieto právne dôsledky, ktoré nastanú súčasne:

                        a)

                        prechod, a to tak vo vzťahoch medzi nadobúdanou [preberanou – neoficiálny preklad] spoločnosťou a nadobúdajúcou [preberajúcou – neoficiálny preklad] spoločnosťou a vo vzťahoch k tretím osobám, všetkých aktív a pasív nadobúdanej [preberanej – neoficiálny preklad] spoločnosti na nadobúdajúcu [preberajúcu – neoficiálny preklad] spoločnosť;

                        b)

                        akcionári nadobúdanej [preberanej – neoficiálny preklad] spoločnosti sa stávajú akcionármi nadobúdajúcej [preberanej – neoficiálny preklad] spoločnosti;

                        c)

                        nadobúdaná [preberaná – neoficiálny preklad] spoločnosť zanikne.“

               7

               Smernica 78/855 bola od 1. júla 2011 zrušená na základe smernice Európskeho parlamentu a Rady 2011/35/EÚ z 5. apríla 2011 o zlúčení a splynutí akciových spoločností (Ú. v. EÚ L 110, s. 1). Ako vyplýva z jej odôvodnenia 1, účelom tejto smernice je v záujme jasnosti a prehľadnosti kodifikácia smernice 78/855, ktorá bola opakovane podstatným spôsobom zmenená a doplnená.

         Portugalské právo

               8

               Článok 112 zákonníka o obchodných spoločnostiach (Código das Sociedades Comerciais, ďalej len „CSC“) stanovuje:
               „Zápisom zlúčenia alebo splynutia do obchodného registra:

                        a)

                        zanikajú preberané spoločnosti a – v prípade založenia novej spoločnosti – všetky spoločnosti, ktoré sa podieľali na zlúčení alebo splynutí, pričom ich práva a povinnosti prechádzajú na preberajúcu spoločnosť alebo na novú spoločnosť;

                        b)

                        spoločníci zaniknutých spoločností sa stávajú spoločníkmi preberajúcej spoločnosti alebo novej spoločnosti.“

         Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky

               9

               Dňa 15. februára 2011 ACT vykonal kontrolu záznamu o čase odpracovanom pracovníkmi spoločnosti Good and Cheap v decembri 2010 a januári 2011. Tento orgán zistil porušenia ustanovení portugalského pracovného práva, pokiaľ ide o počet hodín, ktoré nepretržite odpracovali niektorí zamestnanci, ako aj o počet hodín odpočinku medzi pracovnými zmenami v určitých prípadoch.

               10

               Zo spisu predloženého Súdnemu dvoru vyplýva, že 22. februára 2011 MCH a Good and Cheap zapísali na príslušnom útvare obchodného registra návrh zmluvy o zlúčení, ktorý bol uverejnený na internetovej stránke publikácií Ministerstva spravodlivosti.

               11

               Dňa 7. marca 2011 ACT spísal dve zápisnice, v ktorých boli spoločnosti Good and Cheap vytknuté uvedené porušenia. Tento orgán však tieto zápisnice doručil až 4. apríla 2011.

               12

               Dňa 31. marca 2011 bolo zlúčenie imania spoločnosti Good and Cheap s imaním spoločnosti MCH zapísané, čo spôsobilo zánik spoločnosti Good and Cheap z dôvodu jej zlúčenia so spoločnosťou MCH.

               13

               Rozhodnutím z 24. septembra 2012 ACT potvrdil uvedené zápisnice a uložil MCH pokuty za každý z predmetných priestupkov.

               14

               Vo svojej žalobe proti tomuto rozhodnutiu podanej na Tribunal do Trabalho de Leiria (Pracovný súd v Leirii) MCH vzniesla otázku zlučiteľnosti článku 112 CSC, ako ho vyložil ACT, s článkom 19 smernice 2011/35. V tejto súvislosti sa vnútroštátny súd pýta, či pri zlúčení taký prechod všetkých aktív a pasív preberanej spoločnosti na preberajúcu spoločnosť, aký stanovuje článok 19 ods. 1 písm. a) tejto smernice, môže zahŕňať prechod zodpovednosti za zaplatenie pokút uložených za porušenia, ktoré majú povahu priestupku a ktorých sa dopustila preberaná spoločnosť pred týmto zlúčením, na preberajúcu spoločnosť.

               15

               Za týchto podmienok Tribunal do Trabalho de Leiria rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

                        „1.

                        Má zlúčenie spoločností vzhľadom na právo [Únie], a najmä [na článok 19 ods. 1 písm. a)] smernice 2011/35 za následok prechod priestupkovej zodpovednosti, ktorý spôsobuje, že preberajúca spoločnosť je zodpovedná za skutky, ktorých sa dopustila preberaná spoločnosť pred zápisom zlúčenia do obchodného registra?

                        2.

                        Možno sankciu uloženú za priestupok považovať za pohľadávku tretích osôb (v tomto prípade štátu z dôvodu porušenia pracovných predpisov) na účely uplatňovania smernice s tým následkom, že na preberajúcu spoločnosť prejde príslušný dlh (pokuta uložená za priestupok), na ktorého zaplatenie bude mať nárok štát?

                        3.

                        Je výklad, podľa ktorého sa článok 112 CSC chápe v tom zmysle, že tento článok nespôsobuje zastavenie konania týkajúceho sa priestupku, ku ktorému došlo pred zlúčením, ani zánik pokuty, ktorá bola uložená alebo sa má uložiť, v rozpore so smernicou 2011/35, ktorá stanovuje účinky zlúčenia spoločností, keďže predstavuje extenzívny výklad tohto ustanovenia odporujúci zásadám práva [Únie] a najmä článku 19 [tejto] smernice?

                        4.

                        Predstavuje uvedený výklad porušenie zásady, podľa ktorej nemôže existovať priestupok bez objektívnej (obmedzenej) zodpovednosti alebo zodpovednosti za zavinenie preberajúcej spoločnosti?“

         O prejudiciálnych otázkach

         O prípustnosti

               16

               Vo svojich písomných pripomienkach nemecká a rakúska vláda vyjadrili pochybnosti v súvislosti s prípustnosťou niektorých otázok, ktoré položil vnútroštátny súd. Nemecká vláda sa domnieva, že tretia a štvrtá otázka sa týkajú výkladu vnútroštátneho práva. Rakúska vláda tvrdí, že druhá otázka sa týka situácie, keď na rozdiel od skutkových okolností vo veci samej bola pokuta uložená už pred zlúčením, a v dôsledku toho má hypotetickú povahu. Okrem toho otázka trestnej zodpovednosti uvedená v štvrtej otázke nie je upravená smernicou 2011/35 a nemá teda spojitosť s právom Únie, ktorú vyžaduje článok 51 Charty základných práv Európskej únie.

               17

               V tejto súvislosti treba na úvod konštatovať, že hoci z opisu skutkových okolností vo veci samej, ktorý poskytol vnútroštátny súd, skutočne vyplýva, že pokuty boli uložené rozhodnutím prijatým po zlúčení spoločnosti Good and Cheap so spoločnosťou MCH, zo znenia druhej otázky nevyplýva, že sa netýka takéhoto príkladu. V dôsledku toho nemožno prijať záver, že táto otázka má hypotetickú povahu.

               18

               Ďalej svojou treťou otázkou vnútroštátny súd zjavne nežiada o výklad vnútroštátneho práva, ale smernice 2011/35 – konkrétne jej článku 19 – a to na účely určenia, či je výklad článku 112 CSC, ktorý prijal najmä ACT, v rozpore s právom Únie.

               19

               Napokon, ako uviedol generálny advokát v bode 34 svojich návrhov, zdá sa, že štvrtá otázka sa týka výkladu zásad portugalského práva a neobsahuje nijaký odkaz na právo Únie. Treba však pripomenúť, že konanie podľa článku 267 ZFEÚ podľa ustálenej judikatúry vychádza z jasného rozdelenia právomocí medzi vnútroštátne súdy a Súdny dvor, pričom výlučne Súdny dvor je oprávnený rozhodovať o otázkach výkladu alebo platnosti aktov Únie uvedených v tomto článku. V rámci toho Súdnemu dvoru neprináleží posudzovať výklad ustanovení vnútroštátneho práva ani rozhodnúť, či je výklad tohto práva zo strany vnútroštátneho súdu správny (pozri rozsudok Texdata Software, C‑418/11, EU:C:2013:588, bod 28 a citovanú judikatúru).

               20

               Z toho vyplýva, že okrem štvrtej otázky sú otázky položené vnútroštátnym súdom prípustné.

         O veci samej

               21

               Na úvod treba uviesť, že smernica 2011/35, ktorej výklad je predmetom prvých troch otázok, nebola v čase, keď nastali skutkové okolnosti vo veci samej, účinná. Za týchto podmienok treba položené otázky preskúmať výlučne vzhľadom na ustanovenia smernice 78/855.

               22

               Preto treba prijať záver, že svojimi prvými tromi otázkami, ktoré treba skúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 19 ods. 1 smernice 78/855 má vykladať v tom zmysle, že „zlúčenie“ v zmysle článku 3 ods. 1 tejto smernice spôsobuje, že na preberajúcu spoločnosť prejde povinnosť zaplatiť pokutu, uloženú konečným rozhodnutím po tomto zlúčení, za porušenia pracovného práva, ktorých sa dopustila preberaná spoločnosť v čase pred uvedeným zlúčením.

               23

               V súlade s článkom 19 ods. 1 písm. a) smernice 78/855 právnym následkom zlúčenia je prechod všetkých aktív a pasív preberanej spoločnosti na preberajúcu spoločnosť.

               24

               Na účely odpovede na otázky položené vnútroštátnym súdom treba preto preskúmať, či sa priestupková zodpovednosť spoločnosti, ktorá konkrétne spočíva v povinnosti zaplatiť pokutu uloženú po zlúčení tejto spoločnosti za porušenia, ku ktorým došlo pre uvedeným zlúčením, má v zmysle uvedeného ustanovenia považovať za súčasť pasív tej istej spoločnosti.

               25

               Medzi dotknutými subjektmi uvedenými v článku 23 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, ktoré sa vyjadrili k tejto veci, je nesporné, že pokuta stanovená v konečnom rozhodnutí pred zlúčením dvoch spoločností, ktorá ešte nebola zaplatená, je súčasťou pasív preberanej spoločnosti, keďže sumu takej pokuty treba považovať za dlh tejto spoločnosti voči dotknutého členského štátu. Naproti tomu, pokiaľ ide o situáciu vo veci samej, a to situáciu, keď bola pokuta stanovená až po zlúčení spoločností, o ktoré ide v konaní vo veci samej, jedine portugalská a maďarská vláda, ako aj Európska komisia zastávajú názor, že povinnosť zaplatiť takú pokutu je súčasťou pasív preberanej spoločnosti, zatiaľ čo MCH a nemecká vláda majú opačný názor.

               26

               V tejto súvislosti treba uviesť, že pojem „aktíva a pasíva“, ako sa uvádza najmä v článku 19 ods. 1 písm. a) smernice 78/855, nie je v tejto smernici definovaný. Okrem toho toto ustanovenie neobsahuje nijaký odkaz na právo členských štátov, pokiaľ ide o takúto definíciu.

               27

               Podľa ustálenej judikatúry z požiadaviek jednotného uplatňovania práva Únie, ako aj zo zásady rovnosti však vyplýva, že znenie ustanovenia práva Únie, ktoré neobsahuje nijaký výslovný odkaz na právo členských štátov s cieľom určiť jeho zmysel a pôsobnosť, si v zásade vyžaduje v celej Európskej únii autonómny a jednotný výklad, ktorý musí zohľadňovať kontext ustanovenia a cieľ sledovaný príslušnou právnou úpravou (pozri najmä rozsudky Fish Legal a Shirley, C‑279/12, EU:C:2013:853, bod 42, ako aj Deckmyn a Vrijheidsfonds, C‑201/13, EU:C:2014:2132, bod 14).

               28

               Pokiaľ ide o kontext, do ktorého je zasadený pojem „pasíva“, článok 19 ods. 1 smernice 78/855 stanovuje, že právnym a teda automatickým dôsledkom zlúčenia je nielen prechod všetkých aktív a pasív preberanej spoločnosti na preberajúcu spoločnosť, ale podľa tohto ustanovenia písm. c) aj zánik preberanej spoločnosti. Z toho vyplýva, že bez prechodu priestupkovej zodpovednosti ako súčasti pasív preberanej spoločnosti na preberajúcu spoločnosť by táto zodpovednosť zanikla.

               29

               Ako uviedol generálny advokát v bode 61 svojich návrhov, takýto zánik by bol v rozpore so samotnou povahou zlúčenia, ako je definované v článku 3 ods. 1 smernice 78/855, keďže podľa tohto ustanovenia spočíva také zlúčenie v prechode imania preberanej spoločnosti na preberajúcu spoločnosť zrušením bez likvidácie.

               30

               Predchádzajúci výklad pojmu pasíva bol potvrdený preskúmaním účelu smernice 78/855. V tejto súvislosti z tretieho odôvodnenia tejto smernice vyplýva, že cieľom koordinácie právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa zlúčení a splynutí akciových spoločností tým, že sa v ich právnych poriadkoch zakotvia ustanovenia o zlúčení a splynutí, je najmä ochrana záujmov spoločníkov a tretích osôb pri zlúčení.

               31

               Pojem tretie osoby je širší než pojem, ktorý bol použitý v šiestom odôvodnení, a to „veritelia vrátane držiteľov dlhopisov a osôb, ktoré majú ďalšie práva voči spoločnostiam, ktoré sú predmetom zlúčenia alebo splynutia“, pričom na týchto veriteľov a držiteľov ďalších práv sa vzťahujú určité osobitné ochranné opatrenia stanovené najmä v článkoch 13 až 15 smernice 78/855.

               32

               Treba preto usúdiť, že medzi tretie osoby, ktorých záujmy chráni táto smernica, patria subjekty, ktoré v čase zlúčenia alebo splynutia ešte nie sú kvalifikované ako veritelia alebo držitelia ďalších práv, ale môžu byť takto kvalifikované po tomto zlúčení alebo splynutí z dôvodu takých situácií, ktoré nastali pred uskutočnením tohto zlúčenia alebo splynutia, akými sú porušenia pracovného práva, ktoré boli konštatované rozhodnutím až po uvedenom zlúčení alebo splynutí. V prípade absencie prechodu priestupkovej zodpovednosti preberanej spoločnosti, ktorá spočíva v povinnosti zaplatiť pokutu za takéto porušenia, na preberajúcu spoločnosť by záujem členského štátu, ktorého príslušné orgány uložili túto pokutu, nebol chránený.

               33

               V tomto kontexte treba uviesť, ako uviedli portugalská a maďarská vláda, ako aj Komisia, že ak by bol prechod takej zodpovednosti vylúčený, zlúčenie by pre spoločnosť predstavovalo spôsob, ako sa na úkor dotknutého členského štátu alebo ďalších prípadných dotknutých subjektov vyhnúť dôsledkom porušení, ktorých sa dopustila.

               34

               Tento záver nie je vyvrátený tvrdením spoločnosti MCH, podľa ktorého by prechod priestupkovej zodpovednosti preberanej spoločnosti prostredníctvom zlúčenia bol v rozpore so záujmami veriteľov a akcionárov preberajúcej spoločnosti, keďže títo veritelia a akcionári by neboli schopní posúdiť ekonomické a majetkové dôsledky tohto zlúčenia. Na jednej strane uvedení veritelia totiž musia mať podľa článku 13 ods. 2 smernice 78/855 právo na získanie primeraných záruk, pokiaľ si finančná situácia spoločností, ktoré sa zlučujú, túto ochranu vyžaduje, pričom v prípade potreby sa môžu obrátiť na príslušný správny alebo súdny orgán s cieľom získať také záruky. Na druhej strane, ako uviedol generálny advokát v bode 61 svojich návrhov, akcionári preberajúcej spoločnosti môžu byť chránení, a to najmä zahrnutím doložky o vyhláseniach a zárukách do zmluvy o zlúčení. Okrem toho preberajúcej spoločnosti nebráni nič, aby pred zlúčením vykonala hĺbkový audit ekonomickej a právnej situácie preberanej spoločnosti, aby nad rámec dokumentov a informácií dostupných podľa právnych predpisov získala celkovejší obraz o záväzkoch tejto spoločnosti.

               35

               Na prvú až tretiu položenú otázku treba teda odpovedať tak, že článok 19 ods. 1 smernice 78/855 sa má vykladať v tom zmysle, že „zlúčenie“ v zmysle článku 3 ods. 1 uvedenej smernice spôsobuje, že na preberajúcu spoločnosť prejde povinnosť zaplatiť pokutu, uloženú konečným rozhodnutím po tomto zlúčení, za porušenia pracovného práva, ktorých sa dopustila preberaná spoločnosť v čase pred uvedeným zlúčením.

         O trovách

               36

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (piata komora) rozhodol takto:

                     Článok 19 ods. 1 tretej smernice Rady 78/855/EHS z 9. októbra 1978 o zlúčení a splynutí akciových spoločností, vychádzajúcej z článku 54 ods. 3 písm. g) zmluvy, zmenenej a doplnenej smernicou Európskeho Parlamentu a Rady 2009/109/ES zo 16. septembra 2009, sa má vykladať v tom zmysle, že „zlúčenie“ v zmysle článku 3 ods. 1 uvedenej smernice spôsobuje, že na preberajúcu spoločnosť prejde povinnosť zaplatiť pokutu, uloženú konečným rozhodnutím po tomto zlúčení, za porušenia pracovného práva, ktorých sa dopustila preberaná spoločnosť v čase pred uvedeným zlúčením.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: portugalčina.


Rozsudok Súdneho dvora z 30. októbra 1975. # Rey Soda proti Cassa Conguaglio Zucchero. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Pretura di Abbiategrasso - Taliansko. # Vec 23-75.


title: Rozsudok Súdu pre verejnú službu (druhá komora) z 22. novembra 2007. # José María Carpi Badía proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Verejná služba - Úradníci - Povýšenie. # Vec F-110/06.

text:
      ROZSUDOK SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU (druhá komora)
      z 22. novembra 2007
      Vec F‑110/06
      José María Carpi Badía
      proti
      Komisii Európskych spoločenstiev
      „Verejná služba – Úradníci – Povýšenie – Prednostné body – Neúplný osobný spis – Nezohľadnenie prednostných bodov z elektronického spisu pre povýšenie nazývaného ‚Sysper 2‘ – Technická porucha – Výbor pre povýšenie A* – Pridelenie nižšieho počtu bodov ako navrhol nadriadený“
      Predmet: Žaloba podaná podľa článku 236 ES a článku 152 AE, ktorou J. M. Carpi Badía navrhuje zrušiť rozhodnutie Komisie, ktorým mu
         bol pridelený nedostatočný počet prednostných bodov potrebný na jeho povýšenie v rámci povyšovania za rok 2005, a rozhodnutie
         o jeho nepovýšení v rámci tohto povyšovania, ako aj rozhodnutie menovacieho orgánu zo 6. júna 2006, ktorým bola zamietnutá
         jeho sťažnosť

      Rozhodnutie: Rozhodnutie Komisie o pridelení nedostatočného počtu prednostných bodov žalobcovi na jeho povýšenie v rámci povyšovania za
         rok 2005 sa zrušuje. Rozhodnutie Komisie, ktorým bol prijatý zoznam úradníkov povýšených v rámci povyšovania za rok 2005,
         uverejnený v Administratívnych informáciách č. 85-2005 z 23. novembra 2005, sa zrušuje v rozsahu, v akom neobsahuje meno žalobcu. Komisia znáša vlastné trovy konania
         a je povinná nahradiť trovy konania žalobcu.

      Abstrakt
      1.      Úradníci – Žaloba – Akt spôsobujúci ujmu – Systém povyšovania zavedený Komisiou – Skončenie povyšovania aktom obsahujúcim
            rozhodnutie o zostavení zoznamu povýšených úradníkov a rozhodnutie o stanovení bodov udelených úradníkom – Samostatné rozhodnutia,
            ktoré je možné napadnúť jednotlivými žalobami alebo jedinou žalobou
      (Služobný poriadok úradníkov, články 45, 90 a 91)
      2.      Úradníci – Povýšenie – Porovnávacie hodnotenie zásluh
      (Služobný poriadok úradníkov, článok 45)
      1.      V rámci systému povyšovania zriadeného vnútornými predpismi Komisie, v ktorom záverečný akt uzatvárajúci konanie o povýšení
         je aktom komplexnej povahy v tom zmysle, že obsahuje dve rozličné rozhodnutia, a to rozhodnutie menovacieho orgánu o zostavení
         zoznamu povýšených úradníkov a rozhodnutie daného orgánu o stanovení celkového počtu bodov úradníkov, na ktorých sa zakladá
         prvé uvedené rozhodnutie, pričom toto rozhodnutie o stanovení celkového počtu bodov je samostatným aktom, ktorý môže byť ako
         taký predmetom sťažnosti a v prípade potreby aj žaloby v rámci opravných prostriedkov vymedzených v služobnom poriadku.

      Úradník, ktorý nebol povýšený z toho dôvodu, že mu bol údajne neodôvodnene udelený nedostatočný počet bodov na dosiahnutie
         hranice povýšenia však môže podať žalobu jednak proti rozhodnutiu menovacieho orgánu o stanovení celkového počtu bodov, a takisto
         proti rozhodnutiu o zostavení zoznamu povýšených úradníkov. Hoci je naozaj možné tieto dva akty od seba po právnej stránke
         odlíšiť a môžu byť predmetom rozličných návrhov smerujúcich k zrušeniu, je nepochybné, že v skutočnosti spolu v prípade, že
         dôjde k zamietnutiu povýšenia, úzko súvisia, pričom rozhodnutie o zostavení zoznamu povýšených úradníkov sa vzťahuje nevyhnutne
         na celkový počet bodov udelených úradníkovi vo vzťahu k hranici povýšenia.

      (pozri body 32 a 33)
      2.      V rámci systému povyšovania zavedeného Komisiou procesnú vadu, ktorá postihuje riadny priebeh povyšovania, predstavuje neuvedenie,
         v dôsledku technickej chyby, mena úradníka v zozname povýšených úradníkov jeho generálneho riaditeľstva vyhotoveného prostredníctvom
         počítačovej techniky a použitom generálnym riaditeľom na pridelenie prednostných bodov úradníkom generálneho riaditeľstva.
         Na to, aby táto procesná vada však mohla spôsobiť zrušenie rozhodnutia, ktoré bolo neskôr prijaté na jej napravenie udelením
         dotknutej osobe prednostných bodov, ale vo výške, ktorá nie je dostatočná na jej povýšenie, a rozhodnutie, ktorým sa prijíma
         zoznam povýšených úradníkov, musí byť preukázané, že v prípade neexistencie tejto vady v priebehu konania by uvedené rozhodnutia
         mohli mať iný obsah.

      To je prípad nezohľadnenia situácie dotknutej osoby pri stanovení formálnych zámerov generálneho riaditeľa jeho generálneho
         riaditeľstva týkajúcich sa pridelenia prednostných bodov, pričom toto stanovenie predstavuje rozhodujúcu fázu konania o povýšení,
         táto nezrovnalosť však nebola, hoci to bolo možné, dostatočne právne napravená neskorším pridelením náležitého počtu prednostných
         bodov výborom pre povýšenie. Taká nezrovnalosť totiž môže poškodiť záujmy dotknutého úradníka a spôsobiť vady v konaní o povýšení.

       (pozri body 91 – 95 a 102)
      Odkaz:
      Súdny dvor: 23. apríla 1986, Bernardi/Parlament, 150/84, Zb. s. 1375, bod 28
      Súd prvého stupňa: 23. novembra 1995, Benecos/Komisia, T‑64/94, Zb. VS s. I‑A‑257, II‑769, bod 80; 9. marca 1999, Hubert/Komisia,
         T‑212/97, Zb. VS s. I‑A‑41, II‑185, bod 53; 13. júla 2000, Hendrickx/Cedefop, T‑87/99, Zb. VS s. I‑A‑147, II‑679, bod 64


Rozsudok Všeobecného súdu (druhá komora) z 18. júla 2016.#Argus Security Projects Ltd proti Európska komisia.#Verejné zákazky na poskytovanie služieb – Poskytovanie bezpečnostných služieb v rámci pomocnej misie Únie pre integrované riadenie hraníc v Líbyi – Zamietnutie ponuky jedného uchádzača a zadanie zákazky inému uchádzačovi – Povinnosť odôvodnenia.#Vec T-266/14.


Rozsudok Všeobecného súdu (druhá komora) z 9. decembra 2014.#Industrie Riunite Odolesi SpA (IRO) proti Európskej komisii.#Hospodárska súťaž – Kartely – Trh s výstužami do betónu vo forme tyčí alebo zvitkov – Rozhodnutie, ktorým sa na základe nariadenia (ES) č. 1/2003 konštatuje porušenie článku 65 UO po skončení platnosti Zmluvy ESUO – Stanovenie cien a lehôt na zaplatenie – Obmedzenie alebo kontrola výroby alebo predaja – Porušenie podstatných formálnych náležitostí – Právny základ – Dokazovanie veci – Vymedzenie trhu – Porušenie článku 65 UO – Pokuty – Poľahčujúce okolnosti – Proporcionalita.#Vec T‑69/10.