title: Vec C-56/12 P: Odvolanie podané 3. februára 2012 : European Federation of Ink and Ink Cartridge Manufacturers (EFIM) proti rozsudku Všeobecného súdu (piata komora) z  24. novembra 2011 vo veci T-296/09, European Federation of Ink and Ink Cartridge Manufacturers (EFIM)/Európska komisia

text:
               21.4.2012

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 118/11

         Odvolanie podané 3. februára 2012: European Federation of Ink and Ink Cartridge Manufacturers (EFIM) proti rozsudku Všeobecného súdu (piata komora) z 24. novembra 2011 vo veci T-296/09, European Federation of Ink and Ink Cartridge Manufacturers (EFIM)/Európska komisia
   (Vec C-56/12 P)
   2012/C 118/18
   Jazyk konania: nemčina

      Účastníci konania

      Odvolateľka: European Federation of Ink and Ink Cartridge Manufacturers (EFIM) (v zastúpení: D. Ehle, Rechtsanwalt)

      Ďalší účastníci konania: Európska komisia, Lexmark International Technology SA

      Návrhy odvolateľky

               —

               zrušiť rozsudok Všeobecného súdu z 24. novembra 2011 vo veci T-296/09 v celom rozsahu a rozhodnúť o spore, ktorý je základom tohto rozsudku,

               —

               vyhovieť návrhom predloženým na prvom stupni, a teda zrušiť rozhodnutie Európskej komisie K(2009) 4125 z 20. mája 2009 v konaní podľa článku 82 ES (článok 102 ZFEÚ),

               —

               zaviazať Komisiu a Lexmark International Technology SA na náhradu trov konania na obidvoch stupňoch.

      Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia

   Odvolateľka uvádza proti rozsudku Všeobecného súdu z 24. novembra 2011 päť odvolacích dôvodov. Tie sú založené na nesprávnom právnom posúdení v rozhodnutí Komisie z 20. mája 2009 spočívajúcom v protiprávnom popretí záujmu Únie a prednosti kartelového prieskumného konania.
   Po prvé sa Všeobecný súd dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď nezrušil rozhodnutie Komisie v rozsahu, v akom považuje za nepravdepodobné, že by bolo možné preukázať kolektívne a individuálne dominantné postavenie výrobcov atramentových tlačiarní vo vzťahu k nim podriadeným trhom pre atramentové kazety a atrament.
   Po druhé odvolateľka vytýka nesprávne právne posúdenie spočívajúce v popretí pravdepodobnosti preukázania dominantného postavenia výrobcov tlačiarní na ich trhy pre atramentové kazety.
   Po tretie Všeobecný súd zjavne nesprávne právne kvalifikoval význam kritéria prednosti, ktoré je určujúce pre rozhodnutie o začatí prieskumného konania. Z tohto dôvodu sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď nestanovil, že Komisia v napadnutom rozhodnutí porušila svoju povinnosť odôvodnenia so zreteľom na kritérium posúdenia významu, závažnosti a trvania porušenia.
   Po štvrté odvolateľka tvrdí, že rozsudok je postihnutý nesprávnym právnym posúdením pri analýze rozhodnutia Komisie z hľadiska nesprávneho využitia voľnej úvahy, keďže ním nebolo napadnuté rozhodnutie Komisie zrušené, aj keď v ňom bez odôvodnenia odmietla začať prieskumné konanie pod zámienkou komplexnosti a neprimeranosti vyžadovaných zdrojov.
   Napokon rozsudok porušuje oznámenie z 27. apríla 2004 o príslušnosti pri konaniach o sťažnostiach v kartelových veciach a zásadu účinnej súdnej ochrany, ktorá tvorí súčasť posúdenia záujmu Únie, ako aj povinnosť odôvodnenia Komisie, čo malo za následok nezrušenie napadnutého rozhodnutia Komisie, aj keď Komisia si pri posúdení záujmu Únie protirečí so svojím vlastným oznámením z 27. apríla 2004 a neodôvodňuje existenciu dostatočnej súdnej ochrany zo strany vnútroštátnych súdov.


title: Vec C-351/08: Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z  12. novembra 2009 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Bundessozialgericht — Nemecko) — Christian Grimme/Deutsche Angestellten-Krankenkasse (Voľný pohyb osôb — Člen správnej rady akciovej spoločnosti založenej podľa švajčiarskeho práva, ktorý riadi jej organizačnú zložku v Nemecku — Povinnosť účasti na nemeckom dôchodkovom poistení — Výnimka z tejto povinnosti vzťahujúca sa na členov predstavenstva akciových spoločností založených podľa nemeckého práva)

text:
               16.1.2010

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 11/4

         Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 12. novembra 2009 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Bundessozialgericht — Nemecko) — Christian Grimme/Deutsche Angestellten-Krankenkasse
   (Vec C-351/08) (1)

   (Voľný pohyb osôb - Člen správnej rady akciovej spoločnosti založenej podľa švajčiarskeho práva, ktorý riadi jej organizačnú zložku v Nemecku - Povinnosť účasti na nemeckom dôchodkovom poistení - Výnimka z tejto povinnosti vzťahujúca sa na členov predstavenstva akciových spoločností založených podľa nemeckého práva)
   2010/C 11/05
   Jazyk konania: nemčina

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Bundessozialgericht

      Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Žalobca: Christian Grimme

      Žalovaný: Deutsche Angestellten-Krankenkasse

      Za účasti: Deutsche Rentenversicherung Bund, Bundesagentur für Arbeit, BGl Bertil Grimme AG Insurance Brokers

      Predmet veci

   Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Bundessozialgericht — Výklad článkov 1, 5, 7 a 16 Dohody medzi Európskym spoločenstvom a jeho členskými štátmi na jednej strane a Švajčiarskou konfederáciou na strane druhej o voľnom pohybe osôb [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 114, s. 6) — Vnútroštátna právna úprava ukladajúca členovi správnej rady akciovej spoločnosti založenej podľa švajčiarskeho práva, ktorý riadi jej organizačnú zložku v Nemecku povinnosť účasti na nemeckom dôchodkovom poistení, pričom táto povinnosť sa nevzťahuje na členov predstavenstva akciových spoločností založených podľa nemeckého práva

      Výrok rozsudku

   Ustanovenia Dohody medzi Európskym spoločenstvom a jeho členskými štátmi na jednej strane a Švajčiarskou konfederáciou na strane druhej o voľnom pohybe osôb, ktorá bola podpísaná 21. júna 1999 v Luxemburgu, najmä jej články 1, 5, 7 a 16, ako aj články 12 a 17 až 19 jej prílohy I nebránia tomu, aby právna úprava členského štátu ukladala osobe štátnej príslušnosti tohto členského štátu, ktorá je na jeho území zamestnaná, povinnosť účasti na zákonnom dôchodkovom poistení uvedeného členského štátu, napriek tomu, že táto osoba je členom správnej rady akciovej spoločnosti založenej podľa švajčiarskeho práva, hoci členovia predstavenstva akciovej spoločnosti založenej podľa práva tohto istého členského štátu nemajú povinnú účasť na tomto poistení.

      (1)  Ú. v. EÚ C 272, 25.10.2008.


title: Vec C-120/16: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Juzgado de Primera Instancia n° 60 de Madrid (Španielsko) 29. februára 2016 – Abanca Corporación Bancaria S.A./Juan José González Rey a i.

text:
               17.5.2016

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 175/11

         Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Juzgado de Primera Instancia no 60 de Madrid (Španielsko) 29. februára 2016 – Abanca Corporación Bancaria S.A./Juan José González Rey a i.
   (Vec C-120/16)
   (2016/C 175/12)
   Jazyk konania: španielčina

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Juzgado de Primera Instancia no 60 de Madrid

      Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Žalobkyňa: Abanca Corporación Bancaria S.A.

      Žalovaní: Juan José González Rey, María Consuelo González Rey a Francisco Rodríguez Alonso

      Prejudiciálna otázka

   Je použitie dohodnutej sadzby úrokov zo zmluvy, v situácii, v ktorej by sa inak mali uplatniť úroky z omeškania, postupom, ktorý je v súlade so smernicou 93/13 (1), alebo naopak predstavuje úpravu neplatnej časti zmluvy, ktorú judikatúra Spoločenstva zakazuje?

      (1)  Smernica Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách (Ú. v. ES L 95, s. 29; Mim. vyd. 15/002, 288).


title: Vec T-386/06: Žaloba podaná 15. decembra 2006 – Pegler/Komisia

text:
               27.1.2007

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 20/34

         Žaloba podaná 15. decembra 2006 – Pegler/Komisia
   (Vec T-386/06)
   (2007/C 20/51)
   Jazyk konania: angličtina
   Účastníci konania

      Žalobca: Pegler Ltd (Doncaster, Spojené kráľovstvo) (v zastúpení: R. Thompson, QC, a A. Collinson, solicitor)

      Žalovaná: Komisia Európskych spoločenstiev
   Návrhy žalobcu

               —

               zrušiť články 1 a 3 rozhodnutia COMP/F-1/38.121, vo vzťahu k žalobcovi, a

               —

               zrušiť článok 2 písm. h) rozhodnutia v rozsahu, v akom spoločne a nerozdielne ukladá pokutu žalobcovi,

               —

               alternatívne prikázať, aby bola pokuta uložená podľa článku 2 písm. h) rozhodnutia znížená na 5,2 milióna eur, a

               —

               pokuta, ktorú je žalobca povinný zaplatiť spoločne a nerozdielne podľa článku 2 písm. h) znížená na 1,7 milióna eur,

               —

               v každom prípade zaviazať žalovanú na náhradu trov odvolacieho konania.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia
   Žalobca sa domáha čiastočného zrušenia rozhodnutia Komisie K(2006) 4180, konečné znenie z 20. septembra 2006 vo veci COMP/F-1/38.121 – v časti, v ktorej Komisia dospela k záveru, že žalobca spolu s ostatnými podnikmi porušili článok 81 ES a článok 53 Dohody o Európskom hospodárskom priestore tým, že si určili ceny, dohodli sa na cenníkoch, zľavách a rabatoch ako aj mechanizmoch vypracovaných na uplatnenie zvýšenia cien, na rozdelení národných trhov, rozdelení zákazníkov a výmene ďalších informácií obchodnej povahy.
   Na podporu svojej žaloby žalobca uvádza, že Komisia nevzala do úvahy konkrétne listinné dôkazy žalobcu a že napadnuté rozhodnutie malo byť doručené výlučne bývalej materskej spoločnosti žalobcu Tomkins z týchto dôvodov.
   Čo sa týka obdobia od 31. decembra 1988 do 20. januára 1989, Komisia podľa žalobcu zaviazala žalobcu iba na základe nadobudnutia mena „Pegler Ltd“20. januára 1989 a na základe existencie vzťahu prepojenia s Tomkins group company FHT Holdings Ltd (ďalej len „FHT“) za okolností, kedy žalobca nenadobudol žiadny majetok, zamestnancov alebo zodpovednosť a zostal nečinný, pričom ako zástupca FHT nepoberal žiadnu odmenu.
   Pokiaľ ide o obdobie od 20. januára 1989 do 29. októbra 1993, žalobca tvrdí, že Komisia zaviazala žalobcu za akty, ktoré mohli byť vykonané iba v postavení zástupcu FHT, za okolností, kedy FHT patril celý majetok, zamestnanci a zodpovednosť za obchod „Pegler“.
   Podľa žalobcu Komisia nesprávne určila adresáta napadnutého rozhodnutia a vzhľadom na tieto skutočnosti radšej doručila toto rozhodnutie dvom rozdielnym podnikom.
   Žalobca okrem toho tvrdí, že Komisia v rozpore so zásadou rovnosti zaobchádzania, s článkom 23 nariadenia 1/2003 (1) a s usmerneniami Komisie (2) uložila dvom rozdielnym podnikom povinnosť zaplatiť spoločne a nerozdielne pokutu vypočítanú bez odkazu na jednotlivé okolnosti, a to skôr na základe okolností len jedného z nich, podniku Tomkins.
   Alternatívne žalobca uvádza, že Komisia sa neriadila týmito usmerneniami, jej vlastnou ustálenou praxou a zásadami nediskriminácie a rovnosti zaobchádzania pri výpočte pokuty, ktorá bola uložená žalobcovi s odkazom na osobitné okolnosti iného podniku Tomkins. Žalobca ďalej tvrdí, že Komisia nesprávne vypočítala pokutu.

      (1)  Nariadenie Rady (ES) č. 1/2003 zo 16. decembra 2002 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 a 82 Zmluvy (Ú. v. ES L 1, 2003, s. 1; Mim. vyd. 08/002, s. 205).

      (2)  Oznámenie Komisie zo 14. januára 1998 nazvané „Usmernenia k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO“ (Ú. v. ES C 9, 1998, s. 3; Mim. vyd. 08/001, s. 171).


title: Vec T-355/14 R: Uznesenie predsedu Všeobecného súdu z  8. decembra 2014 – STC/Komisia ( „Konanie o nariadení predbežného opatrenia — Verejné zákazky na služby — Verejné obstarávanie — Výstavba a údržba trigeneračnej jednotky — Zamietnutie ponuky uchádzača — Návrh na nariadenie predbežných opatrení — Neexistencia fumus boni juris“ )

text:
               16.2.2015

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 56/23

         Uznesenie predsedu Všeobecného súdu z 8. decembra 2014 – STC/Komisia
   (Vec T-355/14 R)
   ((„Konanie o nariadení predbežného opatrenia - Verejné zákazky na služby - Verejné obstarávanie - Výstavba a údržba trigeneračnej jednotky - Zamietnutie ponuky uchádzača - Návrh na nariadenie predbežných opatrení - Neexistencia fumus boni juris“))
   (2015/C 056/32)
   Jazyk konania: taliančina

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: STC SpA (Forlì, Taliansko) (v zastúpení: A. Marelli a G. Delucca, advokáti)

      Žalovaná: Európska komisia (v zastúpení: L. Cappelletti, L. Di Paolo a F. Moro, splnomocnení zástupcovia)

      Predmet veci

   V podstate na jednej strane návrh na odklad výkonu rozhodnutia z 3. apríla 2014, ktorým Komisia zamietla ponuku spoločnosti STC v rámci verejného obstarávania JRC IPR 2013 C04 0031 OC týkajúceho sa výstavby trigeneračnej jednotky s plynovou turbínou a jej údržby v stredisku Ispra (Taliansko) jej Spoločného výskumného centra (JRC) (Ú. v. EÚ 2013/S 137-237146), rozhodnutia, ktorým Komisia zadala zákazku spoločnosti CPL Concordia, a v dôsledku toho všetkých nasledujúcich rozhodnutí a na druhej strane návrh na odklad výkonu rozhodnutia Komisie týkajúceho sa zamietnutia žiadosti o prístup k dokumentom, ako aj návrh na nariadenie predbežného opatrenia, ktorým by sa umožnil neobmedzený výkon práva na prístup k dokumentom týkajúcim sa verejného obstarávania

      Výrok

               1.

               Návrh na nariadenie predbežných opatrení sa zamieta.

               2.

               O trovách konania sa rozhodne neskôr.


title: Vec C-239/13 P: Odvolanie podané 29. apríla 2013 : Bonvecchiati Srl proti uzneseniu Všeobecného súdu (štvrtá komora) z  20. februára 2013 vo veciach T-278/00 až T-280/00, T-282/00 až T-286/00 a T-288/00 až T-295/00, Albergo Quattro Fontane a i./Komisia

text:
               20.7.2013

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 207/24

         Odvolanie podané 29. apríla 2013: Bonvecchiati Srl proti uzneseniu Všeobecného súdu (štvrtá komora) z 20. februára 2013 vo veciach T-278/00 až T-280/00, T-282/00 až T-286/00 a T-288/00 až T-295/00, Albergo Quattro Fontane a i./Komisia
   (Vec C-239/13 P)
   2013/C 207/37
   Jazyk konania: taliančina

      Účastníci konania

      Odvolateľka: Bonvecchiati Srl (v zastúpení: A. Bianchini a F. Busetto, advokáti)

      Ďalší účastníci konania: Comitato „Venezia vuole vivere“, Európska komisia

      Návrhy odvolateľky

               —

               zrušiť napadnuté uznesenie Všeobecného súdu,

               —

               prijať návrhy formulované na prvom stupni a v dôsledku toho

                           —

                           zrušiť, prípadne a v medziach záujmu odvolateľky, rozhodnutie Komisie 2000/394/ES z 25. novembra 1999, ktoré sa týka pomoci v prospech podnikov so sídlom na území Benátok a Chioggie, upravené zákonmi č. 30/1997 a č. 206/1995 zavádzajúcimi obmedzenia sociálnych výdavkov,

                           —

                           subsidiárne zrušiť toto rozhodnutie v rozsahu, v akom ukladá povinnosť vymáhať priznané zľavy zvýšené o úroky za dotknuté obdobia,

               —

               zaviazať Komisiu na náhradu trov konania na oboch stupňoch súdu.

      Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia

   Na podporu odvolania je uvedených týchto deväť odvolacích dôvodov:

                  Prvý odvolací dôvod: Nesprávny charakter uznesenia z dôvodu neprijatia záveru, že dotknuté opatrenia nepriznávali nijakú výhodu svojim príjemcom vzhľadom na ich kompenzačný charakter.

                  Druhý odvolací dôvod: Nesprávny charakter uznesenia z dôvodu nevylúčenia alebo v každom prípade neposúdenia schopnosti dotknutých opatrení dotknúť sa hospodárskej súťaže a obchodu v rámci Spoločenstva.

                  Tretí odvolací dôvod: Nesprávny charakter uznesenia z dôvodu vylúčenia uplatniteľnosti odchýlok uvedených v článku 87 ods. 2 písm. b) ES [teraz článok 107 ods. 2 písm. b) ZFEÚ] a článku 87 ods. 3 písm. b) ES [teraz článok 107 ods. 3 písm. b) ZFEÚ].

                  Štvrtý odvolací dôvod: Nesprávny charakter uznesenia z dôvodu vylúčenia uplatniteľnosti odchýlky uvedenej v článku 87 ods. 3 písm. c) ES [teraz článok 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ].

                  Piaty odvolací dôvod: Nesprávny charakter uznesenia z dôvodu vylúčenia uplatniteľnosti odchýlok uvedených v článku 87 ods. 3 písm. d) a e) ES [teraz článok 107 ods. 3 písm. d) a e) ZFEÚ].

                  Šiesty odvolací dôvod: Nesprávny charakter uznesenia z dôvodu vylúčenia uplatniteľnosti odchýlky uvedenej v článku 86 ods. 2 ES (teraz článok 106 ods. 2 ZFEÚ).

                  Siedmy odvolací dôvod: Nesprávny charakter uznesenia z dôvodu vylúčenia existujúceho charakteru pomoci a následného porušenia článku 88 ods. 3 ES (teraz článok 108 ods. 3 ZFEÚ) a článku 15 nariadenia č. 659/1999 (1).

                  Ôsmy odvolací dôvod: Nesprávny charakter uznesenia z dôvodu vylúčenia uplatniteľnosti článku 14 ods. 1 nariadenia č. 659/1999, pokiaľ ide o poradie vymáhania.

                  Deviaty odvolací dôvod: Nesprávny charakter uznesenia z dôvodu vylúčenia uplatniteľnosti článku 14 ods. 1 nariadenia č. 659/1999, pokiaľ ide o uplatnenie úrokov.

      (1)  Nariadenie Rady (ES) č. 659/1999 z 22. marca 1999 ustanovujúce podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 93 Zmluvy o ES (Ú. v. ES L 83, s. 1; Mim. vyd. 08/001, s. 339).


title: Vec T-517/13: Rozsudok Všeobecného súdu z 29. októbra 2015 – Éditions Quo Vadis/ÚHVT – Gómez Hernández („QUO VADIS“) („Ochranná známka Spoločenstva — Námietkové konanie — Prihláška slovnej ochrannej známky Spoločenstva ‚QUO VADIS‘ — Skoršia slovná národná ochranná známka QUO VADIS — Relatívny dôvod zamietnutia — Článok 8 ods. 5 nariadenia (ES) č. 207/2009“)

text:
               21.12.2015

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 429/18

         Rozsudok Všeobecného súdu z 29. októbra 2015 – Éditions Quo Vadis/ÚHVT – Gómez Hernández („QUO VADIS“)
   (Vec T-517/13) (1)

   ((„Ochranná známka Spoločenstva - Námietkové konanie - Prihláška slovnej ochrannej známky Spoločenstva ‚QUO VADIS‘ - Skoršia slovná národná ochranná známka QUO VADIS - Relatívny dôvod zamietnutia - Článok 8 ods. 5 nariadenia (ES) č. 207/2009“))
   (2015/C 429/23)
   Jazyk konania: angličtina

      Účastníci konania

      Žalobca: Éditions Quo Vadis (Carquefou, Francúzsko) (v zastúpení: F. Valentin a J. Canlorbe, avocats)

      Žalovaný: Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (v zastúpení: J. Crespo Carrillo a A. Schifko, splnomocnení zástupcovia)

      Ďalší účastník konania pred odvolacím senátom ÚHVT a vedľajší účastník v konaní pred Všeobecným súdom: Francisco Gómez Hernández (Jacarilla, Španielsko)

      Predmet veci

   Žaloba podaná proti rozhodnutiu štvrtého odvolacieho senátu ÚHVT z 10. júla 2013 (vec R 1166/2012-4) týkajúcemu sa námietkového konania medzi Franciscom Gómezom Hernándezom a Éditions Quo Vadis

      Výrok rozsudku

               1.

               Žaloba sa zamieta.

               2.

               Éditions Quo Vadis je povinná nahradiť trovy konania.

      (1)  Ú. v. EÚ C 352, 30.11.2013.


title: Vec T-374/09: Rozsudok Všeobecného súdu z  28. novembra 2013 — Lorenz Shoe Group/ÚHVT — Fuzhou Fuan Leather Plastics Clothing Making (Ganeder) [ „Ochranná známka Spoločenstva — Námietkové konanie — Prihláška slovnej ochrannej známky Spoločenstva Ganeder — Skoršia slovná ochranná známka Spoločenstva Ganter — Relatívny dôvod zamietnutia — Podobnosť označení — Pravdepodobnosť zámeny — Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009“ ]

text:
               18.1.2014

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 15/14

         Rozsudok Všeobecného súdu z 28. novembra 2013 — Lorenz Shoe Group/ÚHVT — Fuzhou Fuan Leather Plastics Clothing Making (Ganeder)
   (Vec T-374/09) (1)

   (Ochranná známka Spoločenstva - Námietkové konanie - Prihláška slovnej ochrannej známky Spoločenstva Ganeder - Skoršia slovná ochranná známka Spoločenstva Ganter - Relatívny dôvod zamietnutia - Podobnosť označení - Pravdepodobnosť zámeny - Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009)
   2014/C 15/18
   Jazyk konania: nemčina

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Lorenz Shoe Group AG (Taufkirchen an der Pram, Rakúsko) (v zastúpení: pôvodne M. Douglas, neskôr N. Hebeis, advokáti)

      Žalovaný: Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (v zastúpení: R. Pethke a A. Schifko, splnomocnení zástupcovia)

      Ďalší účastník konania pred odvolacím senátom ÚHVT a vedľajší účastník v konaní pred Všeobecným súdom: Fuzhou Fuan Leather Plastics Clothing Making Co. Ltd (Cangshan Fuzhou, Čína) (v zastúpení: A. Paschke, advokát)

      Predmet veci

   Žaloba podaná proti rozhodnutiu prvého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu zo 16. júla 2009 (vec R 1289/2008-1), ktoré sa týka námietkového konania medzi shoe fashion group Lorenz AG a Fuzhou Fuan Leather Plastics Clothing Making Co. Ltd.

      Výrok

               1.

               Rozhodnutie prvého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory)(ÚHVT) zo 16. júla 2009 (vec R 1289/2008-1) sa zrušuje.

               2.

               ÚHVT znáša svoje vlastné trovy konania a je povinný nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Lorenz Shoe Group AG.

               3.

               Fuzhou Fuan Leather Plastics Clothing Making Co. Ltd znáša svoje vlastné trovy konania.

      (1)  Ú. v. EÚ C 282, 21.11.2009.


title: Vec C-96/12: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunal da Relação de Guimarães (Portugalsko) 22. marca 2012 — Domingos Freitas a Maria Adília Monteiro Pinto/Companhia de Seguros Allianz Portugal, S.A.

text:
               12.5.2012

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 138/4

         Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunal da Relação de Guimarães (Portugalsko) 22. marca 2012 — Domingos Freitas a Maria Adília Monteiro Pinto/Companhia de Seguros Allianz Portugal, S.A.
   (Vec C-96/12)
   2012/C 138/06
   Jazyk konania: portugalčina

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Tribunal da Relação de Guimarães

      Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Žalobcovia: Domingos Freitas a Maria Adília Monteiro Pinto

      Žalovaná: Companhia de Seguros Allianz Portugal, S.A.

      Prejudiciálna otázka

   Je v súvislosti s dopravnou nehodou medzi motorovým vozidlom a bicyklom, ktorý riadi maloletý, pri ktorej tento maloletý utrpí ujmu na zdraví a majetkovú škodu, vylúčenie alebo zníženie náhrady takejto škody alebo ujmy s prihliadnutím na judikatúru Súdneho dvora týkajúcu sa okolností, za ktorých možno obmedziť nárok na náhradu škody na základe povinného poistenia motorových vozidiel, v rozpore s právom Spoločenstva a konkrétne s článkom 3 ods. 1 prvej smernice (72/166/EHS) (1), článkom 2 ods. 1 druhej smernice (84/5/EHS) (2) a článkom 1a tretej smernice (90/232/EHS) (3), zavedeným článkom 4 piatej smernice (2005/14/ES) (4) (ktoré sa všetky týkajú poistenia zodpovednosti za škodu spôsobenú prevádzkou motorových vozidiel), ak bola škodová udalosť spôsobená konaním cyklistu?

      (1)  Smernica Rady 72/166/EHS z 24. apríla 1972 o aproximácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa poistenia zodpovednosti za škodu spôsobenú motorovými vozidlami a kontroly plnenia povinnosti poistenia tejto zodpovednosti (Ú. v. ES L 103, s. 1; Mim. vyd. 06/001, s. 10).

      (2)  Druhá Smernica Rady 84/5/EHS z 30. decembra 1983 o aproximácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa poistenia zodpovednosti za škodu spôsobenú prevádzkou motorových vozidiel (Ú. v. ES L 8, s. 17; Mim. vyd. 06/007, s. 3).

      (3)  Tretia smernica Rady zo 14. mája 1990 o aproximácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa poistenia zodpovednosti za škodu spôsobenú prevádzkou motorových vozidiel (Ú. v. ES L 129, s. 33; Mim. vyd. 06/001, s. 249).

      (4)  Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2005/14/ES z 11. mája 2005, ktorou sa menia a dopĺňajú smernice Rady 72/166/EHS, 84/5/EHS, 88/357/EHS a 90/232/EHS a smernica Európskeho parlamentu a Rady 2000/26/ES o poistení zodpovednosti za škodu spôsobenú prevádzkou motorových vozidiel (piata smernica) (Ú. v. EÚ L 149, s. 14).


title: Vec T-406/07: Žaloba podaná 14. novembra 2007 – Caisse Fédérale du Crédit Mutuel Centre Est Europe/ÚHVT (PAYWEB CARD)

text:
               12.1.2008

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 8/21

         Žaloba podaná 14. novembra 2007 – Caisse Fédérale du Crédit Mutuel Centre Est Europe/ÚHVT (PAYWEB CARD)
   (Vec T-406/07)
   (2008/C 8/38)
   Jazyk konania: francúzština
   Účastníci konania

      Žalobca: Caisse Fédérale du Crédit Mutuel Centre Est Europe (Štrasburg, Francúzsko) (v zastúpení: P. Greffe a J. Schouman, advokáti)

      Žalovaný: Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory)
   Návrhy žalobcu

               —

               zrušiť rozhodnutie prvého odvolacieho senátu ÚHVT z 12. septembra 2007, ktoré bolo oznámené 17. septembra 2007, vec R 120/2007-1, v rozsahu, v akom sa v ňom zamieta zápis prihlášky ochrannej známky Spoločenstva PAYWEB CARD, prihláška č. 3 861 051, pre všetky požadované tovary a služby v triedach 9, 36 a 38,

               —

               zápis prihlášky ochrannej známky Spoločenstva PAYWEB CARD č. 3 861 051 pre všetky požadované tovary a služby.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

      Prihlasovaná ochranná známka: slovná ochranná známka „PAYWEB CARD“ pre tovary a služby v triedach 9, 36 a 38 (prihláška č. 3 861 051).

      Rozhodnutie prieskumového pracovníka: zamietnutie zápisu.

      Rozhodnutie odvolacieho senátu: zamietnutie odvolania.

      Žalobné dôvody: porušenie článku 7 ods. 1 písm. b) a c) nariadenia Rady č. 40/94 (1), keďže žalobca sa na rozdiel od toho, čo sa uvádza v odôvodnení napadnutého rozhodnutia domnieva, že pojem „PAYWEB CARD“ nie je vo vzťahu k požadovaným tovarom a službám opisný, ale naopak, má rozlišovaciu spôsobilosť.

      (1)  Nariadenie Rady (ES) č. 40/94 z 20. decembra 1993 o ochrannej známke spoločenstva (Ú. v. ES L 11, 1994, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 146).


title: Vec F-50/09: Žaloba podaná 12. mája 2009 — Missir Mamachi di Lusignano/Komisia

text:
               18.7.2009

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 167/27

         Žaloba podaná 12. mája 2009 — Missir Mamachi di Lusignano/Komisia
   (Vec F-50/09)
   2009/C 167/55
   Jazyk konania: taliančina

      Účastníci konania

      Žalobca: Livio Missir Mamachi di Lusignano (Kerkhove-Avelgem, Belgicko) (v zastúpení: F. Di Gianni, R. Antonini, advokáti)

      Žalovaná: Komisia Európskych spoločenstiev

      Predmet a opis sporu

   Žaloba o náhradu morálnej a materiálnej ujmy, ktorá bola spôsobená v dôsledku zavraždenia úradníka Komisie a jeho manželky

      Návrhy žalobcu

               —

               zrušiť rozhodnutie Menovacieho orgánu z 3. februára 2009, ktorým sa zamietla sťažnosť č. R/406/08 týkajúca sa žiadosti o náhradu morálnej a materiálnej ujmy spôsobenej v dôsledku vraždy Alessandra Missir Mamachi di Lusignano a jeho manželky, ku ktorej došlo 18. septembra 2006 v Rabate, v Maroku, kde sa menovaný nachádzal zo služobných dôvodov,

               —

               uložiť Komisii povinnosť zaplatiť dedičom a právnym nástupcom Alessandra Missir Mamachi di Lusignano sumu 2 552 837,96 eura, zodpovedajúcu 26 ročným platom zavraždeného úradníka zvýšenú o pravdepodobný služobný postup menovaného (vzhľadom na automatický postup v platových stupňoch, ako aj predpokladané povýšenia v platových triedach), z dôvodu majetkovej ujmy,

               —

               uložiť Komisii povinnosť zaplatiť zákonným dedičom a právnym nástupcom Alessandra Missir Mamachi di Lusignano sumu 250 000 eur z dôvodu náhrady nemajetkovej ujmy, ktorú utrpel poškodený pred svojou smrťou,

               —

               uložiť Komisii povinnosť zaplatiť zákonným dedičom a právnym nástupcom Alessandra Missir Mamachi di Lusignano sumu 1 276 512 eur z dôvodu náhrady nemajetkovej ujmy, ktorú utrpeli deti poškodeného a svedkovia tragicky zosnulého,

               —

               uložiť Komisii povinnosť zaplatiť Liviovi Missir Mamachi di Lusignano sumu 212 752 eur z dôvodu náhrady nemajetkovej ujmy, ktorú utrpel ako otec poškodeného,

               —

               uložiť Komisii povinnosť zaplatiť kompenzačné úroky a nakumulované úroky z omeškania,

               —

               zaviazať žalovanú na náhradu trov konania.


title: Vec T-175/04: Žaloba podaná dňa 7. mája 2004 Donald Gordon proti Komisii Európskych spoločenstiev

text:
               10.7.2004

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 179/17

         Žaloba podaná dňa 7. mája 2004 Donald Gordon proti Komisii Európskych spoločenstiev
   (Vec T-175/04)
   (2004/C 179/33)
   Jazyk konania: angličtina
   Donald Gordon, bytom Brusel, Belgicko, zastúpený M. Byrne, advokát, podal dňa 7. mája 2004 na Súd prvého stupňa Európskych spoločenstiev žalobu proti Komisii Európskych spoločenstiev.
   Žalobca navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

               —

               zrušil rozhodnutie orgánu povereného menovaním o sťažnosti žalobcu R/402/03;

               —

               vyhlásil rozhodnutie Komisie zo dňa 26. apríla 2002, o všeobecných podmienkach pre vykonanie čl. 43 Služobného poriadku, alebo príslušné platné opatrenia za neplatné, v rozsahu v akom boli vydané správy o hodnotení pred tým, než bolo rozhodnuté o všetkých odvolaniach rovnakého typu, týkajúcich sa zaradenia do rovnakej triedy a na tom istom oddelení;

               —

               vyhlásil Administratívne oznámenie 99-2002 zo dňa 3. decembra 2002, alebo príslušné platné opatrenia za neplatné, v rozsahu, v ktorom ustanovujú cieľovú priemernú známku;

               —

               priznal žalobcovi náhradu škody za materiálnu ujmu v súvislosti s jeho možnosťami služobného postupu, ujmu na cti a ujmu na zdraví;

               —

               zaviazal Komisiu Európskych spoločenstiev nahradiť trovy konania.

         Žalobné dôvody a hlavné argumenty
   Na podporu svojich návrhov žalobca uvádza v prvom rade porušenie základných procesných pravidiel a práva na obhajobu, a to tým, že podpisujúci úradník nevykonal s úradníkom pohovor v lehote 5-tich dní, tak ako to vyžaduje čl. 7 (5) rozhodnutia Komisie zo dňa 26. apríla 2002 o všeobecných podmienkach pre vykonanie čl. 43 Služobného poriadku
   Žalobca tiež namieta zjavné pochybenie úradníka podpisujúceho hodnotenie o služobnom postupe žalobcu, poukazujúc na odchylné a neúplné údaje, ktoré mu boli dostupné. Žalobca tiež namieta zneužitie právomoci z dôvodu, že neboli vykonané žiadne kroky v záujme opravy zjavných vád hodnotenia.
   Žalobca nakoniec namieta porušenie základných procesných pravidiel a práva na obhajobu, pretože vnútorné odvolacie konanie zavedené rozhodnutím Komisie zo dňa 26. apríla 2002, je svojou podstatou neúčinné, keďže v čase, keď bolo odvolanie podané, iné hodnotenia v rovnakom oddelení, s ktorými odvolaním napadnuté hodnotenie súviselo, prostredníctvom priemernej známky, boli s konečnou platnosťou právoplatné a pre účely odvolacieho konania bol vyčlenený iba obmedzený počet bodov navyše.


               22.4.2006

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 96/40

         (2006/C 96/62)
   Posledná publikácia Súdneho dvora v Úradnom vestníku Európskej únie

         Ú. v. EÚ C 86, 8.4.2006

   Predchádzajúce publikácie

      Ú. v. EÚ C 74, 25.3.2006

      Ú. v. EÚ C 60, 11.3.2006

      Ú. v. EÚ C 48, 25.2.2006

      Ú. v. EÚ C 36, 11.2.2006

      Ú. v. EÚ C 22, 28.1.2006

      Ú. v. EÚ C 10, 14.1.2006

   Tieto texty sú dostupné na adresách:

               EUR-Lex: http://europa.eu.int/eur-lex

               CELEX: http://europa.eu.int/celex


title: Vec C-342/10: Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z  8. novembra 2012 — Európska komisia/Fínska republika (Nesplnenie povinnosti členským štátom — Voľný pohyb kapitálu — Článok 63 ZFEÚ — Dohoda o EHP — Článok 40 — Zdaňovanie dividend vyplácaných v prospech nerezidentských dôchodkových fondov)

text:
               12.1.2013

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 9/5

         Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 8. novembra 2012 — Európska komisia/Fínska republika
   (Vec C-342/10) (1)

   (Nesplnenie povinnosti členským štátom - Voľný pohyb kapitálu - Článok 63 ZFEÚ - Dohoda o EHP - Článok 40 - Zdaňovanie dividend vyplácaných v prospech nerezidentských dôchodkových fondov)
   2013/C 9/06
   Jazyk konania: fínčina

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Európska komisia (v zastúpení: R. Lyal a I. Koskinen, splnomocnení zástupcovia)

      Žalovaná: Fínska republika (v zastúpení: J. Heliskoski, splnomocnený zástupca)

      Vedľajší účastníci, ktorí v konaní podporujú žalovanú: Dánske kráľovstvo (v zastúpení: C. Vang, splnomocnený zástupca), Francúzska republika (v zastúpení: G. de Bergues a N. Rouam, splnomocnení zástupcovia), Holandské kráľovstvo (v zastúpení: C. Wissels a M. Noort, splnomocnené zástupkyne), Švédske kráľovstvo (v zastúpení: A. Falk a S. Johannesson, splnomocnené zástupkyne), Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska (v zastúpení: H. Walker, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci G. Facenna, barrister)

      Predmet veci

   Nesplnenie povinnosti členským štátom — Porušenie článku 63 ZFEÚ a článku 40 Zmluvy o EHP — Daňová diskriminácia — Vnútroštátna právna úprava, ktorá uplatňuje na dividendy zaplatené spoločnosťami — rezidentmi zahraničným dôchodkovým fondom prísnejší daňový režim ako je daňový režim uplatniteľný na vnútroštátne dôchodkové fondy

      Výrok rozsudku

               1.

               Fínska republika si tým, že prijala a zachovala v účinnosti systém diskriminačného zdaňovania dividend vyplatených nerezidentským dôchodkovým fondom, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 63 ZFEÚ a článku 40 Dohody o Európskom hospodárskom priestore z 2. mája 1992.

               2.

               Fínska republika znáša vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Európskej komisii.

               3.

               Dánske kráľovstvo, Francúzska republika, Holandské kráľovstvo, Švédske kráľovstvo a Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska znášajú vlastné trovy konania.

      (1)  Ú. v. EÚ C 234, 28.8.2010.


title: Vec C-262/08: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Østre Landsret (Dánsko) 19. júna 2008 – CopyGene A/S/Skatteministeriet

text:
               15.8.2008

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 209/33

         Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Østre Landsret (Dánsko) 19. júna 2008 – CopyGene A/S/Skatteministeriet
   (Vec C-262/08)
   (2008/C 209/50)
   Jazyk konania: dánčina
   Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania
   Østre Landsret
   Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Žalobkyňa: CopyGene A/S

      Žalovaný: Skatteministeriet
   Prejudiciálne otázky

               1.

               Má sa pojem „úzko súvisiace činnosti“ použitý v článku 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice (1) vykladať tak, že toto ustanovenie stanovuje časovú požiadavku, aby nemocničná starostlivosť, s ktorou poskytovanie služieb úzko súvisí, bola skutočná a poskytnutá, začatá alebo plánovaná, alebo postačuje, ak toto poskytovanie služieb iba eventuálne úzko súvisí s možnou, ale zatiaľ neposkytnutou ani neplánovanou budúcou nemocničnou starostlivosťou, v dôsledku čoho služby poskytované bankou kmeňových buniek, ktoré spočívajú v odoberaní, preprave, rozbore a uskladnení krvi z pupočnej šnúry novorodenca na účely autológnych transplantácií, spadajú pod tento pojem?
               Je v tejto súvislosti relevantné, že uvedené služby môžu byť poskytnuté len v čase narodenia a nie neskôr?

               2.

               Má sa článok 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice vykladať tak, že toto ustanovenie sa vzťahuje na akékoľvek poskytovanie služieb preventívnej povahy, ak sú uvedené služby poskytnuté skôr ako nemocničná alebo lekárska starostlivosť a predtým, ako je samotná nemocničná alebo lekárska starostlivosť z časového, ako aj z lekárskeho hľadiska naplánovaná?

               3.

               Má sa pojem „iné riadne uznané zariadenia rovnakej povahy“ použitý v článku 13 A ods. 1 písm. b) šiestej smernice vykladať tak, že zahŕňa súkromné banky kmeňových buniek, ktorých činnosti vykonávané oprávneným zdravotným personálom, ako sú zdravotní ošetrovatelia, pôrodní asistenti a bioanalytici, spočívajú v odoberaní, preprave, rozbore a uskladnení krvi z pupočnej šnúry novorodencov na účely autológnych transplantácií uskutočňovaných v rámci prípadnej liečby v budúcnosti, ak tieto banky kmeňových buniek nie sú podporované verejným systémom zdravotného poistenia a náklady na ich služby nie sú hradené z tohto systému?
               Je v tejto súvislosti relevantnou skutočnosť, že na základe vnútroštátneho zákona, ktorým bola prebratá smernica 2004/23/ES (2) Európskeho parlamentu a Rady z 31. marca 2004 ustanovujúca normy kvality a bezpečnosti pri darovaní, odoberaní, rozbore, spracovávaní, konzervovaní, skladovaní a distribúcii ľudských tkanív a buniek, súkromnej banke kmeňových buniek vydali príslušné orgány ochrany zdravia členského štátu povolenie na nakladanie s tkanivami a bunkami – vo forme odobratia, rozboru a uskladnenia krvi z pupočnej šnúry na účely alogénnych transplantácií?

               4.

               Je pre odpoveď na prvé tri prejudiciálne otázky relevantné to, či uvedené služby sú poskytované na účely prípadných alogénnych transplantácií súkromnou bankou kmeňových buniek, ktorej príslušné orgány ochrany zdravia členského štátu vydali povolenie na nakladanie s ľudskými tkanivami a bunkami na základe vnútroštátneho zákona, ktorým bola prebratá smernica 2004/23/ES Európskeho parlamentu a Rady z 31. marca 2004 ustanovujúca normy kvality a bezpečnosti pri darovaní, odoberaní, rozbore, spracovávaní, konzervovaní, skladovaní a distribúcii ľudských tkanív a buniek?

      (1)  Šiesta smernica Rady 77/388/EHS zo 17. mája 1977 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu – spoločný systém dane z pridanej hodnoty: jednotný základ jej stanovenia (Ú. v. ES L 145, s. 1; Mim. vyd. 09/001, s. 23).

      (2)  Ú. v. EÚ L 102, s. 48; Mim. vyd. 15/008, s. 291.


title: Vec T-541/08: Žaloba podaná 15. decembra 2008 – Sasol a i./Komisia Európskych spoločenstiev

text:
               21.2.2009

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 44/57

         Žaloba podaná 15. decembra 2008 – Sasol a i./Komisia Európskych spoločenstiev
   (Vec T-541/08)
   (2009/C 44/99)
   Jazyk konania: angličtina
   Účastníci konania

      Žalobcovia: Sasol Ltd (Johannesburg, Južná Afrika), Sasol Holding in Germany GmbH (Hamburg, Nemecko), Sasol Wax International AG (Hamburg, Nemecko), Sasol Wax GmbH (Hamburg, Nemecko) (v zastúpení: W. Bosch, U. Denzel, C. von Köckritz, advokáti)

      Žalovaná: Komisia Európskych spoločenstiev
   Návrhy žalobcov

               —

               zrušiť alebo podstatne znížiť pokutu uloženú spoločnostiam Sasol Limited, Sasol Holding in Germany GmbH, Sasol Wax International AG a Sasol Wax GmbH podľa článku 2 rozhodnutia a

               —

               zaviazať Komisiu na náhradu právnych a iných trov a výdavkov žalobcov súvisiacich s touto vecou.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia
   Žaloba smeruje na základe článku 230 ES k čiastočnému zrušeniu rozhodnutia Komisie z 1. októbra 2008 K(2008) 5476 v konečnom znení o konaní o uplatnení článku 81 Zmluvy ES a článku 53 Dohody o EHP vo veci COMP/39.181 – Sviečkové vosky, týkajúceho sa žalobcov.
   Komisia v tomto rozhodnutí určila, že určitý počet výrobcov parafínových voskov a parafínových gáčov vytvoril v rokoch 1992 až 2005 kartel, v rámci ktorého mali pravidelné stretnutia na prediskutovanie cien, rozdelenie trhov a/alebo zákazníkov a na výmenu citlivých obchodných informácií vo vzťahu k parafínovým voskom a parafínovým gáčom predávaným konečným zákazníkom v Nemecku.
   Žalobcovia zakladajú svoju žalobu na týchto žalobných dôvodoch a hlavných tvrdeniach:
   Podľa žalobcov Komisia nekonala správne, keď určila, že Sasol Limited (materská spoločnosť skupiny Sasol), Sasol Holding in Germany GmbH a Sasol Wax International AG sú zodpovední za „obdobie spoločného podniku“ (od 1. mája 1995 do 30. júna 2002). Žalobcovia tvrdia, že predpoklad Komisie, že Sasol Limited (prostredníctvom svojej dcérskej spoločnosti Sasol Holding in Germany) mal rozhodujúci vplyv na Schümann Sasol International AG, predstavuje zjavné nesprávne posúdenie dôkazných prostriedkov, ktoré boli predložené Komisii.
   Žalobcovia ďalej tvrdia, že Komisia tiež nekonala správne, keď určila, že Sasol Limited, Sasol Holding in Germany a Sasol Wax International AG sú zodpovední za „obdobie Sasol“ od 1. júla 2002 do 28. apríla 2005. Navyše tvrdia, že Komisia uplatnila nesprávnu právnu normu a nevzala na vedomie dôkazné prostriedky, ktoré predložil Sasol (1) a ktoré údajne preukazujú, že Sasol Wax konal na trhu samostatne, čo vyvracia akýkoľvek predpoklad o zodpovednosti materskej spoločnosti.
   Okrem toho žalobcovia tvrdia, že Komisia nekonala správne, keď neurčila, že spoločnosť VARA je spoločne a vážne zodpovedná za obdobie „Schümann“ (od 3. septembra 1992 do 30. apríla 1995). Komisia namiesto toho, aby určila zodpovednosť spoločnosti VARA (2), ktorá vykonávala kontrolu nad subjektom, ktorý sa zúčastnil na porušeniach, pripísala všetku zodpovednosť výlučne Sasol-u a ohrozila tak možné opravné prostriedky Sasol-u voči spoločnosti VARA.
   Žalobcovia tvrdia, Komisia sa navyše dopustila zjavných omylov pri určení základnej výšky pokuty, ktorá mala byť uložená Sasol-u, tým, že nesprávne navýšila obrat, ktorý sa mal vziať do úvahy, a zahrnula doň obrat týkajúci sa výrobkov, s ktorými porušenie nesúviselo priamo či nepriamo v zmysle článku 23 ods. 2 bodu 1 nariadenia (ES) č. 1/2003 (3). Komisia sa tiež dopustila nesprávneho právneho posúdenia zvolením nesprávnej metódy výpočtu základnej sumy, ktorá sa mala uplatiť v prípade, že rozhodnutie ukladajúce pokutu je určené rôznym adresátom za rôzne obdobia porušenia.
   Žalobcovia ďalej tvrdia, že Komisia sa dopustila omylu, keď predpokladala, že Sasol zohrával vedúcu úlohu v oblasti parafínových voskov, a nesprávne zvýšila pokutu, ktorá mala byť uložená Sasol-u, o nadmernú a neprimeranú výšku 50 %.
   Žalobcovia okrem toho tvrdia, že Komisia nesprávne neuplatnila 10 %-ný strop upravený v článku 23 ods. 2 nariadenia (ES) č. 1/2003 a porušila zásadu osobnej právnej zodpovednosti tým, že neobmedzila výšku pokuty, ktorá mala byť uložená za toto obdobie, na 10 % obratu pripísateľného pánovi Schümannovi, ktorý podľa žalobcov skutočne kontroloval spoločnosť, ktorá bola priamo zapojená do porušenia.
   Žalobcovia napokon tvrdia, že Komisia sa dopustila omylu tým, že nepriznala Sasol-u úplnú imunitu vo vzťahu k určitým častiam pokuty, v súvislosti s ktorými sa Komisia v prvom rade oprela o dôkaz, ktorý Sasol dobrovoľne predložil v rámci svojej spolupráce s Komisiou.

      (1)  Ak nie je spresnené inak, odkazuje na spoločnosti skupiny Sasol, ktoré sa údajne zúčastnili na karteli.

      (2)  Partner spoločného podniku Schümann Sasol International AG so Sasol Ltd, ktorý nepriamo nadobudol dve tretiny Hans-Otto Schümann GmbH & Co KG.

      (3)  Nariadenie Rady (ES) č. 1/2003 zo 16. decembra 2002 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 a 82 Zmluvy (Ú. v. ES L 1, s. 1; Mim. vyd. 08/02, s. 205).


title: Vec C-399/13 P: Rozsudok Súdneho dvora (desiata komora) zo 4. júna 2015 – Stichting Corporate Europe Observatory/Európska komisia, Spolková republika Nemecko (Odvolanie — Nariadenie (ES) č. 1049/2001 — Prístup k dokumentom európskych inštitúcií — Dokumenty týkajúce sa obchodných rokovaní medzi Európskou úniou a Indickou republikou — Úplný prístup — Odmietnutie)

text:
               20.7.2015

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 236/5

         Rozsudok Súdneho dvora (desiata komora) zo 4. júna 2015 – Stichting Corporate Europe Observatory/Európska komisia, Spolková republika Nemecko
   (Vec C-399/13 P) (1)

   ((Odvolanie - Nariadenie (ES) č. 1049/2001 - Prístup k dokumentom európskych inštitúcií - Dokumenty týkajúce sa obchodných rokovaní medzi Európskou úniou a Indickou republikou - Úplný prístup - Odmietnutie))
   (2015/C 236/06)
   Jazyk konania: angličtina

      Účastníci konania

      Odvolateľka: Stichting Corporate Europe Observatory (v zastúpení: S. Crosby, solicitor)

      Ďalší účastníci odvolacieho konania: Európska komisia (v zastúpení: F. Clotuche-Duvieusart a I. Zervas, splnomocnení zástupcovia), Spolková republika Nemecko (v zastúpení: T. Henze a J. Möller, splnomocnení zástupcovia)

      Výrok rozsudku

               1.

               Odvolanie sa zamieta.

               2.

               Stichting Corporate Europe Observatory je povinná nahradiť trovy konania.

      (1)  Ú. v. EÚ C 274, 21.9.2013.


title: Vec T-161/17: Žaloba podaná 11. marca 2017 – Le Pen/Parlament

text:
               15.5.2017

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 151/38

         Žaloba podaná 11. marca 2017 – Le Pen/Parlament
   (Vec T-161/17)
   (2017/C 151/49)
   Jazyk konania: francúzština

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Marine Le Pen (Saint-Cloud, France) (v zastúpení: M. Ceccaldi a J.-P. Le Moigne, advokáti)

      Žalovaný: Európsky parlament

      Návrhy

   Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

               —

               zrušil rozhodnutie generálneho tajomníka Európskeho parlamentu z 6. januára 2017 prijaté podľa článkov 33, 43, 62, 67 a 68 rozhodnutia kancelárie Európskeho parlamentu 2009/C 159/01 z 19. mája a 9. júla 2008„o vykonávacích opatreniach k štatútu poslancov Európskeho parlamentu“ v zmenenom a doplnenom znení, ktorým sa konštatuje pohľadávka voči žalobkyni vo výške 41 554 eur na základe neoprávnene vyplatených súm v súvislosti s parlamentnými asistentmi, odôvodňuje sa jej vymáhanie a poveruje sa príslušný vykonávajúci pracovník, aby v spolupráci s účtovným oddelením inštitúcie pristúpil k jej vymáhaniu na základe článku 68 vykonávacích opatrení a článkov 66, 78, 79 a 80 rozpočtových pravidiel,

               —

               zrušil oznámenie o dlhu č. 2017-22 z 11. januára 2017, ktorým bola žalobkyňa informovaná o konštatovaní pohľadávky vo výške 41 554 voči jej osobe v nadväznosti na rozhodnutie generálneho tajomníka z 6. januára 2017, a o vymáhaní neoprávnene vyplatených súm v súvislosti s parlamentnými asistentmi na základe článku 68 vykonávacích opatrení k štatútu a článkov 78, 79 a 80 rozpočtového nariadenia.

               —

               uložil Európskemu parlamentu povinnosť nahradiť všetky trovy konania,

               —

               uložil Európskemu parlamentu, aby zaplatil M. Le Pen sumu 50 000,00 eur ako náhradu nahraditeľných výdavkov.

      Dôvody a hlavné tvrdenia

   Na podporu svojej žaloby žalobkyňa uvádza dva žalobné dôvody.

               1.

               Prvý žalobný dôvod je založený na vadách týkajúcich sa vonkajšej zákonnosti napadnutých aktov. Tento žalobný dôvod sa delí na päť častí.

                           —

                           Podľa prvej časti má právomoc vo veciach finančných rozhodnutí týkajúcich sa poslancov kancelária Európskeho parlamentu, a nie generálny tajomník.

                           —

                           Podľa druhej časti kancelária Európskeho parlamentu nemôže zmeniť povahu a obsah svojej vlastnej právomoci. Generálny tajomník pritom nepreukázal nijaké riadne poverenie predsedu kancelárie Parlamentu, ktorým by mu bola priznaná právomoc prijať a oznámiť napadnuté akty, pokiaľ ide o úpravu peňažných otázok týkajúcich sa poslanca.

                           —

                           Podľa tretej časti napadnuté akty nie sú dostatočne odôvodnené a boli prijaté svojvoľne.

                           —

                           Štvrtá časť je založená na porušení podstatných formálnych náležitostí.

                           —

                           Piata časť je založená na nedostatku osobného preskúmania spisu generálnym tajomníkom Európskeho parlamentu.

               2.

               Druhý žalobný dôvod je založený na vadách týkajúcich sa vnútornej zákonnosti napadnutých aktov. Tento žalobný dôvod sa ďalej delí na šesť častí.

                           —

                           Prvá časť je založená na porušení zásad legitímnej dôvery a právnej istoty.

                           —

                           Druhá časť je založená na neexistencii skutkových okolností podporujúcich napadnuté akty.

                           —

                           Podľa tretej časti sú napadnuté akty poznačené zneužitím právomoci.

                           —

                           Podľa štvrtej časti sú napadnuté akty poznačené zneužitím konania.

                           —

                           Piata časť je založená na diskriminačnej povahe napadnutých aktov a existencii fumus persecutionis.

                           —

                           Šiesta časť je založená na absencii nezávislosti OLAF-u.


title: Vec T-188/17: Žaloba podaná 21. marca 2017 – Bernard Krone Holding/EUIPO (Coil Liner)

text:
               22.5.2017

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 161/36

         Žaloba podaná 21. marca 2017 – Bernard Krone Holding/EUIPO (Coil Liner)
   (Vec T-188/17)
   (2017/C 161/51)
   Jazyk konania: nemčina

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Bernard Krone Holding SE & Co. KG (Spelle, Nemecko) (v zastúpení: T. Weeg a K. Lüken, Rechtsanwälte)

      Žalovaný: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO)

      Údaje týkajúce sa konania pred EUIPO

      Dotknutá sporná ochranná známka: slovná ochranná známka Európskej únie „Coil Liner“ – prihláška č. 14 473 193.

      Napadnuté rozhodnutie: rozhodnutie prvého odvolacieho senátu EUIPO z 9. januára 2017 vo veci R 443/2016-1.

      Návrhy

   Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

               —

               zrušil napadnuté rozhodnutie v rozsahu, v akom zamieta odvolanie,

               —

               uložil EUIPO povinnosť nahradiť trovy konania.

      Uvádzané žalobné dôvody

               —

               porušenie 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009,

               —

               porušenie 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 207/2009,

               —

               porušenie 7 ods. 2 nariadenia č. 207/2009.


title: Vec C-95/07: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Commissione tributaria provinciale (Taliansko) 20. februára 2007 – Ecotrade spa/Agenzia Entrate Ufficio Genova 3

text:
               26.5.2007

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 117/4

         Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Commissione tributaria provinciale (Taliansko) 20. februára 2007 – Ecotrade spa/Agenzia Entrate Ufficio Genova 3
   (Vec C-95/07)
   (2007/C 117/05)
   Jazyk konania: taliančina
   Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania
   Commissione tributaria provinciale
   Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Žalobca: Ecotrade spa

      Žalovaný: Agenzia Entrate Ufficio Genova 3
   Prejudiciálne otázky

               1.

               Bráni správny výklad článkov 17, 21 ods. 1 a článku 22 šiestej smernice Rady ES č. 77/388 (1) zo 17. mája 1977 o zosúladení právnych predpisov členských štátov o dani z obratu vnútroštátnej právnej úprave (v tomto prípade článku 19 dekrétu č. 633/72), ktorá podmieňuje výkon práva na odpočet dane z pridanej hodnoty, ktorú má zaplatiť osoba povinná zaplatiť daň pri výkone svojej podnikateľskej činnosti, dodržaním (dvojročnej) lehoty a ktorá jej nedodržanie sankcionuje zánikom tohto práva, a to najmä v prípadoch, keď sa zdanenie nákupu tovaru alebo služby daňou z pridanej hodnoty uplatní prostredníctvom mechanizmu „reverse charge“, ktorý umožňuje daňovému úradu požadovať zaplatenie dane v (podľa článku 57 dekrétu č. 633/72 – štvorročnej) lehote, ktorá je dlhšia ako lehota, v ktorej môže podnikateľ uplatniť právo na odpočet dane, ktorá naopak v dôsledku jej uplynutia prepadne?

               2.

               Bráni správny výklad článku 18 ods. 1 písm. d) šiestej smernice vnútroštátnej právnej úprave, ktorá pri stanovovaní „formálnych náležitostí “uvedených v tomto článku prostredníctvom mechanizmu „reverse charge“, upraveného ustanoveniami článku 17 ods. 3 v spojení s článkami 23 a 25 dekrétu č. 633/72, môže stanoviť (len na škodu platiteľa dane) dodržanie časového obmedzenia – stanoveného v článku 19 ods. 1 dekrétu č. 633/72 – výkonu práva na odpočet dane upraveného článkom 17 tej istej smernice?

      (1)  Ú. v. ES L 145, s. 1; Mim. vyd. 09/001, s. 23.


title: Vec T-97/16: Žaloba podaná 29. februára 2016 – Kasztantowicz/EUIPO – Gbb Group (GEOTEK)

text:
               25.4.2016

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 145/33

         Žaloba podaná 29. februára 2016 – Kasztantowicz/EUIPO – Gbb Group (GEOTEK)
   (Vec T-97/16)
   (2016/C 145/41)
   Jazyk, v ktorom bola podaná žaloba: nemčina

      Účastníci konania

      Žalobca: Martin Kasztantowicz (Berlín, Nemecko) (v zastúpení R. Ronneburger, advokát)

      Žalovaný: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO)

      Ďalší účastník konania pred odvolacím senátom: Gbb Group Ltd (Letchworth, Spojené kráľovstvo)

      Údaje týkajúce sa konania pred EUIPO

      Majiteľ spornej ochrannej známky: Žalobca.

      Dotknutá sporná ochranná známka: Slovná ochranná známka Európskej únie „GEOTEK“ – prihláška č. 5 772 975.

      Konanie pred EUIPO: Konanie o výmaze.

      Napadnuté rozhodnutie: Rozhodnutie piateho odvolacieho senátu EUIPO zo 14. decembra 2015 vo veci R 3025/2014-5.

      Návrhy

   Žalobca navrhuje, aby Všeobecný súd:

               —

               zrušil napadnuté rozhodnutie, ako aj rozhodnutie výmazového oddelenia EUIPO z 26. septembra 2014 (rozhodnutie výmazového oddelenia č. 9014 C),

               —

               uložil EUIPO povinnosť nahradiť trovy konania.

      Uvádzané žalobné dôvody

               —

               porušenie pravidiel 57 a 65 nariadenia č. 2868/95,

               —

               porušenie rozhodnutia číslo EX-11-3 predsedu úradu.


title: Vec T-330/05: Žaloba podaná  2. septembra 2005  – Aqua-Terra Bioprodukt/ÚHVT

text:
               26.11.2005

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 296/26

         Žaloba podaná 2. septembra 2005 – Aqua-Terra Bioprodukt/ÚHVT
   (Vec T-330/05)
   (2005/C 296/56)
   Jazyk žaloby: nemčina
   Účastníci konania

      Žalobca: Aqua-Terra Bioprodukt GmbH (Griesheim, Nemecko) (v zastúpení: P. A. Müller, advokát)

      Žalovaný: Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory)

      Ďalší účastník konania pred odvolacím senátom: De Ceuster Meststoffen N. V. (Sint-Katelijne-Waver, Belgicko)
   Návrhy žalobcu

               —

               zrušiť rozhodnutie prvého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu v odvolacom konaní č. R0984/2004-1 z 1.7.2005 a vyhlásiť ho za neplatné,

               —

               alternatívne zrušiť rozhodnutie prvého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu v odvolacom konaní č. R0984/2004-1, z 1.7.2005 v rozsahu, v ktorom sú dotknuté „biologické látky, najmä prostriedky na zlepšenie, sanáciu a rekultiváciu odpadových vôd alebo na použitie v čističkách odpadových vôd“ (anglická verzia: „biological substances, namely preparations for conditioning, reconstructing and recultivating sewage or for use in sewage treatment plants“).

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

      Prihlasovateľ ochrannej známky Spoločenstva: Aqua-Terra Bioprodukt GmbH

      Prihlasovaná ochranná známka: Obrazová ochranná známka „aqua terra“ pre výrobky tried 1 a 3 – prihláška č. 1 480 243

      Majiteľ ochrannej známky alebo označenia, ktoré je základom námietkového konania: De Ceuster Meststoffen N. V

      Ochranná známka alebo označenie, ktoré je základom námietkového konania: Národná slovná ochranná známka „AQUATERRA“ pre výrobky tried 1, 5 a 31

      Rozhodnutie námietkového oddelenia: Prijatie námietky, ktorá bola obmedzená na výrobky triedy 1 a zamietnutie prihlášky pre všetky výrobky triedy 1

      Rozhodnutie odvolacieho senátu: Zamietnutie odvolania žalobcu

      Dôvody žaloby: Napadnuté rozhodnutie porušuje čl. 8 ods. 1 písm. b) nariadenia Rady (ES) č. 40/94 z dôvodu nesprávneho posúdenia pravdepodobnosti zámeny kolidujúcich ochranných známok. Nevyhnutné zohľadnenie jednotlivých výrobkov a ich podobnosť nebolo uskutočnené a namiesto toho bolo uskutočnené všeobecné hodnotenie.


title: Vec T-263/14: Uznesenie Všeobecného súdu zo 16. marca 2015 – Hydro Aluminium Rolled Products a i./Komisia

text:
               11.5.2015

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 155/38

         Uznesenie Všeobecného súdu zo 16. marca 2015 – Hydro Aluminium Rolled Products a i./Komisia
   (Vec T-263/14) (1)

   (2015/C 155/47)
   Jazyk konania: nemčina
   Predseda tretej komory nariadil výmaz veci.

      (1)  Ú. v. EÚ C 223, 14.7.2014.


title: Vec C-91/06: Žaloba podaná  14. februára 2006  Komisiou Európskych spoločenstiev proti Rakúskej republike

text:
               22.4.2006

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 96/6

         Žaloba podaná 14. februára 2006 Komisiou Európskych spoločenstiev proti Rakúskej republike
   (Vec C-91/06)
   (2006/C 96/09)
   Jazyk konania: nemčina
   Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: Bernhard Schima a Florence Simonetti, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu, podala 14. februára 2006 na Súdny dvor Európskych spoločenstiev žalobu proti Rakúskej republike.
   Komisia navrhuje, aby Súdny dvor:

               1.

               určil, že neprijatím zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení potrebných na dosiahnutie súladu s článkom 13 ods. 1 smernice 2001/42/ES (1) o posudzovaní účinkov určitých plánov a programov na životné prostredie a v každom prípade ich neoznámením Komisii, si Rakúska republika nesplnila svoje povinnosti vyplývajúce z tejto smernice,

               2.

               zaviazal Rakúsku republiku nahradiť trovy konania.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia
   Lehota na prebratie smernice 2001/42 do vnútroštátneho práva uplynula 21. júla 2004.

      (1)  Ú. v. ES L 197, 21.7.2001, s. 30; Mim. vyd. 15/006 s. 157.


title: Vec C-146/17 P: Odvolanie podané 22. marca 2017: Gascogne Sack Deutschland GmbH a Gascogne S.A. proti rozsudku Všeobecného súdu (tretia rozšírená komora) z 10. januára 2017 vo veci T-577/14, Gascogne Sack Deutschland a Gascogne/Európska únia

text:
               15.5.2017

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 151/26

         Odvolanie podané 22. marca 2017: Gascogne Sack Deutschland GmbH a Gascogne S.A. proti rozsudku Všeobecného súdu (tretia rozšírená komora) z 10. januára 2017 vo veci T-577/14, Gascogne Sack Deutschland a Gascogne/Európska únia
   (Vec C-146/17 P)
   (2017/C 151/33)
   Jazyk konania: francúzština

      Účastníci konania

      Odvolateľky: Gascogne Sack Deutschland GmbH, Gascogne S.A. (v zastúpení: F. Puel a E. Durand, avocats)

      Ďalší účastníci konania: Európska únia zastúpená Súdnym dvorom Európskej únie, Európska komisia

      Návrhy odvolateliek

   Odvolateľky navrhujú, aby Súdny dvor:

               —

               čiastočne zrušil napadnutý rozsudok doručený prostredníctvom e-Curia právnym zástupcom odvolateliek 16. januára 2017, ktorým Všeobecný súd síce uznal porušenie primeranej lehoty na rozhodnutie vo veciach, v ktorých boli vydané rozsudky zo 16. novembra 2011, Groupe Gascogne/Komisia (T-72/06) a Sachsa Verpackung/Komisia (T-79/06), a existenciu majetkovej a nemajetkovej ujmy spôsobenej odvolateľkám v dôsledku porušenia primeranej lehoty, avšak Únii uložil nezodpovedajúcu a neúplnú náhradu takto spôsobenej ujmy,

               —

               vydal na základe svojej neobmedzenej právomoci konečné rozhodnutie o finančnej náhrade majetkovej a nemajetkovej ujmy odvolateliek v súlade s návrhmi odvolateliek,

               —

               zaviazal žalovanú na náhradu trov konania.

      Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia

   V rámci prvého odvolacieho dôvodu Gascogne tvrdí, že Všeobecný súd sa tým, že nepriznal náhradu majetkovej ujmy, ktorá vznikla pred 30. májom 2011 s odôvodnením, že nemôže rozhodovať ultra petita, dopustil zjavne nesprávneho posúdenia pri výklade a uplatňovaní tejto zásady.
   V rámci druhého odvolacieho dôvodu Gascogne tvrdí, že Všeobecný súd si tým, že rozhodol, že za východiskový bod majetkovej ujmy na účely výpočtu tejto ujmy vezme okamih stanovený spoločnosťou Gascogne spätne na základe neprimeranej dĺžky, ktorú odhadovala na 30 mesiacov, ale ktorú Všeobecný súd odhadol na 20 mesiacov, a nahradil majetkovú ujmu, ktorá vznikla spoločnosti Gascogne za obdobie 6 mesiacov, hoci výslovne rozhodol, že vzniknutá majetková ujma spočíva v platbe nákladov na bankovú záruku za obdobie, ktoré zodpovedá prekročeniu primeranej lehoty (teda za obdobie 20 mesiacov), formálne protirečil a nevyvodil dôsledky z vlastných záverov.
   V rámci tretieho odvolacieho dôvodu Gascogne tvrdí, že Všeobecný súd tým, že použil inú metódu výpočtu majetkovej ujmy, než akú pôvodne predložili odvolateľky, pričom odvolateľky sa nemohli k dôsledkom tejto metódy výpočtu vyjadriť, porušil právo na obhajobu.
   V rámci štvrtého odvolacieho dôvodu odvolateľky tvrdia, že Všeobecný súd sa tým, že rozhodol, že nemôže poskytnúť náhradu vzniknutej nemajetkovej ujmy, ktorej výška by sa zdala príliš vysoká v pomere k pokute uloženej Európskou komisiou, a to s odôvodnením, že podľa judikatúry súd Únie nemôže úplne alebo čiastočne spochybniť sumu pokuty z dôvodu nedodržania primeranej lehoty, dopustil neprávneho právneho posúdenia pri výklade a uplatňovaní uvedenej judikatúry.
   V rámci piateho odvolacieho dôvodu odvolateľky tvrdia, že Všeobecný súd tým, že nevyhovel návrhu na náhradu spôsobenej nemajetkovej ujmy s odôvodnením, že priznanie náhrady požadovanej odvolateľkami by vzhľadom na svoju výšku viedlo k spochybneniu výšky pokuty, ktorá im bola uložená, hoci ustanovenia článku 256 ods. 1 a článku 340 druhého odseku ZFEÚ majú práve za cieľ umožniť každému žalobcovi, ktorému európske inštitúcie spôsobili škodu, požadovať náhradu škody na Všeobecnom súde, porušil ustanovenia článku 256 ods. 1 a článku 340 druhého odseku ZFEÚ a právo na účinný prostriedok nápravy a zbavil ich užitočného účinku.
   V rámci šiesteho odvolacieho dôvodu Gascogne tvrdí, že Všeobecný súd si tým, že priznal náhradu vo výške 5 000 eur z titulu spôsobenej nemajetkovej ujmy, hoci po prvé uviedol, že náhrada nemajetkovej ujmy nemôže ani čiastočne spochybňovať výšku pokuty uloženej Komisiu, a po druhé výslovne uznal existenciu nemajetkovej ujmy spôsobenej odvolateľkám, ktorú bolo potrebné nahradiť vzhľadom na „rozsah nedodržania primeranej lehoty“ a na „efektívnosť prejednávanej žaloby“, formálne protirečil.
   V rámci siedmeho odvolacieho dôvodu odvolateľky tvrdia, že Všeobecný súd tým, že bez uvedenia dôvodov rozhodol, že konštatovanie porušenia primeranej lehoty na rozhodnutie je s ohľadom na predmet a závažnosť tohto porušenia dostatočné na nápravu tvrdeného zásadu do dobrej povesti a že odškodnenie vo výške 5 000 eur predstavuje primeranú náhradu spôsobenej nemajetkovej ujmy, porušil povinnosť odôvodnenia.


title: Vec C-192/05: Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z  26. októbra 2006 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Centrale Raad van Beroep – Holandsko) – K. Tas-Hagen, R. A. Tas/Raadskamer WUBO van de Pensioen- en Uitkeringsraad (Dávky, ktoré členský štát priznáva civilným obetiam vojny — Podmienka mať bydlisko na území tohto štátu v čase podania žiadosti o dávku — Článok 18 ods. 1 ES)

text:
               30.12.2006

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 326/10

         Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 26. októbra 2006 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Centrale Raad van Beroep – Holandsko) – K. Tas-Hagen, R. A. Tas/Raadskamer WUBO van de Pensioen- en Uitkeringsraad
   (Vec C-192/05) (1)

   (Dávky, ktoré členský štát priznáva civilným obetiam vojny - Podmienka mať bydlisko na území tohto štátu v čase podania žiadosti o dávku - Článok 18 ods. 1 ES)
   (2006/C 326/21)
   Jazyk konania: holandčina
   Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania
   Centrale Raad van Beroep
   Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Žalobcovia: K. Tas-Hagen, R. A. Tas

      Žalovaný: Raadskamer WUBO van de Pensioen- en Uitkeringsraad
   Predmet veci
   Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Centrale Raad van Beroep – Udelenie dávky civilným vojnovým obetiam členským štátom – Právo na plnenie vyhradené štátnym príslušníkom dotknutého členského štátu s bydliskom na jeho území v čase podania žiadosti – Zlučiteľnosť s článkom 18 ES
   Výrok rozsudku
   Článok 18 ods. 1 ES treba vykladať v tom zmysle, že nepripúšťa takú právnu úpravu členského štátu, podľa ktorej tento štát neprizná svojmu štátnemu príslušníkovi nárok na dávku pre civilné obete vojny len preto, že v čase podania žiadosti nemá dotknutá osoba bydlisko na území tohto, ale iného členského štátu.

      (1)  Ú. v. EÚ C 182, 23.7.2005.


title: Vec T-527/08 P: Rozsudok Súdu prvého stupňa z  18. júna 2009 — Komisia/Traore ( Odvolanie — Verejná služba — Úradníci — Prijímanie — Oznámenie o voľnom pracovnom mieste — Vymenovanie na pracovné miesto operačného vedúceho zastúpenia Komisie v Tanzánii — Označenie obsadzovaného pracovného miesta — Zásada oddelenia platovej triedy a úloh )

text:
               1.8.2009

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 180/49

         Rozsudok Súdu prvého stupňa z 18. júna 2009 — Komisia/Traore
   (Vec T-527/08 P) (1)

   („Odvolanie - Verejná služba - Úradníci - Prijímanie - Oznámenie o voľnom pracovnom mieste - Vymenovanie na pracovné miesto operačného vedúceho zastúpenia Komisie v Tanzánii - Označenie obsadzovaného pracovného miesta - Zásada oddelenia platovej triedy a úloh“)
   2009/C 180/92
   Jazyk konania: francúzština

      Účastníci konania

      Odvolateľka: Komisia Európskych spoločenstiev (v zastúpení: J. Currall, G. Berscheid a B. Eggers, splnomocnení zástupcovia)

      Ďalší účastník konania: Amadou Traore (Rhode-St-Genèse, Belgicko) (v zastúpení: É. Boigelot, advokát)

      Vedľajší účastníci, ktorí v konaní podporujú žalobkyňu: Európsky parlament (v zastúpení: C. Burgos a K. Zejdová, splnomocnení zástupcovia), Rada Európskej únie (v zastúpení: M. Bauer a K. Zieleśkiewicz, splnomocnení zástupcovia) a Dvor audítorov Európskych spoločenstiev (v zastúpení: T. Kennedy a J.-M. Stenier, splnomocnení zástupcovia)

      Predmet veci

   Odvolanie podané proti rozsudku Súdu pre verejnú službu Európskych spoločenstiev (druhá komora) z 13. novembra 2008, Traore/Komisia (F-90/07, zatiaľ neuverejnený v Zbierke), a smerujúce proti zrušeniu tohto rozsudku

      Výrok rozsudku

               1.

               Rozsudok Súdu pre verejnú službu Európskej únie z 13. novembra 2008, Traore/Komisia (F-90/07), sa zrušuje v rozsahu, v akom ním bolo zrušené rozhodnutie riaditeľa zdrojov Úradu pre spoluprácu EuropeAid Komisie Európskych spoločenstiev z 12. decembra 2006 o zamietnutí kandidatúry pána Traore na miesto operačného vedúceho zastúpenia Komisie v Tanzánii a rozhodnutie o vymenovaní pána S. na uvedené miesto.

               2.

               Žaloba, ktorú podal pán Traore na Súd pre verejnú službu vo veci F-90/07 sa zamieta.

               3.

               Pán Traore a Komisia Európskych spoločenstiev znášajú svoje vlastné trovy konania tak v konaní na prvom stupni, ako aj v odvolacom konaní.

               4.

               Európsky parlament, Rada Európskej únie a Dvor audítorov Európskych spoločenstiev znášajú svoje vlastné trovy konania.

      (1)  Ú. v. EÚ C 44, 21.2.2009.


title: Vec C-91/11: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Bundespatentgericht (Nemecko) 25. februára 2011 — Securvita — Gesellschaft zur Entwicklung alternativer Versicherungskonzepte mbH/Öko-Invest Verlagsgesellschaft mbH; ďalší účastník konania: Deutsches Patent- und Markenamt

text:
               11.6.2011

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 173/4

         Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Bundespatentgericht (Nemecko) 25. februára 2011 — Securvita — Gesellschaft zur Entwicklung alternativer Versicherungskonzepte mbH/Öko-Invest Verlagsgesellschaft mbH; ďalší účastník konania: Deutsches Patent- und Markenamt
   (Vec C-91/11)
   2011/C 173/06
   Jazyk konania: nemčina

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Bundespatentgericht

      Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Žalobkyňa: Securvita — Gesellschaft zur Entwicklung alternativer Versicherungskonzepte mbH

      Žalovaná: Öko-Invest Verlagsgesellschaft mbH

      Ďalší účastník konania: Deutsches Patent- und Markenamt

      Prejudiciálna otázka

   Má sa dôvod zamietnutia podľa článku 3 ods. 1 písm. b) a/alebo písm. c) smernice 2008/95/ES (1) uplatňovať aj na slovné označenie, ktoré pozostáva zo spojenia písmen, ktoré pri samostatnom skúmaní nemá opisný charakter, a z opisnej slovnej kombinácie, ak bude spojenie písmen verejnosťou vnímané ako skratka opisných slov, keďže sa skladá z ich začiatočných písmen a preto môže byť ochranná známka ako celok vnímaná ako kombinácia navzájom sa vysvetľujúcich opisných údajov, resp. skratiek?

      (1)  Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2008/95/ES z 22. októbra 2008 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok (kodifikované znenie) (Ú. v. EÚ L 299, s. 25).


title: Vec C-23/13: Žaloba podaná 17. januára 2013 — Európska komisia/Francúzska republika

text:
               16.3.2013

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 79/11

         Žaloba podaná 17. januára 2013 — Európska komisia/Francúzska republika
   (Vec C-23/13)
   2013/C 79/18
   Jazyk konania: francúzština

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Európska komisia (v zastúpení: J.-P. Keppenne a E. Manhaeve, splnomocnení zástupcovia)

      Žalovaná: Francúzska republika

      Návrhy žalobkyne

   Žalobkyňa navrhuje, aby Súdny dvor:

               —

               určil, že Francúzska republika si tým, že nezabezpečila odvádzanie a čistenie komunálnych odpadových vôd z ôsmych aglomerácií s populačným koeficientom (p. k.) viac ako 15 000 umiestnených v takzvaných normálnych oblastiach, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článkov 3 a 4 smernice Rady 91/271/EHS z 21. mája 1991 o čistení komunálnych odpadových vôd (1),

               —

               zaviazal Francúzsku republiku na náhradu trov konania.

      Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

   Vo svojej žalobe Komisia vytýka Francúzsku, že v ôsmych aglomeráciách nesprávne vykonalo smernicu Rady 91/271/EHS z 21. mája 1991 o čistení komunálnych odpadových vôd.
   Podľa článku 3 ods. 1 a článku 4 ods. 1 smernice 91/271/EHS mali byť všetky aglomerácie s populačným koeficientom (p. k.) viac ako 15 000 vybavené zbernými systémami pre komunálnu odpadovú vodu a podrobiť tieto vody sekundárnemu čisteniu alebo ekvivalentému čisteniu, a to najneskôr do 31. decembra 2000.
   V súvislosti s povinnosťou čistiť komunálnu odpadovú vodu stanovuje článok 4 ods. 1 smernice členským štátom povinnosť zabezpečiť, aby komunálne odpadové vody vstupujúce do zberných systémov prešli pred vypustením sekundárnym čistením alebo ekvivalentným čistením.
   Napokon kontrolné postupy stanovené v prílohe I bode D smernice umožňujú overiť, či je vypúšťanie komunálnych odpadových vôd z čističiek v súlade s požiadavkami smernice v oblasti vypúšťania odpadových vôd.

      (1)  Ú. v. ES L 135, s. 40; Mim. vyd. 15/002, s. 26.


title: Vec C-274/04: Návrh na začatie konania o prejudiciálnej otázke podaný uznesením Finanzgericht Hamburg zo dňa 16. júna 2004 vo veci ED & F man Sugar Ltd. proti Hauptzollamt Hamburg-Jonas

text:
               11.9.2004

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 228/24

         Návrh na začatie konania o prejudiciálnej otázke podaný uznesením Finanzgericht Hamburg zo dňa 16. júna 2004 vo veci ED & F man Sugar Ltd. proti Hauptzollamt Hamburg-Jonas
   (Vec C-274/04)
   (2004/C 228/47)
   Finanzgericht Hamburg (Nemecko) uznesením zo dňa 16. júna 2004 podal na Súdny dvor Európskych spoločenstiev návrh na začatie konania o prejudiciálnej otázke vo veci ED & F man Sugar Ltd. proti Hauptzollamt Hamburg-Jonas, ktorý bol doručený kancelárii Súdneho dvora dňa 28. júna 2004.
   Finanzgericht Hamburg žiada Súdny dvor, aby rozhodol o nasledujúcich otázkach:

               1.

               Majú vnútroštátne orgány a súdy právo preskúmavať v odvolacom konaní voči rozhodnutiu o uložení sankcie vydanom podľa čl. 11 ods. 1 prvý podostavec nariadenia č. 3665/87 (1), či vývozca navrhol vyššiu náhradu než mu prináleží, keď rozhodnutie o vrátení náhrady podľa čl. 11 ods. 3 prvý pododstavec nariadenia č. 3665/87 nadobudlo účinnosť pred vydaním rozhodnutia o uložení sankcie?

               2.

               V prípade zápornej odpovede na položenú otázku: Smie sa vo vnútroštátnom spore voči rozhodnutiu o uložení sankcie podľa čl. 11 ods. 1 prvý pododstavec nariadenia č. 3665/87 za okolností popísaných v predloženom rozhodnutí skúmať, či vývozca navrhol vyššiu vývoznú náhradu ako mu prináleží so zreteľom na medzičasom dokončený výklad práva spoločenstva?

      (1)  Ú. v. ES L 351, s. 1


title: Vec C-386/11: Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z  13. júna 2013 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Oberlandesgericht Düsseldorf — Nemecko) — Piepenbrock Dienstleistungen GmbH & Co KG/Kreis Düren (Verejné zákazky — Smernica 2004/18/ES — Pojem „verejná zákazka“ — Článok 1 ods. 2 písm. a) — Zmluva uzavretá medzi dvoma miestnymi územnosprávnymi orgánmi — Prevod povinnosti vykonávať upratovacie práce niektorých svojich priestorov z jedného subjektu na iný subjekt za finančnú náhradu)

text:
               3.8.2013

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 225/7

         Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 13. júna 2013 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Oberlandesgericht Düsseldorf — Nemecko) — Piepenbrock Dienstleistungen GmbH & Co KG/Kreis Düren
   (Vec C-386/11) (1)

   (Verejné zákazky - Smernica 2004/18/ES - Pojem „verejná zákazka“ - Článok 1 ods. 2 písm. a) - Zmluva uzavretá medzi dvoma miestnymi územnosprávnymi orgánmi - Prevod povinnosti vykonávať upratovacie práce niektorých svojich priestorov z jedného subjektu na iný subjekt za finančnú náhradu)
   2013/C 225/11
   Jazyk konania: nemčina

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Oberlandesgericht Düsseldorf

      Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Žalobkyňa: Piepenbrock Dienstleistungen GmbH & Co KG

      Žalovaný: Kreis Düren

      Za účasti: Stadt Düren

      Predmet veci

   Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Oberlandesgericht Düsseldorf — Výklad článku 1 písm. a) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/18/ES z 31. marca 2004 o koordinácii postupov zadávania verejných zákaziek na práce, verejných zákaziek na dodávku tovaru a verejných zákaziek na služby (Ú. v. EÚ L 134, s. 114; Mim. vyd. 06/007, s. 132) — Zmluva, podľa ktorej miestny územnosprávny orgán prevedie správu upratovania verejných budov, ktorých je vlastníkom, na miestny orgán, na ktorého území sa predmetné budovy nachádzajú, a to za úhradu vynaložených nákladov — Kvalifikácia tejto zmluvy ako verejnej zákazky na služby alebo ako komunálnej spolupráce nepodliehajúcej právu Únie v oblasti verejného obstarávania

      Výrok rozsudku

   Zmluva ako vo veci samej, ktorou verejný subjekt — napriek tomu, že táto zmluva neupravuje spoluprácu medzi dvoma verejnými subjektmi, ktorej cieľom je plnenie úlohy spoločnej služby vo verejnom záujme — deleguje na iný verejný subjekt úlohu upratovať niektoré z jeho administratívnych, správnych a školských budov, avšak zároveň si ponechá možnosť kontrolovať riadny výkon jej plnenia, a to za peňažnú náhradu zodpovedajúcu nákladom vynaloženým na jej splnenie, pričom tento druhý subjekt navyše môže na splnenie danej úlohy využiť tretie osoby, ktoré prípadne môžu súťažiť na trhu, predstavuje verejnú zákazku na služby v zmysle článku 1 ods. 2 písm. d) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/18/ES z 31. marca 2004 o koordinácii postupov zadávania verejných zákaziek na práce, verejných zákaziek na dodávku tovaru a verejných zákaziek na služby.

      (1)  Ú. v. EÚ C 311, 22.10.2011.


title: Vec C-299/16: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Vestre Landsret (Dánsko) 26. mája 2016 – Z Denmark ApS/Skatteministeriet

text:
               1.8.2016

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 279/20

         Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Vestre Landsret (Dánsko) 26. mája 2016 – Z Denmark ApS/Skatteministeriet
   (Vec C-299/16)
   (2016/C 279/28)
   Jazyk konania: dánčina

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Vestre Landsret

      Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Žalobkyňa: Z Denmark ApS

      Žalovaný: Skatteministeriet

      Prejudiciálne otázky

               1.

               Má sa článok 1 ods. 1 smernice 2003/49/ES (1) v spojení s článkom 1 ods. 4 smernice vykladať v tom zmysle, že ak spoločnosť sídliaca v členskom štáte, na ktorú sa vzťahuje článok 3 smernice, za takých okolností, akými sú okolnosti prejednávanej veci, prijme úrok od dcérskej spoločnosti v inom členskom štáte, je „vlastníkom požitkov“ v podobe tohto úroku na účely smernice?

                           1.1.

                           Má sa pojem „vlastník požitkov“ v článku 1 ods. 1 smernice 2003/49/ES v spojení s článkom 1 ods. 4 tejto smernice vykladať v súlade so zodpovedajúcim pojmom v článku 11 modelovej daňovej zmluvy OECD z roku 1977?

                           1.2.

                           Má sa tento pojem v prípade kladnej odpovede na otázku 1.1 vykladať len z hľadiska komentára k článku 11 modelovej daňovej zmluvy z roku 1977 (bod 8), alebo možno do výkladu zahrnúť následné komentáre vrátane doplnení z roku 2003 týkajúcich sa „účelových spoločností“ (bod 8.1, teraz bod 10.1) a doplnení z roku 2014 týkajúcich sa „zmluvných alebo zákonom stanovených povinností“ (bod 10.2)?

                           1.3.

                           Pokiaľ možno do výkladu zahrnúť komentár z roku 2003, aký význam má pri posudzovaní otázky, či možno konštatovať, že spoločnosť nie je „vlastníkom požitkov“ na účely smernice 2003/49/ES, že predmetný úrok je zahrnutý do istiny (tzv. roll-up), že príjemca úrokov mal zmluvnú alebo zákonom stanovenú povinnosť previesť úroky na inú osobu a že väčšina osôb, ktoré sa v štáte, kde sídli platiteľ úrokov, považujú za „vlastníkov požitkov“ v podobe úrokov, sídli v iných členských štátoch alebo v iných štátoch, s ktorými má Dánsko podpísaný dohovor o zamedzení dvojitého zdanenia, takže podľa vnútroštátneho práva by neexistoval základ na vykonanie zrážky dane pri zdroji, keby boli tieto osoby poskytovateľmi úveru, a teda by boli priamymi príjemcami úrokov?

                           1.4.

                           Aký význam má na posúdenie otázky, či sa má príjemca úrokov považovať za „vlastníka požitkov“ na účely smernice, skutočnosť, že vnútroštátny súd po posúdení skutkových okolností veci konštatuje, že príjemca – bez zmluvnej alebo zákonom stanovenej povinnosti previesť prijaté úroky na inú osobu – nemal „plné“ právo „používať a požívať“ úroky v zmysle komentára z roku 2014 k modelovej daňovej zmluve z roku 1977?

               2.

               Môže sa členský štát odvolávať na článok 5 ods. 1 smernice o uplatňovaní vnútroštátnych ustanovení na zabránenie podvodom alebo zneužívaniu alebo na článok 5 ods. 2 smernice len za predpokladu, že dotknutý členský štát prijal osobitné vnútroštátne ustanovenie, ktorým sa vykonáva článok 5 smernice, alebo že vnútroštátne právo obsahuje všeobecné ustanovenia či zásady týkajúce sa podvodov, zneužívania a daňových únikov, ktoré sa dajú vykladať v súlade s článkom 5?

                           2.1.

                           Možno v prípade kladnej odpovede na otázku 2 považovať § 2 ods. 2 písm. d) zákona o dani z príjmov právnických osôb, ktorý stanovuje, že obmedzená daňová povinnosť pri úrokových príjmoch sa nevzťahuje na „úroky oslobodené od dane… podľa smernice 2003/49/ES o spoločnom systéme zdaňovania uplatňovanom na výplaty úrokov a licenčných poplatkov medzi združenými spoločnosťami rôznych členských štátov“, za osobitné vnútroštátne ustanovenie v zmysle článku 5 smernice?

               3.

               Je ustanovenie dohovoru o zamedzení dvojitého zdanenia uzatvoreného medzi dvoma členskými štátmi a vypracovaného v súlade s modelovou daňovou zmluvou OECD, podľa ktorého je zdaňovanie úrokov podmienené tým, či sa príjemca úrokov považuje za vlastníka požitkov v podobe úrokov, dojednaným ustanovením na zabránenie zneužívaniu, na ktoré sa vzťahuje článok 5 smernice?

               4.

               Má členský štát, ktorý nechce uznať, že spoločnosť v inom členskom štáte je vlastníkom požitkov v podobe úrokov, a tvrdí, že spoločnosť v inom členskom štáte je tzv. umelou účelovou spoločnosťou, podľa smernice 2003/49/ES alebo článku 10 ES povinnosť uviesť, koho tento členský štát v takom prípade považuje za vlastníka požitkov?

               5.

               V prípade, ak má platiteľ úrokov sídlo v jednom členskom štáte a príjemca úrokov má sídlo v inom členskom štáte a ak prvý uvedený členský štát nepovažuje príjemcu úrokov za „vlastníka požitkov“ v podobe predmetných úrokov podľa smernice 2003/49/ES, a preto sa príjemca úrokov považuje v tomto členskom štáte za osobu s obmedzenou daňovou povinnosťou v súvislosti s týmito úrokmi, bráni článok 43 ES v spojení s článkom 48 ES právnej úprave, na základe ktorej prvý uvedený členský štát pri zdanení príjemcu úrokov, ktorý nemá sídlo v tomto štáte, nezohľadní náklady v podobe nákladov na úroky, ktoré príjemca úrokov vynaložil za takých okolností, akými sú okolnosti prejednávanej veci, hoci náklady na úroky sú podľa právnej úpravy tohto členského štátu vo všeobecnosti odpočítateľnou položkou, a preto si ich príjemca úrokov, ktorý má sídlo v tomto štáte, môže odpočítať od zdaniteľného príjmu?

               6.

               Ak sa spoločnosť sídliaca v členskom štáte (materská spoločnosť) v skutočnosti nepovažuje za oslobodenú od zrážkovej dane podľa smernice 2003/49/ES, pokiaľ ide o úroky prijaté od spoločnosti sídliacej v inom členskom štáte (dcérska spoločnosť), a materská spoločnosť v poslednom uvedenom členskom štáte sa v tomto členskom štáte považuje za osobu s obmedzenou daňovou povinnosťou v súvislosti s týmito úrokmi, bráni článok 43 ES v spojení s článkom 48 ES právnej úprave, na základe ktorej posledný uvedený členský štát požaduje od spoločnosti zodpovednej za vykonanie zrážky dane pri zdroji (dcérska spoločnosť), aby v prípade oneskorenej úhrady splatnej zrážkovej dane zaplatila úrok z omeškania s vyššou úrokovou sadzbou, než je sadzba úroku z omeškania, ktorú členský štát uplatňuje pri daňových dlhoch právnických osôb (vrátane úrokových príjmov) vymáhaných od spoločností sídliacich v tom istom členskom štáte?

               7.

               Ak sa spoločnosť sídliaca v členskom štáte (materská spoločnosť) v skutočnosti nepovažuje za oslobodenú od zrážkovej dane podľa smernice 2003/49/ES, pokiaľ ide o úroky prijaté od spoločnosti sídliacej v inom členskom štáte (dcérska spoločnosť), a materská spoločnosť v poslednom uvedenom členskom štáte sa v tomto členskom štáte považuje za zdaniteľnú osobu s obmedzenou daňovou povinnosťou v súvislosti s týmito úrokmi, bráni článok 43 ES v spojení s článkom 48 ES (subsidiárne s článkom 56 ES) samostatne alebo ako celok právnej úprave, na základe ktorej:

                           7.1.

                           posledný uvedený členský štát požaduje od platiteľa úrokov, aby vykonal zrážku dane z úrokov pri zdroji, a považuje túto osobu za zodpovednú voči orgánom za nevykonanie zrážky dane pri zdroji, pričom ak príjemca úrokov sídli v poslednom uvedenom členskom štáte, nemá takú povinnosť vykonať zrážku dane pri zdroji?

                           7.2.

                           materská spoločnosť v poslednom uvedenom členskom štáte by v prvých dvoch zdaňovacích obdobiach nemala povinnosť platiť preddavky na daň z príjmov právnických osôb, ale musela by začať platiť daň z príjmov právnických osôb až omnoho neskôr, než je splatnosť zrážkovej dane?

         Vnútroštátny súd žiada Súdny dvor EÚ, aby zahrnul odpoveď na otázku 6 do svojej odpovede na túto otázku.

      (1)  Smernica Rady 2003/49/ES z 3. júna 2003 o spoločnom systéme zdaňovania uplatňovanom na výplaty úrokov a licenčných poplatkov medzi združenými spoločnosťami rôznych členských štátov (Ú. v. EÚ L 157, 2003, s. 49; Mim. vyd. 09/001, s. 380).


title: Vec T-249/14: Žaloba podaná 16. apríla 2014 – Masafi/ÚHVT – Hd1 (masafi)

text:
               21.7.2014

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 235/23

         Žaloba podaná 16. apríla 2014 – Masafi/ÚHVT – Hd1 (masafi)
   (Vec T-249/14)
   2014/C 235/32
   Jazyk, v ktorom bola podaná žaloba: angličtina

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Masafi Co. LLC (Dubaj, Spojené arabské emiráty) (v zastúpení: G. Hinarejos Mulliez, advokát)

      Žalovaný: Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory)

      Ďalší účastník konania pred odvolacím senátom: Hd1 Ltd (Huddersfield, Spojené kráľovstvo)

      Návrhy

   Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

               —

               zrušil rozhodnutie štvrtého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (obchodné známky a vzory) zo 17. februára 2014 vo veci R 1131/2013-4,

               —

               zaviazal ďalšieho účastníka konania pred odvolacím senátom na náhradu trov konania v prípade, že vstúpi do konania.

      Dôvody a hlavné tvrdenia

      Prihlasovateľ ochrannej známky Spoločenstva: žalobkyňa.

      Prihlasovaná ochranná známka Spoločenstva: čiernobiela obrazová ochranná známka obsahujúca slovný prvok „masafi“ pre tovary v triedach 29, 30 a 32.

      Majiteľ ochrannej známky alebo označenia namietaných v námietkovom konaní: ďalší účastník konania pred odvolacím senátom.

      Namietaná ochranná známka alebo označenie: slovná ochranná známka Spojeného kráľovstva „masafi“ zapísaná pod č. 2 5 51  560.

      Rozhodnutie námietkového oddelenia: čiastočné vyhovenie námietke.

      Rozhodnutie odvolacieho senátu: zamietnutie odvolania.

      Dôvody žaloby: porušenie článku 8 ods. 1 písm. a) a b) nariadenia o ochrannej známke Spoločenstva.


title: Vec T-303/05: Žaloba podaná 3. augusta 2005 – ACEA Electrabel Produzione S.p.A./Komisia Európskych spoločenstiev

text:
               15.10.2005

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 257/14

         Žaloba podaná 3. augusta 2005 – ACEA Electrabel Produzione S.p.A./Komisia Európskych spoločenstiev
   (Vec T-303/05)
   (2005/C 257/28)
   Jazyk konania: taliančina
   Účastníci konania

      Žalobkyňa: ACEA Electrabel Produzione S.p.A. (Rím/Taliansko) [v zastúpení: advokáti Luca G. Radicati di Brozolo, Massimo Merola, Chiara Bazoli, Fabrizio D′Alessandri]

      Žalovaná: Komisia Európskych spoločenstiev
   Návrhy žalobkyne

               —

               zrušenie rozhodnutia Komisie zo 16. marca 2005 o pomoci s cieľom zníženia skleníkového efektu plynu prostredníctvom využívania zdrojov alternatívnej energie (štátna pomoc č. C 53/03) v časti v ktorej posúdila ako štátnu pomoc finančné opatrenia určené na zhotovenie siete diaľkového kúrenia v územnej stavebnej oblasti Torrino-Mezzocammino a tiež v časti v ktorej odkladá poskytnutie pomoci až dokedy Taliansko nepreukáže, že ACEA nevrátila pomoc o ktorej sa rozhodlo, že je protiprávna a nezlučiteľná s rozhodnutím 2003/193/ES z 5. júna 2002 o daňových úľavách poskytnutých bývalým mestským správam,

               —

               zaviazal Komisiu na náhradu trov tohto konania.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia
   Žalobkyňa v tejto veci je obchodná spoločnosť, ktorá je pod kontrolou obchodných spoločností Electrabel SA a ACEA. Presnejšie táto spoločnosť je jednou z troch spoločnosti vykonávajúcich podnikateľskú činnosť, ktoré sú pod kontrolou holdingu ACEA a Electrabel Holding S.p.A., spoločný podnik – joint venture založený Electrabel a ACEA s cieľom podnikania v odvetví elektrickej energie a plynu.
   Žalobou sa napáda rozhodnutie zo 16. marca 2005, ktorým Komisia skončila konanie začaté v zmysle článku 88 ods. 2 ES s cieľom preskúmania zlučiteľnosti finančných úľav poskytnutých Oblasti Lazio vzhľadom na rozšírenie siete diaľkového vykurovania v územnej stavebnej oblasti Torrino-Mezzocammino, blízko Ríma s právom Spoločenstva (štátna pomoc č. C-35/03 – ex NN 90/2002).
   Žalobkyňa sa domáha toho, aby Súd prvého stupňa Európskych spoločenstiev určil, že rozhodnutie je neplatné v časti, v ktorej Komisia posúdila ako štátnu pomoc finančné opatrenia určené na zhotovenie siete diaľkového kúrenia v územnej stavebnej oblasti Torrino-Mezzocammino a tiež v časti, v ktorej odkladá poskytnutie pomoci až dokedy Taliansko nepreukáže, že ACEA nevrátila pomoc o ktorej sa rozhodlo, že je protiprávna a nezlučiteľná s rozhodnutím 2003/193/ES z 5. júna 2002 o daňových úľavách poskytnutých bývalým mestským správam („Rozhodnutie o daňových úľavách“).
   Žaloba sa zakladá najmä na nasledujúcich hlavných dôvodoch:

               a)

               Sporné opatrenie nie je štátnou pomocou nakoľko nemôže ovplyvniť hospodársku súťaž a v každom prípade nespôsobuje žiadnu škodu obchodu v rámci Spoločenstva. Toto opatrenie vyvoláva totižto samotné účinky na oblastnej úrovni, keďže je určené na podporu projektu (výstavba siete diaľkového vykurovania vo štvrti blízko Ríma), z ktorého budú plynúť výhody obmedzenému počtu užívateľov v oblasti ohraničenej talianskym územím a tiež iba v satelitnej štvrti mesta;

               b)

               osoba, ktorej plynú výhody (teda žalobkyňa) z opatrenia nie je totožná s osobou, ktorej plynú výhody z pomoci, ktorá je predmetom Rozhodnutia Daňové úľavy (teda ACEA) a ani netvorí jediný hospodársky subjekt s ACEA, takže sa javí ako úplne neopodstatnené odložiť poskytnutie pomoci;

               c)

               tiež nehladiac na omyl pri určení osoby, ktorej plynú výhody, keď je ACEA považovaná (quod non) za skutočného príjemcu skúmanej finančnej výhody, javí sa ako nesprávne uplatenie rozsudku Deggendorf
                   (1) na tento prípad. Komisia obzvlášť nepreukázala existenciu predpokladov (a obzvlášť kumulovaného účinku predchádzajúcich opatrení s novým opatrením), keďže podľa zásad prípustnosti vymedzených v tomto rozsudku takéto účinky musia existovať preto, aby mohlo byť odložené prijatie opatrenia.

      (1)  Rozsudok Súdu prvého stupňa z 13. septembra 2003 v spojených veciach T-244/93 a T-486/93,TWD/Komisia (Zb. s. II-2265), potvrdený v odvolacom konaní rozsudkom Súdneho dvora z 15. mája 1997 vo veci C-355/95 (Zb. s. I-2549).


title: Vec C-373/04 P: Odvolanie podané dňa 27. augusta 2004: Komisia Európskych spoločenstiev proti rozsudku Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev (piata komora) z 10. júna 2004 v spojených veciach T-153/01 a T-323/01, M. Alvarez Moreno proti Komisii Európskych spoločenstiev

text:
               9.10.2004

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 251/10

         Odvolanie podané dňa 27. augusta 2004: Komisia Európskych spoločenstiev proti rozsudku Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev (piata komora) z 10. júna 2004 v spojených veciach T-153/01 a T-323/01, M. Alvarez Moreno proti Komisii Európskych spoločenstiev
   (Vec C-373/04 P)
   (2004/C 251/19)
   Komisia Európskych spoločenstiev podala na Súdny dvor Európskych spoločenstiev 27. augusta 2004 odvolanie proti rozsudku Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev (piata komora) z 10. júna 2004 v spojených veciach T-153/01 a T-323/01, M. Alvarez Moreno proti Komisii Európskych spoločenstiev. Odvolateľa zastupuje F. Clotuche-Duvieusart a D. Martin, splnomocnení zástupcovia.
   Odvolateľ navrhuje, aby Súdny dvor:

               1.

               zrušil rozsudok vydaný Súdom prvého stupňa v rozsahu, ktorý sa vzťahuje na vec T-323/01;

               2.

               vyhlásil žalobu vo veci T-323/01 za neprípustnú;

               3.

               subsidiárne rozhodol v tejto veci sám v súlade s článkom 61 Štatútu ES a zamietol žalobu vo veci T-323/01 ako nedôvodnú;

               4.

               zaviazal pani Alvarez Moreno na náhradu trov odvolacieho konania a na znášanie jej vlastných trov vo veci T-323/01.

         Dôvody odvolania a hlavné tvrdenia
   Žaloba podaná pani Alvarez Moreno vo veci T-323/01 mala byť vyhlásená za neprípustnú. Súd prvého stupňa sa totiž dopustil právneho omylu, keď posúdil list z 23. februára 2001 ako „rozhodnutie“ a priznal mu následne charakter aktu spôsobujúceho ujmu. V prvom rade, list žalobcu adresovaný Komisii neobsahuje žiadosť o rozhodnutie v zmysle článku 90 Služobného poriadku, ale iba žiadosť o poskytnutie informácie, z ktorých právnych predpisov Komisia vychádzala, keď odmietala prijať tlmočníkov, ktorí sú starší ako 65 rokov. Z tohto dôvodu teda tento list nemôže byť aktom spôsobujúcim ujmu v zmysle toho istého ustanovenia. Ďalej, list z 23. februára 2001 za žiadneho predpokladu neobsahuje žiadne rozhodnutie Komisie, ktoré by vytváralo také právne záväzné účinky, ktoré by mohli ovplyvniť záujmy žalobcu tým, že by zmenili určeným spôsobom jeho právnu situáciu.
   Čo sa týka podstaty veci, Súd prvého stupňa sa dopustil právneho omylu na jednej strane tým, že usúdil, že článok 74 Podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov (POZ) sa nevzťahuje na pomocných zamestnancov prijatých podľa článku 78 tretí odsek POZ a na druhej strane tým, že usúdil, že predpisy vzťahujúce sa na pomocných tlmočníkov prijatých na obdobie zasadania (ďalej len PPT), ktoré prijala kancelária Európskeho parlamentu 13. júla 1999, sa uplatňujú na ukončenie pracovnoprávneho vzťahu. V skutočnosti článok 78 tretí odsek POZ, ktorý umožňuje stanoviť odlišný režim pre pracovnoprávne vzťahy s konferenčnými tlmočníkmi, ktorí boli prijatí ako pomocní zamestnanci, upravuje výlučne podmienky zamestnania a odmeňovania a neupravuje skončenie pracovného pomeru a teda táto otázka je upravená v článku 74 POZ, ktorý stanovuje aj vekovú hranicu. Nie je správne uvažovať tak, ako to urobil Súd prvého stupňa v napadnutom rozsudku, a to, že v prípade zmlúv, ktoré sú obmedzené na niektoré dni, je podmienkou prijatia skončenie pracovného pomeru a rozlišovať tak medzi zmluvami na niekoľko dní a zmluvami dlhšieho trvania, pričom POZ takéto rozlíšenie nepoznajú. Ďalej, aj ak sa pripustí, že to je práve PPT, ktorý by mal upravovať otázku skončenia pracovného pomeru konferenčných tlmočníkov, ktorí boli prijatí ako pomocní zamestnanci, je nutné uviesť, že neobsahuje žiadne výslovné ustanovenie zavádzajúce vekovú hranicu. Avšak v prípade, že PPT túto otázku neupravuje, vzťahujú sa na ňu POZ a teda jeho článok 74.