title: Vec C-669/11: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Conseil d’État (Francúzsko) 29. decembra 2011 — Société ED et F Man Alcohols/Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture (VINIFLHOR)

text:
               24.3.2012

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 89/5

         Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Conseil d’État (Francúzsko) 29. decembra 2011 — Société ED et F Man Alcohols/Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture (VINIFLHOR)
   (Vec C-669/11)
   2012/C 89/08
   Jazyk konania: francúzština

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Conseil d’État

      Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Navrhovateľka kasačného opravného prostriedku: Société ED et F Man Alcohols

      Odporca: Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture (VINIFLHOR)

      Prejudiciálne otázky

               1.

               Predstavuje prepadnutie vo výške 12,08 ECU na hektoliter liehu nevyvezeného v stanovenej lehote z realizačnej zábezpeky zloženej úspešným uchádzačom intervenčnej agentúre, ktorá má lieh v držbe, ako to vyplýva z článku 5 ods. 5 nariadenia Komisie (ES) č. 360/95 z 22. februára 1995 (1) pre prípady márneho uplynutia lehoty stanovenej na vývoz úspešným uchádzačom, a prepadnutie 15 % vo všetkých prípadoch spolu s 0,33 % zo zostávajúcej čiastky za deň omeškania zo zábezpeky, ktorou sa má zabezpečiť vývoz, stanovené v článku 91 ods. 12 nariadenia Komisie (ES) č. 1623/2000 z 25. júla 2000 (2) pre prípady omeškania s vývozom prijatého liehu, správne sankcie alebo opatrenia inej povahy?

               2.

               Predstavuje porušenie zo strany subjektu lehoty stanovenej na vývoz vínneho destilátu v držbe intervenčných agentúr, ktorý bol tomuto subjektu pridelený Komisiou na základe verejnej súťaže, nesplnenie povinnosti, ktorého dôsledkom bolo alebo mohlo byť poškodenie všeobecného rozpočtu Spoločenstiev alebo rozpočtov nimi spravovaných v zmysle článku 1 nariadenia Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 z 18. decembra 1995 (3)?

               3.

               Pokiaľ ide o prípadnú kombináciu ustanovení prierezového nariadenia Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 z 18. decembra 1995 s ustanoveniami sektorového nariadenia Komisie (ES) č. 360/95 z 22. februára 1995:

                           —

                           V prípade kladnej odpovede na otázku č. 2, uplatňuje sa režim prepadnutia zábezpeky v prípade omeškania s vývozom, ktorý je stanovený sektorovým nariadením Komisie z 22. februára 1995, na vylúčenie akéhokoľvek iného režimu opatrení alebo sankcií stanoveného právom Európskej únie? Alebo je naopak ako jediný uplatniteľný režim správnych opatrení a sankcií stanovený nariadením Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 z 18. decembra 1995? Alebo majú byť ustanovenia nariadenia č. 360/95 z 22. februára 1995 spojené s ustanoveniami nariadenia č. 2988/95 z 18. decembra 1995 a tak určovať, aké opatrenia a sankcie majú byť uložené a v prípade, že majú byť takto spojené, akým spôsobom?

                           —

                           V prípade zápornej odpovede na otázku č. 2, bránia ustanovenia prierezového nariadenia Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 z 18. decembra 1995 uplatneniu sankcie prepadnutia zábezpeky podľa článku 5 ods. 5 sektorového nariadenia Komisie (ES) č. 360/95 z 22. februára 1995 z dôvodu, že dané prierezové nariadenie č. 2988/95 z 18. decembra 1995 stanovením podmienky vzniku finančnej ujmy Spoločenstiev by v prípade neexistencie takej ujmy bránilo uplatneniu opatrenia alebo sankcie stanovenej skorším alebo neskorším agrárnym sektorovým nariadením?

               4.

               Ak by vzhľadom na odpovede na predchádzajúce otázky prepadnutie zábezpeky predstavovalo sankciu uplatniteľnú v prípade nevyvezenia liehu úspešným uchádzačom v stanovenej lehote, majú sa pri výpočte prepadnutia zábezpeky za porušenie lehoty na vývoz stanovenej pre verejné súťaže č. 170/94 ES a č. 171/94 ES nariadením Komisie (ES) č. 360/95 z 22. februára 1995 v znení zmien a doplnení uplatniť so spätnou účinnosťou (a v prípade kladnej odpovede, podľa akých pravidiel) ustanovenia článku 91 ods. 12 nariadenia Komisie (ES) č. 1623/2000 z 25. júla 2000 napriek tomu, že jednak toto nariadenie č. 1623/2000 nezmenilo ani výslovne nezrušilo ustanovenia článku 5 nariadenia (ES) č. 360/95 upravujúceho konkrétne verejné súťaže č. 170/94 ES a 171/94 ES, ale len ustanovenia nariadenia Komisie (ES) č. 377/93 z 12. februára 1993 (4), ktoré stanovovalo všeobecný právny rámec pre pridelenie liehu pochádzajúceho z destilácií, ktoré sú v držbe intervenčných agentúr, a odkazovalo, pokiaľ ide o uvoľnenie realizačnej zábezpeky zloženej úspešnými uchádzačmi, na nariadenie Komisie (EHS) č. 2220/85 z 22. júla 1985 (5), pričom podľa článku 5 nariadenia Komisie (ES) č. 360/95 z 22. februára 1995 sú uvedené ustanovenia výslovne vylúčené, a jednak nariadenie (ES) č. 1623/2000 bolo prijaté po reforme spoločnej organizácie trhov s vínom, ku ktorej došlo v roku 1999, vo významnej miere mení systém verejných súťaží a s tým spojený režim skladania zábezpek, čo sa týka ich predmetu, výšky a spôsobov ich prepadnutia a uvoľňovania, a napokon výmaz Brazílie zo zoznamu tretích krajín, do ktorých je povolené vyvážať pridelený lieh na použitie výhradne v palivovom sektore?

      (1)  Nariadenie Komisie (ES) č. 360/95 z 22. februára 1995 o začatí predaja prostredníctvom verejnej súťaže na vývoz vínneho destilátu, ktorým disponujú intervenčné agentúry [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 41, s. 14).

      (2)  Nariadenie Komisie (ES) č. 1623/2000 z 25. júla 2000 stanovujúce podrobné pravidlá uplatňovania nariadenia (ES) č. 1493/1999 o spoločnej organizácii trhu s vínom vzhľadom na trhový mechanizmus (Ú. v. ES L 194, s. 45; Mim. vyd. 03/030 s. 182).

      (3)  Nariadenie Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 z 18. decembra 1995 o ochrane finančných záujmov Európskych spoločenstiev (Ú. v. ES L 312, s. 1; Mim. vyd. 01/001 s. 340).

      (4)  Nariadenie Komisie (EHS) č. 377/93 z 12. februára 1993, ktorým sa stanovujú pravidlá pre predaj alkoholu získaného destiláciou pri činnostiach uvedených v článkoch 35, 36 a 39 nariadenia Rady (EHS) č. 822/87, ktorý majú v držbe intervenčné agentúry [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 43, s. 6).

      (5)  Nariadenie Komisie (EHS) č. 2220/85 z 22. júla 1985, ktorým sa stanovujú spoločné podrobné pravidlá pre uplatňovanie systému záruk pre poľnohospodárske výrobky (Ú. v. ES L 205, s. 5; Mim. vyd. 03/006 s. 186).


title: Rozsudok Súdu z 24. novembra 2014 vo veci E-27/13 – Sævar Jón Gunnarsson/Landsbankinn hf. (Indexácia úverov – Smernica 87/102/EHS – Dohody o spotrebiteľskom úvere – Smernica 93/13/EHS – Neprijateľné zmluvné podmienky – Obligatórne podmienky)

text:
               4.6.2015

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 183/7

         ROZSUDOK SÚDU
   z 24. novembra 2014
   vo veci E-27/13
   Sævar Jón Gunnarsson/Landsbankinn hf.
   (Indexácia úverov – Smernica 87/102/EHS – Dohody o spotrebiteľskom úvere – Smernica 93/13/EHS – Neprijateľné zmluvné podmienky – Obligatórne podmienky)
   (2015/C 183/08)
   Vo veci E-27/13 Sævar Jón Gunnarsson/Landsbankinn hf. – ŽIADOSŤ určená Súdu EZVO podľa článku 34 Dohoda medzi štátmi EZVO o zriadení dozorného úradu a súdu, podaná okresným súdom v Reykjavíku (Héraðsdómur Reykjavíkur), o výklad smernice Rady 87/102/EHS z 22. decembra 1986 o aproximácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov, ktoré sa týkajú spotrebiteľského úveru a smernice Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách, súd EZVO v zložení Carl Baudenbacher, predseda a sudca spravodajca, Per Christiansen a Páll Hreinsson, sudcovia, vyniesol 24. novembra 2014 rozsudok, ktorého výroková časť znie takto:

               1.

               V prípade, že je zmluva o poskytnutí úveru naviazaná na index spotrebiteľských cien, nie je zlučiteľné so smernicou 87/102/EHS, ak sa celkové náklady na úver a ročná percentuálna sadzba nákladov počítajú na základe 0 % inflácie, ak známa miera inflácie v čase podpisu zmluvy nebola 0 %. Je na vnútroštátnom súde, aby pri zohľadnení všetkých okolností veci posúdil právne následky a prostriedky právnej nápravy v prípade takejto nesprávnej informácie, po podmienkou, že nebude porušená úroveň ochrany stanovená v smernici 87/102/EHS v zmysle jej výkladu zo strany Súdu EZVO.
               V prípade, že súd podávajúci žiadosť o výklad nepovažuje predmetné zmluvné podmienky o indexácii splátok spotrebiteľského úveru za zmluvné podmienky odrážajúce záväzné zákonné alebo regulačné ustanovenia v zmysle článku 1 ods. 2 smernice 93/13/EHS, sú odpovede na následné otázky takéto:

               2.

               Smernica 93/13/EHS vo všeobecnosti nezakazuje zmluvné podmienky o indexácii úverov na základe zmlúv medzi poskytovateľom a spotrebiteľom. Je na súde podávajúcom žiadosť o výklad, aby posúdil, či je určitá zmluvná podmienka neprijateľná alebo nie. Tento súd musí v rámci uvedeného posúdenia zohľadniť výklad pojmu „neprijateľná zmluvná podmienka“ obsiahnutý v judikatúre Súdu EZVO.

               3.

               Smernica 93/13/EHS neobmedzuje právomoc členského štátu EHP určiť, právnym alebo správnym predpisom, faktory, ktoré môžu viesť k zmene vopred určeného indexu, ako je napr. islandský index spotrebiteľských cien, ako aj metódy merania týchto zmien, za predpokladu, že sú v zmluve výslovne stanovené.

               4.

               Je na príslušnom vnútroštátnom súde, aby rozhodol, či určitá zmluvná podmienka bola dojednaná individuálne v zmysle článku 3 smernice 93/13/EHS.

               5.

               Je na príslušnom vnútroštátnom súde, aby rozhodol, či určitá zmluvná podmienka týkajúca sa indexácie splátok spotrebiteľského úveru musí byť považovaná za výslovne a zrozumiteľne opísanú spotrebiteľovi. V rámci tohto posúdenia sa do úvahy musí zobrať presné znenie príslušných zmluvných podmienok ako aj všetky ďalšie relevantné okolnosti vrátane okolností uvedených v bodoch a) a b) štvrtej otázky položenej vnútroštátnym súdom, ako aj vnútroštátne predpisy o indexácii cien.

               6.

               Článok 6 ods. 1 smernice 93/13/EHS treba vykladať v tom zmysle, že ak vnútroštátny súd považuje určitú zmluvnú podmienku za neprijateľnú v zmysle smernice 93/13/EHS, tento súd musí zabezpečiť, aby predmetné ustanovenie spotrebiteľa nezaväzovalo, ak je možné, aby príslušná zmluva platila naďalej aj bez takejto neprijateľnej podmienky, ak je to v súlade s príslušnými pravidlami vnútroštátneho poriadku právne možné.


title: Vec C-133/09: Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z  30. septembra 2010 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Fővárosi Bíróság — Maďarská republika) — József Uzonyi/Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve [Poľnohospodárstvo — Spoločná poľnohospodárska politika — Režimy podpory — Nariadenie (ES) č. 1782/2003 — Článok 143ba — Osobitná platba na cukor — Poskytnutie — Rozhodnutie nových členských štátov — Podmienky — Objektívne a nediskriminačné kritéria]

text:
               20.11.2010

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 317/9

         Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 30. septembra 2010 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Fővárosi Bíróság — Maďarská republika) — József Uzonyi/Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve
   (Vec C-133/09) (1)

   (Poľnohospodárstvo - Spoločná poľnohospodárska politika - Režimy podpory - Nariadenie (ES) č. 1782/2003 - Článok 143ba - Osobitná platba na cukor - Poskytnutie - Rozhodnutie nových členských štátov - Podmienky - Objektívne a nediskriminačné kritéria)
   2010/C 317/16
   Jazyk konania: maďarčina

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Fővárosi Bíróság

      Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Žalobca: József Uzonyi

      Žalovaný: Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve

      Predmet veci

   Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Fővárosi Bíróság — Výklad článku 143ba ods. 1 nariadenia Rady (ES) č. 1782/2003 z 29. septembra 2003, ktorým sa stanovujú spoločné pravidlá režimov priamej podpory v rámci Spoločnej poľnohospodárskej politiky a ktorým sa zavádzajú niektoré režimy podpory pre poľnohospodárov a ktorým sa menia a dopĺňajú nariadenia (EHS) č. 2019/93, (ES) č. 1452/2001, (ES) č. 1453/2001, (ES) č. 1454/2001, (ES) č. 1868/94, (ES) č. 1251/1999, (ES) č. 1254/1999, (ES) č. 1673/2000, (EHS) č. 2358/71 a (ES) č. 2529/2001 (Ú. v. ES L 270, 2003, s.1; Mim. vyd. 03/040, s. 269) — Povinnosť členských štátov priznať osobitnú platbu na cukor na základe objektívnych a nediskriminačných kritérií — Vnútroštátna právna úprava, ktorá túto platbu vyhradzuje iba pestovateľom, ktorí majú zmluvu o dodávkach cukrovej repy uzavretú priamo s výrobcom cukru

      Výrok rozsudku

   Článok 143ba ods. 1 nariadenia Rady (ES) č. 1782/2003 z 29. septembra 2003, ktorým sa stanovujú spoločné pravidlá režimov priamej podpory v rámci Spoločnej poľnohospodárskej politiky a ktorým sa zavádzajú niektoré režimy podpory pre poľnohospodárov a ktorým sa menia a dopĺňajú nariadenia (EHS) č. 2019/93, (ES) č. 1452/2001, (ES) č. 1453/2001, (ES) č. 1454/2001, (ES) č. 1868/94, (ES) č. 1251/1999, (ES) č. 1254/1999, (ES) č. 1673/2000, (EHS) č. 2358/71 a (ES) č. 2529/2001, zmeneného a doplneného nariadením Rady (ES) č. 319/2006 z 20. februára 2006 sa musí vykladať v tom zmysle, že bráni takej vnútroštátnej právnej úprave, akou je tá, o ktorú ide vo veci samej, ktorá vylučuje vyplatenie osobitnej platby na cukor poľnohospodárovi, ktorý nemá oprávnenie dodávať a ktorý dodáva cukrovú repu výrobcovi cukru prostredníctvom sprostredkovateľa, ktorý takéto oprávnenie má, zatiaľ čo táto právna úprava poskytuje osobitnú platbu poľnohospodárovi, ktorý má oprávnenie dodávať a ktorý dodáva cukrovú repu priamo výrobcovi, ako aj poľnohospodárovi, ktorý nemá oprávnenie dodávať a ktorý je členom zoskupenia výrobcov a dodáva cukrovú repu výrobcovi cukru prostredníctvom daného zoskupenia, ktoré má oprávnenie dodávať.

      (1)  Ú. v. EÚ C 153, 4.7.2009.


title: Vec T-9/13: Žaloba podaná 8. januára 2013 — National Iranian Gas Company/Rada

text:
               16.3.2013

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 79/23

         Žaloba podaná 8. januára 2013 — National Iranian Gas Company/Rada
   (Vec T-9/13)
   2013/C 79/41
   Jazyk konania: francúzština

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: National Iranian Gas Company (Teherán, Irán) (v zastúpení: E. Glaser a S. Perrotet, advokáti)

      Žalovaná: Rada Európskej únie

      Návrhy

   Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

               —

               zrušil článok 1 bod 8 rozhodnutia Rady 2012/635/SZBP z 15. októbra 2012 v rozsahu, v akom mení článok 20 ods. 1 písm. c) rozhodnutia 2010/413/SZBP,

               —

               zrušil rozhodnutie Rady 2012/635/SZBP z 15. októbra 2012 v rozsahu, v akom Rada zapísala spoločnosť NIGC do zoznamu subjektov, ktoré sú predmetom opatrení na zmrazenie finančných prostriedkov, uvedených v prílohe II rozhodnutia 2010/413/SZBP,

               —

               v plnom rozsahu zrušil vykonávacie nariadenie Rady č. 945/2012 z 15. októbra 2012 v rozsahu, v akom bola spoločnosť NIGC zapísaná do zoznamu subjektov, ktoré sú predmetom opatrení na zmrazenie finančných prostriedkov, uvdených v prílohe IX nariadenia č. 267/2012,

               —

               vyhlásil, že sa na spoločnosť National Iranian Gas Company neuplatní nariadenie č. 267/2012 ani rozhodnutie 2010/413/SZBP, zmenené a doplnené rozhodnutiami 2012/35/SZBP a 2012/635/SZBP, ktorými sa dopĺňa a potom mení článok 20 ods. 1 písm. c) rozhodnutia 2010/413/SZBP a žalobkyňa dopĺňa na zoznam uvedený v prílohe II,

               —

               a subsidiárne, pre prípad, že článok 1 bod 8 rozhodnutia 2012/635/SZBP z 15. októbra 2012 v rozsahu, v akom zmenil článok 20 ods. 1 písm. c) rozhodnutia 2010/413/SZBP, nebude zrušený, rozhodol, že sa uvedené ustanovenie neuplatní na spoločnosť National Iranian Gas Company,

               —

               zaviazal Radu na náhradu všetkých trov konania.

      Dôvody a hlavné tvrdenia

   Žalobkyňa na podporu svojej žaloby uvádza desať žalobných dôvodov.

               1.

               Prvý žalobný dôvod vychádza z toho, že sa ustanovenie článku 20 ods. 1 písm. c) rozhodnutia 2010/413/SZBP (1), ako bolo doplnené a zmenené rozhodnutiami 2012/35/SZBP (2) a 2012/635/SZBP (3) na žalobkyňu neuplatní, ako aj na neplatnosť článku 1 bodu 8 rozhodnutia 2012/635/SZBP, ktorým sa mení článok 20 ods. 1 písm. c) rozhodnutia 2010/413/SZBP, keďže sa tieto rozhodnutia opierajú o nepresné a neurčité pojmy, ktoré sú v rozpore s právom vlastniť majetok a zásadou proporcionality.

               2.

               Druhý žalobný dôvod vychádza z toho, že konanie má vady a že Rada nemala právomoc konať podľa článku 215 ZFEÚ sama.

               3.

               Tretí žalobný dôvod vychádza z porušenia povinnosti odôvodnenia, keďže Rada svoje rozhodnutie založila na vágnych a nepresných tvrdeniach, ktoré sa nedajú overiť.

               4.

               Štvrtý žalobný dôvod vychádza z porušenia základných práv žalobkyne, konkrétne práva na účinnú súdnu ochranu a práva vlastniť majetok, keďže napadnuté rozhodnutie nie je dostatočne odôvodnené, čo žalobkyni neumožňuje sa užitočne brániť a Všeobecnému súdu vykonať súdne preskúmanie. Žalobkyňa tvrdí, že nemala prístup k dokumentom v spise, ktorý sa jej v konaní pred Radou týkal.

               5.

               Piaty žalobný dôvod vychádza z nedostatočných dôkazov proti žalobkyni, keďže sa Rada opierala o samotné tvrdenia.

               6.

               Šiesty žalobný dôvod vychádza z nesprávneho právneho posúdenia, keďže Rada zo skutočnosti, že je žalobkyňa verejnoprávnou spoločnosťou odvodila, že finančne podporuje iránsku vládu.

               7.

               Siedmy žalobný dôvod vychádza z nesprávneho vecného zistenia skutkových okolností, keďže žalobkyňa nie je spoločnosťou vlastnenou a riadenou štátom a finančne nepodporuje iránsku vládu.

               8.

               Ôsmy žalobný dôvod vychádza zo zjavne nesprávneho posúdenia a z porušenia zásady proporcionality, keďže obmedzenie práva vlastniť majetok žalobkyne a jej práva vykonávať hospodársku činnosť bolo neprimerané sledovanému cieľu. Žalobkyňa tvrdí, že zmrazenie jej finančných prostriedkov nespĺňa sledovaný cieľ, keďže sa nepodieľala na uskutočňovaní jadrového programu vytýkaného iránskej vláde.

               9.

               Deviaty žalobný dôvod vychádza z toho, že vykonávacie nariadenie č. 945/2012 nemá právny základ. (4)

               10.

               Desiaty žalobný dôvod vychádza z toho, že vykonávacie nariadenie č. 945/2012 sa prijalo nad rámec právomoci a chýba mu dostatočné odôvodnenie.

      (1)  Rozhodnutie Rady 2010/413/SZBP z 26. júla 2010 o reštriktívnych opatreniach voči Iránu a o zrušení spoločnej pozície 2007/140/SZBP (Ú. v. EÚ L 195, s. 39).

      (2)  Rozhodnutie Rady 2012/35/SZBP z 23. januára 2012, ktorým sa mení a dopĺňa rozhodnutie 2010/413/SZBP o reštriktívnych opatreniach proti Iránu (Ú. v. EÚ L 19, s. 22).

      (3)  Rozhodnutie Rady 2012/635/SZBP z 15. októbra 2012, ktorým sa mení a dopĺňa rozhodnutie 2010/413/SZBP o reštriktívnych opatreniach voči Iránu (Ú. v. EÚ L 282, s. 58).

      (4)  Vykonávacie nariadenie Rady (EÚ) č. 945/2012 z 15. októbra 2012, ktorým sa vykonáva nariadenie (EÚ) č. 267/2012 o reštriktívnych opatreniach voči Iránu (Ú. v. EÚ L 282, s. 16).


title: Vec C-399/05: Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z  18. júla 2007 – Komisia Európskych spoločenstiev/Helénska republika (Nesplnenie povinnosti členským štátom — Smernica 93/38/EHS — Verejné zmluvy vo vodnom, energetickom, dopravnom a telekomunikačnom odvetví — Výstavba a uvedenie do prevádzky tepelnej elektrárne — Podmienky pripustenia do súťaže)

text:
               8.9.2007

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 211/5

         Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 18. júla 2007 – Komisia Európskych spoločenstiev/Helénska republika
   (Vec C-399/05) (1)

   (Nesplnenie povinnosti členským štátom - Smernica 93/38/EHS - Verejné zmluvy vo vodnom, energetickom, dopravnom a telekomunikačnom odvetví - Výstavba a uvedenie do prevádzky tepelnej elektrárne - Podmienky pripustenia do súťaže)
   (2007/C 211/08)
   Jazyk konania: gréčtina
   Účastníci konania

      Žalobkyňa: Komisia Európskych spoločenstiev (v zastúpení: M. Patakia a X. Lewis, splnomocnení zástupcovia)

      Žalovaná: Helénska republika (v zastúpení: D. Tsagkaraki a V. Christianos, splnomocnení zástupcovia)
   Predmet veci
   Nesplnenie povinnosti členským štátom – Porušenie článku 4 ods. 2 smernice Rady 93/38/EHS zo 14. júna 1993 o koordinácii postupov verejného obstarávania subjektov pôsobiacich vo vodnom, energetickom, dopravnom a telekomunikačnom sektore (Ú. v. ES L 199, s. 84; Mim. vyd. 06/002, s. 194) – Pripustenie do súťaže dvoch spoločností, ktoré nespĺňajú podmienky oznámenia o vyhlásení verejného obstarávania a ani súťažných podkladov – Výstavba a uvedenie tepelnej elektrárne v Lavrio do prevádzky
   Výrok rozsudku

               1.

               Žaloba sa zamieta.

               2.

               Komisia Európskych spoločenstiev je povinná nahradiť trovy konania.

      (1)  Ú. v. EÚ C 22, 28.1.2006.


title: Vec C-147/15: Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 28. júla 2016 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podala Consiglio di Stato – Taliansko) – Città Metropolitana di Bari, predtým Provincia di Bari/Edilizia Mastrodonato Srl (Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Ochrana životného prostredia — Nakladanie s odpadom — Smernica 2006/21/ES — Článok 10 ods. 2 — Zasypávanie vyťažených priestorov iným odpadom, ako je ťažobný — Skládkovanie alebo zhodnocovanie tohto odpadu)

text:
               26.9.2016

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 350/7

         Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 28. júla 2016 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podala Consiglio di Stato – Taliansko) – Città Metropolitana di Bari, predtým Provincia di Bari/Edilizia Mastrodonato Srl
   (Vec C-147/15) (1)

   ((Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Ochrana životného prostredia - Nakladanie s odpadom - Smernica 2006/21/ES - Článok 10 ods. 2 - Zasypávanie vyťažených priestorov iným odpadom, ako je ťažobný - Skládkovanie alebo zhodnocovanie tohto odpadu))
   (2016/C 350/08)
   Jazyk konania: taliančina

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Consiglio di Stato

      Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Žalobca: Città Metropolitana di Bari, predtým Provincia di Bari

      Žalovaná: Edilizia Mastrodonato Srl

      Výrok rozsudku

   Článok 10 ods. 2 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2006/21/ES z 15. marca 2006 o nakladaní s odpadom z ťažobného priemyslu, ktorou sa mení a dopĺňa smernica 2004/35/ES, sa má vykladať v tom zmysle, že v jeho dôsledku sa požiadavkám smernice Rady 1999/31/ES z 26. apríla 1999 o skládkach odpadov nepodriaďuje činnosť vypĺňania lomu iným odpadom, ako je ťažobný, pokiaľ táto činnosť predstavuje zhodnocovanie tohto odpadu, čo musí overiť vnútroštátny súd.

      (1)  Ú. v. EÚ C 205, 22.6.2015.


title: Vec T-208/04: Žaloba podaná dňa 7. júna 2004 Dominique Hardy proti Rade Európskej únie a Komisii Európskych spoločenstiev

text:
               25.9.2004

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 239/25

         Žaloba podaná dňa 7. júna 2004 Dominique Hardy proti Rade Európskej únie a Komisii Európskych spoločenstiev
   (Vec T-208/04)
   (2004/C 239/56)
   Jazyk konania: francúzština
   Dominique Hardy, bytom Coudeville-plage (Francúzsko), zastúpená advokátom Jean-François Péricaud, podala dňa 7. júna 2004 na Súd prvého stupňa Európskych spoločenstiev žalobu proti Rade Európskej únie a Komisii Európskych spoločenstiev.
   Žalobkyňa navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

               v prvom rade vyslovil a uznal zodpovednosť Európskeho spoločenstva voči pani Hardy za prijatie a následné protiprávne uplatnenie článku 5 Colného kódexu spoločenstva, čím vznikla škoda námorným sprostredkovateľom;

               podporne vyslovil a uznal zodpovednosť Európskeho spoločenstva voči pani Hardy za prijatie, i keď oprávnené, a následné uplatnenie článku 5 Colného kódexu spoločenstva, čím jej bola spôsobená mimoriadna a osobitná škoda;

               zaviazal solidárne Radu a Komisiu vyplatiť pani Hardy z titulu náhrady škody sumu 60 510 eúr, prípadne sumu 47 829 eúr, zvýšenú v každom prípade o zákonné úroky počítané odo dňa podania tejto žaloby na náhradu škody;

               zaviazal solidárne Radu a Komisiu nahradiť trovy konania.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia
   Žalobkyňa uvádza, že potom ako Komisia začala proti Francúzsku konanie pre nesplnenie povinnosti, Francúzsko za účelom zosúladenia francúzskeho zákona s článkom 5 nariadenia č. 2913/92 (1), zrušila monopol na predloženie tovaru colným orgánom, ktorý mal zbor námorných sprostredkovateľov, ktorého je žalobkyňa členom. Podľa žalobkyne zrušenie monopolu vyplýva priamo z uplatňovania článku 5 nariadenia č. 2913/92 a čo možno takto priamo pripísať Európskemu spoločenstvu.
   Ako hlavný dôvod žalobkyňa uvádza, že prijatie článku 5 nariadenia č. 2913/92 predstavuje protiprávne konanie, za ktoré je zodpovedné Spoločenstvo.
   Predovšetkým žalobkyňa tvrdí, že tento článok popiera ustanovenie článku 45 zmluvy o ES pripúšťajúceho výnimky, nakoľko povolanie námorného sprostredkovateľa sa podieľa na výkone verejnej správy vykonávaním colných predpisov.
   Žalobkyňa sa ďalej dovoláva porušenia zásady právnej istoty a zásady ochrany legitímnej dôvery. Žalobkyňa na jednej strane tvrdí, že článok 5 nariadenia č. 2913/92 upravuje pojem „zastupovanie v konaní pred colnými orgánmi“, ktorý je odlišný od pojmu „predloženie tovaru colným orgánom“, čo je v skutočnosti činnosť vykonávaná námornými sprostredkovateľmi. Analogický výklad tohto článku je podľa žalobkyne v rozpore zo zásadou právnej istoty. Na druhej strane žalobkyňa uvádza, že bola popretá jej legitímna dôvera nakoľko neexistovali žiadne prechodné opatrenia a že francúzski námorní sprostredkovatelia boli jediní v rámci Spoločenstva, ktorí boli neustále vylučovaní z predošlých liberalizačných opatrení.
   Žalobkyňa ďalej uvádza, že bola porušená zásada rovnosti a zásada primeranosti tým, že neexistovali prechodné opatrenia. Žalobkyňa sa napokon dovoláva porušenia práva na nedotknuteľnosť majetku tým, že zrušenie monopolu znemožnilo prevod ich nákladu, čím tento náklad stratil celú svoju hodnotu.
   Žalobkyňa podporne tvrdí, že objektívna zodpovednosť Spoločenstva je založená tým, že utrpená škoda je mimoriadna a osobitná. Podľa žalobkyne je škoda mimoriadna preto, lebo strata tržnej hodnoty nákladu a ziskového rozpätia presahuje hranice obvyklého hospodárskeho rizika a osobitná je preto, lebo námorní sprostredkovatelia predstavujú jasne odlišnú kategóriu hospodárskych subjektov.

      (1)  Nariadenie Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva (Ú. v. ES L 302, s. 1)


title: Vec T-475/15: Žaloba podaná 12. augusta 2015 – L’Oréal/ÚHVT – LR Health & Beauty Systems (LR)

text:
               5.10.2015

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 328/35

         Žaloba podaná 12. augusta 2015 – L’Oréal/ÚHVT – LR Health & Beauty Systems (LR)
   (Vec T-475/15)
   (2015/C 328/32)
   Jazyk, v ktorom bola podaná žaloba: angličtina

      Účastníci konania

      Žalobca: L’Oréal (Paríž, Francúzsko) (v zastúpení: R. Dissmann, lawyer)

      Žalovaný: Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT)

      Ďalší účastník konania pred odvolacím senátom: LR Health & Beauty Systems GmbH (Ahlen, Nemecko)

      Údaje týkajúce sa konania pred ÚHVT

      Majiteľ spornej ochrannej známky: žalobca.

      Dotknutá sporná ochranná známka: obrazová ochranná známka Spoločenstva obsahujúca slovný prvok „LR“ – Ochranná známka Spoločenstva č. 11 047 578.

      Konanie pred ÚHVT: konanie o vyhlásení neplatnosti.

      Napadnuté rozhodnutie: rozhodnutie prvého odvolacieho senátu ÚHVT z 21. mája 2015 vo veci R 1143/2014-1.

      Návrhy

   Žalobca navrhuje, aby Všeobecný súd:

               —

               čiastočne zrušil napadnuté rozhodnutie v rozsahu, v akom odvolací senát v bode 2 zamieta ako oneskorene podaný návrh žalobcu na predloženie dôkazu o používaní skorších ochranných známok vedľajšieho účastníka konania,

               —

               uložil ÚHVT povinnosť nahradiť trovy konania pred Všeobecným súdom, ako aj trov v odvolacom konaní pred odvolacím senátom.

      Uvádzaný žalobný dôvod

               —

               Porušenie článku 57 ods. 2 a 3 nariadenia č. 207/2009 v spojení s pravidlom 40 nariadenia č. 2868/95.


title: Vec C-375/12: Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z  13. marca 2014 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunal administratif de Grenoble – Francúzsko) – Margaretha Bouanich/Direction départementale des finances publiques de la Drôme (Návrh na začatie prejudiciálneho konania  — Článok 63 ZFEÚ  — Voľný pohyb kapitálu  — Článok 49 ZFEÚ  — Sloboda usadiť sa  — Daň z príjmov fyzických osôb  — Mechanizmus obmedzenia výšky priamych daní v závislosti od príjmov  — Dvojstranná daňová zmluva s cieľom zamedziť dvojitému zdaneniu  — Zdanenie dividend, ktoré rozdeľuje spoločnosť usadená v inom členskom štáte a v prípade ktorých už bola zaplatená zrážková daň  — Nezohľadnenie alebo čiastočné zohľadnenie dane zaplatenej v tomto inom členskom štáte na účely výpočtu hornej hranice dane  — Článok 65 ZFEÚ  — Obmedzenie  — Odôvodnenie)

text:
               5.5.2014

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 135/5

         Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 13. marca 2014 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunal administratif de Grenoble – Francúzsko) – Margaretha Bouanich/Direction départementale des finances publiques de la Drôme
   (Vec C-375/12) (1)

   ((Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Článok 63 ZFEÚ - Voľný pohyb kapitálu - Článok 49 ZFEÚ - Sloboda usadiť sa - Daň z príjmov fyzických osôb - Mechanizmus obmedzenia výšky priamych daní v závislosti od príjmov - Dvojstranná daňová zmluva s cieľom zamedziť dvojitému zdaneniu - Zdanenie dividend, ktoré rozdeľuje spoločnosť usadená v inom členskom štáte a v prípade ktorých už bola zaplatená zrážková daň - Nezohľadnenie alebo čiastočné zohľadnenie dane zaplatenej v tomto inom členskom štáte na účely výpočtu hornej hranice dane - Článok 65 ZFEÚ - Obmedzenie - Odôvodnenie))
   2014/C 135/05
   Jazyk konania: francúzština

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Tribunal administratif de Grenoble

      Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Žalobkyňa: Margaretha Bouanich

      Žalovaný: Direction départementale des finances publiques de la Drôme

      Predmet veci

   Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Tribunal administratif de Grenoble – Výklad článkov 49 ZFEÚ, 63 ZFEÚ a 65 ZFEÚ – Vnútroštátna právna úprava v oblasti dane z príjmov fyzických osôb obmedzujúca daňovníkovi výšku časti splatných priamych daní – Mechanizmus „daňového štítu“ – Dvojstranná daňová zmluva – Zdanenie dividend, ktoré rozdeľuje spoločnosť usadená v inom členskom štáte a v prípade ktorých už bola zaplatená zrážková daň – Čiastočné zohľadnenie súm zrážkovej dane na účely výpočtu hornej hranice dane – Odôvodnenie tejto právnej úpravy koherenciou daňového systému, rovnomerným rozdelením daňovej právomoci medzi členské štáty alebo iným naliehavým dôvodom všeobecného záujmu

      Výrok rozsudku

   Články 49 ZFEÚ, 63 ZFEÚ a 65 ZFEÚ sa majú vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právnej úprave členského štátu, podľa ktorej ak rezident tohto členského štátu, ktorý je akcionárom spoločnosti usadenej v inom členskom štáte, získa dividendy zdanené v oboch štátoch a dvojité zdanenie je vyrovnané započítaním daňového kreditu v štáte, ktorého je táto osoba rezidentom, v rovnakej výške, ako je daň zaplatená v štáte spoločnosti rozdeľujúcej zisk, mechanizmus obmedzenia výšky rôznych priamych daní v určitom percentuálnom podiele príjmov dosiahnutých počas roka nezohľadní alebo len čiastočne zohľadní daň zaplatenú v štáte spoločnosti rozdeľujúcej zisk.

      (1)  Ú. v. EÚ C 319, 20.10.2012.


title: Vec C-207/07: Žaloba podaná 19. apríla 2007 – Komisia Európskych spoločenstiev/Španielske kráľovstvo

text:
               23.6.2007

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 140/15

         Žaloba podaná 19. apríla 2007 – Komisia Európskych spoločenstiev/Španielske kráľovstvo
   (Vec C-207/07)
   (2007/C 140/24)
   Jazyk konania: španielčina
   Účastníci konania

      Žalobkyňa: Komisia Európskych spoločenstiev (v zastúpení: H. Støvlbæk a R. Vidal Puig, splnomocnení zástupcovia)

      Žalovaný: Španielske kráľovstvo
   Návrhy

               —

               určiť, že Španielske kráľovstvo si tým, že jediný článok odsek 1 pododsek 2 kráľovského zákonného dekrétu č. 4/2006 z 24. februára 2006, ktorým sa mení a dopĺňa štrnásta funkcia Národnej komisie pre energetiku, stanovená v jedenástom dodatočnom ustanovení, v bode „Tercero.1“ zákona č. 34/1998, zo 7. októbra 1998, o sektore uhľovodíkov, s cieľom podrobiť získanie určitých podielov v podnikoch, ktoré vykonávajú niektoré regulované činnosti v energetickom sektore, ako aj získanie aktív potrebných na výkon týchto aktivít, predchádzajúcemu súhlasu Národnej komisie pre energetiku, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článkov 56 a 43 Zmluvy ES,

               —

               zaviazať Španielske kráľovstvo na náhradu trov konania.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

               1.

               Španielska právna úprava, ktorá je predmetom žaloby, podrobuje predchádzajúcemu schváleniu Národnej komisie pre energetiku (ďalej len „NKE“) nasledovné operácie:

                           —

                           získanie podielov vo výške viac ako 10 % základného imania alebo v inej výške, ktorá by umožnila výrazný vplyv, akýmkoľvek subjektom v spoločnosti, ktorá sama alebo prostredníctvom iných spoločností, ktoré patria do tej istej skupiny, rozvíja určité aktivity v energetickom sektore,

                           —

                           nadobudnutie aktív potrebných na rozvoj takýchto aktivít.

               2.

               Komisia sa nazdáva, že sporná právna úprava je v rozpore s článkom 56 Zmluvy o ES z nasledovných dôvodov:

                           —

                           získanie podielov v spoločnostiach, ktoré rozvíjajú svoje aktivity v energetickom sektore, alebo aktív potrebných na výkon takýchto aktivít, predstavuje „pohyb kapitálu“ v zmysle článku 56 Zmluvy o ES,

                           —

                           požiadavka predbežného schválenia NKE predstavuje „obmedzenie“ voľného pohybu kapitálu, ktoré článok 56 Zmluvy ES v zásade zakazuje, a

                           —

                           toto obmedzenie nie je odôvodnené v súlade so Zmluvou.

               3.

               Komisia konkrétne usudzuje, že sporná právna úprava nie je odôvodnená cieľom zaručiť bezpečnosť zásobovania energiou z nasledovných dôvodov:

                           —

                           sporné opatrenie nie je primeraným opatrením na zaručenie bezpečnosti zásobovania energiou, keďže existujú iné, vhodnejšie prostriedky pre tento účel,

                           —

                           v každom prípade, sporné opatrenie je neprimerané, keďže predchádzajúci súhlas sa neobmedzuje na niektoré špecifické akty riadenia spoločnosti, v ktorej bol získaný určitý podiel, alebo spravovania aktív,

                           —

                           oprávnenie NKE neudeliť alebo podmieniť povolenie nepodlieha objektívnym a dostatočne presným kritériám, ktoré by mohli byť predmetom účinnej súdnej kontroly.

         Komisia sa nazdáva, že sporná právna úprava taktiež predstavuje obmedzenie slobody usadiť sa, ktorá je v rozpore s článkom 43 ES. Z dôvodov uvedených v súvislosti s článkom 56 ES nie je sporná právna úprava odôvodnená cieľom zaručiť bezpečnosť zásobovania energiou.


title: Vec C-389/16 P: Odvolanie podané 12. júla 2016: BSH Hausgeräte GmbH, predtým BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH proti rozsudku Všeobecného súdu (deviata komora) z 12. mája 2016 vo veci T-749/14, Chung-Yuan Chang/EUIPO – BSH Hausgeräte (AROMA)

text:
               13.3.2017

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 78/6

         Odvolanie podané 12. júla 2016: BSH Hausgeräte GmbH, predtým BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH proti rozsudku Všeobecného súdu (deviata komora) z 12. mája 2016 vo veci T-749/14, Chung-Yuan Chang/EUIPO – BSH Hausgeräte (AROMA)
   (Vec C-389/16 P)
   (2017/C 078/09)
   Jazyk konania: angličtina

      Účastníci konania

      Odvolateľka: BSH Hausgeräte GmbH, predtým BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH (v zastúpení: S. Biagosch, Rechtsanwalt)

      Ďalší účastníci konania: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO), Peter Chung-Yuan Chang
   Uznesením z 15. novembra 2016 Súdny dvor (siedma komora) rozhodol, že odvolanie je neprípustné.


title: Vec C-147/12: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Hovrätten för Nedre Norrland (Court of Appeal for Southern Norrland) (Švédsko) 26. marca 2012 — ÖFAB, Östergötlands Fastigheter AB/Frank Koot, Evergreen Investments B.V.

text:
               26.5.2012

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 151/25

         Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Hovrätten för Nedre Norrland (Court of Appeal for Southern Norrland) (Švédsko) 26. marca 2012 — ÖFAB, Östergötlands Fastigheter AB/Frank Koot, Evergreen Investments B.V.
   (Vec C-147/12)
   2012/C 151/40
   Jazyk konania: švédčina

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Hovrätten för Nedre Norrland (Court of Appeal for Southern Norrland)

      Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Odvolateľka: ÖFAB, Östergötlands Fastigheter AB

      Odporcovia: Frank Koot, Evergreen Investments B.V.

      Prejudiciálne otázky

               1.

               Má sa článok 5 ods. 1 a článok 5 ods. 3 nariadenia Rady (ES) č. 44/2001 z 22. decembra 2000 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (1) vykladať v tom zmysle, že predstavuje komplexnú úpravu výnimky zo základného pravidla stanoveného v článku 2 pre spory týkajúce sa náhrady škody?

               2.

               Má sa výraz „vo veciach nárokov na náhradu škody z iného ako zmluvného vzťahu“ uvedený v článku 5 ods. 3 nariadenia vykladať v tom zmysle, že toto ustanovenie sa vzťahuje na žalobu podanú veriteľom proti riaditeľovi spoločnosti, ak sa v žalobe navrhuje, aby riaditeľ niesol zodpovednosť za záväzky spoločnosti v prípade, že riaditeľ neprijal formálne opatrenia na sledovanie finančnej situácie spoločnosti a namiesto toho pokračoval v prevádzkovaní spoločnosti a zaťažil ju ďalšími dlhmi?

               3.

               Má sa výraz „vo veciach nárokov na náhradu škody z iného ako zmluvného vzťahu“ uvedený v článku 5 ods. 3 nariadenia vykladať v tom zmysle, že toto ustanovenie sa vzťahuje na žalobu podanú veriteľom proti majiteľovi spoločnosti, ak sa v žalobe navrhuje, aby majiteľ niesol zodpovednosť za záväzky spoločnosti v prípade, že akcionár pokračuje v podnikaní napriek tomu, že podnik trpí nedostatkom kapitálu a spoločnosť musí ísť do likvidácie?

               4.

               Má sa výraz „vo veciach nárokov na náhradu škody z iného ako zmluvného vzťahu“ uvedený v článku 5 ods. 3 nariadenia vykladať v tom zmysle, že sa vzťahuje na žalobu podanú veriteľom proti majiteľovi spoločnosti, ktorý sa zaviazal, že splní záväzky spoločnosti?

               5.

               Považuje sa v prípade kladnej odpovede na druhú otázku prípadná vzniknutá škoda za škodu vzniknutú v Holandsku alebo vo Švédsku, ak má riaditeľ bydlisko v Holandsku a porušenie povinností predstavenstva sa týka švédskej spoločnosti?

               6.

               Považuje sa v prípade kladnej odpovede na tretiu alebo štvrtú otázku prípadná vzniknutá škoda za škodu vzniknutú v Holandsku alebo vo Švédsku, ak má majiteľ bydlisko v Holandsku a spoločnosť je švédska?

               7.

               Ak sa článok 5 ods. 1 alebo článok 5 ods. 3 nariadenia vzťahuje na jednu z uvedených situácií, má pri uplatňovaní týchto článkov význam skutočnosť, že pôvodný veriteľ postúpil pohľadávku inej osobe?

      (1)  Ú. v. ES L 12, 2001, s. 1; Mim. vyd. 19/004, s. 42.


title: Vec T-22/16: Žaloba podaná 25. januára 2016 – Comprojecto-Projectos e Construções a i./ECB

text:
               21.3.2016

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 106/37

         Žaloba podaná 25. januára 2016 – Comprojecto-Projectos e Construções a i./ECB
   (Vec T-22/16)
   (2016/C 106/43)
   Jazyk konania: portugalčina

      Účastníci konania

      Žalobcovia: Comprojecto-Projectos e Construções, Lda (Lisabon, Portugalsko), Julião Maria Gomes de Azevedo (Lisabon), Paulo Eduardo Matos Gomes de Azevedo (Lisabon) a Isabel Maria Matos Gomes de Azevedo (Lisabon) (v zastúpení: M. A. Ribeiro, advokát)

      Žalovaná: Európska centrálna banka

      Návrhy

   Žalobcovia navrhujú, aby Všeobecný súd:

               —

               v súlade s článkom 265 ZFEÚ určil, že Európska centrálna banka tým, že nevybavila sťažnosť, ktorú žalobcovia podali dňa 27. novembra 2015, sa bez riadneho odôvodnenia zdržala vydať rozhodnutie, napriek tomu, že na to bola vopred vyzvaná,

               —

               subsidiárne v súlade s článkami 263 ZFEÚ a 264 ZFEÚ zrušil rozhodnutie Európskej centrálnej banky,

               —

               uložil Európskej centrálnej banke podľa článku 340 ZFEÚ a článku 41 ods. 3 Charty základných práv Európskej únie nahradiť žalobcom ujmu vo výške 4 199 780,43 eura spolu s úrokmi z omeškania v zákonnej sadzbe až do skutočného zaplatenia,

               —

               uložil Európskej centrálnej banke náhradu trov konania podľa článku 134 ods. 1 rokovacieho poriadku.

      Dôvody a hlavné tvrdenia

   Na podporu svojej žaloby žalobcovia uvádzajú tieto žalobné dôvody.

               1.

               Prvý žalobný dôvod založený na neodôvodnenom odmietnutí, prostredníctvom zdržania sa vydať rozhodnutie, konať vo veci sťažnosti, ktorú Európskej centrálnej banke podali žalobcovia dňa 27. novembra 2015, týkajúcej sa určitých protiprávnych a neodôvodnených úkonov Banco de Portugal.

               2.

               Druhý žalobný dôvod založený na absencii nestrannosti, netransparentnosti, nepoctivosti, nekompetentnosti, neefektívnosti a nezodpovednosti, porušení rovnosti pred zákonom (porušení článku 20 Charty základných práv).

               3.

               Tretí žalobný dôvod založený na porušení podstatných formálnych náležitostí, porušení Zmlúv a iných právnych predpisov na ich vykonanie, zneužití právomoci.

               4.

               Štvrtý žalobný dôvod založený na uprednostňovaní a protekcionizme vo vzťahu k spoločnosti IC Millenium/Bcp v súvislosti s využívaním finančného systému na pranie peňazí a nesplnením povinností vyplývajúcich z práva Spoločenstva v oblasti voľného pohybu kapitálu.

               5.

               Piaty žalobný dôvod založený na porušení článku 11 ods. 3 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2005/29/ES z 11. mája 2005 o nekalých obchodných praktikách podnikateľov voči spotrebiteľom na vnútornom trhu, a ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 84/450/EHS, smernice Európskeho parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 („smernica o nekalých obchodných praktikách“).


title: Vec F-136/14: Uznesenie Súdu pre verejnú službu (prvá komora) zo 7. decembra 2015 – Probst/Komisia (Verejná služba — Odmena — Príspevok na expatriáciu — Článok 4 prílohy VII služobného poriadku — Bývalý parlamentný asistent — Rozhodnutie Komisie priznať príspevok na expatriáciu bývalým parlamentným asistentom odo dňa uverejnenia informácie danej zamestnancom — Zrušujúce rozsudky — Nové a podstatné skutočnosti — Časovo obmedzené účinky — Právna sila rozhodnutej veci — Správne rozhodnutie, ktoré nadobudlo právoplatnosť — Rovnosť zaobchádzania)

text:
               8.2.2016

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 48/100

         Uznesenie Súdu pre verejnú službu (prvá komora) zo 7. decembra 2015 – Probst/Komisia
   (Vec F-136/14) (1)

   ((Verejná služba - Odmena - Príspevok na expatriáciu - Článok 4 prílohy VII služobného poriadku - Bývalý parlamentný asistent - Rozhodnutie Komisie priznať príspevok na expatriáciu bývalým parlamentným asistentom odo dňa uverejnenia informácie danej zamestnancom - Zrušujúce rozsudky - Nové a podstatné skutočnosti - Časovo obmedzené účinky - Právna sila rozhodnutej veci - Správne rozhodnutie, ktoré nadobudlo právoplatnosť - Rovnosť zaobchádzania))
   (2016/C 048/115)
   Jazyk konania: francúzština

      Účastníci konania

      Žalobca: Norbert Probst (Genval, Belgicko) (v zastúpení: D. de Abreu Caldas, advokát)

      Žalovaná: Európska komisia (v zastúpení: pôvodne J. Currall a T. S. Bohr, splnomocnení zástupcovia, neskôr T. S. Bohr, splnomocnený zástupca)

      Predmet veci

   Návrh žalobcu na zrušenie rozhodnutia prijatého Komisiou, ktorým sa mu so spätnou účinnosťou priznáva príspevok na expatriáciu, v rozsahu, v akom je spätná účinnosť obmedzená na 1. septembra 2013, pričom žalobca tvrdí, že Komisia mu mala priznať tento príspevok od jeho nástupu do zamestnania v Komisii 1. júla 1999.

      Výrok uznesenia

               1)

               Žaloba sa ako zjavne nedôvodná zamieta.

               2)

               N. Probst znáša svoje vlastné trovy konania a je povinný nahradiť trovy konania, ktoré vynaložila Európska komisia.

      (1)  Ú. v. EÚ C 34, 2.2.2015, s. 54.


title: Vec C-65/13: Žaloba podaná 7. februára 2013 — Európsky parlament/Európska komisia

text:
               13.4.2013

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 108/17

         Žaloba podaná 7. februára 2013 — Európsky parlament/Európska komisia
   (Vec C-65/13)
   2013/C 108/36
   Jazyk konania: francúzština

      Účastníci konania

      Žalobca: Európsky parlament (v zastúpení: A. Tamás a J. Rodrigues, splnomocnený zástupcovia)

      Žalovaná: Európska komisia

      Návrhy žalobcu

               —

               zrušiť vykonávacie rozhodnutie Komisie z 26. novembra 2012, ktorým sa uplatňuje nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 492/2011, pokiaľ ide o obsadzovanie voľných pracovných miest a vybavovanie žiadostí o zamestnanie a opätovné zriadenie siete EURES,

               —

               zaviazať Európsku komisiu na náhradu trov konania.

      Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

   Na podporu svojej žaloby o neplatnosť Európsky parlament uvádza jediný žalobný dôvod založený na porušení článku 38 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 492/2011 (1). Prijatím napadnutého rozhodnutia Komisia zneužila právomoc, ktorú jej delegoval normotvorca Únie.
   Článok 38 vyššie uvedeného nariadenia totiž Komisii zveruje iba vykonávaciu právomoc, ktorej obmedzenia vyplývajú z článku 291 ZFEÚ. Podľa Parlamentu by sa uvedený článok mal vykladať tak, že neumožňuje prijímanie všeobecne záväzných aktov, ktorými sa dopĺňajú určité nepodstatné prvky legislatívneho aktu. Nepodstatné prvky základného aktu, môžu byť doplnené iba legislatívnymi aktmi alebo delegovanými aktmi v zmysle článku 290 ZFEÚ.
   Aktom, ktorý Komisia prijala a ktorý sa považuje za vykonávací akt v zmysle článku 291 ZFEÚ, sa však podľa Parlamentu dopĺňajú tiež niektoré nepodstatné prvky nariadenia (EÚ) č. 492/2011. Parlament preto zastáva názor, že pokiaľ je potrebné doplniť nepodstatné prvky nariadenia (EÚ) č. 492/2011, Komisia mala za absencie právomoci prijať delegované akty v zmysle článku 290 ZFEÚ, predložiť normotvorcovi legislatívny návrh doplňujúci alebo meniaci základný akt.

      (1)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 492/2011 z 5. apríla 2011 o slobode pohybu pracovníkov v rámci Únie (Ú. v. EÚ L 141, s. 1).


title: Vec C-40/12 P: Odvolanie podané 27. januára 2012 : Gascogne Sack Deutschland GmbH, predtým Sachsa Verpackung GmbH proti rozsudku Všeobecného súdu (štvrtá komora) zo 16. novembra 2011 vo veci T-79/06, Sachsa Verpackung/Komisia

text:
               24.3.2012

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 89/17

         Odvolanie podané 27. januára 2012: Gascogne Sack Deutschland GmbH, predtým Sachsa Verpackung GmbH proti rozsudku Všeobecného súdu (štvrtá komora) zo 16. novembra 2011 vo veci T-79/06, Sachsa Verpackung/Komisia
   (Vec C-40/12 P)
   2012/C 89/27
   Jazyk konania: francúzština

      Účastníci konania

      Odvolateľka: Gascogne Sack Deutschland GmbH, predtým Sachsa Verpackung GmbH (v zastúpení: F. Puel a L. François-Martin, advokáti)

      Ďalší účastník konania: Európska komisia

      Návrhy odvolateľky

               —

               zrušiť rozsudok zo 16. novembra 2011 vydaný štvrtou komorou Všeobecného súdu Európskej únie vo veci T-79/06 […] a vrátiť vec Všeobecnému súdu, aby rozhodol podľa pokynov Súdneho dvora, a to aj o finančných dôsledkoch, ktoré pre odvolateľku vyplývajú z uplynutia doby presahujúcej primeranú lehotu,

               —

               znížiť výšku sankcie, aby sa tak zohľadnili finančné dôsledky, ktoré pre odvolateľku vyplývajú z uplynutia doby presahujúcej primeranú lehotu,

               —

               zaviazať Komisiu na náhradu trov prvostupňového, ako aj odvolacieho konania.

      Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia

   Na podporu svojho odvolania uvádza odvolateľka štyri odvolacie dôvody:

               V rámci prvého odvolacieho dôvodu odvolateľka poukazuje na to, že sa Všeobecný súd dopustil nesprávneho právneho posúdenia, lebo neodvodil žiadne dôsledky z nadobudnutia účinnosti zmluvy o Európskej únii 1. decembra 2009, najmä z jej článku 6, ktorý Charte základných práv Európskej únie priznáva rovnakú právnu silu ako Zmluvám.

               V rámci druhého odvolacieho dôvodu odvolateľka uvádza, že Všeobecný súd dostatočne neodôvodnil svoje rozhodnutie, pokiaľ ide o uplatnenie článku 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003 (1) a článku 15 nariadenia č. 17 (2).

               V rámci tretieho odvolacieho dôvodu odvolateľka uvádza, že Všeobecný súd nevykonal svoje súdne preskúmanie a dostatočne nepreskúmal odôvodnenie a úvahy Komisie týkajúce sa dopadu konania na trh.

               V rámci štvrtého odvolacieho dôvodu odvolateľka subsidiárne uvádza procesné pochybenie Všeobecného súdu spočívajúce v tom, že porušil zásadu primeranej lehoty zakotvenú v článku 6 EDĽP a zásadu účinnej súdnej ochrany. Na základe tohto odvolacieho dôvodu odvolateľka navrhuje v prvom rade zrušenie napadnutého rozsudku a subsidiárne zníženie výšky sankcie, aby sa tak zohľadnili finančné dôsledky, ktoré pre odvolateľku vyplývajú z uplynutia doby presahujúcej primeranú lehotu.

      (1)  Nariadenie Rady (ES) č. 1/2003 zo 16. decembra 2002 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 a 82 Zmluvy (Ú. v. ES L 1, s. 1; Mim. vyd. 08/002, s. 205).

      (2)  Nariadenie Rady (EHS) č. 17 zo 6. februára 1962, Prvé nariadenie implementujúce články 85 a 86 zmluvy (Ú. v. ES 13, s. 204; Mim. vyd. 08/001, s. 3).


title: Vec C-356/06: Uznesenie predsedu Súdneho dvora z  11. mája 2007 – Komisia Európskych spoločenstiev/Rakúska republika

text:
               4.8.2007

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 183/29

         Uznesenie predsedu Súdneho dvora z 11. mája 2007 – Komisia Európskych spoločenstiev/Rakúska republika
   (Vec C-356/06) (1)

   (2007/C 183/52)

      Jazyk konania: nemčina

   Predseda Súdneho dvora nariadil výmaz veci.

      (1)  Ú. v. EÚ C 249, 14.10.2006.


title: Vec C-356/15: Žaloba podaná 13. júla 2015 – Európska komisia/Belgické kráľovstvo

text:
               14.9.2015

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 302/25

         Žaloba podaná 13. júla 2015 – Európska komisia/Belgické kráľovstvo
   (Vec C-356/15)
   (2015/C 302/32)
   Jazyk konania: francúzština

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Európska komisia (v zastúpení: D. Martin, splnomocnený zástupca)

      Žalovaný: Belgické kráľovstvo

      Návrhy žalobkyne

               —

               určiť, že Belgické kráľovstvo si tým, že prijalo články 23 a 24 rámcového zákona z 27. decembra 2012, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článkov 11 a 12 a článku 76 ods. 6 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 (1) z 29. apríla 2004 o koordinácii systémov sociálneho zabezpečenia, článku 5 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 987/2009 (2) zo 16. septembra 2009, ktorým sa stanovuje postup vykonávania nariadenia (ES) č. 883/2004 o koordinácii systémov sociálneho zabezpečenia a z rozhodnutia A1 Správnej komisie pre koordináciu systémov sociálneho zabezpečenia (3),

               —

               zaviazať Belgické kráľovstvo na náhradu trov konania.

      Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

   Komisia tvrdí, že Belgické kráľovstvo tým, že prijalo články 23 a 24 rámcového zákona z 27. decembra 2012, porušilo články 11, 12 a 76 nariadenia (ES) č. 883/2004, ako aj článok 5 nariadenia (ES) č. 987/2009, ktorým sa stanovuje postup vykonávania nariadenia (ES) č. 883/2004, a rozhodnutie A1 Správnej komisie pre koordináciu systémov sociálneho zabezpečenia, keďže nepriznalo záväznú povahu dokumentu vydaného členským štátom pôvodu vyslaného pracovníka, ktorý potvrdzoval, že podlieha právnej úprave sociálneho zabezpečenia tohto členského štátu.

      (1)  Ú. v. EÚ L 166, s. 1; Mim. vyd. 05/005, s. 72.

      (2)  Ú. v. EÚ L 284, s. 1.

      (3)  Ú. v. EÚ C 106 z 24.4.2010, s. 1.


title: Vec C-589/13: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Verwaltungsgerichtshof (Rakúsko) 19. novembra 2013 — F. E. Familienprivatstiftung Eisenstadt

text:
               8.3.2014

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 71/3

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Verwaltungsgerichtshof (Rakúsko) 19. novembra 2013 — F. E. Familienprivatstiftung Eisenstadt
      (Vec C-589/13)
      (2014/C 71/05)
      Jazyk konania: nemčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Verwaltungsgerichtshof

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Sťažovateľka: F. E. Familienprivatstiftung Eisenstadt

         Odporca: Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Wien

         Prejudiciálna otázka

      Má sa článok 56 ZES (teraz článok 63 ZFEÚ) vykladať v tom zmysle, že bráni systému zdanenia kapitálových výnosov, ktoré dosiahla rakúska súkromná nadácia, a príjmov z predaja podielových listov, ktorý stanovuje daňové zaťaženie súkromnej nadácie v podobe „zálohy na daň“ na účely zaistenia tuzemského jednorazového zdanenia len pre prípad, že na základe dohody o zamedzení dvojitého zdanenia dochádza na strane príjemcu príspevku zo súkromnej nadácie k oslobodeniu od dane z kapitálových výnosov, ktorej samotné príspevky podliehajú?


title: Vec C-494/10: Uznesenie predsedu Súdneho dvora (prvá komora) zo 7. mája 2012 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Landgericht Essen — Nemecko) — Dr. Biner Bähr, správca konkurznej podstaty spoločnosti Hertie GmbH/HIDD Hamburg-Bramfeld B.V. 1

text:
               7.7.2012

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 200/10

         Uznesenie predsedu Súdneho dvora (prvá komora) zo 7. mája 2012 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Landgericht Essen — Nemecko) — Dr. Biner Bähr, správca konkurznej podstaty spoločnosti Hertie GmbH/HIDD Hamburg-Bramfeld B.V. 1
   (Vec C-494/10) (1)

   2012/C 200/19
   Jazyk konania: nemčina
   Predseda prvej komory nariadil výmaz veci.

      (1)  Ú. v. EÚ C 30, 29.1.2011.


title: Vec T-145/11: Žaloba podaná 14. marca 2011 — Vagba/Rada

text:
               30.4.2011

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 130/24

         Žaloba podaná 14. marca 2011 — Vagba/Rada
   (Vec T-145/11)
   2011/C 130/49
   Jazyk konania: francúzština

      Účastníci konania

      Žalobca: Gagbei Faussignaux Vagba (Abidžan, Pobrežie Slonoviny) (v zastúpení: G. Collard a L. Aliot, advokáti)

      Žalovaná: Rada Európskej únie

      Návrhy žalobcu

   Žalobca navrhuje, aby Všeobecný súd:

               —

               určil, že nariadenie Rady č. 25/2001 zo 14. januára 2011 a rozhodnutie Rady 2011/18/SZBP zo 14. januára 2011, uverejnené 15. januára 2011 v Úradnom vestníku Európskej únie, nie sú vo vzťahu k žalobcovi Gagbeiovi Faussignauxovi Vagbovi skutkovo podložené,

               —

               a preto

                           —

                           zrušil nariadenie Rady č. 25/2011 zo 14. januára 2011 a rozhodnutie Rady 2011/18/SZBP zo 14. januára 2011,

                           —

                           subsidiárne nariadil stiahnutie mena Gagbei Faussignaux Vagba zo zoznamov priložených k uvedenému nariadeniu a rozhodnutiu.

      Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

   Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia uvedené žalobcom sa v podstatnej časti zhodujú alebo sú podobné s tými, ktoré sa uvádzajú vo veci T-137/11, Guiai Bi Poin/Rada.


title: Vec C-640/15: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Court of Appeal (Írsko) 2. decembra 2015 – Minister for Justice and Equality/Tomas Vilkas

text:
               15.2.2016

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 59/7

         Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Court of Appeal (Írsko) 2. decembra 2015 – Minister for Justice and Equality/Tomas Vilkas
   (Vec C-640/15)
   (2016/C 059/06)
   Jazyk konania: angličtina

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Court of Appeal

      Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Odvolateľ: Minister for Justice and Equality

      Žalovaný: Tomas Vilkas

      Prejudiciálne otázky

               1.

               Predpokladá alebo umožňuje článok 23 rámcového rozhodnutia dohodu o novom dni odovzdania viac ako jedenkrát?

               2.

               Ak áno, predpokladá alebo umožňuje to v ktorejkoľvek alebo všetkých z nasledujúcich situácií: napr. ak odovzdaniu vyžiadanej osoby v lehote stanovenej v odseku 2 už zabránili okolnosti, ktoré sú mimo kontroly ktoréhokoľvek z členských štátov, čo viedlo k dohode o novom dni odovzdania, a ak tieto okolnosti

                           i)

                           sa vyhodnotili ako trvajúce; alebo

                           ii)

                           hoci odpadli, sa vyhodnotili ako opakujúce sa; alebo

                           iii)

                           hoci odpadli, nastali iné také okolnosti, ktoré zabránili alebo môžu brániť v odovzdaní vyžiadanej osoby v požadovanej lehote vo vzťahu k danému novému dňu odovzdania?


title: Vec C-445/05: Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) zo 14. júna 2007 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Bundesfinanzhof – Nemecko) – Werner Haderer/Finanzamt Wilmersdorf (Šiesta smernica o DPH — Oslobodenia — Článok 13 A ods. 1 písm. j) — Poskytovanie školského alebo univerzitného vyučovania súkromne učiteľmi — Vyučovanie v rámci kurzov organizovaných centrami vzdelávania pre dospelých — Neexistencia priameho zmluvného vzťahu so žiakmi)

text:
               4.8.2007

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 183/9

         Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) zo 14. júna 2007 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Bundesfinanzhof – Nemecko) – Werner Haderer/Finanzamt Wilmersdorf
   (Vec C-445/05) (1)

   (Šiesta smernica o DPH - Oslobodenia - Článok 13 A ods. 1 písm. j) - Poskytovanie školského alebo univerzitného vyučovania súkromne učiteľmi - Vyučovanie v rámci kurzov organizovaných centrami vzdelávania pre dospelých - Neexistencia priameho zmluvného vzťahu so žiakmi)
   (2007/C 183/15)
   Jazyk konania: nemčina
   Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania
   Bundesfinanzhof
   Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Žalobca: Werner Haderer

      Žalovaný: Finanzamt Wilmersdorf
   Predmet veci
   Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Bundesfinanzhof – Výklad článku 13 A ods. 1 písm. j) šiestej smernice Rady o DPH 77/388/EHS zo 17. mája 1977 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu – spoločný systém dane z pridanej hodnoty: jednotný základ jej stanovenia (Ú. v. ES L 145 zo 17. mája 1977, s. 1; Mim. vyd. 09/001, s. 23) – Oslobodenie od dane vyučovania poskytovaného súkromnými učiteľmi – Vyučovanie v rámci kurzov organizovaných štátnymi univerzitami
   Výrok rozsudku
   Za takých okolností, o aké ide vo veci samej, môže činnosť fyzickej osoby v postavení nezávislého spolupracovníka spočívajúca v poskytovaní hodín doučovania, ako aj hodín keramiky a hrnčiarstva v centrách vzdelávania pre dospelých podliehať oslobodeniu od dane z pridanej hodnoty stanovenému v článku 13 A ods. 1 písm. j) šiestej smernice Rady 77/388/EHS zo 17. mája 1977 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu – spoločný systém dane z pridanej hodnoty: jednotný základ jej stanovenia, len vtedy, ak takáto činnosť spočíva v poskytnutí školského alebo univerzitného vyučovania učiteľom na vlastný účet a na vlastnú zodpovednosť. Vnútroštátny súd musí preto overiť, či v spore vo veci samej ide o takýto prípad.

      (1)  Ú. v. EÚ C 60, 11.3.2006.


title: Spojené veci T-381/13 a T-382/13: Rozsudok Všeobecného súdu zo 16. decembra 2015 – Perfetti Van Melle/ÚHVT (DAISY a MARGARITAS) („Ochranná známka Spoločenstva — Prihláška slovných ochranných známok Spoločenstva DAISY a MARGARITAS — Absolútne dôvody zamietnutia — Čiastočné zamietnutie zápisu — Neexistencia opisného charakteru — Rozlišovacia spôsobilosť — Článok 7 ods. 1 písm. b) a c) nariadenia (ES) č. 207/2009“)

text:
               8.2.2016

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 48/45

         Rozsudok Všeobecného súdu zo 16. decembra 2015 – Perfetti Van Melle/ÚHVT (DAISY a MARGARITAS)
   (Spojené veci T-381/13 a T-382/13) (1)

   ((„Ochranná známka Spoločenstva - Prihláška slovných ochranných známok Spoločenstva DAISY a MARGARITAS - Absolútne dôvody zamietnutia - Čiastočné zamietnutie zápisu - Neexistencia opisného charakteru - Rozlišovacia spôsobilosť - Článok 7 ods. 1 písm. b) a c) nariadenia (ES) č. 207/2009“))
   (2016/C 048/50)
   Jazyk konania: taliančina

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Perfetti Van Melle SpA (Lainate, Taliansko) (v zastúpení: P. Testa, advokát)

      Žalovaný: Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (v zastúpení: L. Rampini, splnomocnený zástupca)

      Predmet veci

   Žaloby podané proti dvom rozhodnutiam prvého odvolacieho senátu ÚHVT z 10. apríla 2013 (vo veciach R 427/2012-1 a R 430/2012-1) týkajúcim sa prihlášok jednak slovného označenia DAISY a jednak slovného označenia MARGARITAS ako ochranných známok Spoločenstva

      Výrok rozsudku

               1.

               Obe rozhodnutia prvého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ÚHVT) z 10. apríla 2013 (vo veciach R 427/2012-1 a R 430/2012-1) sa zrušujú v rozsahu, v akom zamietli prihlášky jednak písomného označenia DAISY a jednak písomného označenia MARGARITAS ako ochranných známok Spoločenstva pre tieto výrobky: „cukrovinky, zákusky a koláče, bonbóny, mäkké karamelky, gumené sladkosti, karamelka, žuvačky, ovocné želé (cukrovinky), sladké drievko (cukrovinka), lízanky, toffee, pastilky, cukor, čokoláda, kakao“.

               2.

               ÚHVT je povinný nahradiť trovy konania.

      (1)  Ú. v. EÚ C 274, 21.9.2013.


title: Vec C-364/10: Žaloba podaná 8. júla 2010 — Maďarská republika/Slovenská republika

text:
               6.11.2010

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 301/5

         Žaloba podaná 8. júla 2010 — Maďarská republika/Slovenská republika
   (Vec C-364/10)
   ()
   2010/C 301/07
   Jazyk konania: slovenčina

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Maďarská republika (v zastúpení: M. Fehér, E. Orgován, splnomocnení zástupcovia)

      Žalovaná: Slovenská republika

      Návrhy žalobkyne

               —

               určiť, že Slovenská republika si tým, že nerešpektovala ustanovenia smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/38/ES (1) z 29. apríla 2004 o práve občanov Únie a ich rodinných príslušníkov voľne sa pohybovať a zdržiavať sa v rámci územia členských štátov (ďalej len „smernica 2004/38“), keď 21. augusta 2009 prezidentovi Maďarskej republiky Lászlóovi Sólyomovi s odvolaním sa na uvedenú smernicu nepovolila vstup na územie Slovenskej republiky, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú zo smernice 2004/38 a článku 18 ods. 1 Zmluvy,

               —

               okrem toho určiť, že právu Európskej únie, osobitne článku 3 ods. 2 Zmluvy o Európskej únii a článku 21 ods. 1 ZFEÚ odporuje stanovisko Slovenskej republiky, ktoré zastávala aj v čase podania žaloby, a to, že podľa smernice 2004/38 je oprávnená zakázať vstup na územie Slovenskej republiky predstaviteľovi Maďarskej republiky, t. j. jej prezidentovi a tým potvrdzuje, že takéto porušenie sa môže zopakovať,

               —

               určiť, že Slovenská republika neoprávnene uplatnila právo Únie, keď štátne orgány na základe smernice 2004/38 nepovolili prezidentovi republiky Lászlóovi Sólyomovi vstup na územie Slovenskej republiky,

               —

               v prípade, že Súdny dvor na rozdiel od maďarského stanoviska, ktoré tvorí základ vyššie uvedených návrhov, vyhlási, že konkrétny právny predpis medzinárodného práva môže obmedziť osobnú pôsobnosť smernice 2004/83, s čím Maďarská republika nesúhlasí, určiť v prípade takýchto výnimiek oblasť a pôsobnosť takýchto výnimiek,

               —

               zaviazať Slovenskú republiku na náhradu trov konania.

      Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

   Dňa 21. augusta 2009 minister zahraničných vecí Slovenskej republiky verbálnou nótou upozornil ministra zahraničných vecí Maďarskej republiky, že v súvislosti s návštevou, ktorú v ten istý deň uskutočnil prezident Maďarskej republiky László Sólyom, príslušné orgány Slovenskej republiky rozhodli zakázať prezidentovi Maďarskej republiky vstup na územie Slovenskej republiky.
   Maďarská vláda tvrdí, že Slovenská republika tým, že prezidentovi Lászlóovi Sólyomovi nepovolila vstup, porušila článok 18 Zmluvy ES, ako aj smernicu 2004/38. Maďarská republika zastáva názor, že osobné správanie prezidenta republiky Lászlóa Sólyoma, či už vo všeobecnosti, alebo v súvislosti s konkrétnou návštevou, nepredstavovalo skutočné, priame a dostatočne vážne nebezpečenstvo ohrozujúce základný záujem spoločnosti, ktoré by mohlo byť dôvodom na prijatie akéhokoľvek obmedzujúceho opatrenia. Maďarská vláda sa domnieva, že, ak by takýto dôvod odôvodňujúci obmedzujúce opatrenie aj existoval, čo si nemyslí, opatrenie, ktorým bol v konkrétnom prípade zakázaný vstup prezidenta republiky, nezodpovedá podmienke proporcionality a ide nad rámec sledovaného cieľa, ktorý bolo možné dosiahnuť takisto inými menej obmedzujúcimi prostriedkami zo strany Slovenskej republiky.
   Slovenská republika takisto nerešpektovala procesné pravidlá smernice 2004/38, lebo zákaz vstupu prezidenta Lászlá Soólyoma nebol prijatý na základe rozhodnutia v súlade so smernicou a nebol doručený; verbálna nóta informovala o rozhodnutí zakázať vstup, ale neobsahovala dostatočné odôvodnenie, neuvádzala, na ktorý správny alebo súdny orgán možno podať opravný prostriedok, ani lehotu na jeho podanie.
   Podľa maďarskej vlády existuje nebezpečenstvo zo strany Slovenskej republiky, že zopakuje porušenie, pretože naďalej tvrdí, že zákaz vstupu prezidentovi Lászlóovi Sólyomovi na územie bol oprávnený.
   Maďarská vláda tvrdí, že uplatnenie práva slovenskými orgánmi je samé osebe nielen porušením smernice 2004/38, ale aj samotné odvolanie sa na smernicu bolo takisto neoprávnené, pretože slovenské orgány nesledovali ciele smernice, ale odvolaním sa na smernicu chceli sledovať len čisto politické ciele. Na základe vyhlásení slovenskej vlády možno konštatovať, že zákaz vstupu prezidentovi Lászlóovi Sólyomovi na územie Slovenskej republiky nebol slovenskou vládou odôvodnený dôvodmi bezpečnosti alebo verejného poriadku podľa práva Únie, akým je smernica 2004/38, ale dôvodmi čisto politickými, predovšetkým zahraničnou politikou.
   Podľa maďarskej vlády sa Európska Komisia v konaní nesprávne vyjadrila, že na oficiálne návštevy hláv štátov členských štátov sa musia uplatňovať pravidlá vnútroštátneho práva a nie právo Únie. Maďarská vláda sa domnieva, že akákoľvek skupina osôb a akýkoľvek druh návštevy, či už oficiálnej alebo súkromnej, nepodmienečne vyvoláva uplatnenie smernice 2004/38. Táto smernica všeobecne a vo vzťahu ku všetkým obyvateľom Únie uznáva základné právo vstupu na územie akéhokoľvek členského štátu, ktoré občanovi Únie osobne vyplýva z primárneho práva. Smernica 2004/38 tiež všeobecne a taxatívne uvádza prípady, v ktorých možno obmedziť slobodu pohybu občana Únie. Smernica neuvádza odchýlku od základnej zásady, ktorou možno z rozsahu spôsobnosti vylúčiť hlavy štátov alebo inú skupinu občanov členských štátov. Pokiaľ by Rada a Európsky parlament chceli podmieniť výkon slobody pohybu právnou normou medzinárodného práva, vrátane medzinárodného práva obyčajového, určite by tak urobili už pri prijatí smernice.
   Maďarská vláda tvrdí, že sa nedá ani v kodifikovanom medzinárodnom práve ani v medzinárodnom práve obyčajovom nájsť účinné právne pravidlo, ktoré by bolo možné v tomto prípade uplatniť. Aj keby takáto norma medzinárodného práva existovala, členské štáty svojím vstupom do Únie uznali jej právomoc stanoviť pravidla voľného pohybu osôb a súhlasili s výkonom ich právomoci, ktorá im v tejto oblasti bola ponechaná, v súlade s právnymi aktmi Únie, ako aj s právom Únie. Ak by v prípade vstupu občana členského štátu do iného členského štátu mohlo ustanovenie medzinárodného práva obmedziť osobný rozsah pôsobnosti smernice 2004/38, je nevyhnutné, aby Súdny dvor jasne určil oblasť rozsahu tohto obmedzenia vzhľadom na skutočnosť, že smernica 2004/38 takúto výnimku alebo odchýlku neobsahuje.

      (1)  Ú. v. EÚ L 158, s. 77, mimoriadne vydanie v slovenskom jazyku: Kapitola 05 Zväzok 05 S. 46


title: Vec T-177/07: Rozsudok Všeobecného súdu z  15. júna 2010 — Mediaset/Komisia ( „Štátna pomoc — Telekomunikácie — Príspevok na nákup digitálnych dekodérov — Rozhodnutie, ktorým sa pomoc vyhlasuje za nezlučiteľnú so spoločným trhom a nariaďuje sa jej vymáhanie — Pojem štátnej pomoci — Vylúčenie dekodérov umožňujúcich príjem televíznych programov vysielaných satelitom — Výhoda — Selektívna povaha — Narušenie hospodárskej súťaže — Povinnosť odôvodnenia“ )

text:
               31.7.2010

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 209/32

         Rozsudok Všeobecného súdu z 15. júna 2010 — Mediaset/Komisia
   (Vec T-177/07) (1)

   (Štátna pomoc - Telekomunikácie - Príspevok na nákup digitálnych dekodérov - Rozhodnutie, ktorým sa pomoc vyhlasuje za nezlučiteľnú so spoločným trhom a nariaďuje sa jej vymáhanie - Pojem štátnej pomoci - Vylúčenie dekodérov umožňujúcich príjem televíznych programov vysielaných satelitom - Výhoda - Selektívna povaha - Narušenie hospodárskej súťaže - Povinnosť odôvodnenia)
   2010/C 209/46
   Jazyk konania: angličtina

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Mediaset SpA (Miláno, Taliansko) (v zastúpení: K. Adamantopoulos, G. Rossi, E. Petritsi a A. Nucara, advokáti, D. O’Keeffe a P. Boyle, solicitors)

      Žalovaná: Európska komisia (v zastúpení: B. Martenczuk, G. Conte a E. Righini, splnomocnení zástupcovia)

      Vedľajší účastník, ktorý v konaní podporuje žalovanú: Sky Italia Srl (Rím, Taliansko) (v zastúpení: pôvodne F. E. González Díaz a D. Gerard, neskôr F. E. González Díaz, advokáti)

      Predmet veci

   Návrh na zrušenie rozhodnutia Komisie 2007/374/ES z 24. januára 2007 o štátnej pomoci C 52/2005 (ex NN 88/2005, ex CP 101/2004), ktorú Talianska republika poskytla prostredníctvom príspevku na nákup digitálnych dekodérov (Ú. v. EÚ L 147, s. 1)

      Výrok rozsudku

               1.

               Žaloba sa zamieta.

               2.

               Mediaset SpA znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Komisii a Sky Italia Srl.

      (1)  Ú. v. EÚ C 170, 21.7.2007.


title: Vec T-619/14: Žaloba podaná 14. augusta 2014 – Bionorica/Komisia

text:
               17.11.2014

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 409/48

         Žaloba podaná 14. augusta 2014 – Bionorica/Komisia
   (Vec T-619/14)
   2014/C 409/69
   Jazyk konania: nemčina

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Bionorica SE (Neumarkt, Nemecko) (v zastúpení: M. Weidner, T. Guttau a N. Hußmann, Rechtsanwälte)

      Žalovaná: Európska komisia

      Návrhy

   Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

               —

               určil, že žalovaná porušila článok 13 ods. 3 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 z 20. decembra 2006 o výživových a zdravotných tvrdeniach o potravinách (Ú. v. EÚ L 404, s. 9) tým, že nepoverila Európsky úrad pre bezpečnosť potravín vedeckým hodnotením zdravotných tvrdení týkajúcich sa rastlinných látok na schválenie zoznamu povolených tvrdení Spoločenstva pre rastlinné látky podľa článku 13 ods. 1 nariadenia (ES) č. 1924/2006, ako aj všetkými podmienkami potrebnými na použitie týchto tvrdení,

               —

               zaviazal žalovanú na náhradu trov konania.

      Dôvody a hlavné tvrdenia

   Na podporu svojej žaloby žalobkyňa uvádza jediný žalobný dôvod.
   Žalobný dôvod: Porušenie článku 13 ods. 3 nariadenia (ES) č. 1924/2006 (1)

   Podľa názoru žalobkyne porušuje nečinnosť Komisie článok 13 ods. 3 nariadenia č. 1924/2006, ktorý stanovuje fixnú lehotu na prebratie do 31. januára 2010. Žalobkyňa namieta, že Komisia nechala túto lehotu uplynúť. V tejto súvislosti žalobkyňa tvrdí, že Komisia nemá právomoc na dobu neurčitú zastaviť vedecké hodnotenie zdravotných tvrdení týkajúcich sa rastlinných látok. Nečinnosť žalovanej podľa názoru žalobkyne prispieva k roztriešteniu práva na celom území Únie a odporuje hlavnému cieľu nariadenia, ktorým je vytvorenie jednotných pravidiel pre celú Európu.

      (1)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 z 20. decembra 2006 o výživových a zdravotných tvrdeniach o potravinách (Ú. v. EÚ L 404, s. 9).


title: Vec C-410/05: Uznesenie predsedu Súdneho dvora z  15. mája 2006  – Komisia Európskych spoločenstiev/Helénska republika

text:
               29.7.2006

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 178/29

         Uznesenie predsedu Súdneho dvora z 15. mája 2006 – Komisia Európskych spoločenstiev/Helénska republika
   (Vec C-410/05) (1)

   (2006/C 178/53)

      Jazyk konania: gréčtina

   Predseda Súdneho dvora nariadil výmaz veci.

      (1)  Ú. v. EÚ C 36, 11.2.2006.


title: Vec C-319/06: Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z  19. júna 2008 – Komisia Európskych spoločenstiev/Luxemburské veľkovojvodstvo (Nesplnenie povinnosti členským štátom — Vysielanie pracovníkov — Slobodné poskytovanie služieb — Smernica 96/71/ES — Ustanovenia politiky verejného poriadku — Odpočinok za týždeň — Povinnosť predloženia dokumentov týkajúcich sa vysielania na žiadosť vnútroštátnych orgánov — Povinnosť určiť mandatára ad hoc s bydliskom v Luxembursku, ktorý má uchovávať všetky dokumenty potrebné na účely kontrol)

text:
               15.8.2008

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 209/4

         Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 19. júna 2008 – Komisia Európskych spoločenstiev/Luxemburské veľkovojvodstvo
   (Vec C-319/06) (1)

   (Nesplnenie povinnosti členským štátom - Vysielanie pracovníkov - Slobodné poskytovanie služieb - Smernica 96/71/ES - Ustanovenia politiky verejného poriadku - Odpočinok za týždeň - Povinnosť predloženia dokumentov týkajúcich sa vysielania na žiadosť vnútroštátnych orgánov - Povinnosť určiť mandatára ad hoc s bydliskom v Luxembursku, ktorý má uchovávať všetky dokumenty potrebné na účely kontrol)
   (2008/C 209/06)
   Jazyk konania: francúzština
   Účastníci konania

      Žalobkyňa: Komisia Európskych spoločenstiev (v zastúpení: J. Enegren a G. Rozet, splnomocnení zástupcovia)

      Žalovaný: Luxemburské veľkovojvodstvo (v zastúpení: C. Schiltz, splnomocnený zástupca)
   Predmet veci
   Nesplnenie povinnosti členským štátom – Porušenie článkov 49 ES a 50 ES a nesprávne prebratie článku 3 ods. 1 a 10 smernice 96/71/ES Európskeho parlamentu a Rady zo 16. decembra 1996 o vysielaní pracovníkov v rámci poskytovania služieb (Ú. v. ES L 18, s. 1; Mim. vyd. 05/002, s. 431) – Povinnosť určiť mandatára ad hoc s bydliskom v Luxembursku, ktorý uchováva všetky dokumenty potrebné na účely kontroly – Uplatnenie vnútroštátnych ustanovení týkajúcich sa pracovných podmienok a podmienok zamestnania, ktoré v niektorých prípadoch presahovali, a v iných prípadoch nespĺňali požiadavky smernice
   Výrok rozsudku

               1.

               Luxemburské veľkovojvodstvo si tým, že

                           —

                           vyhlásilo, že ustanovenia článku 1 ods. 1 body 1, 2, 8 a 11 zákona z 20. decembra 2002, ktorým sa preberá smernica Európskeho parlamentu a Rady 96/71/ES zo 16. decembra 1996 o vysielaní pracovníkov v rámci poskytovania služieb a ktorým sa stanovuje právna úprava kontroly uplatňovania pracovného práva, predstavujú ustanovenia politiky vnútroštátneho verejného poriadku,

                           —

                           neprebralo úplne ustanovenia článku 3 ods. 1 prvého pododseku písm. a) smernice Európskeho parlamentu a Rady 96/71/ES zo 16. decembra 1996 o vysielaní pracovníkov v rámci poskytovania služieb,

                           —

                           stanovilo v článku 7 ods. 1 tohto zákona z 20. decembra 2002 podmienky týkajúce sa prístupu k podstatným údajom, nevyhnutným na kontrolu zo strany príslušných vnútroštátnych orgánov formulované spôsobom, ktorý nebol dostatočne jasný na to, aby umožnil zabezpečenie právnej istoty v prípade podnikov, ktoré chcú vysielať pracovníkov do Luxemburska, a

                           —

                           stanovilo v článku 8 uvedeného zákona povinnosť uchovávať v Luxembursku u mandatára ad hoc, ktorý tam má bydlisko, dokumenty potrebné na kontrolu,

                     nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 3 ods. 1 smernice 96/71 v spojení s odsekom 10 tohto článku, ako aj z článkov 49 ES a 50 ES.

               2.

               Luxemburské veľkovojvodstvo je povinné nahradiť trovy konania.

      (1)  Ú. v. EÚ C 224, 16.9.2006.


title: Vec T-257/12: Uznesenie Všeobecného súdu z  10. novembra 2014 – Siegenia-Aubi a Noraa/Komisia

text:
               22.12.2014

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 462/32

         Uznesenie Všeobecného súdu z 10. novembra 2014 – Siegenia-Aubi a Noraa/Komisia
   (Vec T-257/12) (1)

   (2014/C 462/45)
   Jazyk konania: nemčina
   Predseda tretej komory nariadil výmaz veci.

      (1)  Ú. v. EÚ C 227, 28.7.2012.


title: Vec C-56/17: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Administrativen sad Sofia-grad (Bulharsko) 3. januára 2017 – Bahtiar Fathi/Predsedatel na Daržavna agencija za bežancite

text:
               10.4.2017

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 112/26

         Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Administrativen sad Sofia-grad (Bulharsko) 3. januára 2017 – Bahtiar Fathi/Predsedatel na Daržavna agencija za bežancite
   (Vec C-56/17)
   (2017/C 112/36)
   Jazyk konania: bulharčina

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Administrativen sad Sofia-grad

      Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Žalobkyňa: Bahtiar Fathi

      Žalovaný: Predsedatel na Daržavna agencija za bežancite

      Prejudiciálne otázky

               1.

               Vyplýva z článku 3 ods. 1 nariadenia (EÚ) č. 604/2013 (1) pri výklade v spojení s odôvodnením 12 a s článkom 17 tohto nariadenia, že členský štát môže prijať rozhodnutie, ktoré predstavuje posúdenie žiadosti o medzinárodnú ochranu v zmysle článku 2 písm. d) tohto nariadenia, ktorá mu bola podaná, bez toho, aby sa výslovne rozhodlo o právomoci tohto členského štátu podľa uvedeného nariadenia, keď v konkrétnom prípade neexistujú žiadne dôkazy v prospech odchýlenia sa podľa článku 17 nariadenia?

               2.

               Vyplýva z článku 3 ods. 1 druhej vety nariadenia (EÚ) č. 604/2013 pri výklade v spojení s odôvodnením 54 smernice 2013/32/EÚ (2), že za okolností v konaní vo veci samej o žiadosti o medzinárodnú ochranu, keď nedochádza k odchýleniu podľa článku 17 ods. 1 nariadenia, sa musí prijať rozhodnutie, ktorým sa členský štát zaväzuje posúdiť žiadosť podľa kritérií nariadenia, pričom rozhodnutie je založené na tom, že ustanovenia nariadenia platia pre žiadateľa?

               3.

               Treba článok 46 ods. 3 smernice 2013/32/EÚ vykladať v tom zmysle, že súd v konaní o žalobe proti rozhodnutiu o nepriznaní medzinárodnej ochrany podľa odôvodnenia 54 smernice musí posúdiť, či pre žiadateľa platia ustanovenia nariadenia (EÚ) č. 604/2013, keď členský štát výslovne nerozhodol o svojej právomoci posúdiť žiadosť o medzinárodnú ochranu podľa kritérií nariadenia? Treba na základe odôvodnenia 54 smernice 2013/32/EÚ vychádzať z toho, že v prípade, keď neexistujú žiadne indície pre uplatnenie článku 17 nariadenia (EÚ) č. 604/2013 a žiadosť o medzinárodnú ochranu posúdil členský štát, ktorému bola podaná na základe smernice 2011/95/EÚ (3), sa na právny stav príslušnej osoby vzťahuje pôsobnosť nariadenia aj vtedy, keď členský štát výslovne nerozhodol o svojej právomoci podľa kritérií nariadenia?

               4.

               Vyplýva z článku 10 ods. 1 písm. b) smernice 2011/95/EÚ, že za okolností konania vo veci samej predstavuje náboženstvo dôvod prenasledovania, keď žiadateľ v súvislosti so všetkými zložkami, na ktoré sa vzťahuje pojem náboženstvo v zmysle tohto predpisu a ktoré majú rozhodujúci význam pre príslušnosť dotknutej osoby k určitému náboženstvu, neposkytol vyhlásenia a nepredložil dokumenty?

               5.

               Vyplýva z článku 10 ods. 2 smernice 2011/95/EÚ, že dôvody prenasledovania v zmysle článku 10 ods. 1 písm. b), ktoré sú založené na náboženstve, existujú vtedy, keď žiadateľ za okolností v konaní vo veci samej uvádza, že bol prenasledovaný na základe svojho vierovyznania, ale v súvislosti s okolnosťami, ktoré sú charakteristické pre určité vierovyznanie a prenasledovateľa viedli k domnienke, že príslušná osoba je príslušníkom tohto vierovyznania, neposkytol žiadne vyhlásenia a nepredložil žiadne dôkazy, okrem iného o skutočnostiach, ktoré súvisia s vykonávaním, resp. nevykonávaním náboženských úkonov alebo s náboženskými prejavmi názoru alebo, pokiaľ ide o správanie jednotlivcov či spoločenstva, ktoré sa opiera o vierovyznanie alebo sa podľa daného vierovyznania predpisuje?

               6.

               Vyplýva z článku 9 ods. 1 a 2 smernice 2011/95/EÚ pri výklade v spojení s článkami 18 a 10 Charty základných práv Európskej únie a s pojmom náboženstvo v zmysle článku 10 ods. 1 písm. b) smernice, že za okolností, o aké ide v konaní vo veci samej:

                           a)

                           pojem náboženstvo v zmysle práva Únie nezahŕňa žiadne úkony, ktoré sa podľa vnútroštátneho práva členských štátov považujú za trestné? Môžu také úkony, ktoré sa v štáte pôvodu považujú za trestné, predstavovať akty prenasledovania?

                           b)

                           treba v súvislosti so zákazom prozelytizmu a so zákazom úkonov, ktoré sú v rozpore s náboženstvom predstavujúcim základ pre zákony a iné právne predpisy v danej krajine, považovať za prípustné také obmedzenia, ktoré sú stanovené na ochranu práv a slobôd iných a verejného poriadku v štáte pôvodu žiadateľa? Predstavujú uvedené zákazy ako také akty prenasledovania v zmysle uvedených ustanovení smernice, keď za ich porušenie hrozí trest smrti, aj keď zákony nie sú výslovne namierené proti určitému náboženstvu?

               7.

               Vyplýva z článku 4 ods. 2 smernice 2011/95/EÚ pri výklade v spojení s ods. 5 písm. b) tohto ustanovenia, s článkom 10 Charty základných práv Európskej únie a s článkom 46 ods. 3 smernice 2013/32/EÚ, že za okolností, o aké ide v konaní vo veci samej, sa vyhodnotenie skutočností a okolností môže uskutočniť len pomocou vyhlásení, ktoré podal, a dôkazov, ktoré predložil žiadateľ, ale je prípustné požadovať preukázanie chýbajúcich zložiek, ktoré zahŕňa pojem náboženstvo v zmysle článku 10 ods. 1 písm. b) smernice, keď:

                           —

                           by sa bez týchto informácií považovala žiadosť o medzinárodnú ochranu za nedôvodnú v zmysle článku 32 v spojení s článkom 31 ods. 8 písm. e) smernice 2013/32/EÚ a

                           —

                           podľa vnútroštátneho práva sa stanovuje, že príslušný orgán musí zistiť všetky skutočnosti, ktoré sú relevantné pre posúdenie žiadosti o medzinárodnú ochranu, a súd v prípade napadnutia rozhodnutia o nepriznaní musí upozorniť na to, že príslušná osoba neponúkla a nepredložila žiadne dôkazy?

      (1)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 604/2013 z 26. júna 2013 , ktorým sa stanovujú kritériá a mechanizmy na určenie členského štátu zodpovedného za posúdenie žiadosti o medzinárodnú ochranu podanej štátnym príslušníkom tretej krajiny alebo osobou bez štátnej príslušnosti v jednom z členských štátov, Ú. v. EÚ L 180, 2013, s. 31.

      (2)  Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2013/32/EÚ z 26. júna 2013 o spoločných konaniach o poskytovaní a odnímaní medzinárodnej ochrany, Ú. v. EÚ L 180, 2013, s. 60.

      (3)  Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2011/95/EÚ z 13. decembra 2011 o normách pre oprávnenie štátnych príslušníkov tretej krajiny alebo osôb bez štátneho občianstva mať postavenie medzinárodnej ochrany, o jednotnom postavení utečencov alebo osôb oprávnených na doplnkovú ochranu a o obsahu poskytovanej ochrany, Ú. v. EÚ L 337, 2011, s. 9.


title: Vec F-45/16: Žaloba podaná 17. augusta 2016 – ZZ/EIB

text:
               10.10.2016

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 371/32

         Žaloba podaná 17. augusta 2016 – ZZ/EIB
   (Vec F-45/16)
   (2016/C 371/36)
   Jazyk konania: angličtina

      Účastníci konania

      Žalobca: ZZ (v zastúpení: B. Maréchal, lawyer)

      Žalovaná: Európska investičná banka (EIB)

      Predmet a opis sporu

   Žaloba o náhradu materiálnej škody a nehmotnej ujmy, o ktorej žalobca tvrdí, že ju utrpel v dôsledku konštatovania jeho úplnej a trvalej invalidity, ktorá je podľa neho dôsledkom výkonu povolania

      Návrhy žalobcu

   Nahradiť žalobcovi ujmu alebo jej časť v prípade, že by časť ujmy nahradila poisťovňa EIB, ktorou je poisťovňa AXA Belgium.

               —

               Náhrada za nehmotnú ujmu, ktorú žalobca utrpel, a to vo výške 150 000 eur,

               —

               náhrada budúcich nákladov liečby a psychologickej starostlivosti týkajúcej sa zdravotných ťažkostí, ktoré sú následkom ťažkého stresu žalobcu, a ktoré nie sú uhrádzané zo schémy zdravotného poistenia EIB,

               —

               náhrada doteraz vynaložených nákladov liečby a psychologickej starostlivosti týkajúcej sa zdravotných ťažkostí, ktoré sú následkom ťažkého stresu, a ktoré nie sú uhrádzané zo schémy zdravotného poistenia EIB,

               —

               náhrada trov konania žalobcu v súvislosti s týmto konaním, a to v predbežnej výške 30 000 eur.


title: Vec C-169/08: Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) zo 17. novembra 2009 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Corte costituzionale — Taliansko) — Presidente del Consiglio dei Ministri/Regione autonoma della Sardegna (Slobodné poskytovanie služieb — Článok 49 ES — Štátna pomoc — Článok 87 ES — Regionálna právna úprava zavádzajúca daň z pristátia lietadiel určených na súkromnú prepravu osôb a zakotvenia rekreačných plavidiel na turistické účely, ktorá sa uplatňuje výlučne na prevádzkovateľov s daňovým domicilom mimo regionálneho územia)

text:
               30.1.2010

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 24/6

         Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) zo 17. novembra 2009 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Corte costituzionale — Taliansko) — Presidente del Consiglio dei Ministri/Regione autonoma della Sardegna
   (Vec C-169/08) (1)

   (Slobodné poskytovanie služieb - Článok 49 ES - Štátna pomoc - Článok 87 ES - Regionálna právna úprava zavádzajúca daň z pristátia lietadiel určených na súkromnú prepravu osôb a zakotvenia rekreačných plavidiel na turistické účely, ktorá sa uplatňuje výlučne na prevádzkovateľov s daňovým domicilom mimo regionálneho územia)
   2010/C 24/09
   Jazyk konania: taliančina

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Corte costituzionale

      Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Žalobca: Presidente del Consiglio dei Ministri

      Žalovaný: Regione autonoma della Sardegna

      Predmet veci

   Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Corte Costituzionale — Výklad článkov 49 ES a 87 ES — Regionálna právna úprava ukladajúca zaplatenie dane v prípade pristátia lietadiel na turistické účely výlučne podnikom, ktoré majú daňový domicil mimo Sardínie a vykonávajú činnosť dopravy osôb a nákladu lietadlom iba ako vedľajšiu činnosť popri hlavnej činnosti podniku — Štátna pomoc vo forme daňového oslobodenia pre podniky, ktoré majú svoj daňový domicil na Sardínii a vykonávajú rovnakú činnosť

      Výrok rozsudku

               1.

               Článok 49 ES sa musí vykladať v tom zmysle, že bráni daňovej legislatíve regionálneho orgánu, akou je právna úprava obsiahnutá v článku 4 zákona regiónu Sardínia č. 4 z 11. mája 2006 o rôznych ustanoveniach o príjmoch, rekvalifikácii výdavkov, sociálnych politikách a rozvoji, v znení zmien a doplnení vyplývajúcich z článku 3 ods. 3 zákona regiónu Sardínia č. 2 z 29. mája 2007 o ustanoveniach pre tvorbu ročného a viacročného rozpočtu regiónu — Finančný zákon 2007, ktorý stanovuje zavedenie regionálnej dane z pristátia lietadiel určených na súkromnú prepravu osôb a zakotvenia rekreačných plavidiel na turistické účely, ktorá sa uplatňuje výlučne na podniky s daňovým domicilom mimo regionálneho územia.

               2.

               Článok 87 ods. 1 ES sa musí vykladať v tom zmysle, že daňová právna úprava regionálneho orgánu zavádzajúca takú daň z pristátia a zakotvenia, akou je daň dotknutá vo veci samej, ktorá sa uplatňuje výlučne na fyzické a právnické osoby s daňovým domicilom mimo regionálneho územia, je opatrením štátnej pomoci v prospech podnikov usadených na tomto území.

      (1)  Ú. v. EÚ C 171, 5.7.2008.


title: Vec T-415/05: Žaloba podaná  25. novembra 2005  – Helénska republika/Komisia

text:
               28.1.2006

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 22/19

         Žaloba podaná 25. novembra 2005 – Helénska republika/Komisia
   (Vec T-415/05)
   (2006/C 22/37)
   Jazyk konania: gréčtina
   Účastníci konania

      Žalobca: Helénska republika (v zastúpení: A. Samoni a P. Mylonopoulos)

      Žalovaná: Komisia Európskych spoločenstiev
   Návrhy žalobcu

               —

               zrušiť rozhodnutie Komisie C(2005) 2076 v konečnom znení zo 14. septembra 2005,

               —

               zaviazať žalovanú na náhradu trov konania.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia
   V rámci privatizácie gréckej národnej leteckej spoločnosti „Olympiaki Aeroporia“ („Olympic Airways“) začala svoju činnosť nová spoločnosť „Olympiakes Aerogrammes“ (ďalej len „NOA“), ktorá prebrala projekt leteckej navigácie, pričom „Olympiaki Aeroporia-Ypiresies A.E.“ (ďalej len „OA“), ako bola premenovaná stará spoločnosť, pokračovala vo všetkých ostatných činnostiach, najmä služby pozemnej asistencie a údržby a opráv lietadiel. V napadnutom rozhodnutí Komisia prijala záver, že NOA a OA bola poskytnutá štátna pomoc nezlučiteľná so Zmluvou z nasledovných dôvodov:

               —

               NOA platila nižšie nájomné za podnájom lietadiel, ako boli splátky pre hlavný finančný leasing, a to na ujmu Helénskej republiky a OA.

               —

               Pri založení NOA bola nadhodnotená časť jej aktív.

               —

               Helénska republika vyplácala hotovosť v prospech OA a zabezpečovala platby, čo predstavovalo pre túto spoločnosť vyplatenie určitých splátok úveru a nájomného za finančný leasing.

               —

               Helénska republika sústavne tolerovala, že OA neplatila dane a odvody sociálneho poistenia.

         Vo svojej žalobe Grécko spochybňuje po prvé časť rozhodnutia týkajúcu sa nájomného, ktoré NOA platí za prenájom lietadiel. V tomto smere tvrdí, že nejde o štátnu pomoc, a preto napadnuté rozhodnutie je v rozpore s článkom 87 ods. 1 ES. Podľa názoru Grécka tak OA, ako aj Helénska republika konali tak, ako by konal ktorýkoľvek starostlivý ekonomický subjekt, o to viac, ak sa zohľadní skutočnosť, že nájomné, ktoré platí NOA sa prispôsobuje trhovým cenám. V tejto súvislosti Grécko uvádza nesplnenie povinnosti odôvodniť napadnuté rozhodnutie.
   Čo sa týka časti rozhodnutia týkajúcej sa nadhodnotenia častí aktív NOA, Grécko usudzuje, že Komisia sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia pri vyčíslení hodnoty častí aktív OA, ktoré boli prevedená na NOA, a že závery, ktoré Komisia prijala v tomto smere nie sú odôvodnené. V každom prípade Grécko usudzuje, že odôvodnenie chýba aj ohľadne časti rozhodnutia týkajúcej sa nesplnenia podmienok pre povolenie štátnej pomoci na záchranu a pre uplatnenie článku 87 ods. 3 ES, a takisto tvrdí, že v tomto bode sa Komisia dopustila zjavne nesprávneho právneho posúdenia.
   Ohľadne platieb určitých splátok úveru a nájomného z finančného leasingu Grécko uvádza, že tieto platby vykonala z dôvodu, že sa zaviazalo ako ručiteľ prostredníctvom záruky vytvorenej pred prijatím citovaného rozhodnutia Komisie, a ktoré spadá do jeho pôsobnosti. Grécko dodáva, že tieto platby sa uskutočnili spôsobom stanoveným v gréckom práve pre umožnenie ich spätného vymáhania, hoci aj núteným výkonom. Na základe týchto tvrdení sa Grécko odvoláva na nedostatočné odôvodnenie napadnutého rozhodnutia, ktoré podľa jeho názoru predstavuje zjavne nesprávne právne posúdenie.
   Ohľadne časti rozhodnutia, v ktorom sa prijíma záver, že NOA bola právnym nástupcom OA uvádza Grécko rad tvrdení napádajúcich posúdenie Komisie a na ich základe sa odvoláva na porušenie článku 87 ods. 1 ES a článku 88 ods. 2 ES, a na nedostatok odôvodnenia.
   Grécko sa takisto odvoláva na porušenie svojho práva byť vypočutý, zásady dobrej správy vecí verejných, a na to, že mu nebola poskytnutá možnosť vyjadriť svoje stanovisko k štúdii vypracovanej nezávislými expertmi, ktorú predložila Komisia. Nakoniec namieta porušenie zásady proporcionality a nedostatok odôvodnenia, a to, že prostredníctvom rozhodnutia sa aj od NOA požaduje vrátenie pomoci zodpovedajúcej obdobiu medzi 2002 a 2004, pričom táto spoločnosť začala vykonávať svoju činnosť od 11. decembra 2003.


title: Vec C-569/13: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Förvaltningsrätten i Malmö (Švédsko) 6. novembra 2013 — Bricmate AB/Tullverket

text:
               18.1.2014

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 15/10

         Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Förvaltningsrätten i Malmö (Švédsko) 6. novembra 2013 — Bricmate AB/Tullverket
   (Vec C-569/13)
   2014/C 15/14
   Jazyk konania: švédčina

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Förvaltningsrätten i Malmö

      Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Žalobkyňa: Bricmate AB

      Žalovaný: Tullverket

      Prejudiciálne otázky

   Je vykonávacie nariadenie Rady (EÚ) č. 917/2011 (1) z 12. septembra 2011, ktorým sa ukladá konečné antidumpingové clo a s konečnou platnosťou vyberá dočasné clo uložené na dovoz keramických obkladačiek s pôvodom v Čínskej ľudovej republike (Ú. v. EÚ L 238, 2011, s. 1), neplatné vzhľadom na to, že:

               1.

               prešetrenie zo strany inštitúcií Európskej únie obsahuje zjavné vecné chyby;

               2.

               prešetrenie zo strany inštitúcií Európskej únie je poznačené zjavne nesprávnym posúdením;

               3.

               Komisia si nesplnila povinnosť náležitej starostlivosti a porušila článok 3 ods. 2 a 6 nariadenia Rady (ES) č. 1225/2009 (2) z 30. novembra 2009 o ochrane pred dumpingovými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskeho spoločenstva (Ú. v. EÚ L 343, 2009, s. 51);

               4.

               Komisia si nesplnila povinnosti podľa článku 20 ods. 1 nariadenia č. 1225/2009 a nerešpektovala právo spoločnosti na obranu;

               5.

               Komisia v rozpore s článkom 17 nariadenia č. 1225/2009 nezohľadnila informácie, ktoré spoločnosť predložila, a/alebo

               6.

               Komisia si nesplnila povinnosť odôvodnenia (podľa článku 296 Zmluvy o fungovaní Európskej únie)?

      (1)  Ú. v. EÚ L 238, s. 1.

      (2)  Ú. v. EÚ L 343, s. 51.