title: Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 9. februára 2006. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Spojenému kráľovstvu Veľkej Británie a Severného Írska. # Nesplnenie povinnosti členským štátom - Šiesta smernica o DPH - Článok 2 bod 1, článok 5 ods. 4 písm. c), článok 12 ods. 3 a článok 16 ods. 1 - Plnenie v rámci územia štátu - Predaj umeleckých diel dovezených v režime dočasného použitia na dražbe - Provízia dražiteľov. # Vec C-305/03.

text:
      Vec C‑305/03
      Komisia Európskych spoločenstiev
      proti
      Spojenému kráľovstvu Veľkej Británie a Severného Írska
      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Šiesta smernica o DPH – Článok 2 bod 1, článok 5 ods. 4 písm. c), článok 12 ods. 3 a článok 16 ods. 1 – Plnenie v rámci územia štátu – Predaj umeleckých diel dovezených v režime dočasného použitia na dražbe – Provízia dražiteľov“
      Návrhy prednesené 24. februára 2005 – generálna advokátka J. Kokott
      Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 9. februára 2006
      Abstrakt rozsudku
      Daňové ustanovenia – Harmonizácia právnych predpisov – Dane z obratu – Spoločný systém dane z pridanej hodnoty – Možnosť členských
            štátov oslobodiť dodávku tovaru dovezeného v režime dočasného použitia a poskytnutie s ním súvisiacich služieb od dane
      [Smernica Rady 77/388, článok 2 bod 1, článok 5 ods. 4 písm. c), článok 12 ods. 3 a článok 16 ods. 1]
      Členský štát, ktorý použije zníženú sadzbu dane z pridanej hodnoty na províziu, ktorá je vyplácaná dražiteľom pri predaji
         umeleckých diel, starožitností a zberateľských predmetov dovezených v režime dočasného použitia na dražbe, si nesplní svoje
         povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 2 bodu 1, článku 5 ods. 4 písm. c), článku 12 ods. 3 a článku 16 ods. 1 šiestej smernice
         77/388 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu, zmenenej a doplnenej smernicou 99/49.

      Nielen pri zdaňovaní dovozu, ale aj pri predaji na dražbe, treba totiž v súlade s podmienkami uvedenými v článku 16 ods. 1
         šiestej smernice oddeliť od výťažku z dražby časť zodpovedajúcu provízii dražiteľa a časť zodpovedajúcu colnej hodnote dovezeného
         tovaru. Prvá súčasne predstavuje základ dane pre predaj na dražbe vypočítaný podľa článku 26a šiestej smernice, ktorý sa zdaní
         bežnou sadzbou podľa článku 12 ods. 3 písm. a) tejto smernice, zatiaľ čo druhá zodpovedá colnej hodnote tovaru, ktorý podlieha
         dani z pridanej hodnoty za dovoz, a zdaňuje sa efektívnou zníženou sadzbou uplatňovanou v príslušnom členskom štáte podľa
         článku 11 B ods. 6 tejto smernice.

      (pozri body 43, 51 a výrok)

ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (tretia komora)
      z 9. februára 2006 (*)

      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Šiesta smernica o DPH – Článok 2 bod 1, článok 5 ods. 4 písm. c), článok 12 ods. 3 a článok 16 ods. 1 – Plnenie v rámci územia štátu – Predaj umeleckých diel dovezených v režime dočasného použitia na dražbe – Provízia dražiteľov“
      Vo veci C‑305/03,
      ktorej predmetom je žaloba o nesplnenie povinnosti podľa článku 226 ES, podaná 16. júla 2003,
      Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: R. Lyal, splnomocnený zástupca, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      žalobkyňa,
      proti
      Spojenému kráľovstvu Veľkej Británie a Severného Írska, v zastúpení: C. Jackson a R. Caudwell, splnomocnené zástupkyne, za právnej pomoci N. Paines, QC, s adresou na doručovanie
         v Luxemburgu,

      žalovanému,
      SÚDNY DVOR (tretia komora),
      v zložení: predseda tretej komory A. Rosas, sudcovia J.-P. Puissochet, S. von Bahr, U. Lõhmus (spravodajca) a A. Ó Caoimh,
      generálna advokátka: J. Kokott,
      tajomník: L. Hewlett, hlavná referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 16. decembra 2004,
      po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 24. februára 2005,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1       Svojou žalobou Komisia Európskych spoločenstiev žiada Súdny dvor, aby určil, že Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného
         Írska si nesplnilo svoje povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 2 bodu 1, článku 5 ods. 4 písm. c), článku 12 ods. 3 a článku
         16 ods. 1 šiestej smernice Rady 77/388/EHS zo 17. mája 1977 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa
         daní z obratu – spoločný systém dane z pridanej hodnoty: jednotný základ jej stanovenia (Ú. v. ES L 145, s. 1; Mim. vyd. 09/001,
         s. 23), zmenenej a doplnenej smernicou Rady 1999/49/ES z 25. mája 1999 (Ú. v. ES L 139, s. 27; Mim. vyd. 09/001, s. 322, ďalej
         len „šiesta smernica“), tým, že použilo zníženú sadzbu dane z pridanej hodnoty (ďalej len „DPH“) na províziu, ktorá je vyplácaná
         dražiteľom pri predaji umeleckých diel, zberateľských predmetov a starožitností (ďalej len „umelecké diela“) na dražbe, ktoré
         boli dovezené v režime dočasného použitia.

      2       Predmetná žaloba sa, presnejšie povedané, týka zaobchádzania s DPH uplatňovanej na predaj na dražbe umeleckých diel prepustených
         v Spojenom kráľovstve do režimu dočasného použitia a dovezených na územie Spoločenstva po ich predaji.

       Právny rámec
       Právna úprava Spoločenstva
       Šiesta smernica
      3       Článok 2 tejto smernice stanovuje:
      „Dani z pridanej hodnoty podlieha:
      1.      dodávka tovaru alebo služieb za úhradu [za protihodnotu – neoficiálny preklad] v rámci územia štátu osobou podliehajúcou dani,

      2.      dovoz tovaru.“
      4       Podľa článku 5 ods. 4 písm. c) tejto smernice sa za dodávku podľa odseku 1 toho istého článku považuje aj:
      „c)      prevod tovaru na základe zmluvy, podľa ktorej je splatná provízia pri nákupe alebo predaji [na základe komisionárskej zmluvy
         o nákupe alebo predaji neoficiálny preklad].“

      5       Článok 11 B ods. 1, 3 a 6 šiestej smernice stanovuje:
      „1.      Základom dane je hodnota na colné účely stanovená v zhode s platnými predpismi Spoločenstva; to tiež platí pre dovoz tovaru
         uvedeného v článku 7 ods. 1 písm. b).

      …
      3.      Do zdaniteľného základu [základu dane – neoficiálny preklad] sa zahrnú, pokiaľ v ňom ešte nie sú obsiahnuté:

      a)      dane, poplatky, špeciálne poplatky a iné prirážky, platné mimo dovážajúceho členského štátu a tie, ktoré sú povinné z dôvodov
         dovozu, s odpočítaním dane z pridanej hodnoty, ktorá sa má uplatniť;

      b)      vedľajšie výdavky, ako sú provízia, poplatok za balenie, transport a poistenie, naakumulované ku prvému miestu určenia v rámci
         teritória dovážajúceho členského štátu.

      ‚Miesto určenia‘ je to miesto, ktoré je uvedené na nákladnom liste alebo inom dokumente takým spôsobom, ktorým tovar je dovážaný
         [alebo inom dokumente, na základe ktorého je tovar dovážaný – neoficiálny preklad] do dovážajúceho členského štátu. Ak nie je takéto identifikovanie miesta určenia, potom ako prvé miesto určenia sa má vziať
         prvý transfer nákladu v dovážajúcom členskom štáte.

      Aj vyššie uvádzané jednorázové [vedľajšie – neoficiálny preklad] výdavky sa zahŕňajú do zdaňovanej sumy [základu dane – neoficiálny preklad], keď vyplývajú z prepravy na iné miesto určenia v rámci územia spoločenstva ak je toto miesto známe, keď nastane zdaniteľná
         plnenie.

      …
      6.      Derogáciou z odsekov 1 až 4, členské štáty, ktoré k 1. januáru 1993 nevyužili možnosť uvedenú v treťom pododseku článku 12
         ods. 3 písm. a) môžu stanoviť, že pri dovoze umeleckých diel… definovaných v článku 26a časť A písm. a), b) a c) zdaniteľný
         základ [základ dane – neoficiálny preklad] sa rovná zlomku sumy určenej v súlade s odsekmi 1 až 4.

      Tento zlomok sa určuje tak, aby sa [DPH] takto splatná pri dovoze rovnala vždy najmenej 5 % sumy určenej v súlade s odsekmi
         1 až 4.“

      6       Článok 12 ods. 3 tejto smernice znie takto:
      „a)      Štandardnú [bežnú – neoficiálny preklad] sadzbu [DPH] stanoví každý členský štát ako percento zdaňovanej čiastky [percento zo základu dane – neoficiálny preklad] a bude rovnaká pre dodávky tovarov a poskytovanie služieb. Od 1. januára 1999 do 31. decembra 2000 toto percento nesmie
         byť nižšie ako 15 %.

      …
      Členské štáty môžu tiež použiť jednu alebo dve znížené sadzby. Tieto sadzby sa stanovia ako percento zdaňovanej čiastky [percento
         zo základu dane – neoficiálny preklad], ktoré nesmie byť menej ako 5 % a bude platiť len pre poskytovanie kategórií tovarov a služieb špecifikovaných v prílohe
         H.

      …
      c)      členské štáty môžu stanoviť, že nižšia sadzba alebo jedna z nižších sadzieb, ktorú používajú v súlade s tretím odsekom a)
         sa taktiež vzťahuje na dovoz umeleckých diel… uvádzaných v článku 26a bode A písm. a), b) a c).

      …“
      7       Článok 14 ods. 1 tejto smernice stanovuje, že členské štáty pri dovoze oslobodia od dane okrem iného:
      „i)      poskytovanie takých služieb v súvislosti s importovaním [dovozom – neoficiálny preklad] tovaru, kde hodnota týchto služieb je zahrnutá do zdaniteľnej sumy [základu dane – neoficiálny preklad] podľa článku 11 bodu B ods. 3 písm. b).“

      8       Článok 16 šiestej smernice v znení článku 28c tej istej smernice stanovuje určitý počet oslobodení pri medzinárodnom pohybe
         tovarov a vo svojom odseku 1 stanovuje:

      „1.      Bez toho, aby boli dotknuté ostatné daňové predpisy Spoločenstva, členské štáty môžu za predpokladu uskutočnenia konzultácií
         podľa článku 29, prijímať osobitné opatrenia s cieľom oslobodiť od dane všetky alebo niektoré z nasledujúcich plnení, za predpokladu,
         že cieľom nie je konečné použitie, resp. spotreba a že výška [DPH] splatnej pri ukončení režimu alebo situácií uvedených v bodoch
         A až E zodpovedá výške dane, ktorá by bola splatná, keby sa každé takéto plnenie zdaňovalo v tuzemsku.

      …
      E.      Dodanie:
      –       tovaru uvedeného v článku 7 ods. 1 písm. a), ktorý sa naďalej nachádza v režime dočasného dovozu [dočasného použitia – neoficiálny preklad] s úplným oslobodením od dane pri dovoze alebo v režime vonkajšieho tranzitu,

      …
      ako aj poskytovanie služieb spojených s týmito dodaniami.
      Derogáciou z prvého pododseku článku 21 ods. 1 písm. a), je osoba povinná zaplatiť daň v súlade s prvým pododsekom osoba,
         ktorá spôsobí, že sa na tovar prestanú vzťahovať režimy alebo situácie uvedené v tomto odseku.

      Ak vyňatie tovaru z režimu alebo situácie uvedených v tomto odseku povedie k vzniku dovozu v zmysle článku 7 ods. 3, prijme
         členský štát dovozu nevyhnutné opatrenia na zamedzenie dvojitého zdanenia v tuzemsku.

      …“
      9       Smernica Rady 94/5/ES zo 14. februára 1994, ktorá dopĺňa spoločný systém dane z pridanej hodnoty a mení a dopĺňa smernicu
         77/388 (Ú. v. ES L 60, s. 16; Mim. vyd. 09/001, s. 255), ktorú mali členské štáty prebrať najneskôr k 1. januáru 1995, doplnila
         do šiestej smernice článok 26a. Toto ustanovenie s názvom „Osobitné režimy používané na použitý tovar, umelecké diela, zberateľské
         predmety a starožitnosti“ znie takto:

      „A.      Definície
      Na účely tohto článku a bez toho, aby boli dotknuté ostatné ustanovenia spoločenstva:
      …
      e)      ‚obchodník podliehajúci dani‘ [‚obchodník – platiteľ dane‘ – neoficiálny preklad] znamená daňovníka [platiteľa dane – neoficiálny preklad], ktorý v priebehu svojej ekonomickej činnosti nakupuje alebo získava na účely svojho podnikania alebo dováža s perspektívou
         opätovného predaja použitý tovar, resp. umelecké diela, zberateľské predmety alebo starožitnosti, pričom tento daňovník [platiteľ
         dane – neoficiálny preklad] koná sám pre seba [koná vo vlastnom mene – neoficiálny preklad] alebo v mene niekoho iného podľa zmluvy, na základe ktorej sa vypláca provízia z nákupu alebo predaja;

      f)      ‚organizátor predaja verejnou dražbou‘ znamená každého daňovníka [platiteľa dane – neoficiálny preklad], ktorý v priebehu svojej ekonomickej činnosti ponúka tovar na predaj vo verejnej dražbe s perspektívou odovzdať [predať
         – neoficiálny preklad] ho tomu, kto dá najvyššiu ponuku;

      g)      ‚príkazca organizátora predaja verejnou dražbou‘ znamená každú osobu, ktorá odovzdá tovar organizátorovi predaja verejnou
         dražbou na základe zmluvy, podľa ktorej sa vyplatí provízia z predaja v závislosti na týchto ustanoveniach:

      –       organizátor predaja verejnou dražbou ponúka tovar na predaj síce vo svojom mene, ale v prospech [na účet – neoficiálny preklad] svojho príkazcu,

      –       organizátor predaja verejnou dražbou odovzdá tovar vo svojom mene, ale v prospech [na účet – neoficiálny preklad] svojho príkazcu tomu, kto vo verejnej dražbe dá najvyššiu ponuku.

      …
       C.     Osobitné režimy na predaj vo verejnej dražbe
      1.      Derogáciou z časti B členské štáty môžu určiť v súlade s týmito ustanoveniami, zdaniteľný základ [základ dane – neoficiálny preklad] dodania použitého tovaru, umeleckých diel, zberateľských predmetov alebo starožitností, ktoré uskutoční organizátor predaja
         vo verejnej dražbe konajúci vo svojom mene podľa zmluvy, na základe ktorej sa vyplatí provízia pri predaji tohto tovaru vo
         verejnej dražbe, v prospech:

      …
      2.      Zdaniteľným základom [Základom dane – neoficiálny preklad] každého dodania tovaru, na ktoré sa odvoláva v odseku 1, je celková suma, ktorú v súlade s odsekom 4 kupujúcemu fakturuje
         organizátor predaja verejnou dražbou, bez:

      –       čistej sumy, ktorú zaplatil alebo má zaplatiť organizátor predaja verejnou dražbou svojmu príkazcovi, určenej v súlade s odsekom
         3

      a
      –       dane, ktorú je povinný zaplatiť organizátor predaja verejnou dražbou v súvislosti s jeho dodaním.
      3.      Čistá suma, ktorú zaplatil alebo má zaplatiť organizátor predaja verejnou dražbou svojmu príkazcovi sa rovná rozdielu medzi:
      –       cenou tovaru vo verejnej dražbe
      a
      –       sumou provízie, ktorú získal alebo má získať organizátor predaja verejnou dražbou od svojho príkazcu na základe zmluvy, podľa
         ktorej sa provízia zaplatí pri predaji.

      …
      7.      Dodanie tovaru osobe podliehajúcej dani [platiteľovi dane – neoficiálny preklad], ktorá je organizátorom predaja verejnou dražbou sa považuje sa uskutočnené, ak sa samotný predaj tohto tovaru uskutoční
         verejnou dražbou.

      …“
      10     Článok 28 ods. 1a šiestej smernice doplnený smernicou 94/5 stanovuje, že Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska
         môže do 30. júna 1999 pri dovoze umeleckých diel uplatňovať zníženú sadzbu, ktorá nesmie byť nižšia ako 2,5 %. Od tohto dátumu
         bol tento členský štát povinný uplatňovať bežnú sadzbu alebo na základe výnimky stanovenej v článku 11 bod B ods. 6 uplatňovať
         na tieto dovozy zníženú sadzbu, ktorá nesmie byť nižšia ako 5 %.

       Colný kódex
      11     Článok 29 nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex Spoločenstva (Ú. v. ES L 302,
         s. 1; Mim. vyd. 02/004, s. 307, ďalej len „colný kódex“), upresňuje:

      „1.      Colnou hodnotou dovážaného tovaru je jeho prevodná hodnota, t. j. cena skutočne zaplatená alebo ktorá sa má zaplatiť za tovar
         predávaný na vývoz na colné územie Spoločenstva, podľa potreby upravená podľa článku 32 a 33…

      …
      3.      a)     Cenou, ktorá bola alebo ktorá má byť za tovar skutočné zaplatená sa rozumie celková platba, ktorá bola alebo má byť zaplatená
         kupujúcim predávajúcemu alebo v jeho prospech za dovážaný tovar a zahrňuje všetky platby, ktoré boli platené kupujúcim predávajúcemu
         alebo kupujúcim tretej osobe ako podmienku predaja dovážaného tovaru predávajúcemu alebo tretej osobe k splneniu záväzku predávajúceho…“

      12     Vykonávacie predpisy k colnému kódexu sú obsiahnuté v nariadení Komisie (EHS) č. 2454/93 z 2. júla 1993, zavádzajúcom ustanovenia
         pre vykonávanie nariadenia č. 2913/92 (Ú. v. ES L 253, s. 1; Mim. vyd. 02/006, s. 3), zmenenom a doplnenom nariadením Komisie
         (EHS) č. 993/2001 zo 4. mája 2001 (Ú. v. ES L 141, s. 1; Mim. vyd. 02/011, s. 286). Relevantné ustanovenia tohto nariadenia
         sú tieto:

      „Článok 576
      …
      3.      Dovozné clá sa úplne odpustia v prípade nasledujúceho tovaru:
      a)      umeleckých diel… ako sú definované v prílohe I smernice [77/388], dovážaných na účely vystavovania s možnosťou predaja;
      b)      tovar iný, ako novo vyrobený, dovážaný s cieľom jeho predaja na aukcii.
      …
      Článok 582
      1.      Ak je tovar, ktorý bol prepustený do colného režimu v súlade s článkom 576, uvoľnený z tohto režimu tým, že vstupuje do režimu
         voľného obehu, čiastka dlhu sa určí na základe prvkov príslušného posúdenia tohto tovaru v čase prijatia vyhlásenia o prepustení
         do režimu voľného obehu.

      …“
       Vnútroštátna právna úprava
      13     Zo spisu vyplýva, že nariadenie z 10. mája 1995 o dani z pridanej hodnoty (osobitné ustanovenia) [Value Added Tax (Special
         Provisions) Order 1995 – SI 1995/1268], ktoré nadobudlo platnosť 1. júna 1995 a ktorým Spojené kráľovstvo prebralo smernicu
         94/5, vo svojom článku 12, stanovuje uplatňovanie systému marže na dodania umeleckých diel organizátormi predajov vo verejnej
         dražbe.

      14     Článok 3 nariadenia z 30. marca 1995 o dani z pridanej hodnoty (spracovanie transakcií) [Value Added Tax (Treatment of Transactions)
         Order 1995 – (SI 1995/958)] stanovuje, že prevod vlastníctva umeleckého diela dovezeného s cieľom jeho ďalšieho predaja uskutočneného
         v čase, keď toto dielo podľa príslušných ustanovení colného kódexu ešte podlieha režimu dočasného použitia s úplným oslobodením
         od dovozného cla, nemožno považovať ani za dodávku tovaru, ani za poskytnutie služieb.

       Skutkový stav a konanie pred podaním žaloby
      15     Do Spojeného kráľovstva sú umelecké diela dovážané na účely ich eventuálneho predaja v dražbe v rámci režimu dočasného použitia
         s úplným oslobodením od dovozného cla. Ak je po predaji v dražbe predmet definitívne dovezený do Európskeho spoločenstva,
         vypočíta sa DPH z ceny dosiahnutej na dražbe vrátane marže dražiteľa. Táto suma sa následne zníži podľa článku 11 B ods. 6
         šiestej smernice tak, aby efektívna sadzba dane bola aspoň 5 % uplatňovaného základu dane.

      16     Komisia po tom, čo zistila, že Spojené kráľovstvo v rozpore s povinnosťami, ktoré mu vyplývajú z článku 28 ods. 1a a článku
         28c E bodu 1 šiestej smernice, nezdaňuje bežnou sadzbou maržu dražiteľov pri predaji dovezených umeleckých diel na dražbe,
         zaslala 17. marca 1997 tomuto členskému štátu list – výzvu na predloženie pripomienok a začala konanie o porušení povinnosti
         podľa článku 226 ES.

      17     Na objasnenie svojho stanoviska Komisia zaslala Spojenému kráľovstvu 10. augusta 1998 doplňujúci list – výzvu na predloženie
         pripomienok, v ktorom upresňuje, že tento členský štát sa nesplnil povinnosti, ktoré mu vyplývajú nielen z článku 28 ods. 1a
         a článku 28c E bodu 1 šiestej smernice, ale aj z článku 2 bodu 1, článku 5 ods. 4 písm. c), článku 12 ods. 3 a článku 26a
         tejto smernice.

      18     Pretože Komisiu odpovede orgánov Spojeného kráľovstva z 15. mája 1997 a z 12. októbra 1998 neuspokojili, zaslala 3. augusta
         2000 tomuto členskému štátu odôvodnené stanovisko a vyzvala ho na prijatie opatrení potrebných na dosiahnutie súladu s týmto
         stanoviskom v lehote dvoch mesiacov odo dňa jeho oznámenia.

      19     Orgány Spojeného kráľovstva odpovedali listom zo 16. novembra 2000, že zotrvávajú na svojich predchádzajúcich predložených
         stanoviskách. Keďže podľa názoru Komisie tento členský štát neprijal v stanovenej lehote opatrenia potrebné na dosiahnutie
         súladu s odôvodneným stanoviskom, podala predmetnú žalobu.

       O žalobe
       O prípustnosti
      20     Vláda Spojeného kráľovstva vo svojej duplike a na ústnom pojednávaní uviedla, že Komisia vo svojej replike uviedla nový žalobný
         dôvod, ktorý nebol uvedený v konaní pred podaním žaloby, a preto je jej žaloba neprípustná.

      21     Komisia v odôvodnenom stanovisku a vo svojej žalobe vytýkala Spojenému kráľovstvu, že na maržu dražiteľa získanú pri predaji
         umeleckých diel dovezených v režime dočasného použitia neuplatnila na dražbe DPH na dodávky v rámci územia štátu v zmysle
         článku 2 šiestej smernice. Naopak vo svojej replike uviedla, že Spojené kráľovstvo uvedenú maržu správne zahrnulo do sumy
         zdaňovanej pri dovoze, ale DPH bola pri dovoze zle vypočítaná.

      22     Predmet žaloby podanej podľa článku 226 ES je vymedzený konaním pred podaním žaloby upraveným v uvedenom ustanovení (pozri
         rozsudky z 10. mája 2001, Komisia/Holandsko, C‑152/98, Zb. s. I‑3463, bod 23; z 15. januára 2002, Komisia/Taliansko, C‑439/99,
         Zb. s. I‑305, bod 11, a zo 16. júna 2005, Komisia/Taliansko, C‑456/03, zatiaľ neuverejnené v Zbierke, bod 35). Preto musí
         byť žaloba postavená na rovnakých žalobných dôvodoch a tvrdeniach ako odôvodnené stanovisko (pozri najmä rozsudky z 1. decembra
         1993, Komisia/Dánsko, C‑234/91, Zb. s. I‑6273, bod 16, a z 18. júna 1998, Komisia/Taliansko, C‑35/96, Zb. s. I‑3851, bod 28).
         Pretože žalobný dôvod nebol v odôvodnenom stanovisku uvedený, je v štádiu konania pred Súdnym dvorom neprípustný (pozri rozsudok
         z 15. januára 2002, Komisia/Taliansko, už citovaný, bod 11).

      23     Táto požiadavka však nemôže smerovať vo všetkých prípadoch k dokonalej zhode medzi výrokom odôvodneného stanoviska a návrhmi
         žaloby, pretože predmet sporu nebol rozšírený alebo zmenený, ale naopak bol jednoducho zúžený (rozsudky z 11. júla 2002, Komisia/Španielsko,
         C‑139/00, Zb. s. I‑6407, bod 19, a z 1. februára 2005, Komisia/Rakúsko, C‑203/03, Zb. s. I‑935, bod 29).

      24     V predmetnom prípade Komisia v konaní pred podaním žaloby a v súdnom konaní stále uvádzala, že Spojené kráľovstvo uplatňuje
         zníženú sadzbu DPH na maržu dražiteľa v rozpore s povinnosťami, ktoré mu vyplývajú zo šiestej smernice. Otázka, či táto marža
         dražiteľa sa zahŕňa alebo nezahŕňa do colnej hodnoty, nemá vplyv na skutočnosť, že tento členský štát na ňu uplatňuje zníženú
         efektívnu sadzbu. Stanovisko Komisie, podľa ktorého táto marža musí byť zdaňovaná bežnou sadzbou, sa v priebehu konania nezmenilo.

      25     Tvrdenie Spojeného kráľovstva, podľa ktorého Komisia uviedla nový žalobný dôvod, treba zamietnuť.
       O veci samej
      26     Kľúčovou otázkou v tomto spore je zistiť, či marža dražiteľa za predaj umeleckých diel dovezených v režime dočasného použitia
         na dražbe musí byť zdanená ako plnenie v rámci územia štátu za podmienok stanovených v článku 16 ods. 1 šiestej smernice.
         Komisia však súčasne uvádza porušenie článku 2 bodu 1, článku 5 ods. 4 písm. c) a článku 12 ods. 3. Preto treba skúmať, či
         údajné porušenie týchto ustanovení je dostatočne preukázané.

      27     Komisia podotýka, že v predmetnom prípade situácia obsahuje dva druhy zdaniteľných plnení: na jednej strane dovoz tovarov
         a na druhej strane plnenie v rámci územia štátu. Zakaždým, keď na dovoz nadväzuje predaj prostredníctvom osoby podliehajúcej
         dani, musí byť zdanený tak dovoz, ako aj predaj.

      28     Komisia vyčíta Spojenému kráľovstvu, že neoddelilo druhé zdaniteľné plnenie, to jest predaj na dražbe, a nezdanilo ho ako
         plnenie v rámci územia štátu. V dôsledku toho si tento členský štát nesplnil svoje povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 2
         bodu 1, článku 5 ods. 4 písm. c) a článku 12 ods. 3 šiestej smernice.

      29     Vláda Spojeného kráľovstva uznáva, že potenciálne existujú dve zdaniteľné plnenia, a to dovoz tovarov a ich predaj na dražbe.
         Podľa nej však aj keď sú dotknuté umelecké diela prepustené do režimu dočasného použitia, sporné predaje na dražbe sú predajmi
         na vývoz na colné územie Spoločenstva v zmysle článku 29 colného kódexu a nemôžu byť súčasne plneniami v Spojenom kráľovstve.

      30     Článok 2 šiestej smernice rozlišuje dve kategórie plnení podliehajúcich DPH, po prvé plnenia uskutočnené v rámci územia štátu
         a po druhé dovozy tovarov.

      31     Z článku 5 ods. 4 písm. c) tejto smernice vyplýva, že dražiteľ uskutoční dodávku tovaru, keď prevedie tovar na základe komisionárskej
         zmluvy uzatvorenej medzi ním a predávajúcim alebo kupujúcim.

      32     Článok 12 ods. 3 šiestej smernice stanovuje bežnú sadzbu DPH, ktorá sa uplatňuje na všetky zdaniteľné plnenia, pri ktorých
         nie je možné uplatniť zníženú sadzbu.

      33     Ako už Súdny dvor rozhodol, analýza charakteristík spoločného systému DPH umožňuje dospieť k záveru, že pri všetkých plneniach
         v rámci územia členského štátu zdaniteľným plnením je dodávka tovaru, ktorú uskutočňuje osoba podliehajúca dani ako taká za
         odplatu, zatiaľ čo pri všetkých plneniach pri dovoze sa plnenie stáva zdaniteľným plnením už pri samotnom vstupe tovaru na
         územie členského štátu bez ohľadu na to, či ide alebo nejde o transakciu, či ide o plnenie za odplatu alebo bezodplatne, uskutočnené
         osobou podliehajúcou dani alebo súkromnou osobou (pozri najmä rozsudok z 5. mája 1982, Schul, 15/81, Zb. s. 1409, bod 14).

      34     V predmetnom prípade sú umelecké diela dovezené s cieľom predaja na dražbe pri vstupe na územie Spoločenstva prepustené do
         režimu dočasného použitia a od tohto okamihu sú úplne oslobodené od dovozného cla za podmienky, že pred predajom nie je známe
         ich konečné určenie. Pokiaľ sa tovar predá kupujúcemu zo Spoločenstva, dovoz sa uskutoční v tom členskom štáte, na území ktorého
         je tovar prepustený z tohto režimu.

      35     Šiesta smernica stanovuje dva rozdielne daňové režimy, ktoré sa uplatňujú v prípade dovozu a v prípade predaja umeleckých
         diel na dražbe. Na jednej strane, čo sa týka dovozu, tento dovoz podlieha DPH na základe článku 2 bodu 2 šiestej smernice,
         kým článok 12 ods. 3 písm. c) a ako výnimka článok 11 B ods. 6 tejto smernice umožňujú uplatňovať zníženú sadzbu DPH na colnú
         hodnotu dovážaného tovaru. Na druhej strane, pokiaľ ide o predaj na dražbe, cieľom ustanovení článku 26a C šiestej smernice
         je predovšetkým oddeliť províziu dražiteľa od colnej hodnoty tovaru, pokiaľ dražiteľ uskutoční dodávku v zmysle článku 5 ods. 4
         písm. c) tejto smernice. Táto provízia dražiteľa predstavuje aj základ dane pri predaji na dražbe zdaňovaný bežnou sadzbou
         stanovenou v článku 12 ods. 3 písm. a) tejto smernice.

      36     Komisia tvrdí, že článok 16 ods. 1 šiestej smernice obligatórne stanovuje, že všetky plnenia uskutočnené v čase, keď tovary
         podliehajú režimu dočasného použitia, musia byť pri ukončení ich dovozu zdanené tak, ako keby tieto plnenia boli uskutočnené
         po ukončení ich dovozu. Preto musí byť efektívna znížená sadzba uplatnená na hodnotu tovarov pred ich predajom na dražbe,
         to jest na cenu zaplatenú kupujúcim pri tomto predaji po odpočítaní provízie dražiteľa. Bežná sadzba DPH sa potom uplatní
         na províziu v súlade s článkom 26a C tejto smernice.

      37     Okrem toho upresňuje, že toto pravidlo platí bez ohľadu na všeobecné pravidlá o určovaní colnej hodnoty zakotvené v článkoch
         29 a 144 colného kódexu a pravidlá obsiahnuté v článku 11 B ods. 1 šiestej smernice.

      38     Vláda Spojeného kráľovstva popiera túto argumentáciu. Podľa nej ňou uplatňovaný daňový režim je v súlade s článkom 16 šiestej
         smernice, pretože z tohto ustanovenia a z článku 11 B tej istej smernice jasne vyplýva, že náklady týchto plnení sú zahrnuté
         do základu dane pri dovoze a nezdaňujú sa ako plnenie v rámci územia štátu, ako by to bolo v prípade plnenia uskutočneného
         po ukončení dovozu. Ak by provízie dražiteľov boli opätovne zdanené ako plnenie v rámci územia štátu, išlo by o dvojité zdanenie.

      39     Je nesporné, že článok 16 ods. 1 šiestej smernice vzhľadom na režim upravený v jeho časti E stanovuje, že členské štáty môžu
         od DPH oslobodiť určité plnenia pri tovaroch podliehajúcich režimu dočasného použitia za podmienky, že nie sú určené na konečné
         použitie alebo konečnú spotrebu a že dlžná suma na DPH pri prepustení z režimu zodpovedá sume dane, ktorá by bola zaplatená,
         pokiaľ by každé plnenie bolo zdaňované v rámci územia štátu.

      40     Odkedy toto ustanovenie členským štátom umožňuje oslobodiť určité plnenia uskutočnené v rámci územia štátu pri tovaroch prepustených
         do režimov a situácií uvedených v tomto ustanovení, ku ktorým patrí režim dočasného použitia, stanovuje im súčasne určité
         podmienky, ktoré musia byť splnené, pokiaľ chcú takéto oslobodenie uplatniť.

      41     Aj keď okamih konečného dovozu tovaru prepusteného pri vstupe na územie Spoločenstva do režimu dočasného použitia je podľa
         článku 7 ods. 3 šiestej smernice posunutý na okamih, keď je tovar prepustený z tohto režimu, z derogácie uvedenej v článku
         16 ods. 1 tejto smernice vyplýva, že všetky plnenia uskutočnené v uvedenom režime dočasného použitia musia byť zdanené ako
         plnenia uskutočnené v rámci územia štátu po konečnom dovoze tovarov.

      42     Z tohto dôvodu v prípade, keď je umelecké dielo v režime dočasného použitia predané na dražbe a po tomto plnení dovezené na
         územie Spoločenstva, treba odlišovať predaj na dražbe od dovozu a zdaňovať tieto dve plnenia oddelene.

      43     Následne treba nielen pri zdaňovaní dovozu, ale aj pri predaji na dražbe, v súlade s podmienkami uvedenými v článku 16 ods. 1
         šiestej smernice oddeliť od výťažku z dražby časť zodpovedajúcu provízii dražiteľa a časť zodpovedajúcu colnej hodnote dovezeného
         tovaru. Prvá súčasne predstavuje základ dane pre predaj na dražbe vypočítaný podľa článku 26a šiestej smernice, ktorý sa zdaní
         bežnou sadzbou podľa článku 12 ods. 3 písm. a) tejto smernice, zatiaľ čo druhá zodpovedá colnej hodnote tovaru, ktorý podlieha
         DPH za dovoz, a zdaňuje sa efektívnou zníženou sadzbou uplatňovanou v Spojenom kráľovstve podľa článku 11 B ods. 6 tejto smernice.

      44     Takýto výklad je v súlade s cieľom článku 16 ods. 1 šiestej smernice spočívajúcom najmä v zabezpečení daňovej neutrality medzi
         plneniami, ktoré sa týkajú tovarov prepustených do režimu dočasného použitia a následne dovezených na jednej strane, a plneniami,
         ktoré sa týkajú tovarov nachádzajúcich sa už na území Spoločenstva na druhej strane.

      45     Berúc do úvahy analýzu uvedenú v bode 43 predmetného rozsudku a najmä okolnosť, že hodnota provízie dražiteľa musí byť oddelená
         od colnej hodnoty príslušného tovaru na účely ich zdaňovania, nie je dôvodné tvrdenie Spojeného kráľovstva, podľa ktorého
         marža dražiteľa je súčasťou dovoznej hodnoty v súlade s ustanoveniami článku 11 B ods. 1 a 3 písm. b) šiestej smernice v spojení
         s článkom 29 colného kódexu.

      46     Súčasne treba zamietnuť tvrdenie Spojeného kráľovstva, že článok 16 ods. l prvý pododsek šiestej smernice je pre členské štáty
         fakultatívnym ustanovením, zatiaľ čo posledný pododsek toho istého ustanovenia, ktorý stanovuje povinnosť zabrániť dvojitému
         zdaneniu, je kogentným ustanovením. Posledná uvedená povinnosť zaväzuje členské štáty, aby plnenie uskutočnené dražiteľom
         nepovažovali za plnenie v rámci územia štátu.

      47     Ako správne tvrdí Komisia, ak členský štát chce využiť právomoc zakotvenú v článku 16 ods. 1 šiestej smernice a prijať osobitné
         opatrenia umožňujúce oslobodenie plnení pri tovaroch podliehajúcich režimu dočasného použitia, musí splniť všetky podmienky
         stanovené v tomto ustanovení.

      48     Čo sa týka povinnosti zabrániť dvojitému zdaneniu stanovenej v článku 16 ods. 1 poslednom pododseku šiestej smernice, treba
         zdôrazniť, že toto ustanovenie sa vzťahuje na osobu povinnú zaplatiť daň. Ako vyplýva z predchádzajúceho pododseku toho istého
         ustanovenia, ako výnimka z článku 21 ods. 1 písm. a) prvého pododseku tejto smernice je osobou povinnou zaplatiť daň za plnenia
         uvedené v článku 16 ods. 1 prvom pododseku tejto smernice osoba, ktorá spôsobí, že sa na tovar prestanú vzťahovať režimy alebo
         situácie uvedené v tomto ustanovení. S cieľom predchádzať akejkoľvek pochybnosti o tejto osobe povinnej zaplatiť daň šiesta
         smernica stanovuje povinnosť zabrániť dvojitému zdaneniu bez toho, aby to malo vplyv na sadzbu dane uplatňovanú na maržu dražiteľa.

      49     Za týchto podmienok a vzhľadom na skutočnosť, že predaj umeleckých diel na dražbe počas režimu dočasného použitia, na ktorý
         nadväzuje dovoz na územie príslušného členského štátu, sa musí považovať za plnenie uskutočnené v rámci územia štátu a musí
         byť ako takéto plnenie zdanené, treba konštatovať, že žalobný dôvod Komisie týkajúci sa porušenia článku 16 ods. 1 šiestej
         smernice je dôvodný.

      50     Pretože predaj na dražbe je považovaný „za plnenie uskutočnené v rámci územia štátu“, treba súčasne konštatovať porušenie
         článku 2 bodu 1, článku 5 ods. 4 písm. c) a článku 12 ods. 3 šiestej smernice.

      51     Na základe vyššie uvedeného treba konštatovať, že Spojené kráľovstvo si nesplnilo svoje povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku
         2 bodu 1, článku 5 ods. 4 písm. c), článku 12 ods. 3 a článku 16 ods. 1 šiestej smernice, tým, že použilo zníženú sadzbu DPH
         na províziu, ktorá je vyplácaná dražiteľom pri predajoch umeleckých diel dovezených v režime dočasného použitia na dražbe.

       O trovách
      52     Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
         ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia navrhla zaviazať Spojené kráľovstvo na náhradu trov konania a Spojené kráľovstvo
         nemalo úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol a vyhlásil:
      1.      Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska si nesplnilo svoje povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 2 bodu 1,
            článku 5 ods. 4 písm. c), článku 12 ods. 3 a článku 16 ods. 1 šiestej smernice Rady 77/388/EHS zo 17. mája 1977 o zosúladení
            právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu – spoločný systém dane z pridanej hodnoty: jednotný základ
            jej stanovenia, zmenenej a doplnenej smernicou Rady 1999/49/ES z 25. mája 1999, tým, že použilo zníženú sadzbu dane z pridanej
            hodnoty na províziu, ktorá je vyplácaná dražiteľom pri predaji umeleckých diel, starožitností a zberateľských predmetov dovezených
            v režime dočasného použitia na dražbe.
      2.      Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska je povinné nahradiť trovy konania.
      Podpisy
      * Jazyk konania: angličtina.


title: Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) zo 7. septembra 2004. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Luxemburskému veľkovojvodstvu. # Poistenie - Tretia smernica o "neživotnom poistení" - Systém bonus-malus. # Vec C-346/02.

text:
      Vec C‑346/02
      Komisia Európskych spoločenstiev
      proti
      Luxemburskému veľkovojvodstvu
      „Poistenie – Tretia smernica o ‚neživotnom poistení‘ – Systém bonus-malus“
      Abstrakt rozsudku
      Voľný pohyb osôb – Sloboda usadiť sa – Slobodné poskytovanie služieb – Priame poistenie s výnimkou životného poistenia – Smernica
            92/49 – Slobodná tvorba cien – Systém bonus-malus nevyúsťujúci do priameho určenia sadzieb poistného štátom – Prípustnosť
      (Smernica Rady 92/49)
      K systému schvaľovania sadzieb poistného, ktorý je v rozpore so zásadou slobodnej tvorby cien stanovenej v smernici 92/49
         o koordinácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení týkajúcich sa priameho poistenia s výnimkou životného
         poistenia a o zmene a doplnení smerníc 73/239 a 88/357, nemožno pripodobniť systém bonus-malus uplatniteľný na zmluvy o poistení
         motorových vozidiel, ktorý má určitý dopad na vývoj sadzieb poistného, pričom ale nevyúsťuje do priameho určenia sadzieb poistného
         štátom, keďže poisťovne môžu voľne určiť výšku základného poistného.

      Vzhľadom na to nemožno hovoriť o úplnej harmonizácii právnych predpisov v oblasti neživotného poistenia, ktorá vylučuje akékoľvek
         vnútroštátne opatrenie spôsobilé vplývať na sadzby poistného, keďže zákonodarca Spoločenstva v tomto smere zjavne neprejavil
         vôľu.

      (pozri body 24 – 25)

ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (veľká komora)
      zo 7. septembra 2004 (*)

      „Poistenie – Tretia smernica o ‚neživotnom poistení‘ – Systém bonus-malus“
      Vo veci C‑346/02,
      ktorej predmetom je žaloba o nesplnenie povinnosti podľa článku 226 ES,
      podaná 30. septembra 2002,
      Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: C. Tufvesson a J.-F. Pasquier, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      žalobkyňa,
      proti
      Luxemburskému veľkovojvodstvu, v zastúpení: P. Gramegna, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci: A. Schmitt, advokát,

      žalovanému,
      SÚDNY DVOR (veľká komora),
      v zložení: predseda V. Skouris, predsedovia komôr: P. Jann, C. W. A. Timmermans (spravodajca), C. Gulmann a J. N. Cunha Rodrigues,
         sudcovia: R. Schintgen, F. Macken, N. Colneric, S. von Bahr, R. Silva de Lapuerta a K. Lenaerts,

      generálna advokátka: C. Stix-Hackl,
      tajomník: H. von Holstein, zástupca tajomníka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 10. februára 2004,
      po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 30. marca 2004,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Komisia Európskych spoločenstiev podala žalobu, ktorou sa domáha, aby Súdny dvor určil, že Luxemburské veľkovojvodstvo si
         tým, že v rozpore so zásadami slobodnej tvorby sadzieb poistného a odstránenia predchádzajúceho súhlasu alebo systematického
         oznamovania sadzieb poistného a poistných zmlúv, stanovenými článkom 6 ods. 3 a článkami 29 a 39 smernice Rady 92/49/EHS z 18. júna
         1992 o koordinácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení týkajúcich sa priameho poistenia s výnimkou životného
         poistenia a o zmene a doplnení smerníc 73/239/EHS a 88/357/EHS (tretia smernica o neživotnom poistení) (Ú. v. ES L 228, s. 1),
         zaviedlo a ponechalo v platnosti systém bonus-malus, majúci bezprostredný a nevyhnutný dopad na sadzbu poistného, ktorá sa
         uplatňuje vo všetkých zmluvách o poistení motorových vozidiel uzavretých na luxemburskom území medzi fyzickými osobami a poisťovňami
         so sídlom v Luxembursku a poisťovňami, ktoré podnikajú v Luxembursku prostredníctvom pobočky alebo prostredníctvom slobodného
         poskytovania služieb, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z tejto smernice.

       Právna úprava
       Právna úprava Spoločenstva
      2        Hlava II s názvom „Prístup k podnikaniu v poisťovníctve“ článok 6 smernice 92/49 uvádza:

      „Článok 8 smernice 72/239/EHS znie:
       ‚Článok 8:
      …
      3.      Nič v tejto smernici nebráni tomu, aby členské štáty ponechali v platnosti alebo prijali zákony, iné právne predpisy a správne
         opatrenia, ktoré vyžadujú schválenie zakladacej listiny a stanov a predloženie iných dokladov potrebných na bežné vykonávanie
         dohľadu.

      Členské štáty však neprijmú ustanovenia vyžadujúce predchádzajúci súhlas alebo systematické oznamovanie všeobecných a osobitných
         poistných podmienok, sadzby a formy poistného a iné tlačivá, ktoré chce poisťovňa používať v styku s poistencami.

      Členské štáty môžu zachovať alebo zaviesť predchádzajúce oznámenie, či súhlas s navrhovaným nárastom poistných sadzieb iba
         ako súčasť všeobecného systému cenovej kontroly.

      …‘“
      3        V zmysle článku 29 hlavy III „Zosúladenie podmienok vykonávania poisťovacej činnosti“ smernice 92/49:

      „Členské štáty neprijmú ustanovenia, ktoré vyžadujú predchádzajúci súhlas alebo systematické oznamovanie osobitných poistných
         podmienok, sadzieb poistného alebo formulárov a iných tlačív, ktoré poisťovňa chce používať v styku s poistencami. Môžu požadovať
         len nesystematické oznamovanie týchto poistných podmienok a iné doklady na účely overenia súladu s vnútroštátnymi právnymi
         predpismi v súvislosti s týmito rizikami a táto požiadavka nesmie pre poisťovňu predstavovať predchádzajúcu podmienku vykonávania
         činnosti.

      Členské štáty môžu zachovať, alebo zaviesť predchádzajúce oznamovanie, alebo schvaľovanie navrhovaného zvýšenia sadzieb poistného
         iba ako súčasť všeobecného systému cenovej kontroly.“

      4        Článok 39 ods. 2 a 3 hlavy IV smernice 92/49 „Ustanovenia o práve usadiť sa a o slobode poskytovať služby“:

      „2.      Členský štát pobočky alebo poskytovania služieb neprijme ustanovenia, ktoré vyžadujú predchádzajúci súhlas alebo systematické
         oznamovanie všeobecných a osobitných poistných podmienok, sadzieb poistného alebo formulárov a iných tlačív, ktoré chce poisťovňa
         používať v styku s poistencami. Môže len požadovať, aby poisťovňa, ktorá navrhuje vykonávanie poisťovacej činnosti na jeho
         území na základe práva usadiť sa alebo slobody poskytovať služby, vykonávala nesystematické oznamovanie týchto poistných podmienok
         a iných dokumentov s cieľom overiť dodržiavanie vnútroštátnych právnych predpisov týkajúcich sa poistných zmlúv a aby táto
         požiadavka nebola predchádzajúcou podmienkou vykonávania činnosti poisťovne.

      3.      Členský štát pobočky alebo poskytovania služieb môže zachovať, alebo zaviesť oznamovanie, alebo schvaľovanie navrhovaného
         zvýšenia poistných sadzieb vopred iba ako súčasť všeobecného systému cenovej kontroly.“

       Vnútroštátna právna úprava
      5        Veľkovojvodská vyhláška z 20. decembra 1994, ktorou sa vykonáva článok 17 ods. 2 a 3 zákona zo 7. apríla 1976 o poistení občiansko-právnej
         zodpovednosti v oblasti motorových vozidiel a stanovení podmienok, ktoré musia spĺňať zmluvy o poistení občiansko-právnej
         zodpovednosti za škodu spôsobenú prevádzkou motorových vozidiel (Mémorial A, 1994, s. 2776, ďalej len „vyhláška“) zaviedla,
         okrem iného, do vnútroštátnej právnej úpravy systém určovania výšky sadzby poistného, na základe ktorých majú poistenci nárok
         na zníženie poistného po niekoľkoročnom bezškodovom priebehu, pričom v prípade poistnej udalosti sa poistné zvýši.

      6        V zmysle článku 3 vyhlášky:

      „Je zakázané akékoľvek zmluvné ustanovenie, ktoré má za cieľ alebo, ktorého dôsledkom by bolo:
      …
      5.      zmariť uplatnenie schémy bonus/malus, tak ako je uvedená v článkoch 7 a 8.“
      7        Článok 7 vyhlášky stanovuje záväzné kritériá vzťahujúce sa na všetky zmluvy o poistení občiansko-právnej zodpovednosti uzavreté
         s fyzickými osobami pre motorové vozidlá, ktoré sú obvykle v prevádzke v Luxembursku.

      8        Podľa tohto systému nový poistenec je zaradený do triedy 11 v tabuľke bonus-malus (0 % bonus). Ak nedôjde k poistnej udalosti
         počas skúšobnej lehoty, je poistenec zaradený v rámci tabuľky o jednu triedu nižšie. Najnižšou triedou v tabuľke je trieda
         „– 3“, pri uplatnení ktorej výška poistného predstavuje iba 45 % z pôvodnej výšky poistného.

      9        Naopak, každá poistná udalosť, ku ktorej došlo v rozhodnom období, má za následok vzostup o 3 triedy v rámci tabuľky. Najvyššiu
         triedu tabuľky bonus-malus predstavuje trieda „22“, pri uplatnení ktorej výška poistného predstavuje 250 % z pôvodnej výšky
         poistného.

      10      Povinná schéma bonus-malus sa vzťahuje iba na poistenie, ktoré uzatvorili fyzické osoby. Systém bonus-malus sa týka iba poistenia
         občiansko-právnej zodpovednosti. Iné zložky poistného motorových vozidiel, ako sú riziko poškodenia skiel, krádeže a poškodenia
         vozidla v dôsledku požiaru, ako aj krytie nákladov súvisiacich so súdnym konaním, nespadajú do tohto systému.

       Konanie pred podaním žaloby
      11      Komisia poslala 25. júla 2001 Luxemburskému veľkovojvodstvu výzvu, v ktorej uviedla, že systém určovania výšky poistného je
         v rozpore s určitými ustanoveniami smernice 92/49, najmä s článkom 6 ods. 3 a článkami 29 a 39.

      12      Keďže Komisia nedostala na túto výzvu žiadnu odpoveď, listom z 20. decembra 2001 zaslala Luxemburskému veľkovojvodstvu odôvodnené
         stanovisko, v ktorom vyzvala tento členský štát na prijatie požadovaných opatrení na dosiahnutie súladu s týmto stanoviskom
         v lehote dvoch mesiacov od jeho doručenia.

      13      Luxemburské veľkovojvodstvo odpovedalo na toto odôvodnené stanovisko listom zo 6. marca 2002. V tomto liste uvádza, že hoci
         smernica 92/49 zaviedla zásadu slobodnej tvorby cien, určenie základnej sadzby poistného bolo ponechané na voľné uváženie
         poisťovní. Vo svojej odpovedi tiež zdôraznilo, že systém bonus-malus prispieva k ochrane spotrebiteľov a k predchádzaniu dopravným
         nehodám.

      14      Keďže Komisia usúdila, že opatrenia nevyhnutné na dosiahnutie súladu so záväzkami vyplývajúcimi zo smernice 92/49 neboli prijaté,
         rozhodla sa podať túto žalobu.

       O veci samej
       Argumentácia účastníkov konania
      15      Komisia tvrdí, že luxemburský systém bonus-malus je v rozpore so zásadou slobodnej tvorby cien vyplývajúcej z ustanovenia
         smernice 92/49, ktorá zakazuje členským štátom uplatňovať predchádzajúci súhlas a systematické oznamovanie sadzieb poistného
         alebo ich zvyšovanie, ktoré uplatňuje poisťovňa na území týchto štátov a na druhej strane v rozpore s účelom tejto smernice,
         ktorým je realizácia voľného uvádzania poistných produktov na trh v rámci Spoločenstva. Domnieva sa, že tento jej výklad je
         potvrdený rozsudkami Súdneho dvora z 11. mája 2000, Komisia/Francúzsko, C‑296/98, Zb. s. I‑3025, a z 25. februára 2003, Komisia/Taliansko,
         C‑59/01, Zb. s. I‑1759.

      16      Komisia nespochybňuje možnosť členských štátov zaviesť schému, ktorá zohľadňuje nehodovosť poistencov, alebo jednotný systém
         bonus-malus. Takéto schémy sú však v rozpore so smernicou 92/49, keďže majú priamy dopad na sadzby poistného, ako je to aj
         v prípade luxemburského systému bonus-malus.

      17      Komisia pripúšťa, že stanovenie sadzieb základného poistného v Luxembursku je v zásade voľné. Tvrdí však, že na účely dodržiavania
         slobodnej tvorby cien, nielen sadzby základného poistenia, ale aj iné zložky poistného musia byť určované voľne zo strany
         poisťovní.

      18      Ak by totiž poisťovne nemohli prispôsobovať poistné vo vzťahu k takému základnému kritériu, akým je nehodovosť poistenca určená
         podľa stanovených pravidiel, slobodná tvorba cien by bola len fiktívnou. Toto tvrdenie je o to viac pravdivé, že stanovené
         prispôsobovanie má nemalý vplyv na výšku sadzby poistného, pričom sa môže pohybovať od jedennásobku až po jej dvojnásobok.

      19      Odvolávajúc sa na bod 29 už citovaného rozsudku Komisia/Taliansko, luxemburská vláda tvrdí, že vyhláška je v súlade so zásadou
         slobodnej tvorby cien, pretože nestanovuje povinnosť predchádzajúceho oznámenia sadzieb poistného príslušnému dozornému alebo
         kontrolnému orgánu, ani povinnosť tohto orgánu schváliť sadzby poistného pred ich uplatnením.

      20      Luxemburská vláda uvádza, že systém bonus-malus umožňuje prispôsobovať poistné v závislosti od poistnej minulosti poistenca
         a od počtu poistných udalostí, za ktorých vznik bol poistenec zodpovedný. Ide o systém spätnej individualizácie sadzby poistného,
         ktorá sa týka iba obmeny samotného poistného. Podľa názoru luxemburskej vlády tento systém ponecháva poisťovateľom širokú
         voľnosť pri určovaní všetkých zložiek, ktoré tvoria sadzby poistného motorových vozidiel.

       Posúdenie Súdnym dvorom
      21      Ako Súdny dvor uviedol v bode 29 už citovaného rozsudku Komisia/Taliansko, zákonodarca Spoločenstva zamýšľal zaručiť zásadu
         slobodnej tvorby cien v sektore neživotného poistenia, vrátane povinného zmluvného poistenia občiansko-právnej zodpovednosti
         za škody spôsobené prevádzkou motorového vozidla. Táto zásada, ako to upresnil Súdny dvor v bode 29 už citovaného rozsudku,
         zahŕňa zákaz akéhokoľvek systému predchádzajúceho alebo systematického oznámenia a schvaľovania sadzieb poistného, ktoré poisťovňa
         uplatňuje v rámci svojich zmluvných vzťahov s poistencami. Jediná výnimka z tejto zásady, ktorú pripúšťa smernica 92/49, sa
         týka predchádzajúceho oznámenia a schválenia „zvýšenia sadzieb poistného“ v rámci „všeobecného systému kontroly cien“.

      22      V už citovanom rozsudku Komisia/Taliansko Súdny dvor posúdil systém blokovania cien, ktorý sa dotýka tak stanovenia, ako aj
         vývoja sadzieb poistného v rámci poistenia občiansko-právnej zodpovednosti za škody spôsobené prevádzkou motorových vozidiel
         pokrývajúce riziká na talianskom území (rozsudok Komisia/Taliansko, už citovaný, body 32 a 48), ako systém, ktorý je v rozpore
         so zásadou slobodnej tvorby cien.

      23      Luxemburský systém bonus-malus, ktorý je predmetom tohto konania, má, pokiaľ ide o jeho dopad na sadzby poistného uplatňované
         poisťovňami, iný charakter ako talianska právna úprava, ktorá bola predmetom konania v už citovanom rozsudku Komisia/Taliansko.
         Tento systém má určitý vplyv na vývoj sadzieb poistného. Nevyústil však do priameho určenia sadzieb poistného štátom, keďže
         poisťovne môžu voľne určiť výšku základného poistného. Za týchto podmienok nemožno luxemburskú schému bonus-malus pripodobniť
         k systému schvaľovania sadzieb poistného, ktorý je v rozpore so zásadou slobodnej tvorby cien, ako to definoval Súdny dvor
         v bode 29 už citovaného rozsudku Komisia/Taliansko.

      24      Nemožno hovoriť o úplnej harmonizácii právnych predpisov v oblasti neživotného poistenia, ktorá vylučuje akékoľvek vnútroštátne
         opatrenie spôsobilé vplývať na sadzby poistného, keďže zákonodarca Spoločenstva v tomto smere zjavne neprejavil vôľu.

      25      Z toho vyplýva, že nemožno prijať argumentáciu, na ktorej je postavená žaloba Komisie a ktorá spočíva na tvrdení, že luxemburský
         systém bonus-malus je napriek možnosti slobodného určenia sadzieb poistného v rozpore so zásadou slobodného určovania sadzieb
         poistného, a to iba z dôvodu jeho dopadu na vývoj tohto poistného.

      26      Komisia pritom netvrdí, že tento systém opätovne zavádza požiadavku predchádzajúceho alebo systematického oznámenia sadzieb
         poistného uplatňovaného poisťovňou v zmluvných vzťahoch s poistencami, ani systém schvaľovania týchto sadzieb.

      27      Z toho vyplýva, že Komisia nepreukázala, že Luxemburské veľkovojvodstvo tým, že zaviedlo a ponechalo v platnosti systém bonus-malus,
         konalo v rozpore so zásadou slobodnej tvorby sadzieb poistného a odstránenia prechádzajúceho súhlasu alebo systematického
         oznamovania sadzieb poistného a poistných zmlúv, stanovenými článkom 6 ods. 3 a článkami 29 a 39 smernice 92/49.

      28      Keďže Komisia obmedzila predmet odôvodneného stanoviska a žaloby na konštatovanie porušenia zásady slobodnej tvorby cien a odstránenia
         predchádzajúcich alebo systematických kontrol sadzieb poistného a poistných zmlúv v zmysle ustanovení uvedených v predchádzajúcom
         bode, je potrebné túto žalobu zamietnuť.

       O trovách
      29      V súlade s ustanovením článku 69 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je
         povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Luxemburské veľkovojvodstvo navrhlo zaviazať Komisiu
         na náhradu trov konania a táto nemala úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (veľká komora) rozhodol a vyhlásil:
      1)      Žaloba sa zamieta.
      2)      Komisia Európskych spoločenstiev je povinná nahradiť trovy konania.
      Podpisy
      * Jazyk konania: francúzština.


Rozsudok Všeobecného súdu (piata komora) z 25. februára 2016.#François Musso proti Európskemu parlamentu.#Platové pomery poslancov Parlamentu – Starobný dôchodok – Povinnosť francúzskych poslancov uplatniť svoje dôchodkové práva podľa vnútroštátnych režimov – Pravidlo o vylúčení súbehu – Vykonávajúce opatrenia statusu poslancov – Rozhodnutie prijaté po skončení konania o sťažnosti – Výzva na úhradu – Rozhodnutie o prerušení vyplácania dôchodku – Zásada kontradiktórnosti – Primeraná lehota – Povinnosť odôvodnenia.#Spojené veci T-589/14 a T-772/14.


Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 15. júna 1995. # Teresa Zabala Erasun, Elvira Encabo Terrazos a Francisco Casquero Carrillo proti Instituto Nacional de Empleo. # Návrhy na začatie prejudiciálneho konania Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco - Španielsko. # Spojené veci C-422/93, C-423/93 a C-424/93.


Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) zo 16. júna 1971. # Anne Duraffour proti Rade Európskych spoločenstiev. # Vec 18-70.


Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) z 9. júla 1998. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Belgickému kráľovstvu. # Vec C-323/97.


title: Rozsudok Súdu pre verejnú službu (prvá komora) z 8. apríla 2008.#Giovanni Bordini proti Európskej komisii.#Vec F-134/06.

text:
      ROZSUDOK SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU (prvá komora)
      z 8. apríla 2008
      Vec F‑134/06
      Giovanni Bordini
      proti
      Komisii Európskych spoločenstiev
      „Verejná služba – Úradníci – Dôchodky – Korekčný koeficient – Členský štát bydliska – Pojem bydlisko – Pojem hlavné bydlisko – Doklady“
      Predmet: Žaloba podaná podľa článku 236 ES a článku 152 AE, ktorou G. Bordini navrhuje zrušiť rozhodnutie menovacieho orgánu Komisie
         z 25. januára 2006, ktorým odmietol uplatniť na jeho dôchodok korekčný koeficient stanovený pre Spojené kráľovstvo, a prípadne
         zrušiť rozhodnutie z 18. augusta 2006 o zamietnutí jeho sťažnosti z 19. apríla 2006, ako aj zaviazať Komisiu zaplatiť úroky
         z dlžných súm, z dôvodu retroaktívneho uplatnenia korekčného koeficientu stanoveného pre Spojené kráľovstvo na jeho dôchodok
         od 1. apríla 2004, pričom tieto úroky sa vypočítajú na základe úrokovej sadzby stanovenej Európskou centrálnou bankou pre
         hlavné refinančné operácie v rozhodnom období zvýšenej o dva body

      Rozhodnutie: Žaloba sa zamieta. Komisia znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť polovicu nákladov, ktoré žalobcovi vznikli
         v súvislosti s neformálnym stretnutím 5. júna 2007. Žalobca znáša svoje vlastné trovy konania okrem polovice nákladov, ktoré
         mu vznikli v súvislosti s neformálnym stretnutím 5. júna 2007.

      Abstrakt
      Úradníci – Dôchodky – Korekčný koeficient
      (Služobný poriadok úradníkov, článok 82)
      Pojem bydlisko sa v zmysle článku 82 starého služobného poriadku, podľa ktorého sa na dôchodky uplatní opravný koeficient
         stanovený pre krajinu, v ktorej jeho poberateľ preukáže svoje bydlisko, vzťahuje na miesto, kde si bývalý úradník skutočne
         založil centrum svojich záujmov, t. j. miesto, ktoré dotknutá osoba určila, s vôľou dať mu stálu povahu, ako trvalé alebo
         zvyčajné centrum svojich záujmov, a o ktorom sa predpokladá, že v ňom bude hradiť svoje výdavky. Navyše pojem bydlisko zahŕňa,
         bez ohľadu na čisto kvantitatívny údaj o čase strávenom osobou na území niektorého štátu, okrem fyzickej prítomnosti na určitom
         mieste, aj úmysel dať tejto skutočnosti kontinuitu vyplývajúcu zo životných zvyklostí a z rozvinutia bežných sociálnych vzťahov.
         Uvedený pojem bydlisko je vlastný verejnej službe Spoločenstva a nemusí sa zhodovať s významom, ktorý mu dávajú vnútroštátne
         právne poriadky.

      (pozri body 69 a 86)
      Odkaz:
      Súd prvého stupňa: 4. júna 2003, Del Vaglio/Komisia, T‑124/01 a T‑320/01, Zb. VS s. I‑A‑157, II‑767, bod 70, a tam citovaná
         judikatúra, bod 71, a tam citovaná judikatúra, a bod 72; 12. septembra 2005, Dionyssopoulou/Rada, T‑320/04, neuverejnený v Zbierke,
         bod 39; 27. septembra 2006, Kontouli/Rada, T‑416/04, Zb. VS s. I‑A‑2‑181, II‑A‑2‑897, bod 71


Rozsudok Súdu prvého stupňa (tretia komora) zo 16. júla 1992. # Hilaire Della Pietra proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Úradníci - Hodnotenie - Prípustnosť. # Vec T-1/91.


title: Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 24. októbra 2013.#Európska komisia proti Španielskemu kráľovstvu.#Nesplnenie povinnosti členským štátom – Životné prostredie – Smernica 2000/60/ES – Právny rámec pôsobnosti pre opatrenia Spoločenstva v oblasti vodného hospodárstva – Prebratie článku 4 ods. 8, článku 7 ods. 2, článku 10 ods. 1 a 2, ako aj oddielov 1.3 a 1.4 prílohy V smernice 2000/60 – Povodia vnútri spoločenstiev a medzi spoločenstvami – Článok 149 ods. 3 in fine španielskej Ústavy – Doplňujúca doložka.#Vec C‑151/12.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (piata komora)
      z 24. októbra 2013 (
            *1
         )
      „Nesplnenie povinnosti členským štátom — Životné prostredie — Smernica 2000/60/ES — Právny rámec pôsobnosti pre opatrenia Spoločenstva v oblasti vodného hospodárstva — Prebratie článku 4 ods. 8, článku 7 ods. 2, článku 10 ods. 1 a 2, ako aj oddielov 1.3 a 1.4 prílohy V smernice 2000/60 — Povodia vnútri spoločenstiev a medzi spoločenstvami — Článok 149 ods. 3 in fine španielskej Ústavy — Doplňujúca doložka“
      Vo veci C‑151/12,
      ktorej predmetom je žaloba o nesplnenie povinnosti podľa článku 258 ZFEÚ, podaná 26. marca 2012,

         Európska komisia, v zastúpení: G. Valero Jordana, E. Manhaeve a B. Simon, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,
      žalobkyňa,
      proti

         Španielskemu kráľovstvu, v zastúpení: A. Rubio González, splnomocnený zástupca,
      žalovanému,
      SÚDNY DVOR (piata komora),
      v zložení: predseda piatej komory T. von Danwitz, sudcovia E. Juhász, A. Rosas, D. Šváby a C. Vajda (spravodajca),
      generálna advokátka: J. Kokott,
      tajomník: M. Ferreira, hlavná referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 25. apríla 2013,
      po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 30. mája 2013,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Európska komisia svojou žalobou navrhuje, aby Súdny dvor určil, že Španielske kráľovstvo si tým, že neprijalo všetky potrebné opatrenia na prebratie článku 4 ods. 8, článku 7 ods. 2, článku 10 ods. 1 a 2, ako aj oddielov 1.3 a 1.4 prílohy V smernice 2000/60/ES Európskeho parlamentu a Rady z 23. októbra 2000, ktorou sa stanovuje rámec pôsobnosti pre opatrenia spoločenstva v oblasti vodného hospodárstva (Ú. v. ES L 327, s. 1; Mim. vyd. 05/005, s. 275), v súvislosti s povodím vnútri spoločenstiev, nesplnilo povinnosti, ktoré mu z uvedenej smernice vyplývajú.

         Právny rámec

         Právo Únie

               2

               Podľa článku 1 smernice 2000/60 je účelom tejto smernice stanoviť rámec ochrany vnútrozemských povrchových, brakických, pobrežných a podzemných vôd.

               3

               Podľa článku 2 bodu 13 tejto smernice je „povodím“„územie, z ktorého všetok povrchový odtok odteká prostredníctvom sietí potokov, riek a prípadne jazier do mora jediným vyústením, ústím alebo deltou rieky“.

               4

               Článok 4 uvedenej smernice, nazvaný „Environmentálne ciele“, stanovuje vo svojom odseku 8:
               „Členské štáty pri uplatňovaní odsekov 3, 4, 5, 6 a 7 zabezpečia, aby ich uplatňovanie natrvalo nevylučovalo alebo neohrozovalo dosiahnutie cieľov tejto smernice v iných vodných útvaroch daného správneho územia povodia a aby bolo v súlade s vykonávaním ďalšej environmentálnej právnej úpravy Spoločenstva.“

               5

               Článok 7 tej istej smernice, nazvaný „Vody využívané na odber pitnej vody“, stanovuje vo svojom odseku 2:
               „Okrem splnenia cieľov ustanovených článkom 4 v súlade s požiadavkami tejto smernice pre povrchové vody a kvalitatívnych požiadaviek ustanovených na úrovni Spoločenstva článkom 16, členské štáty zabezpečia pre každý vodný útvar identifikovaný podľa odseku 1, aby použitý spôsob úpravy vody v súlade s právnymi predpismi Spoločenstva zabezpečoval výstupnú kvalitu upravenej vody, ktorá bude aj v súlade s požiadavkami smernice 80/778/EHS v znení smernice 98/83/ES.“

               6

               Článok 8 smernice 2000/60 s názvom „Monitorovanie stavu povrchovej vody, stavu podzemnej vody a chránených oblastí“ stanovuje v odseku 2:
               „[Programy monitorovania stavu vody] nadobudnú účinnosť najneskôr do šiestich rokov od nadobudnutia účinnosti tejto smernice, pokiaľ to v príslušných právnych predpisoch nie je uvedené ináč. Takýto monitoring bude v súlade s požiadavkami prílohy V.“

               7

               Článok 10 tejto smernice, nazvaný „Kombinovaný prístup k bodovým a difúznym zdrojom znečistenia“, v odsekoch 1 a 2 stanovuje:
               „1.   Členské štáty zabezpečia, aby bolo každé vypúšťanie do povrchových vôd uvedené v odseku 2 regulované podľa kombinovaného prístupu ustanoveného v tomto článku.
               2.   Členské štáty zabezpečia ustanovenie a/alebo vykonávanie:

                        a)

                        regulácie emisií na základe najlepších dostupných techník (BAT), alebo

                        b)

                        príslušných limitných hodnôt emisií, alebo

                        c)

                        v prípade difúznych vplyvov, regulácií, vrátane ak je to účelné, aj najlepších environmentálnych postupov

                  stanovených v:

                        —

                        smernici Rady č. 96/61/ES z 24. septembra 1996 o integrovanej prevencii a kontrole [znečisťovania životného prostredia] [(Ú. v. ES L 257, s. 26; Mim. vyd. 15/003, s. 80)],

                        —

                        smernici Rady č. 91/271/EHS z 21. mája 1991 o čistení komunálnych odpadových vôd [(Ú. v. ES L 135, s. 40; Mim. vyd. 15/002, s. 26)],

                        —

                        smernici Rady č. 91/676/EHS [z] 12. decembra 1991 o ochrane vôd pred znečistením dusičnanmi z poľnohospodárskych zdrojov [(Ú. v. ES L 375, s. 1; Mim. vyd. 15/002, s. 68)],

                        —

                        smerniciach prijatých v zmysle článku 16 tejto smernice,

                        —

                        smerniciach uvedených v prílohe IX,

                        —

                        akomkoľvek ďalšom príslušnom právnom predpise Spoločenstva

                  najneskôr do 12‑tich rokov od nadobudnutia účinnosti tejto smernice, pokiaľ nie je v príslušnom legislatívnom predpise ustanovené ináč.“

               8

               Príloha V smernice 2000/60 obsahuje oddiel 1.3 s názvom „Monitorovanie ekologického stavu a chemického stavu povrchových vôd“. Tento oddiel stanovuje:
               „Monitorovacia sieť povrchových vôd bude vytvorená v súlade s požiadavkami článku 8. Monitorovacia sieť bude navrhnutá tak, aby zabezpečila zosúladený a úplný prehľad ekologického a chemického stavu v každom povodí a aby umožnila klasifikáciu vodných útvarov do piatich tried v súlade s normatívnymi definíciami v časti 1.2. Mapu alebo mapy s vyznačenou monitorovacou sieťou povrchovej vody poskytnú členské štáty v plánoch vodohospodárskeho manažmentu povodia.
               Na základe charakterizácie a hodnotenia dopadu vykonaného v súlade s článkom 5 a prílohou II zavedú členské štáty program inšpekčného monitorovania a program prevádzkového monitorovania pre každé obdobie, na ktoré sa vzťahuje plán vodohospodárskeho manažmentu povodia. Členské štáty budú musieť v niektorých prípadoch zaviesť aj programy prieskumného monitorovania.
               Členské štáty budú monitorovať ukazovatele, ktoré sú indikatívne pre stav každého relevantného kvalitatívneho prvku. Pri výbere ukazovateľov biologických kvalitatívnych prvkov členské štáty určia primeranú taxonomickú úroveň potrebnú na dosiahnutie dostatočnej spoľahlivosti a presnosti klasifikácie kvalitatívnych prvkov. Odhady miery spoľahlivosti a presnosti výsledkov získaných monitorovacími programami budú uvedené v pláne.“

               9

               Pododdiely 1.3.1 až 1.3.6 prílohy V tejto smernice stanovujú pravidlá v oblasti návrhu inšpekčného monitorovania, návrhu prevádzkového monitorovania, návrhu prieskumného monitorovania, frekvencie monitorovania, doplnkových požiadaviek na monitorovanie chránených oblastí a noriem na monitorovanie prvkov kvality.

               10

               Oddiel 1.4 prílohy V smernice 2000/60, nazvaný „Klasifikácia a prezentácia ekologického stavu“, obsahuje pododdiel 1.4.1 s názvom „Porovnateľnosť výsledkov biologického monitorovania“, ktorý stanovuje:

                        „i)

                        Členské štáty zriadia systémy monitorovania s cieľom odhadu hodnôt biologických kvalitatívnych prvkov špecifikovaných pre každú kategóriu povrchov[ých] vôd alebo pre výrazne zmenené a umelé útvary povrchovej vody. Pri aplikácii nižšie uvedeného postupu vo výrazne zmenených alebo umelých vodných útvaroch odkazy na ekologický stav by sa mali chápať ako odkazy na ekologický potenciál. Takéto systémy môžu využívať jednotlivé druhy alebo skupiny druhov, ktoré sú reprezentatívne pre kvalitatívny prvok ako celok.

                        ii)

                        Aby sa zabezpečila porovnateľnosť takýchto monitorovacích systémov, výsledky systémov používaných každým členským štátom sa pre účely klasifikácie ekologického stavu vyjadria ako ekologické kvalitatívne pomery. Tieto pomery budú predstavovať vzťah medzi hodnotami biologických ukazovateľov pozorovaných v danom útvare povrchovej vody a hodnotami týchto ukazovateľov v referenčných podmienkach platných pre tento útvar. Pomer bude vyjadrený ako číselná hodnota v rozsahu od nuly do jedna, pričom veľmi dobrý ekologický stav predstavujú hodnoty blízke jednej a zlý ekologický stav hodnoty blízke nule.

                        iii)

                        Každý členský štát rozdelí stupnicu pomeru ekologickej kvality pre svoj monitorovací systém pre každú kategóriu povrchovej vody do piatich tried, od veľmi dobrého po zlý ekologický stav v súlade s definíciou uvedenou v odseku 1.2 tak, že každej hranici medzi triedami priradí číselnú hodnotu. Číselná hodnota pre hranicu medzi triedami veľmi dobrého a dobrého stavu a hodnota pre hranicu medzi dobrým a priemerným stavom sa stanoví medzikalibračným porovnaním popísaným nižšie.

                  ...“

         Španielske právo

               11

               Španielske právne predpisy rozlišujú na účely vodohospodárstva dve kategórie povodí, konkrétne povodia „medzi“ spoločenstvami, ktoré zahŕňajú vody pretekajúce na území niekoľkých autonómnych spoločenstiev, vo vzťahu ku ktorým môže prijímať zákony výlučne štát, a povodia „vnútri“ spoločenstiev, ktoré sa rozprestierajú na území jediného autonómneho spoločenstva a vo vzťahu ku ktorým môžu mať zákonodarnú právomoc autonómne spoločenstvá.

               12

               Podľa článku 149 ods. 3 Ústavy:
               „Záležitosti, ktoré Ústavou neboli výslovne prenesené na štát, môžu na základe svojich príslušných štatútov prevziať autonómne spoločenstvá. Právomoc v záležitostiach, ktoré neboli prevzaté autonómnymi spoločenstvami, patrí štátu, ktorého normy majú prednosť v prípade kolízie noriem vo všetkých oblastiach, ktoré nepatria do výlučnej kompetencie autonómnych spoločenstiev. Ústredné právo platí v každom prípade subsidiárne vo vzťahu k právu autonómnych spoločenstiev.“

               13

               Pokiaľ ide o povodia medzi spoločenstvami, dotknuté ustanovenia smernice 2000/60 boli vykonané nariadením ARM/2656/2008 z 10. septembra 2008, ktorým sa schvaľujú pokyny týkajúce sa vodohospodárskeho plánovania (BOE č. 229 z 22. septembra 2008, s. 38472, ďalej len „nariadenie z roku 2008“).

               14

               Jediný článok ods. 2 nariadenia z roku 2008 stanovuje, že „schválené pokyny sa uplatňujú na povodia medzi spoločenstvami“.

               15

               Nariadenie z roku 2008 bolo v určitých ohľadoch zmenené a doplnené nariadením ARM/1195/2011 z 11. mája 2011 (BOE č. 114 z 13. mája 2011, s. 48584, ďalej len „nariadenie z roku 2011“).

               16

               Pokiaľ ide o povodia vnútri spoločenstiev, svoju zákonodarnú právomoc na vykonanie dotknutých ustanovení smernice 2000/60 využilo iba autonómne spoločenstvo Katalánsko. Na tento účel prijalo dve opatrenia, a to dekrét 380/2006 z 10. októbra 2006, ktorým sa schvaľuje nariadenie o vodohospodárskom plánovaní v Katalánsku (Diario Oficial de la Generalidad de Cataluña č. 4740 zo 16. októbra 2006, s. 42776, ďalej len „dekrét 380/2006“), a vládnu dohodu GOV/128/2008 z 3. júna 2008 o programe inšpekcie a monitorovania povodia riek v Katalánsku (ďalej len „vládna dohoda z roku 2008“).

         Konanie pred podaním žaloby

               17

               Listom z 24. februára 2009 Komisia oznámila Španielskemu kráľovstvu, že sa domnieva, že si nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z určitých ustanovení smernice 2000/60, predovšetkým z článku 4 ods. 8, článku 7 ods. 2, článku 10 ods. 1 a 2, ako aj z oddielov 1.3 a 1.4 jej prílohy V, keďže nesprávne prebralo a zle uplatnilo uvedené ustanovenia v španielskom právnom poriadku.

               18

               Španielske kráľovstvo odpovedalo listom z 23. júna 2009.

               19

               Keďže táto odpoveď neumožňovala dospieť k záveru, že smernica 2000/60 bola prebratá v celom rozsahu, poslala Komisia 22. marca 2010 Španielskemu kráľovstvu odôvodnené stanovisko, pričom ho vyzvala na prijatie opatrení potrebných na dosiahnutie súladu s týmto stanoviskom v lehote dvoch mesiacov od jeho doručenia. Táto lehota uplynula 22. mája 2010.

               20

               Španielske kráľovstvo odpovedalo po uplynutí lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku štyrmi listami, v ktorých oznámilo opatrenia, ktoré čoskoro prijme na dosiahnutie súladu s týmto stanoviskom. Okrem toho tento členský štát Komisii oznámil správy o pokroku pri vypracovávaní uvedených opatrení, ako aj niekoľko aktov prijatých na tento účel. Medzi aktmi oznámenými Komisii je uvedené predovšetkým nariadenie z roku 2011.

               21

               S prihliadnutím na odpovede považovala Komisia situáciu naďalej za neuspokojivú, pokiaľ ide o prebratie článku 4 ods. 8, článku 7 ods. 2, článku 10 ods. 1 a 2, ako aj oddielov 1.3 a 1.4 prílohy V smernice 2000/60 v súvislosti s povodiami vnútri spoločenstiev. Preto sa rozhodla podať túto žalobu.

         O žalobe

         O žalobných dôvodoch založených na neprebratí ustanovení smernice 2000/60 v súvislosti s povodiami vnútri spoločenstiev s výnimkou Katalánska

      Argumentácia účastníkov konania

               22

               Komisia pripúšťa, že oddiel 1.4 prílohy V smernice 2000/60 na jednej strane a článok 4 ods. 8, článok 7 ods. 2, článok 10 ods. 1 a 2, ako aj oddiel 1.3 prílohy V tejto smernice na druhej strane boli prebraté do španielskeho právneho poriadku oddielom 5.1 nariadenia z roku 2008, respektíve jediným článkom ods. 2 až 6 nariadenia z roku 2011. Keďže sa však tieto nariadenia uplatnia iba na povodia medzi spoločenstvami, Komisia z toho vyvodzuje, že vyššie uvedené ustanovenia smernice 2000/60 neboli prebraté, pokiaľ ide o povodia vnútri spoločenstiev.

               23

               Španielske kráľovstvo tvrdí, že v súvislosti s povodiami vnútri spoločenstiev s výnimkou Katalánska je prebratie povinností vyplývajúcich z predmetných ustanovení smernice 2000/60 do vnútroštátneho právneho poriadku zabezpečené doplňujúcou doložkou nachádzajúcou sa v článku 149 ods. 3 in fine Ústavy. Z uvedenej doložky predovšetkým vyplýva, že ak autonómne spoločenstvo, ktoré disponuje v určitej oblasti zákonodarnou právomocou, túto právomoc nevyužije alebo ju využije len čiastočne, budú pre otázky neupravené autonómnym spoločenstvom naďalej platiť štátne normy, či už v celom rozsahu alebo čiastočne. Španielske kráľovstvo s odvolaním sa na nariadenie z roku 2008 tiež tvrdí, že uplatnenie štátnych noriem v celom rozsahu na povodia vnútri spoločenstiev je v danom prípade zabezpečené. Okrem toho Španielske kráľovstvo vytýka Komisii, že chcela v rozpore s článkom 4 ods. 2 ZEÚ a článkom 288 tretím odsekom ZFEÚ stanoviť spôsob, akým sa v tomto členskom štáte malo uskutočniť prebratie.

               24

               Komisia toto posledné tvrdenie popiera. Pokiaľ ide o subsidiárne uplatnenie štátnych noriem na povodia vnútri spoločenstiev, tvrdí, že výklad doplňujúcej doložky navrhnutý Španielskym kráľovstvom nie je výkladom, ktorý pripúšťa judikatúra španielskeho Ústavného súdu. V každom prípade podľa Komisie v danom prípade nedochádza k účinnému uplatneniu vyššie uvedených nariadení v súvislosti s povodiami vnútri spoločenstiev.

         Posúdenie Súdnym dvorom
      – O žalobnom dôvode založenom na neprebratí oddielu 1.4 prílohy V smernice 2000/60, na ktorú odkazuje článok 8 ods. 2 tejto smernice

               25

               Pokiaľ ide o žalobný dôvod Komisie založený na neprebratí oddielu 1.4 prílohy V smernice 2000/60, treba najskôr poznamenať, že na pojednávaní ho Komisia obmedzila na neprebratie bodov i) až iii) pododdielu 1.4.1 prílohy V tejto smernice.

               26

               V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry musia byť ustanovenia smernice vykonané tak, aby bola ich záväznosť nespochybniteľná a aby konkrétnosť, presnosť a jasnosť ich vykonania vyhovovala požiadavke právnej istoty (pozri najmä rozsudky z 20. novembra 2003, Komisia/Francúzsko, C-296/01, Zb. s. I-13909, bod 54, a zo 16. júla 2009, Komisia/Írsko, C-427/07, Zb. s. I-6277, bod 55).

               27

               Rovnako však platí, že podľa samotného znenia článku 288 tretieho odseku ZFEÚ majú členské štáty právo na voľbu foriem a prostriedkov na vykonanie smerníc, ktoré najlepšie zabezpečia výsledok, ktorý sa má dosiahnuť. Z tohto ustanovenia vyplýva, že prebratie smernice nevyžaduje nevyhnutne legislatívny akt v každom členskom štáte.

               28

               Súdny dvor takisto opakovane rozhodol, že formálne prebratie predpisov smernice do výslovného a špecifického právneho ustanovenia sa nevyžaduje vždy, keďže na vykonanie smernice môže v závislosti od jej obsahu postačovať všeobecný právny rámec. Osobitne existencia všeobecných zásad ústavného alebo správneho práva môže spôsobiť nadbytočnosť prebratia osobitnými legislatívnymi alebo správnymi opatreniami, no pod podmienkou, že tieto zásady garantujú skutočne úplné uplatňovanie smernice vnútroštátnymi správnymi orgánmi a že v prípade, keď majú predmetné ustanovenia smernice za cieľ vznik práv jednotlivých osôb, je právna situácia vyplývajúca z týchto zásad dostatočne presná a jasná a oprávnené osoby sú schopné poznať svoje práva v plnom rozsahu a prípadne sa na ne odvolávať pred vnútroštátnymi súdmi (pozri rozsudok z 30. novembra 2006, Komisia/Luxembursko, C-32/05, Zb. s. I-11323, bod 34 a citovanú judikatúru).

               29

               Žalobný dôvod Komisie treba preto preskúmať s prihliadnutím na túto judikatúru.

               30

               Je nesporné, že Španielske kráľovstvo neprijalo legislatívne opatrenia na prebratie oddielu 1.4 prílohy V smernice 2000/60 v súvislosti s povodím vnútri spoločenstiev s výnimkou Katalánska, pretože nariadenie z roku 2008 sa uplatní iba na povodia medzi spoločenstvami.

               31

               Podľa Španielskeho kráľovstva je toto prebratie zabezpečené doplňujúcou doložkou nachádzajúcou sa v článku 149 ods. 3 in fine Ústavy, podľa ktorej, ak autonómne spoločenstvá nevyužili svoju zákonodarnú právomoc na prebratie smernice 2000/60, nariadenie z roku 2008 sa uplatní aj na uvedené povodia vnútri spoločenstiev.

               32

               V prvom rade, aj za predpokladu, že sa doplňujúca doložka uplatní v prejednávanom prípade, Španielske kráľovstvo nevysvetlilo, akým spôsobom môže táto zásada napraviť neexistenciu právnej úpravy v súvislosti s povodiami vnútri spoločenstiev vzhľadom na výslovné obmedzenie pôsobnosti nariadenia z roku 2008 na povodia medzi spoločenstvami.

               33

               Ďalej treba uviesť, že ak by sa doplňujúce uplatnenie nariadenia z roku 2008 malo chápať tak, že vykonávacie ustanovenia upravené v jeho oddiele 5.1 sa uplatnia, ako to uviedla generálna advokátka v bodoch 23 až 25 návrhov, nad rámec jediného článku ods. 2 tohto nariadenia na povodia vnútri spoločenstiev, právna situácia, ktorá by z toho vznikla, by nezodpovedala požiadavkám jasnosti a presnosti, ktoré musia charakterizovať vnútroštátne opatrenia na prebratie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 24. januára 2002, Komisia/Taliansko, C-372/99, Zb. s. I-819, bod 18).

               34

               Taktiež treba dodať, že Komisia na základe správy Consejo de Estado z 15. decembra 2010 uvádza, že dosah doplňujúcej doložky ako nástroja na zabezpečenie vykonania práva Únie je za súčasného stavu španielskeho ústavného práva neistý, pričom Španielske kráľovstvo toto jej tvrdenie nespochybnilo.

               35

               Napokon treba uviesť, že podľa judikatúry Tribunal Constitucional, ktorú Španielske kráľovstvo cituje vo svojich pripomienkach, sa zdá, že článok 149 ods. 3 in fine Ústavy neumožňuje doplňujúce uplatnenie štátnych noriem v prípade neexistencie úpravy autonómnymi spoločenstvami, ale má iba vyplniť zistené medzery. Treba dodať, že na pojednávaní Španielske kráľovstvo potvrdilo, že v danom prípade autonómne spoločenstvá, s výnimkou autonómneho spoločenstva Katalánska, nevyužili svoju zákonodarnú právomoc. Za týchto podmienok uplatnenie doplňujúcej doložky v danom prípade nie je relevantné v súvislosti s povodiami vnútri spoločenstiev s výnimkou Katalánska.

               36

               Pokiaľ ide o odkaz na nariadenie z roku 2008 v plánoch vodohospodárskeho manažmentu povodí vnútri spoločenstiev, ktorý má preukázať úplné uplatnenie uvedeného nariadenia na tieto povodia, Španielske kráľovstvo s prihliadnutím na vyššie uvedené nepreukázalo, že autonómne spoločenstvá konali na základe právnej povinnosti, keď sa odvolávali na nariadenie z roku 2008 v plánoch vodohospodárskeho manažmentu uvedených povodí. Ak však odkaz odzrkadľuje iba správnu prax, ktorú môžu príslušné orgány hocikedy meniť a ktorá nie je zodpovedajúcim spôsobom uverejnená, nemožno to považovať za platný výkon povinností vyplývajúcich zo Zmluvy (pozri v tomto zmysle rozsudok z 27. januára 2011, Komisia/Luxembursko, C-490/09, Zb. s. I-247, bod 47 a citovanú judikatúru).

               37

               Pokiaľ ide o tvrdenie Španielskeho kráľovstva, podľa ktorého sa Komisia v rozpore s článkom 4 ods. 2 ZEÚ a článkom 288 tretím odsekom ZFEÚ snažila stanoviť spôsob, akým sa malo uskutočniť prebratie predmetných ustanovení, treba konštatovať, že toto tvrdenie vychádza z nesprávneho výkladu žaloby Komisie. Komisia totiž vo svojej žalobe neuviedla, resp. nenavrhla Súdnemu dvoru spôsob, akým sa malo uskutočniť prebratie predmetných ustanovení smernice 2000/60 do španielskeho právneho poriadku.

               38

               S prihliadnutím na vyššie uvedené treba žalobný dôvod týkajúci sa neprebratia pododdielu 1.4.1 bodov i) až iii) prílohy V smernice 2000/60, na ktorú odkazuje článok 8 ods. 2 tejto smernice, považovať za dôvodný.

         – O žalobnom dôvode založenom na neprebratí článku 4 ods. 8, článku 7 ods. 2 a článku 10 ods. 1 a 2 smernice 2000/60, ako ani oddielu 1.3 jej prílohy V, na ktorú odkazuje článok 8 ods. 2 uvedenej smernice

               39

               Je nesporné, že nariadenie z roku 2008 v znení účinnom k dátumu uplynutia lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku neobsahuje žiadne ustanovenie na vykonanie článku 4 ods. 8, článku 7 ods. 2 a článku 10 ods. 1 a 2 smernice 2000/60, ako aj oddielu 1.3 jej prílohy V, na ktorú odkazuje článok 8 ods. 2 uvedenej smernice.

               40

               Španielske kráľovstvo vo svojich podaniach poukazuje na prebratie týchto ustanovení nariadením z roku 2011 v spojení s doplňujúcou doložkou. V tejto súvislosti treba uviesť, že nariadenie z roku 2011 nadobudlo účinnosť v každom prípade až po uplynutí lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku. Pritom podľa ustálenej judikatúry sa má existencia nesplnenia si povinnosti posudzovať vo vzťahu k situácii v členskom štáte ku dňu uplynutia lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku a Súdny dvor nemôže brať do úvahy neskoršie zmeny (rozsudok zo 6. novembra 2012, Komisia/Maďarsko, C‑286/12, bod 41 a citovaná judikatúra).

               41

               Navyše, pokiaľ ide o lehotu 12 rokov stanovenú v článku 10 ods. 2 smernice 2000/60 na stanovenie a/alebo vykonanie určitých emisných limitov uvedených v tomto ustanovení, treba uviesť, že článok 24 ods. 1 uvedenej smernice stanovuje lehotu na jej prebratie, a to vrátane jej článku 10. Treba konštatovať, ako tvrdí generálna advokátka v bode 7 návrhov, že článok 10 ods. 2 smernice 2000/60 nestanovuje lehotu na prebratie tohto ustanovenia, ale lehotu, v rámci ktorej musia byť vykonané emisné limity.

               42

               Preto je žalobný dôvod založený na neprebratí článku 4 ods. 8, článku 7 ods. 2 a článku 10 ods. 1 a 2 smernice 2000/60, ako ani oddielu 1.3 jej prílohy V, na ktorú odkazuje článok 8 ods. 2 uvedenej smernice, dôvodný.

         O žalobných dôvodoch založených na neprebratí ustanovení smernice 2000/60 v súvislosti s povodiami vnútri spoločenstiev v Katalánsku

      Argumentácia účastníkov konania

               43

               Španielske kráľovstvo sa na preukázanie, že povinnosti vyplývajúce zo smernice 2000/60 v súvislosti s povodiami vnútri spoločenstiev v Katalánsku boli splnené, opiera o dve opatrenia prijaté týmto autonómnym spoločenstvom v lehote stanovenej v odôvodnenom stanovisku, a to o dekrét 380/2006 a vládnu dohodu z roku 2008. Okrem toho uvádza tri iné opatrenia prijaté týmto autonómnym spoločenstvom po uplynutí lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku, a to vodohospodársky plán pre riečny obvod Katalánsko z 23. novembra 2010, program opatrení schválený vládnou dohodou Generalidad de Cataluña z 23. novembra 2010 (ďalej len „program opatrení z 23. novembra 2010“) a kráľovský dekrét 1219/2011, ktorým sa schvaľuje vodohospodársky plán pre riečny obvod Katalánsko (BOE z 22. septembra 2011, ďalej len „kráľovský dekrét 1219/2011“), avšak bez uvedenia, ktoré ustanovenia smernice 2000/60 má tento dekrét vykonať.

               44

               Komisia uvádza, že Španielske kráľovstvo v rozpore so svojou povinnosťou lojálnej spolupráce Komisii v súvislosti s povodiami vnútri spoločenstiev v Katalánsku neoznámilo opatrenia na prebratie smernice 2000/60 ani ich nepripojilo k vyjadreniu k žalobe. Podporne predovšetkým uvádza, že kráľovský dekrét 1219/2011 nemožno vziať do úvahy, keďže bol prijatý po uplynutí lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku.

         Posúdenie Súdnym dvorom

               45

               Najprv treba uviesť, že na program opatrení z 23. novembra 2010 ani na kráľovský dekrét 1219/2011, na ktoré odkazuje Španielske kráľovstvo, nemožno prihliadať ako na opatrenia na prebratie smernice 2000/60, pretože tieto opatrenia boli prijaté po uplynutí lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku.

               46

               Pokiaľ ide o prebratie článku 7 ods. 2, ako aj článku 10 ods. 1 a 2 smernice 2000/60, Španielske kráľovstvo sa v tomto ohľade okrem dekrétu 380/2006 a vládnej dohody z roku 2008 opiera o program opatrení z 23. novembra 2010. Z toho vyplýva, že tieto ustanovenia smernice 2000/60 boli v lehote stanovenej v odôvodnenom stanovisku prebraté iba čiastočne.

               47

               Preto treba konštatovať, že žalobné dôvody Komisie založené na neprebratí týchto ustanovení smernice 2000/60 Španielskym kráľovstvom sú dôvodné.

               48

               Pokiaľ ide o prebratie článku 4 ods. 8 tejto smernice, Španielske kráľovstvo tvrdí, že tieto ustanovenia boli prebraté dekrétom 380/2006. V súvislosti s prebratím oddielu 1.3 a pododdielu 1.4.1 bodov i) až iii) prílohy V uvedenej smernice, na ktorú odkazuje jej článok 8 ods. 2, sa členský štát v tomto ohľade opiera o vládnu dohodu z roku 2008.

               49

               V tejto súvislosti síce treba uviesť, že Španielske kráľovstvo uviedlo tieto opatrenia na prebratie prvýkrát až vo vyjadrení k žalobe, čo nie je v súlade s povinnosťou lojálnej spolupráce, ktorú majú členské štáty podľa článku 4 ods. 3 ZEÚ. Predmetom tejto žaloby však nie je nesplnenie si povinnosti informovať, ale nesplnenie si povinnosti prebrať určité ustanovenia smernice 2000/60. Samotná skutočnosť, že Španielske kráľovstvo Komisiu neinformovalo v konaní pred podaním žaloby o tom, že prebratie sa už uskutočnilo, nemôže postačovať na preukázanie údajného nesplnenia si povinnosti (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. júna 2005, Komisia/Taliansko, C-456/03, Zb. s. I-5335, body 46 a 47).

               50

               Keďže ustanovenia platného vnútroštátneho práva, na ktoré sa odvoláva Španielske kráľovstvo, boli v platnosti v deň uplynutia lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku, Súdny dvor ich musí vziať do úvahy pri posudzovaní existencie tohto nesplnenia si povinnosti (pozri rozsudok zo 16. júna 2005, Komisia/Taliansko, už citovaný, bod 48).

               51

               Pokiaľ ide o článok 4 ods. 8 smernice 2000/60 a oddiel 1.3 a pododdiel 1.4.1 body i) až iii) prílohy V tejto smernice, treba konštatovať, že Komisia nevznáša žiadnu vecnú námietku proti dekrétu 380/2006 a vládnej dohode z roku 2008, o ktorých Španielske kráľovstvo tvrdí, že prebrali uvedené ustanovenia smernice 2000/60.

               52

               Preto treba žalobný dôvod založený na neprebratí článku 4 ods. 8 a oddielu 1.3 a pododdielu 1.4.1 bodov i) až iii) prílohy V smernice 2000/60, na ktorú odkazuje jej článok 8 ods. 2, zamietnuť.

               53

               Za týchto podmienok treba žalobu zamietnuť v rozsahu, v akom sa v nej navrhuje určiť, že Španielske kráľovstvo neprebralo článok 4 ods. 8 a oddiel 1.3 a pododdiel 1.4.1 body i) až iii) prílohy V smernice 2000/60, na ktorú odkazuje článok 8 ods. 2 tejto smernice, v súvislosti s povodiami vnútri spoločenstiev v Katalánsku.

               54

               S prihliadnutím na vyššie uvedené úvahy treba konštatovať, že Španielske kráľovstvo si tým, že neprijalo všetky potrebné opatrenia na prebratie článku 4 ods. 8, článku 7 ods. 2, článku 10 ods. 1 a 2, ako aj oddielu 1.3 a pododdielu 1.4.1 bodov i) až iii) prílohy V smernice 2000/60, na ktorú odkazuje jej článok 8 ods. 2, v súvislosti s povodiami vnútri spoločenstiev s výnimkou Katalánska, ako aj článku 7 ods. 2 a článku 10 ods. 1 a 2 smernice 2000/60 v súvislosti s povodiami vnútri spoločenstiev v Katalánsku, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z tejto smernice.

               55

               V zostávajúcej časti je potrebné žalobu zamietnuť.

         O trovách

               56

               Podľa článku 138 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Podľa odseku 3 tohto článku, ak mali účastníci konania úspech len v časti predmetu konania, každý z nich znáša vlastné trovy konania. Ak sa to však zdá oprávnené vzhľadom na okolnosti prípadu, Súdny dvor môže rozhodnúť, že účastník konania znáša vlastné trovy konania a je povinný nahradiť časť trov konania druhého účastníka.

               57

               Keďže v danom prípade Komisia navrhla zaviazať na náhradu trov konania Španielske kráľovstvo, ktoré z väčšej časti nemalo úspech, a keďže tento štát v konaní pred podaním žaloby neposkytol všetky relevantné informácie o ustanoveniach vnútroštátneho práva, na základe ktorých si podľa svojho názoru splnil rôzne povinnosti, ktoré mu vyplývajú zo smernice 2000/60, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (piata komora) rozhodol a vyhlásil:

                           1.

                           Španielske kráľovstvo si tým, že neprijalo všetky potrebné opatrenia na prebratie článku 4 ods. 8, článku 7 ods. 2, článku 10 ods. 1 a 2, ako aj oddielu 1.3 a pododdielu 1.4.1 bodov i) až iii) prílohy V smernice 2000/60/ES Európskeho parlamentu a Rady z 23. októbra 2000, ktorou sa stanovuje rámec pôsobnosti pre opatrenia Spoločenstva v oblasti vodného hospodárstva, na ktorú odkazuje jej článok 8 ods. 2, v súvislosti s povodiami vnútri spoločenstiev s výnimkou Katalánska, ako aj článku 7 ods. 2 a článku 10 ods. 1 a 2 smernice 2000/60 v súvislosti s povodiami vnútri spoločenstiev v Katalánsku, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z tejto smernice.

                           2.

                           V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.

                           3.

                           Španielske kráľovstvo je povinné nahradiť trovy konania.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: španielčina.