Rozsudok Súdneho dvora z 20. marca 1986. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Holandskému kráľovstvu. # Nesplnenie povinnosti členským štátom. # Vec 72/85.


title: Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 12. decembra 2013. # Ministero dello Sviluppo economico a Autorità per la vigilanza sui contratti pubblici di lavori, servizi e forniture proti SOA Nazionale Costruttori - Organismo di Attestazione SpA. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Consiglio di Stato - Taliansko. # Články 101 ZFEÚ, 102 ZFEÚ a 106 ZFEÚ - Verejnoprávne podniky a podniky, ktorým členské štáty priznávajú osobitné alebo výlučné práva - Podniky poverené správou služieb všeobecného hospodárskeho záujmu - Pojmy - Organizácie poverené overiť a osvedčiť dodržanie podmienok vyžadovaných zákonom podnikmi, ktoré vykonávajú verejné práce - Článok 49 ZFEÚ - Sloboda usadiť sa - Obmedzenie - Odôvodnenie - Ochrana adresátov služieb - Kvalita certifikačných služieb. # Vec C-327/12.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (štvrtá komora)
      z 12. decembra 2013 (
            *1
         )
      „Články 101 ZFEÚ, 102 ZFEÚ a 106 ZFEÚ — Verejnoprávne podniky a podniky, ktorým členské štáty priznávajú osobitné alebo výlučné práva — Podniky poverené správou služieb všeobecného hospodárskeho záujmu — Pojmy — Organizácie poverené overiť a osvedčiť dodržanie podmienok vyžadovaných zákonom podnikmi, ktoré vykonávajú verejné práce — Článok 49 ZFEÚ — Sloboda usadiť sa — Obmedzenie — Odôvodnenie — Ochrana adresátov služieb — Kvalita certifikačných služieb“
      Vo veci C‑327/12,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Consiglio di Stato (Taliansko) zo 6. marca 2012 a doručený Súdnemu dvoru 10. júla 2012, ktorý súvisí s konaním:

         Ministero dello Sviluppo economico,

         Autorità per la vigilanza sui contratti pubblici di lavori, servizi e forniture

      proti

         SOA Nazionale Costruttori – Organismo di Attestazione SpA,

      za účasti:

         Associazione nazionale Società Organismi di Attestazione (Unionsoa),

         SOA CQOP SpA,

      SÚDNY DVOR (štvrtá komora),
      v zložení: predseda štvrtej komory L. Bay Larsen, sudcovia M. Safjan (spravodajca), C. G. Fernlund, J. Malenovský a A. Prechal,
      generálny advokát: P. Cruz Villalón,
      tajomník: C. Strömholm, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 16. mája 2013,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               SOA Nazionale Costruttori – Organismo di Attestazione SpA, v zastúpení: S. Cammareri a M. Condinanzi, avvocati,

               —

               Associazione nazionale Società Organismi di Attestazione (Unionsoa), v zastúpení: A. Cancrini, G. M. Di Paolo a A. Clarizia, avvocati,

               —

               SOA CQOP SpA, v zastúpení: C. De Portu, avvocato,

               —

               talianska vláda, v zastúpení: G. Palmieri, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci L. D’Ascia, avvocato dello Stato,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: L. Malferrari, I. Rogalski a R. Striani, splnomocnení zástupcovia,

         po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 5. septembra 2013,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článkov 101 ZFEÚ, 102 ZFEÚ a 106 ZFEÚ.

               2

               Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Ministero dello Sviluppo economico (ministerstvo hospodárskeho rozvoja, ďalej len „ministerstvo“), ako aj Autorità per la vigilanza sui contratti pubblici di lavori, servizi e forniture (Úrad pre dohľad nad verejnými zákazkami na práce, ďalej len „úrad“) a SOA Nazionale Costruttori – Organismo di Attestazione SpA (ďalej len „CO Nazionale Costruttori“) vo veci vyhlásenia neuplatniteľnosti legislatívneho zrušenia povinných minimálnych sadzieb pri výkone profesijných činností vo vzťahu k službám poskytovaným spoločnosťami, ktoré majú postavenie certifikačných organizácií (Società Organismi di Attestazione, ďalej len „CO“), zo strany ministerstva a úradu.

         Právny rámec

         Právo Únie

               3

               Článok 52 ods. 1 prvý pododsek smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/18/ES z 31. marca 2004 o koordinácii postupov zadávania verejných zákaziek na práce, verejných zákaziek na dodávku tovaru a verejných zákaziek na služby (Ú. v. EÚ L 134, s. 114; Mim. vyd. 06/007, s. 132) stanovuje:
               „Členské štáty môžu zaviesť buď úradné zoznamy schválených zhotoviteľov, dodávateľov alebo poskytovateľov služieb, alebo certifikáciu certifikačnými orgánmi, zriadenými podľa verejného alebo súkromného práva.“

         Talianske právo

               4

               Legislatívny dekrét č. 163 z 12. apríla 2006, ktorým sa stanovuje zákonník o verejných zákazkách na práce, služby a dodávky podľa smernice 2004/17/ES a smernice 2004/18/ES (riadna príloha GURI č. 100 z 2. mája 2006, ďalej len „zákonník“), vo svojom článku 40 stanovuje:
               „1.   Osoby vykonávajúce verejné práce z akéhokoľvek dôvodu musia získať certifikáciu a dbať na to, aby sa ich činnosť riadila zásadami kvality, profesionality a lojálnosti. S tým istým cieľom podliehajú výrobky, postupy, služby a systémy kvality v podniku, ktoré používajú tieto osoby, certifikácii v súlade s platnou právnou úpravou.
               2.   Nariadenie… upravuje jednotný kvalifikačný systém pre všetky osoby, ktoré z akéhokoľvek dôvodu vykonávajú verejné práce v hodnote vyššej ako 150000 eur v závislosti od druhu a hodnoty prác. Nariadenie… tiež umožňuje pravidelne preskúmať kategórie certifikácie a stanoviť prípadné nové kategórie.
               3.   Kvalifikačný systém vykonávajú certifikačné organizácie založené podľa súkromného práva, ktorým na tento účel udeľuje povolenie úrad. Pri vykonávaní činnosti súvisiacej s vydávaním osvedčení sa musí dodržiavať zásada rozhodovacej nezávislosti a musí sa zabezpečiť neexistencia akéhokoľvek obchodného alebo finančného záujmu spôsobilého vyvolať zaujaté alebo diskriminačné správanie. Pri výkone činnosti súvisiacej s vydávaním osvedčení vo vzťahu k osobám vykonávajúcim verejné práce plnia CO úlohu vyplývajúcu z verejného práva… V prípade vydania nepravdivých osvedčení sa uplatnia články 476 a 479 trestného zákona. Pred vydaním osvedčení CO overia, či sú splnené všetky podmienky, ktoré sa vyžadujú od žiadajúceho podniku. Certifikačné organizácie sú poverené vydávať osvedčenie, že kvalifikované osoby:

                        a)

                        majú osvedčenie potvrdzujúce, že ich systém kvality je v súlade s európskymi normami… a platnou vnútroštátnou právnou úpravou, ktoré vydali akreditované organizácie v súlade s európskymi normami… Akreditované organizácie sú povinné zapísať osvedčenie podľa tohto bodu pre podniky vykonávajúce verejné práce do úradného zoznamu zriadeného v talianskej akreditačnej organizácii…

                        b)

                        dodržiavajú všeobecné, technicko‑organizačné a ekonomicko‑finančné podmienky stanovené právnymi predpismi [Únie] uplatniteľnými v oblasti certifikácie. Súčasťou technicko‑organizačných podmienok sú osvedčenia vydané zhotoviteľmi podnikom vykonávajúcim verejné práce. …

                  4.   Nariadenie osobitne definuje:
               …

                        b)

                        spôsoby a kritériá udeľovania povoľovania a jeho prípadného odňatia certifikačným organizáciám, ako aj subjektívne, organizačné, finančné a technické podmienky, ktoré musia tieto organizácie spĺňať,

                        c)

                        postupy, podľa ktorých sa osvedčuje, že kvalifikované osoby disponujú systémom kvality osvedčeným podľa odseku 3 písm. a) a že dodržiavajú podmienky uvedené v odseku 3 písm. b), ako aj postupy prípadného každoročného overovania týchto podmienok vzhľadom na údaje z účtovnej závierky,

                        d)

                        všeobecné podmienky… a technicko‑organizačné a ekonomicko‑finančné podmienky uvedené v odseku 3 písm. b) vrátane opatrení týkajúcich sa rozsahu a druhu prác…

                        e)

                        kritériá stanovenia sadzieb uplatniteľných na certifikačnú činnosť s výhradou nemožnosti odchýliť sa od minimálnych sadzieb,

                        f)

                        postupy overenia certifikácie; trvanie certifikácie je päť rokov, pričom overenie trvania všeobecných podmienok, ako aj podmienok týkajúcich sa štrukturálnej kapacity, ktorá sa má uviesť v nariadení, sa uskutoční pred koncom tretieho roka; trvanie platnosti všeobecných a špeciálnych kategórií, ktoré sú predmetom revízie podľa odseku 2; sadzba za overenie trvania podmienok je pomerná k sadzbe za osvedčenie bez možnosti prekročiť tri pätiny tejto poslednej uvedenej sadzby,

                        fa)

                        postupy umožňujúce zabezpečiť v rámci príslušných právomocí koordinovaný dohľad nad činnosťou certifikačných organizácií s použitím štruktúr a zdrojov už dostupných na tento účel bez toho, aby nové alebo zvýšené výdavky zaťažili verejné financie,

                        g)

                        peňažné sankcie a zákazy vrátane odňatia povolenia za nezrovnalosti a nezákonnosti zo strany CO v rámci vydávania osvedčení, ako aj v prípade nečinnosti CO v nadväznosti na výzvu úradu na predloženie informácií a dokumentov v rámci jeho úlohy dohľadu podľa kritéria proporcionality a v súlade so zásadou kontradiktórnosti,

                        ga)

                        peňažné sankcie podľa článku 6 ods. 11 a zákazy vrátane odňatia osvedčenia kvalifikácie pre hospodárske subjekty, ktoré neodpovedajú na výzvy úradu na predloženie informácií a dokumentov v rámci jeho úlohy dohľadu nad kvalifikačným systémom alebo ktoré poskytnú nepravdivé informácie alebo dokumenty,

                        h)

                        Vypracovanie zoznamov osôb, ktoré získali certifikáciu podľa odseku 3, na regionálnom základe; tieto zoznamy vypracúva a uchováva úrad, ktorý zabezpečuje ich uverejnenie prostredníctvom vestníka.

                  …
               6.   Nariadenie definuje osobitné ekonomicko‑finančné a technicko‑organizačné podmienky, ktoré musia spĺňať žiadatelia o koncesiu na verejné práce, ktorí nezamýšľajú vykonávať práce prostredníctvom vlastného podniku.
               …
               9a)   CO sú zodpovedné za uchovávanie dokumentov a písomností použitých na účely vydania osvedčení aj po skončení činnosti súvisiacej s vydávaním osvedčení. CO musia tiež sprístupniť dokumenty a písomnosti osobám uvedeným v nariadení, a to aj v prípade prerušenia alebo odňatia povolenia na výkon činnosti súvisiacej s vydávaním osvedčení; v prípade nesplnenia tejto povinnosti sa uplatnia peňažné správne pokuty podľa článku 6 ods. 11. V každom prípade sú CO povinné uchovávať dokumenty a písomnosti uvedené v prvej vete počas desiatich rokov alebo počas obdobia uvedeného v nariadení…
               9b)   CO sú povinné informovať úrad o začatí konania o overení podmienok vyžadovaných vo vzťahu k podniku a jeho výsledku. CO sú povinné odňať osvedčenie kvalifikácie, ak konštatujú, že bolo vydané bez toho, aby boli splnené podmienky stanovené nariadením, alebo ak tieto podmienky už nie sú splnené; v prípade nesplnenia povinnosti úrad odníme povolenie na výkon činnosti CO súvisiacej s vydávaním osvedčení.
               9c)   Ak sa na účely certifikácie predložia nepravdivé vyhlásenia alebo nepravé dokumenty, CO to oznámia úradu, ktorý, ak sa domnieva, že došlo k podvodnému konaniu alebo vážnej chybe, s prihliadnutím na význam a závažnosť skutkov, ktoré sú predmetom nepravdivého vyhlásenia alebo predloženia nepravých dokumentov, vykoná elektronický zápis… na účely vylúčenia zo zadávania verejných zákaziek a subdodávok… na obdobie jedného roka, po ktorého uplynutí sa zápis vymaže a stratí v každom prípade svoju účinnosť.“

               5

               Zákonný dekrét č. 223 zo 4. júla 2006, ktorým sa stanovujú naliehavé opatrenia na hospodárske a sociálne oživenie, na obmedzenie a racionalizáciu verejných výdavkov a intervencie v oblasti príjmov a boja proti daňovým únikom (GURI č. 153 zo 4. júla 2006, s. 4), zmenený na zákon po zmenách a doplneniach zákonom č. 248 zo 4. augusta 2006 (riadna príloha GURI č. 186 z 11. augusta 2006, ďalej len „zákonný dekrét č. 223/2006“), zrušil vo svojom článku 2 ods. 1 písm. a) ustanovenia, ktoré stanovovali povinnosť uplatňovať pevné alebo minimálne sadzby, „pokiaľ ide o slobodné povolania alebo duševné činnosti“.

               6

               Dekrét prezidenta republiky č. 207 z 5. októbra 2010, ktorým sa vykonáva a uplatňuje legislatívny dekrét č. 163 (riadna príloha GURI č. 288 z 10. decembra 2010, ďalej len „dekrét prezidenta č. 207/2010“), ktorým sa zrušuje dekrét prezidenta republiky č. 34 z 25. januára 2000, vo svojom článku 60 ods. 2 až 4 stanovuje:
               „2.   Certifikácia je povinná pre každého, kto vykonáva verejné práce zverené zhotoviteľom v hodnote vyššej ako 150000 eur.
               3.   … osvedčenie kvalifikácie vydané v súlade s touto hlavou predstavuje nevyhnutnú a dostatočnú podmienku na preukázanie, že sú splnené požiadavky vyžadované v oblasti technickej a finančnej spôsobilosti na účely získania zákazky na verejné práce.
               4.   Zhotovitelia nemôžu od uchádzačov žiadať, aby preukázali, že sú kvalifikovaní podľa iných postupov, konaní a podmienok ako tých, ktoré sú stanovené v tejto kapitole…“

               7

               Článok 68 dekrétu č. 207/2010 stanovuje:
               „1.   Výkon činnosti CO súvisiacej s vydávaním osvedčení kvalifikácie… podlieha povoleniu úradu.
               2.   CO predloží žiadosť o vydanie povolenia spolu s týmito dokumentmi:

                        a)

                        spoločenská zmluva a stanovy spoločnosti;

                        b)

                        zoznam akcionárov a vyhlásenie týkajúce sa prípadných ovládaní a vzťahov medzi podnikmi;

                        c)

                        organizačná schéma CO zahŕňajúca životopisy osôb, ktoré sú jej súčasťou;

                        d)

                        vyhlásenie štatutárneho orgánu podľa postupov a foriem stanovených platnými právnymi predpismi, ktoré sa týkajú neexistencie situácií upravených v článku 64 ods. 6, pokiaľ ide o CO, jej správcov, štatutárne orgány alebo technických riaditeľov a zamestnancov…;

                        e)

                        výpis z trestného registra správcov, štatutárnych orgánov, technických riaditeľov a zamestnancov…;

                        f)

                        dokument obsahujúci opis konaní, ktoré budú v súlade s ustanoveniami prijatými úradom použité na výkon certifikačnej činnosti;

                        g)

                        poistenie v poisťovni, ktorá môže poistiť súvisiace riziko, na ktoré sa vzťahuje povinnosť, na účely pokrytia zodpovednosti, ktorá sa týka vykonávanej činnosti, ktorej maximálna výška je najmenej šesťnásobok predpokladaného objemu vecí.

                  …“

               8

               Článok 70 dekrétu č. 207/2010 stanovuje:
               „1.   Pri výkone svojej činnosti musia CO:

                        a)

                        konať s náležitou starostlivosťou, lojálnosťou a transparentnosťou a dodržiavať zásady uvedené v článku 2 zákonníka;

                        b)

                        získať nevyhnutné informácie od osôb žiadajúcich o vydanie osvedčenia a konať tak, aby mali primerané informácie;

                        c)

                        konať tak, aby zabezpečili nestrannosť a rovnosť zaobchádzania;

                        d)

                        zabezpečiť a zachovávať nezávislosť vyžadovanú ustanoveniami zákonníka a touto hlavou;

                        e)

                        mať k dispozícii zdroje a postupy vrátane vnútornej kontroly, vhodné na zabezpečenie efektívnosti a lojálnosti;

                        f)

                        overiť pravdivosť a obsah vyhlásení, osvedčení a dokumentov… predložených osobami, ktorým sa osvedčenie vydáva, ako aj trvanie podmienok uvedených v článku 78;

                        g)

                        vydať osvedčenie kvalifikácie v súlade s dokumentmi predloženými podnikom a overenými v súlade s písmenom f).

                  2.   V rámci svojej činnosti hodnotenia a overovania certifikácie si CO zaobstarajú údaje ekonomicko‑finančnej povahy, ako sú účtovné závierky, ako aj informácie o organizačných zmenách podnikov právnej povahy vrátane údajov z databázy obchodnej, priemyselnej a živnostenskej komory.
               3.   Na účely výkonu svojich inštitucionálnych úloh CO nemôžu využiť služby tretích osôb mimo vlastnej organizácie. V každom prípade sú CO zodpovedné za všetku činnosť vykonávanú priamo alebo nepriamo vo svojom mene a na vlastný účet.
               4.   Za každé osvedčenie kvalifikácie alebo jej obnovenie, ako aj všetky doplňujúce revízne alebo modifikačné činnosti sa musí zaplatiť cena určená v závislosti od celkovej sumy a počtu všeobecných alebo špecializovaných kategórií, pre ktoré sa žiada certifikácia, v súlade so vzorcami uvedenými v prílohe C, časti I. Pokiaľ ide o stabilné konzorciá, cena, ktorú môže CO účtovať za akúkoľvek činnosť, sa zníži o 50 %; pokiaľ ide o podniky, ktoré získali certifikáciu v postupoch verejného obstarávania týkajúcich sa klasifikácie II, sa cena za každú činnosť vykonávanú CO zníži o 20 %.
               5.   Sumy stanovené v zmysle odseku 4 sa považujú za minimálne ceny za poskytnutú službu. Splatná suma nesmie presiahnuť dvojnásobok ceny stanovenej v súlade s kritériami uvedenými v odseku 4. Každá dohoda, ktorá tomu odporuje, je neplatná. Cena musí byť v celom rozsahu zaplatená pred vydaním osvedčenia, [jeho] revízie alebo zmeny; omeškanie kratšie ako šesť mesiacov je prípustné, ak v okamihu vydania osvedčenia je vystavené povolenie na priamy odvod z bežného bankového účtu na celú sumu a je zaslané CO.
               6.   CO zašlú osvedčenia úradu v lehote 15 dní od ich vydania podľa postupov stanovených v článku 8 ods. 7.
               7.   CO informujú úrad v lehote 10 dní od začatia konania o overení vyžadovaných podmienok vo vzťahu k podniku a jeho výsledku v súlade s článkom 40 ods. 9b zákonníka.“

         Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka

               9

               Oznámeniami z 20. septembra 2010 ministerstvo, ako aj úrad vyhlásili článok 2 zákonného dekrétu č. 223/2006 stanovujúci zrušenie povinných minimálnych sadzieb pri výkone profesijných činností za neuplatniteľný na služby poskytované CO a rozhodli nevyhovieť zámeru CO Nazionale Costruttori navrhnúť podnikom zľavy zo súm prijatých na účely vydania osvedčení kvalifikácie.

               10

               CO Nazionale Costruttori podala žalobu o neplatnosť týchto oznámení na Tribunale amministrativo regionale per il Lazio.

               11

               Rozsudkom z 1. júna 2011 tento súd vyhovel žalobe CO Nazionale Costruttori.

               12

               Ministerstvo a úrad podali odvolanie proti tomuto rozsudku na Consiglio di Stato.

               13

               Podľa vnútroštátneho súdu odkaz na „duševné činnosti“ uvedený v článku 2 ods. 1 písm. a) zákonného dekrétu č. 223/2006 nemôže pokryť činnosti CO, ktoré plnia verejnú funkciu certifikácie. Táto funkcia totiž spočíva vo vydávaní osvedčení kvalifikácie, ktoré predstavujú nevyhnutnú a dostatočnú podmienku na preukázanie, že podnik spĺňa podmienky vyžadované v oblasti technickej a finančnej spôsobilosti, aby mu mohla byť zverená realizácia verejných prác.

               14

               Okrem toho sú činnosti CO výlučnej povahy, keďže nemôžu vykonávať iné činnosti a nemajú autonómny charakter vzhľadom na to, že podliehajú právnym pravidlám, ako aj dohľadu úradu.

               15

               Vnútroštátny súd sa preto domnieva, že zrušenie minimálnych sadzieb upravené v zákonnom dekréte č. 223/2006 sa nemôže uplatniť na sadzby stanovené pre činnosti CO súvisiace s vydávaním osvedčení.

               16

               Napriek tomu má tento súd pochybnosti, pokiaľ ide o zlučiteľnosť relevantných vnútroštátnych ustanovení týkajúcich sa činnosti CO súvisiacej s vydávaním osvedčení s právnou úpravou Únie.

               17

               Osobitne sa pýta, či sa vzhľadom na ustanovenia Zmluvy o FEÚ v oblasti hospodárskej súťaže a slobody usadiť sa podieľajú CO na výkone verejnej moci a či vnútroštátna právna úprava týkajúca sa dotknutých minimálnych sadzieb je v súlade s týmito ustanoveniami.

               18

               Za týchto okolností Consiglio di Stato rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
               „Bránia zásady [Únie] týkajúce sa hospodárskej súťaže a články 101 [ZFEÚ], 102 [ZFEÚ] a 106 [ZFEÚ] uplatneniu sadzieb stanovených v dekrétoch [prezidenta č. 34 z 25. januára 2000 a č. 207/2010] na činnosti súvisiace s vydávaním osvedčení vykonávané [CO]?“

         O prejudiciálnej otázke

         O prípustnosti

               19

               Associazione nazionale Società Organismi di Attestazione (ďalej len „Unionsoa“) tvrdí, že návrh na začatie prejudiciálneho konania je neprípustný, pretože je irelevantný pre vyriešenie sporu vo veci samej, keďže vnútroštátny súd už konštatoval, že vnútroštátna právna úprava v oblasti sadzieb CO je odôvodnená.

               20

               V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora pri otázkach týkajúcich sa výkladu práva Únie položených vnútroštátnym súdom v rámci právnej úpravy a skutkových okolností, ktoré tento súd vymedzí na svoju vlastnú zodpovednosť, platí prezumpcia relevantnosti (pozri rozsudok z 30. mája 2013, X, C‑651/11, bod 20 a citovanú judikatúru).

               21

               Zamietnutie návrhu vnútroštátneho súdu Súdnym dvorom je možné len vtedy, ak je zjavné, že požadovaný výklad práva Únie nemá nijakú súvislosť s existenciou alebo predmetom sporu vo veci samej, pokiaľ ide o hypotetický problém, alebo ak Súdny dvor nemá k dispozícii skutkové a právne podklady nevyhnutné na užitočné zodpovedanie otázok, ktoré sú mu položené (pozri rozsudok X, už citovaný, bod 21 a citovanú judikatúru).

               22

               Treba pritom konštatovať, že v prejednávanej veci zo spisu predloženého Súdnemu dvoru zjavne nevyplýva, že by požadovaný výklad práva Únie nemal žiadnu súvislosť s predmetom sporu alebo že by bol problém predložený vnútroštátnym súdom len hypotetický.

               23

               Vnútroštátny súd, ktorý rozhoduje o návrhu na zmenu rozsudku Tribunale amministrativo regionale per il Lazio a ktorý dospel k záveru o možnosti odchýliť sa od minimálnych sadzieb týkajúcich sa činnosti súvisiacej s vydávaním osvedčení vykonávanej CO, sa totiž domnieva, že vyriešenie sporu vo veci samej závisí od otázky, či právo Únie v oblasti hospodárskej súťaže bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá CO ukladá systém minimálnych sadzieb za služby, ktoré poskytujú. V dôsledku toho ešte nedošlo ku konečnému posúdeniu vnútroštátnej právnej úpravy týkajúcej sa týchto sadzieb vnútroštátnym súdom.

               24

               Za týchto podmienok na otázku, ktorú položila Consiglio di Stato, treba odpovedať.

         O veci samej

               25

               Vnútroštátny súd sa svojou otázkou v podstate pýta, či sa ustanovenia Zmluvy v oblasti hospodárskej súťaže a slobody usadiť sa majú vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právnej úprave dotknutej vo veci samej, ktorá CO ukladá systém minimálnych sadzieb za certifikačné služby poskytované podnikom, ktoré sa chcú zúčastniť zadávania zákaziek na verejné práce.

         O práve Únie v oblasti hospodárskej súťaže

               26

               S cieľom odpovedať na túto otázku treba v prvom rade preskúmať, či CO predstavujú v rámci ich certifikačnej činnosti „podniky“ v zmysle článkov 101 ZFEÚ, 102 ZFEÚ a 106 ZFEÚ.

               27

               V tejto súvislosti z ustálenej judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že na účely uplatnenia ustanovení práva Únie v oblasti hospodárskej súťaže podnikom je každý subjekt vykonávajúci hospodársku činnosť bez ohľadu na jeho právne postavenie a spôsob financovania (pozri rozsudok z 23. apríla 1991, Höfner a Elser, C-41/90, Zb. s. I-1979, bod 21). Hospodárskou činnosťou je každá činnosť spočívajúca v ponuke tovaru alebo služieb na danom trhu (pozri rozsudok z 25. októbra 2001, Ambulanz Glöckner, C-475/99, Zb. s. I-8089, bod 19). Naopak, činnosti, ktoré sa viažu na výkon verejnej moci, nemajú hospodársku povahu odôvodňujúcu uplatnenie pravidiel Zmluvy v oblasti hospodárskej súťaže (pozri rozsudok z 12. júla 2012, Compass‑Datenbank, C‑138/11, bod 36).

               28

               V predmetnej veci taliansky zákonodarca zaviedol podľa článku 52 ods. 1 smernice 2004/18 systém certifikácie vykonávaný súkromnými organizáciami, konkrétne CO. Tieto organizácie sú podnikmi založenými na účely dosiahnutia zisku, ktorých úlohou je poskytovať služby certifikácie, pričom získanie príslušného osvedčenia je podmienkou nevyhnutnou na účasť dotknutých osôb na zadávaní zákaziek na verejné práce za podmienok stanovených vnútroštátnou právnou úpravou.

               29

               Činnosť CO má pritom hospodársku povahu. Osvedčenia totiž vydávajú za odplatu a výlučne na základe skutočného dopytu na trhu. Okrem toho nesú finančné riziká súvisiace s výkonom tejto činnosti (pozri v tomto zmysle rozsudok z 18. júna 1998, Komisia/Taliansko, C-35/96, Zb. s. I-3851, bod 37).

               30

               Vnútroštátna právna úprava najmä stanovuje, že CO overujú technickú a finančnú spôsobilosť podnikov podliehajúcich certifikácii, pravdivosť a obsah vyhlásení, osvedčení a dokumentov predložených osobami, ktorým sa osvedčenie vydáva, ako aj existenciu podmienok týkajúcich sa osobnej situácie kandidáta alebo uchádzača.

               31

               V rámci tohto overenia sú CO povinné zaslať príslušné informácie úradu, ktorý vykonáva kontrolu zákonnosti certifikačných činností, pričom týmto spoločnostiam možno uložiť sankcie v prípadoch porušenia ich povinností stanovených platnou vnútroštátnou právnou úpravou.

               32

               Na rozdiel od situácie, ktorá vznikla vo veci, ktorá viedla k rozsudku z 26. marca 2009, SELEX Sistemi Integrati/Komisia (C-113/07 P, Zb. s. I-2207, bod 76), CO nevykonávajú funkciu normalizácie. Tieto podniky nemajú nijakú rozhodovaciu právomoc, ktorá by bola spojená s výkonom verejnej moci.

               33

               Ako vyplýva zo spisu v tejto veci, podniky vykonávajúce certifikačné činnosti, konkrétne CO, pôsobia, ako uviedol generálny advokát v bode 57 svojich návrhov, v podmienkach hospodárskej súťaže.

               34

               Podniky, ktoré sa chcú zúčastniť zadávania zákaziek na verejné práce, nie sú podľa zákona povinné využiť certifikačné služby určitej CO.

               35

               Za týchto podmienok treba konštatovať, že rovnako ako Súdny dvor priznal výrobcovi automobilov postavenie podniku v rozsahu, v akom vykonával činnosť na trhu certifikácie automobilov vydávaním certifikátov zhody nevyhnutných na ich registráciu (rozsudok z 11. novembra 1986, British Leyland/Komisia, 226/84, Zb. s. 3263), CO treba považovať v rámci ich certifikačnej činnosti za „podniky“ v zmysle článkov 101 ZFEÚ, 102 ZFEÚ a 106 ZFEÚ.

               36

               V druhom rade treba preskúmať, či sa články 101 ZFEÚ a 102 ZFEÚ majú uplatniť v situácii ako vo veci samej, v ktorej sú pravidlá týkajúce sa minimálnych sadzieb za certifikačné služby stanovené štátom.

               37

               V tejto súvislosti treba pripomenúť, že z ustálenej judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že je síce nesporné, že články 101 ZFEÚ a 102 ZFEÚ sa týkajú iba správania podnikov a nie zákonov alebo iných právnych predpisov členských štátov, ale nič to nemení na skutočnosti, že tieto články v spojení s článkom 4 ods. 3 ZEÚ zavádzajúcim povinnosť spolupráce medzi Európskou úniou a členskými štátmi ukladajú týmto štátom povinnosť, aby neprijímali alebo nezachovávali v účinnosti opatrenia, a to ani vo forme zákonov alebo iných právnych predpisov, spôsobilé zmariť potrebný účinok pravidiel hospodárskej súťaže, ktoré sa uplatňujú na podniky (pozri rozsudky z 5. decembra 2006, Cipolla a i., C-94/04 a C-202/04, Zb. s. I-11421, bod 46, ako aj z 1. júla 2010, Sbarigia, C-393/08, Zb. s. I-6337, bod 31).

               38

               K porušeniu článku 101 ZFEÚ alebo článku 102 ZFEÚ v spojení s článkom 4 ods. 3 ZEÚ dôjde vtedy, ak členský štát nariadi alebo zvýhodní uzatváranie kartelových dohôd v rozpore s článkom 101 ZFEÚ alebo posilní účinky takýchto dohôd, alebo zbaví svoju vlastnú právnu úpravu jej štátneho charakteru tým, že prenesie zodpovednosť za prijatie rozhodnutí zasahujúcich do oblasti hospodárstva na súkromné subjekty, alebo tiež nariadi alebo zvýhodní zneužitie dominantného postavenia (pozri v tomto zmysle rozsudok Cipolla a i., už citovaný, bod 47).

               39

               Nijaká časť spisu, ktorou disponuje Súdny dvor, neumožňuje konštatovať, že by vnútroštátna právna úprava dotknutá vo veci samej mala takéto účinky. Okrem toho je zjavné, že dotknutý členský štát nepreniesol na súkromné subjekty zodpovednosť za prijatie intervenčných rozhodnutí, ktoré majú hospodársky význam.

               40

               Za týchto podmienok treba v treťom rade preskúmať, či sa článok 106 ZFEÚ má uplatniť v tejto veci, keďže odsek 1 tohto článku zakazuje členským štátom, pokiaľ ide o podniky, ktorým priznávajú osobitné alebo výlučné práva, stanoviť alebo ponechať v účinnosti opatrenia, ktoré sú v rozpore s pravidlami Zmlúv, najmä s pravidlami upravenými v článkoch 101 ZFEÚ a 102 ZFEÚ.

               41

               Štátne opatrenie sa môže považovať za priznávajúce osobitné alebo výlučné právo v zmysle článku 106 ods. 1 ZFEÚ, ak udeľuje ochranu obmedzenému počtu podnikov a ak je spôsobilé podstatným spôsobom ovplyvniť spôsobilosť ostatných podnikov vykonávať predmetnú hospodársku činnosť na tom istom území za podmienok, ktoré sú v podstate rovnocenné (pozri rozsudok Ambulanz Glöckner, už citovaný, bod 24).

               42

               V predmetnej veci sa nemôže skutočnosť, že úlohy spojené s certifikáciou boli zverené všetkým CO a iba im, považovať za priznávajúcu osobitné alebo výlučné právo týmto CO. Všetky CO totiž majú rovnaké práva a rovnaké právomoci v rámci relevantného trhu služieb certifikácie, pričom nevzniká nijaká konkurenčná výhoda v prospech niektorých podnikov činných na tomto trhu a na škodu ostatných podnikov, ktoré poskytujú rovnaké služby. Okrem toho sa zdá, že povolenie založiť nové CO nie je vyhradené obmedzenému počtu organizácií, ale že sa vydá každej organizácii, ktorá spĺňa podmienky pripomenuté v bode 7 tohto rozsudku.

               43

               V dôsledku toho CO nemožno považovať za podniky, ktorým dotknutý členský štát prizná osobitné alebo výlučné práva v zmysle článku 106 ods. 1 ZFEÚ.

               44

               Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy treba konštatovať, že články 101 ZFEÚ, 102 ZFEÚ a 106 ZFEÚ sa majú vykladať v tom zmysle, že nebránia vnútroštátnej právnej úprave, akou je tá dotknutá vo veci samej, ktorá ukladá CO systém minimálnych sadzieb za certifikačné služby poskytované podnikom, ktoré sa chcú zúčastniť zadávania zákaziek na verejné práce.

         O slobode usadiť sa

               45

               Treba pripomenúť, že článok 49 ZFEÚ bráni obmedzeniam slobody usadiť sa. Toto ustanovenie zakazuje akékoľvek vnútroštátne opatrenie, ktoré štátnym príslušníkom Únie zabraňuje vykonávať slobodu usadiť sa zaručenú Zmluvou alebo ju robí pre nich menej príťažlivou. Pojem obmedzenie zahŕňa opatrenia prijaté členským štátom, ktoré, hoci sú uplatniteľné bez rozdielu, sa dotýkajú prístupu na trh pre podniky z iných členských štátov a tak narúšajú obchod v rámci Spoločenstva (pozri rozsudky z 28. apríla 2009, Komisia/Taliansko, C-518/06, Zb. s. I-3491, body 63 a 64, ako aj zo 7. marca 2013, DKV Belgium, C‑577/11, body 31 až 33).

               46

               V predmetnej veci zo spisu predloženého Súdnemu dvoru vyplýva, že všetky skutočnosti sporu vo veci samej sú sústredené v jednom členskom štáte, a to v Talianskej republike. Preto treba najskôr preskúmať, či Súdny dvor má v prejednávanej veci právomoc na to, aby sa vyjadril k ustanoveniu Zmluvy týkajúcemu sa slobody usadiť sa, a to k článku 49 ZFEÚ (rozsudok z 11. marca 2010, Attanasio Group, C-384/08, Zb. s. I-2055, bod 22).

               47

               Vnútroštátna právna úprava ako tá dotknutá vo veci samej, ktorá sa uplatňuje bez rozdielu na talianskych štátnych príslušníkov a štátnych príslušníkov iných členských štátov, môže totiž vo všeobecnosti patriť medzi ustanovenia týkajúce sa základných slobôd zaručených Zmluvou len vtedy, ak sa uplatňuje na situácie, ktoré súvisia s obchodom medzi členskými štátmi (pozri rozsudok Attanasio Group, už citovaný, bod 23 a citovanú judikatúru).

               48

               V tejto veci však nemožno v žiadnom prípade vylúčiť, že podniky so sídlom v iných členských štátoch ako Talianska republika mali alebo stále majú záujem vykonávať certifikačnú činnosť v poslednom uvedenom členskom štáte (pozri v tomto zmysle rozsudok Attanasio Group, už citovaný, bod 24).

               49

               Okrem toho aj v situácii, v ktorej sú všetky skutočnosti sústredené v jednom členskom štáte, môže byť napriek tomu odpoveď pre vnútroštátny súd užitočná najmä za predpokladu, že mu vnútroštátne právo ukladá, aby priznal štátnemu príslušníkovi rovnaké práva ako tie, ktoré štátny príslušník iného členského štátu požíva na základe práva Únie v rovnakej situácii (pozri rozsudok z 1. júna 2010, Blanco Pérez a Chao Gómez, C-570/07 a C-571/07, Zb. s. I-4629, bod 39).

               50

               Pokiaľ ide o článok 51 ZFEÚ, podľa ktorého sú z uplatnenia ustanovení Zmluvy v oblasti slobody usadiť sa vylúčené činnosti, ktoré súvisia s výkonom verejnej moci, treba uviesť, že táto odchýlka nie je uplatniteľná vo veci samej.

               51

               Táto výnimka sa totiž musí obmedzovať len na činnosti, ktoré samy osebe priamo a špecificky súvisia s výkonom verejnej moci (rozsudok z 24. mája 2011, Komisia/Belgicko, C-47/08, Zb. s. I-4105, bod 85 a citovaná judikatúra).

               52

               Vzhľadom na skutočnosti uvedené v bodoch 28 až 35 tohto rozsudku nemožno tvrdiť, že činnosti CO súvisiace s vydávaním osvedčení priamo a špecificky súvisia s výkonom verejnej moci.

               53

               Ako uviedol generálny advokát v bodoch 47 a 48 svojich návrhov, rozhodnutia osvedčiť alebo neosvedčiť technickú kontrolu, ktoré v podstate len potvrdzujú technickú prehliadku, totiž nepatria do pôsobnosti odchýlky upravenej v článku 51 ZFEÚ, lebo jednak nevychádzajú z rozhodovacej nezávislosti, ktorá je vlastná výkonu právomoci verejnej moci, a jednak sú prijaté v rámci priameho štátneho dohľadu (pozri analogicky rozsudok z 22. októbra 2009, Komisia/Portugalsko, C-438/08, Zb. s. I-10219, body 41 a 45). Rovnako pomocná a prípravná úloha prislúchajúca súkromným orgánom vo vzťahu k orgánu vykonávajúcemu dohľad sa nemôže považovať za priamu a špecifickú účasť na výkone verejnej moci v zmysle článku 51 ZFEÚ (pozri rozsudok z 29. novembra 2007, Komisia/Nemecko, C-404/05, Zb. s. I-10239, bod 44).

               54

               V predmetnej veci overenie technickej a finančnej spôsobilosti podnikov podliehajúcich certifikácii, pravdivosti a obsahu vyhlásení, osvedčení a dokumentov predložených osobami, ktorým sa osvedčenie vydáva, ako aj existencie podmienok týkajúcich sa osobnej situácie kandidáta alebo uchádzača zo strany CO nemožno považovať za činnosť vychádzajúcu z rozhodovacej nezávislosti, ktorá je vlastná výkonu právomoci verejnej moci. Toto overenie je v celom rozsahu určené vnútroštátnym právnym rámcom. Okrem toho sa vykonáva pod priamym štátnym dohľadom a má za cieľ uľahčiť úlohu verejných obstarávateľov v oblasti zadávania verejných zákaziek na práce, pričom jeho účelom je umožniť im splniť si svoju úlohu majúc presnú a podrobnú znalosť tak o technickej, ako aj o finančnej spôsobilosti uchádzačov.

               55

               V dôsledku toho treba posúdiť vnútroštátnu právnu úpravu dotknutú vo veci samej z hľadiska článku 49 ZFEÚ.

         – O existencii obmedzenia slobody usadiť sa

               56

               Vnútroštátne pravidlá napadnuté v rámci sporu vo veci samej zakazujú podnikom poskytujúcim služby certifikácie odchýliť sa od minimálnych sadzieb upravených talianskym právom. Ako uviedol generálny advokát v bode 51 svojich návrhov, tieto pravidlá môžu robiť výkon slobody usadiť sa na trhu týchto služieb podnikmi usadenými v iných členských štátoch ako v Talianskej republike menej atraktívnym.

               57

               Uvedený zákaz totiž odníma podnikom usadeným v inom členskom štáte ako v Talianskej republike a spĺňajúcim podmienky stanovené talianskou právnou úpravou možnosť prostredníctvom nižších odmien ako stanovených talianskym zákonodarcom účinnejšie konkurovať podnikom trvalo usídleným v dotknutom členskom štáte, ktoré tak majú väčšie výhody ako podniky usadené v inom členskom štáte na to, aby si udržali klientelu (pozri analogicky rozsudky z 5. októbra 2004, CaixaBank France, C-442/02, Zb. s. I-8961, bod 13, ako aj Cipolla a i., už citovaný, bod 59).

               58

               Za týchto okolností treba vnútroštátnu právnu úpravu, akou je tá vo veci samej, považovať za predstavujúcu obmedzenie slobody usadiť sa.

         – O odôvodnení obmedzenia slobody usadiť sa

               59

               Obmedzenie slobody usadiť sa môže byť prípustné, ak sa preukáže, že zodpovedá naliehavým dôvodom všeobecného záujmu, že je vhodné na zabezpečenie dosiahnutia cieľa, ktorý sleduje, a nejde nad rámec toho, čo je na jeho dosiahnutie nevyhnutné (pozri rozsudok DKV Belgium, už citovaný, bod 38).

               60

               Unionsoa a talianska vláda sa domnievajú, že vnútroštátna právna úprava dotknutá vo veci samej má za cieľ zabezpečiť nezávislosť CO, ako aj kvalitu certifikačných služieb, ktoré poskytujú. Hospodárska súťaž medzi CO na úrovni sadzieb dojednaných s ich klientmi a možnosť stanoviť tieto sadzby na veľmi nízku úroveň by mohli ohroziť ich nezávislosť vo vzťahu k týmto klientom a negatívne ovplyvniť kvalitu certifikačných služieb.

               61

               V tomto ohľade je namieste pripomenúť, že všeobecný záujem spätý s ochranou adresátov služieb môže oprávňovať obmedzenie slobody usadiť sa (pozri rozsudok z 30. marca 2006, Servizi Ausiliari Dottori Commercialisti, C-451/03, Zb. s. I-2941, bod 38).

               62

               V predmetnej veci sú na jednej strane CO poverené certifikáciou podnikov, pričom získanie príslušného certifikátu je podmienkou nevyhnutnou na účasť podnikov na zadávaní zákaziek na verejné práce. V tomto kontexte má talianska právna úprava zabezpečiť neexistenciu akéhokoľvek obchodného alebo finančného záujmu spôsobilého vyvolať zaujaté alebo diskriminačné správanie voči týmto podnikom zo strany CO.

               63

               Na druhej strane, ako vyplýva z rozhodnutia vnútroštátneho súdu, CO nemôžu vykonávať iné činnosti ako tie, ktoré spočívajú v certifikácii. Okrem toho musia mať v súlade s vnútroštátnou právnou úpravou k dispozícii zdroje a postupy s cieľom zabezpečiť efektívnosť a lojálnosť poskytovania svojich služieb.

               64

               Práve v perspektíve ochrany adresátov služieb má mimoriadny význam nezávislosť CO vo vzťahu k osobitným záujmom svojich klientov. Určité obmedzenie možnosti dohodnúť ceny služieb s klientmi môže ich nezávislosť posilniť.

               65

               Za týchto podmienok treba konštatovať, že ako v podstate uviedol generálny advokát v bode 58 svojich návrhov, určenie minimálnych sadzieb za poskytovanie takýchto služieb má v zásade zabezpečiť ich riadnu kvalitu a je vhodné na zabezpečenie dosiahnutia cieľa ochrany adresátov týchto služieb.

               66

               V tomto ohľade však treba zdôrazniť, že vnútroštátny systém sadzieb dotknutý vo veci samej a osobitne spôsob výpočtu minimálnych sadzieb musí byť primeraný z hľadiska uskutočnenia cieľa uvedeného v predchádzajúcom bode.

               67

               V danej veci talianska právna úprava stanovuje, že za každé osvedčenie kvalifikácie alebo jej obnovenie, ako aj všetky doplňujúce revízne alebo modifikačné činnosti sa musí zaplatiť minimálna sadzba určená v závislosti od celkovej sumy a počtu všeobecných alebo špecializovaných kategórií, pre ktoré sa žiada certifikácia.

               68

               Je úlohou vnútroštátneho súdu posúdiť, či táto právna úprava nejde nad rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie cieľa uvedeného v bode 65 tohto rozsudku. Na tento účel bude musieť osobitne zohľadniť spôsob výpočtu minimálnych sadzieb, najmä v závislosti od počtu kategórií prác, pre ktoré sa osvedčenie vystavuje.

               69

               Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy treba konštatovať, že vnútroštátna právna úprava, akou je tá dotknutá vo veci samej, ktorá ukladá CO minimálne sadzby za certifikačné služby poskytované podnikom, ktoré sa chcú zúčastniť zadávania zákaziek na verejné práce, predstavuje obmedzenie slobody usadiť sa v zmysle článku 49 ZFEÚ, ale táto právna úprava je vhodná na zabezpečenie dosiahnutia cieľa ochrany adresátov týchto služieb. Je úlohou vnútroštátneho súdu posúdiť, či osobitne vzhľadom na spôsob výpočtu minimálnych sadzieb, najmä v závislosti od počtu kategórií prác, pre ktoré sa osvedčenie vystavuje, táto vnútroštátna právna úprava nejde nad rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie tohto cieľa.

         O trovách

               70

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:

                     Články 101 ZFEÚ, 102 ZFEÚ a 106 ZFEÚ sa majú vykladať v tom zmysle, že nebránia vnútroštátnej právnej úprave, akou je tá dotknutá vo veci samej, ktorá ukladá spoločnostiam, ktoré majú postavenie certifikačných organizácií (Società Organismi di Attestazione), systém minimálnych sadzieb za certifikačné služby poskytované podnikom, ktoré sa chcú zúčastniť zadávania zákaziek na verejné práce.

                     Takáto vnútroštátna právna úprava predstavuje obmedzenie slobody usadiť sa v zmysle článku 49 ZFEÚ, ale je vhodná na zabezpečenie dosiahnutia cieľa ochrany adresátov týchto služieb. Je úlohou vnútroštátneho súdu posúdiť, či osobitne vzhľadom na spôsob výpočtu minimálnych sadzieb, najmä v závislosti od počtu kategórií prác, pre ktoré sa osvedčenie vystavuje, táto vnútroštátna právna úprava nejde nad rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie tohto cieľa.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: taliančina.


Rozsudok Súdneho dvora z 27. mája 1981. # Amministrazione delle Finanze dello Stato proti Essevi SpA a entreprise Carlo Salengo. # Návrhy na začatie prejudiciálneho konania Corte d'appello di Milano - Taliansko. # Spojené veci 142 a 143/80.


title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (druhá komora) zo 6. septembra 2006. # Talianska republika (T-304/04) a Wam SpA (T-316/04) proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Štátna pomoc - Pôžičky so zníženými úrokovými sadzbami, ktoré umožňujú vstúpiť na trh v niektorých tretích krajinách - Ovplyvnenie obchodu medzi členskými štátmi a skreslenie hospodárskej súťaže - Odôvodnenie. # Spojené veci T-304/04 a T-316/04.

text:
      Rozsudok Súdu prvého stupňa (druhá komora) zo 6. septembra 2006 – Taliansko a Wam/Komisia
      (spojené veci T‑304/04 a T‑316/04)
      „Štátna pomoc – Pôžičky so zníženými úrokovými sadzbami, ktoré umožňujú vstúpiť na trh v niektorých tretích krajinách – Ovplyvnenie obchodu medzi členskými štátmi a skreslenie hospodárskej súťaže – Odôvodnenie“
      Pomoc poskytovaná štátmi – Rozhodnutie Komisie konštatujúce nezlučiteľnosť pomoci so spoločným trhom (článok 87 ods. 1 ES a článok 253 ES) (pozri body
         60 – 78)

      Predmet

         Návrh na zrušenie rozhodnutia Komisie 2006/177/ES z 19. mája 2004 o štátnej pomoci č. C 4/2003 (ex NN 102/2002) implementovanej
                  Talianskom pre spoločnosť WAM Spa (Ú. v. EÚ L 63, 2006, s. 11)

            Výrok

                  Rozhodnutie Komisie 2006/177/ES z 19. mája 2004 o štátnej pomoci č. C 4/2003 (ex NN 102/2002) implementovanej Talianskom pre
                     spoločnosť WAM Spa (Ú. v. EÚ L 63, 2006, s. 11) sa zrušuje.

                  Vo zvyšnej časti sa žaloba zamieta.

                  Komisia znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Talianskej republike vo veci
                     T‑304/04 a spoločnosti WAM vo veci T‑316/04, vrátane trov konania o nariadení predbežného opatrenia.


title: Rozsudok Súdneho dvora (siedma komora) zo 14. júna 2017.#Verband Sozialer Wettbewerb eV proti TofuTown.com GmbH.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Landgericht Trier.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Spoločná organizácia trhov s poľnohospodárskymi výrobkami – Nariadenie (EÚ) č. 1308/2013 – Článok 78 a príloha VII časť III – Rozhodnutie 2010/791/EÚ – Vymedzenia pojmov, označenia a obchodné názvy – ‚Mlieko‘ a ‚mliečne výrobky‘ – Názvy používané pri reklame a uvádzaní čisto rastlinných potravín na trh.#Vec C-422/16.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (siedma komora)
      zo 14. júna 2017 (
            *1
         )
      „Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Spoločná organizácia trhov s poľnohospodárskymi výrobkami — Nariadenie (EÚ) č. 1308/2013 — Článok 78 a príloha VII časť III — Rozhodnutie 2010/791/EÚ — Vymedzenia pojmov, označenia a obchodné názvy — ‚Mlieko‘ a ‚mliečne výrobky‘ — Názvy používané pri reklame a uvádzaní čisto rastlinných potravín na trh“
      Vo veci C‑422/16,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Landgericht Trier (Krajinský súd Trier, Nemecko) z 28. júla 2016 a doručený Súdnemu dvoru 1. augusta 2016, ktorý súvisí s konaním:

         Verband Sozialer Wettbewerb eV

      proti

         TofuTown.com GmbH,

      SÚDNY DVOR (siedma komora),
      v zložení: predsedníčka siedmej komory A. Prechal, sudcovia A. Rosas a E. Jarašiūnas (spravodajca),
      generálny advokát: M. Campos Sánchez‑Bordona,
      tajomník: A. Calot Escobar,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               TofuTown.com GmbH, v zastúpení: M. Beuger, Rechtsanwalt,

               —

               nemecká vláda, v zastúpení: K. Stranz a T. Henze, splnomocnení zástupcovia,

               —

               grécka vláda, v zastúpení: G. Kanellopoulos a O. Tsirkinidou, splnomocnení zástupcovia,

               —

               talianska vláda, v zastúpení: G. Palmieri, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci P. Gentili, avvocato dello Stato,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: A. X. P. Lewis a D. Triantafyllou, splnomocnení zástupcovia,

         so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento
      Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 78 ods. 2 a prílohy VII časti III bodov 1 a 2 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1308/2013 zo 17. decembra 2013, ktorým sa vytvára spoločná organizácia trhov s poľnohospodárskymi výrobkami, a ktorým sa zrušujú nariadenia Rady (EHS) č. 922/72, (EHS) č. 234/79, (ES) č. 1037/2001 a (ES) č. 1234/2007 (Ú. v. EÚ L 347, 2013, s. 671).

               2

               Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi združením Verband Sozialer Wettbewerb eV (ďalej len „VSW“) a spoločnosťou TofuTown.com GmbH (ďalej len „TofuTown“) vo veci žaloby o zdržanie sa konania.

         Právny rámec

         Právo Únie

         Nariadenie č. 1308/2013

               3

               Odôvodnenia 64 a 76 nariadenia č. 1308/2013 uvádzajú:

                        „(64)

                        Uplatňovanie noriem pre uvádzanie poľnohospodárskych výrobkov na trh môže prispieť k zlepšeniu hospodárskych podmienok výroby uvedených výrobkov a ich uvádzania na trh a ich kvality. Uplatňovanie takýchto noriem je preto v záujme výrobcov, obchodníkov a spotrebiteľov.

                  …

                        (76)

                        V prípade určitých sektorov a výrobkov sú vymedzenia pojmov, označenia a obchodné názvy dôležitým prvkom na stanovenie podmienok hospodárskej súťaže. Z toho dôvodu je vhodné ustanoviť pre uvedené sektory a/alebo výrobky vymedzenie pojmov, označenia a obchodné názvy, ktoré by sa mali používať výhradne v Únii pri uvádzaní výrobkov spĺňajúcich zodpovedajúce požiadavky.“

               4

               Uvedené nariadenie vo svojej časti II týkajúcej sa vnútorného trhu obsahuje hlavu II, ktorá upravuje pravidlá týkajúce sa uvádzania výrobkov na trh a organizácií výrobcov. Pododdiel 2 oddielu 1 kapitoly I tejto hlavy nesie názov „Obchodné normy podľa jednotlivých sektorov alebo výrobkov“ a zahŕňa články 74 až 83 tohto istého nariadenia.

               5

               Článok 78 nariadenia č. 1308/2013 s názvom „Vymedzenia pojmov, označenia a obchodné názvy v prípade určitých sektorov a výrobkov“ stanovuje:
               „1.   Okrem uplatniteľných obchodných noriem sa vymedzenia pojmov, označenia a obchodné názvy ustanovené v prílohe VII uplatňujú, keď je to vhodné, na tieto sektory alebo výrobky:
               …

                        c)

                        mlieko a mliečne výrobky určené na ľudskú spotrebu;

                  …
               2.   Vymedzenia pojmov, označenia alebo obchodné názvy ustanovené v prílohe VII sa v Únii môžu používať len pri uvádzaní výrobku na trh, ktorý vyhovuje zodpovedajúcim požiadavkám ustanoveným v uvedenej prílohe.
               3.   Komisia je splnomocnená prijímať… delegované akty, ktoré sa týkajú úprav, odchýlok alebo výnimiek týkajúcich sa vymedzenia pojmov a obchodných názvov ustanovených v prílohe [VII]. Uvedené delegované akty sa prísne obmedzia len na dokázané potreby, ktoré sú výsledkom vyvíjajúceho sa spotrebiteľského dopytu, technického pokroku, alebo na potrebu inovácie výrobkov.
               …
               5.   S cieľom zohľadniť očakávania spotrebiteľov a vývoj trhu s mliečnymi výrobkami je Komisia splnomocnená… prijímať delegované akty, ktorými sa určia mliečne výrobky, pre ktoré sa uvádza druh zvieraťa, od ktorého mlieko pochádza, [na trh], ak sa nejedná o hovädzí dobytok, a ktorými sa stanovia potrebné pravidlá.“

               6

               Pododdiel 5 časti II hlavy II kapitoly I oddielu 1 nariadenia č. 1308/2013 nesie názov „Spoločné ustanovenia“. Článok 91 tohto nariadenia, ktorý sa nachádza v uvedenom pododdiele 5, spresňuje:
               „Komisia môže prijať vykonávacie akty, ktorými:

                        a)

                        zostaví zoznam mlieka a mliečnych výrobkov uvedených v prílohe VII časti III bode 5 druhom odseku… na základe orientačných zoznamov výrobkov, ktoré členské štáty na svojom území považujú za zodpovedajúce uveden[ému] ustanoveni[u], a ktoré členské štáty zašlú Komisii;

                  …“

               7

               Príloha VII uvedeného nariadenia nesie názov „Vymedzenie pojmov, označenia a obchodné názvy výrobkov uvedených v článku 78“. Vo svojom úvodnom odseku táto príloha spresňuje, že na účely tejto prílohy „obchodný názov“ znamená najmä „názov potraviny v zmysle článku 17 nariadenia [Európskeho parlamentu a Rady] (EÚ) č. 1169/2011 [z 25. októbra 2011 o poskytovaní informácií o potravinách spotrebiteľom, ktorým sa menia nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 a (ES) č. 1925/2006 a ktorým sa zrušuje smernica Komisie 87/250/EHS, smernica Rady 90/496/EHS, smernica Komisie 1999/10/ES, smernica Európskeho parlamentu a Rady 2000/13/ES, smernice Komisie 2002/67/ES a 2008/5/ES a nariadenie Komisie (ES) č. 608/2004 (Ú. v. EÚ L 304, 2011, s. 18)]“.

               8

               Časť III tejto prílohy VII nesie názov „Mlieko a mliečne výrobky“. Stanovuje:

                        „1.

                        ‚Mlieko‘ je výhradne bežný výlučok mliečnych žliaz cicavcov získaný z jedného alebo viacerých dojení bez toho, aby sa doň niečo pridávalo alebo sa z neho niečo odoberalo.
                        Pojem ‚mlieko‘ však možno používať:

                                 a)

                                 pri mlieku spracovanom bez toho, aby sa zmenilo jeho zloženie, alebo pri mlieku, ktorého obsah tuku je normalizovaný…;

                                 b)

                                 v spojení so slovom alebo slovami na označenie druhu, triedy, pôvodu a/alebo zamýšľaného spôsobu použitia takého mlieka alebo na opis fyzikálneho ošetrenia alebo úpravy zloženia, ktorým sa mlieko podrobilo, za predpokladu, že takáto úprava sa obmedzuje na pridanie a/alebo odobratie prirodzených zložiek mlieka.

                        2.

                        Na účely tejto časti sú ‚mliečne výrobky‘ výrobky získané výlučne z mlieka, pričom sa môžu pridávať látky potrebné na ich výrobu, pokiaľ sa tieto látky nepoužívajú ako úplná alebo čiastočná náhrada akejkoľvek mliečnej zložky.
                        Výlučne pre mliečne výrobky sa vyhradzujú:

                                 a)

                                 tieto názvy používané vo všetkých fázach uvádzania na trh:

                                          i)

                                          srvátka;

                                          ii)

                                          smotana;

                                          iii)

                                          maslo;

                                          iv)

                                          cmar;

                                    …

                                          viii)

                                          syr;

                                          ix)

                                          jogurt;

                                    …

                                 b)

                                 názvy v zmysle… článku 17 [nariadenia č. 1169/2011] skutočne používané pri mliečnych výrobkoch.

                        3.

                        Pojem ‚mlieko‘ a názvy mliečnych výrobkov sa môžu používať aj v spojení so slovom alebo slovami na označenie zložených výrobkov, ktorých žiadna časť sa nepoužíva ani sa neplánuje používať ako náhrada mliečnej zložky, pričom mlieko alebo mliečny výrobok je ich základnou časťou, a to v zmysle množstva ako aj charakteristiky daného výrobku.

                        4.

                        Pokiaľ ide o mlieko, ak sa nejedná o hovädzí dobytok, uvádza sa druh zvieraťa, od ktorého mlieko pochádza.

                        5.

                        Označenia uvedené v bodoch 1, 2 a 3 sa nesmú použiť pre žiaden iný výrobok, ako výrobky uvedené v danom bode.
                        Toto ustanovenie sa však neuplatňuje na označenie výrobkov, ktorých presná povaha vyplýva jasne z tradičného používania a/alebo keď sa označenia jasne používajú na opis charakteristickej vlastnosti výrobku.

                        6.

                        Pokiaľ ide o iné výrobky, ako sú výrobky uvedené v bodoch 1, 2 a 3 tejto časti, nesmie sa použiť žiadne označenie, obchodný dokument, reklamný materiál ani iná forma reklamy,… ani žiadna iná forma prezentácie, ktorou sa tvrdí, z ktorej vyplýva alebo ktorá navodzuje dojem, že ide o mliečny výrobok.

                  …“

               9

               Ustanovenia časti III prílohy VII nariadenia č. 1308/2013 bez podstatných zmien preberajú ustanovenia, ktoré sa predtým nachádzali v prílohe XII nariadenia Rady (ES) č. 1234/2007 z 22. októbra 2007 o vytvorení spoločnej organizácie poľnohospodárskych trhov a o osobitných ustanoveniach pre určité poľnohospodárske výrobky (nariadenie o jednotnej spoločnej organizácii trhov) (Ú. v. EÚ, L 299, 2007, s. 1), ktorá bez podstatných zmien prebrala ustanovenia nariadenia Rady (EHS) č. 1898/87 z 2. júla 1987 o ochrane označovania používaného pri obchodovaní s mliekom a mliečnymi výrobkami (Ú. v. ES L 182, 1987, s. 36; Mim. vyd. 03/007, s. 247).

         Rozhodnutie 2010/791/EÚ

               10

               Podľa svojho článku 1 rozhodnutie Komisie 2010/791/EÚ z 20. decembra 2010 obsahujúce zoznam výrobkov uvedených v bode III ods. 1 druhom pododseku prílohy XII k nariadeniu Rady (ES) č. 1234/2007 (Ú. v. EÚ L 336, 2010, s. 55) uvádza vo svojej prílohe I výrobky, ktoré zodpovedajú na území Únie výrobkom uvedeným v tomto ustanovení.

               11

               Odôvodnenie 3 tejto rozhodnutia spresňuje:
               „Členské štáty musia oznámiť Komisii orientačné zoznamy výrobkov, o ktorých si myslia, že na ich vlastných územiach spĺňajú kritériá pre výnimku… Tento zoznam by mal obsahovať názvy príslušných výrobkov podľa ich tradičného používania v rôznych jazykoch Únie, aby sa tieto názvy stali použiteľnými vo všetkých členských štátoch…“

               12

               V súlade s článkom 230 ods. 1 prvým pododsekom a ods. 2 nariadenia č. 1308/2013, nariadenie č. 1234/2007 bolo zrušené týmto prvým uvedeným nariadením a odkazy na nariadenie č. 1234/2007 sa považujú za odkazy na nariadenie č. 1308/2013. Rozhodnutie 2010/791 už teda uvádza zoznam výrobkov uvedených v prílohe VII časti III bode 5 druhom odseku tohto posledného uvedeného nariadenia.

         Nariadenie č. 1169/2011

               13

               Článok 17 nariadenia č. 1169/2011 nazvaný „Názov potraviny“ vo svojom odseku 1 stanovuje:
               „Názov potraviny je jej názov podľa právnych predpisov. Ak takýto názov neexistuje, názov potraviny je jej zaužívaný názov, alebo ak neexistuje zaužívaný názov alebo sa zaužívaný názov nepoužíva, uvádza sa opisný názov potraviny.“

         Nemecké právo

               14

               Gesetz gegen den unlauteren Wettbewerb (zákon o nekalej hospodárskej súťaži) vo svojom znení uplatniteľnom na spor vo veci samej v § 3a stanovuje:
               „Každý, kto poruší ustanovenie zákona, ktoré okrem iného upravuje konanie na trhu v záujme subjektov na trhu, dopúšťa sa nekalej hospodárskej súťaže, ak porušenie svojou povahou citeľne obmedzuje záujmy spotrebiteľov, iných subjektov na trhu alebo konkurentov.“

         Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky

               15

               VSW je nemecké združenie, ktorého úlohou je predovšetkým bojovať proti nekalej hospodárskej súťaži. TofuTown je spoločnosť, ktorá vyrába a uvádza vegetariánske/vegánske potraviny na trh. Propaguje a uvádza čisto rastlinné výrobky na trh pod označeniami „Soyatoo tofu‑maslo“, „rastlinný syr“, „Veggie‑Cheese“, „Cream“ a pod ďalšími podobnými označeniami.

               16

               Keďže VSW usúdilo, že reklama týchto čisto rastlinných výrobkov zo strany TofuTown je v rozpore s pravidlami hospodárskej súťaže, podalo proti tejto spoločnosti žalobu o zdržanie sa konania na Landgericht Trier (Krajinský súd Trier, Nemecko) s tvrdením, že bol porušený § 3a zákona o nekalej hospodárskej súťaži v spojení s prílohou VII časťou III bodmi 1 a 2 a článkom 78 nariadenia č. 1308/2013.

               17

               Tofutown sa bráni, že jej reklama týkajúca sa rastlinných výrobkov pod predmetnými označeniami nie je v rozpore s týmito ustanoveniami práva Únie jednak preto, lebo spôsob, akým spotrebiteľ vníma tieto označenia, sa za posledné roky značne zmenil a jednak preto, lebo názvy ako „maslo“ alebo „cream“ nepoužíva oddelene, ale vždy v spojení s výrazom odkazujúcim na rastlinný pôvod dotknutých výrobkov, ako napríklad „tofu‑maslo“ či „Rice Spray Cream“.

               18

               Vnútroštátny súd odkazuje na rozsudok zo 16. decembra 1999, UDL (C‑101/98, EU:C:1999:615), v ktorom Súdny dvor v podstate rozhodol, že nariadenie č. 1898/87 bráni používaniu názvu „syr“ pre mliečne výrobky, v ktorých bol mliečny tuk nahradený rastlinným tukom, hoci je toto označenie doplnené o opisné údaje. Kladie si však ešte otázku v súvislosti s výkladom, ktorý treba dať článku 78 nariadenia č. 1308/2013 v spojení s prílohou VII časťou III bodmi 1 a 2 tohto nariadenia, aby mohol vyriešiť spor, o ktorom rozhoduje.

               19

               Za týchto podmienok Landgericht Trier (Krajinský súd Trier) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

                        „1.

                        Možno článok 78 ods. 2 nariadenia č. 1308/2013 vykladať v tom zmysle, že vymedzenia pojmov, označenia alebo obchodné názvy stanovené v prílohe VII nemusia spĺňať zodpovedajúce požiadavky definované v uvedenej prílohe, ak sú tieto vymedzenia pojmov, označenia alebo obchodné názvy doplnené o vysvetľujúce alebo opisné výrazy (ako napríklad ‚tofu‑maslo‘ pre čisto rastlinný výrobok)?

                        2.

                        Má sa príloha VII časť III bod 1. nariadenia č. 1308/2013 chápať v tom zmysle, že pod označením ‚mlieko‘ sa výhradne rozumie bežný výlučok mliečnych žliaz cicavcov získaný z jedného alebo viacerých dojení bez toho, aby sa doň niečo pridávalo alebo sa z neho niečo odoberalo, alebo sa toto označenie môže tiež používať aj pre rastlinné (vegánske) výrobky pri ich uvádzaní na trh, ak sa prípadne doplnia vysvetľujúce výrazy ako napríklad ‚sójové mlieko‘?

                        3.

                        Má sa príloha VII časť III bod 2 k článku 78 nariadenia č. 1308/2013 vykladať v tom zmysle, že názvy, ktoré sú podrobne vymedzené v bode 2 písm. a), najmä ‚srvátka‘, ‚smotana‘ [‚Rahm‘ v nemeckom jazyku], ‚maslo‘, ‚cmar‘, ‚syr‘, ‚jogurt‘ alebo pojem ‚šľahačka‘ [‚Sahne‘ v nemeckom jazyku], sú výlučne vyhradené pre mliečne výrobky, alebo do rozsahu pôsobnosti prílohy VII časti III bodu 2 nariadenia č. 1308/2013 môžu patriť aj čisto rastlinné/vegánske výrobky, ktoré boli vyrobené bez (živočíšneho) mlieka?“

         O prejudiciálnych otázkach

               20

               Svojimi tromi otázkami, ktoré treba preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa majú článok 78 ods. 2 a príloha VII časť III nariadenia č. 1308/2013 vykladať v tom zmysle, že bránia tomu, aby sa názov „mlieko“ a názvy, ktoré toto nariadenie výlučne vyhradzuje pre mliečne výrobky, používali na označenie čisto rastlinného výrobku pri jeho uvádzaní na trh alebo reklame, a to aj v prípade, že tieto označenia sú doplnené vysvetľujúcimi alebo opisnými výrazmi poukazujúcimi na rastlinný pôvod dotknutého výrobku.

               21

               Podľa článku 78 ods. 2 uvedeného nariadenia vymedzenia pojmov, označenia alebo obchodné názvy stanovené v prílohe VII sa v Únii môžu používať len pri uvádzaní výrobku na trh, ktorý vyhovuje zodpovedajúcim požiadavkám stanoveným v uvedenej prílohe.

               22

               Časť III tejto prílohy VII sa týka mlieka a mliečnych výrobkov. Pokiaľ ide o mlieko, táto časť v bode 1 prvom odseku stanovuje, že názov „mlieko“ je „výhradne bežný výlučok mliečnych žliaz cicavcov získaný z jedného alebo viacerých dojení bez toho, aby sa doň niečo pridávalo alebo sa z neho niečo odoberalo“. Druhý odsek tohto bodu však v písmene a) spresňuje, že pojem „mlieko“ možno používať pri mlieku spracovanom bez toho, aby sa zmenilo jeho zloženie, alebo pri mlieku, ktorého obsah tuku [bol normalizovaný]…, a v písmene b) že tento pojem možno používať „v spojení so slovom alebo slovami na označenie druhu, triedy, pôvodu a/alebo zamýšľaného spôsobu použitia takého mlieka alebo na opis fyzikálneho ošetrenia alebo úpravy zloženia, ktorým sa mlieko podrobilo, za predpokladu, že takáto úprava sa obmedzuje na pridanie a/alebo odobratie prirodzených zložiek mlieka“.

               23

               Zo znenia tohto bodu 1 jasne teda vyplýva, že pojem „mlieko“ v zásade nemôže byť podľa právnych predpisov používané na označenie čisto rastlinného výrobku, pretože mlieko v zmysle tohto ustanovenia je výrobok živočíšneho pôvodu, čo vyplýva aj z prílohy VII časti III bodu 4 nariadenia č. 1308/2013, ktorý, pokiaľ ide o mlieko, stanovuje, že ak sa nejedná o hovädzí dobytok, uvádza sa druh zvieraťa, od ktorého mlieko pochádza, ako aj z článku 78 ods. 5 tohto nariadenia, ktorý splnomocňuje Komisiu prijímať delegované akty, ktorými sa určia mliečne výrobky, pre ktoré sa uvádza druh zvieraťa, od ktorého mlieko pochádza, ak sa nejedná o hovädzí dobytok.

               24

               Okrem toho z tohto znenia vyplýva, že vysvetľujúce či opisné výrazy na účely uvedenia rastlinného pôvodu dotknutého výrobku, akým je „sója“ alebo „tofu“ vo veci samej, nespadajú pod výrazy, ktoré možno používať v spojení s označením „mlieko“ podľa uvedeného bodu 1 druhého odseku písm. b), pretože úpravy zloženia mlieka, ktoré možno vyznačiť doplňujúcimi výrazmi, sa podľa tohto ustanovenia obmedzujú len na pridanie a/alebo odobratie prirodzených zložiek mlieka, čo nezahŕňa úplne nahradenie mlieka čisto rastlinným výrobkom.

               25

               Pokiaľ ide o mliečne výrobky, príloha VII časť III bod 2 nariadenia č. 1308/2013 vo svojom prvom odseku uvádza, že „mliečne výrobky“ sú „výrobky získané výhradne z mlieka, pričom sa môžu pridávať ďalšie látky potrebné pri ich výrobe, pokiaľ sa tieto látky nepoužívajú ako úplná alebo čiastočná náhrada akejkoľvek mliečnej zložky“. Druhý odsek tohto bodu navyše spresňuje, že „pre mliečne výrobky sa výlučne“ vyhradzujú jednak názvy používané vo všetkých fázach uvádzania na trh, ktoré sú taxatívne vymedzené v tomto ustanovení písm. a), pričom uvedené vymedzenie zahŕňa označenia „srvátka“, „smotana“, „maslo“, „cmar“, „syr“ a „jogurt“, a jednak najmä názvy v zmysle článku 17 nariadenia č. 1169/2011 „skutočne používané pri mliečnych výrobkoch“.

               26

               Zo znenia tohto bodu 2 teda vyplýva, že vzhľadom na to, že „mliečny výrobok“ pochádza výlučne z mlieka, musí obsahovať jeho základné zložky. V tejto súvislosti Súdny dvor už rozhodol, že mliečny výrobok, v ktorom bola niektorá základná zložka mlieka nahradená, a to hoci len čiastočne, nemôže byť označený niektorým názvom uvedeným v prílohe VII časti III bode 2 druhom odseku písm. a) nariadenia č. 1308/2013 (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. decembra 1999, UDL, C‑101/98, EU:C:1999:615, body 20 až 22). O to viac to v zásade platí aj v prípade čisto rastlinného výrobku, pretože takýto výrobok v podstate neobsahuje nijakú základnú zložku mlieka.

               27

               Z toho dôvodu názvy vymedzené v prílohe VII časti III bode 2 druhom odseku písm. a) uvedeného nariadenia, akými sú „srvátka“, „smotana“, „maslo“, „cmar“, „syr“ a „jogurt“, ktoré uviedol vnútroštátny súd, v zásade nemožno podľa právneho predpisu použiť na označenie čisto rastlinného výrobku.

               28

               Rovnaký zákaz platí na základe prílohy VII časti III bodu 2 druhého odseku písm. b) toho istého nariadenia pre názvy v zmysle článku 17 nariadenia č. 1169/2011, ktoré sú skutočne používané pri mliečnych výrobkoch. V tejto súvislosti možno pripomenúť, že podľa tohto článku 17 ods. 1 názov potraviny je jej názov podľa právnych predpisov, alebo ak takýto názov neexistuje, jej zaužívaný názov, alebo ak neexistuje zaužívaný názov alebo sa zaužívaný názov nepoužíva, uvádza sa opisný názov potraviny.

               29

               Hoci sa výraz „Sahne“ v nemeckom jazyku – ktorý vnútroštátny súd vo svojom návrhu na začatie prejudiciálneho konania odlíšil od výrazu „Rahm“, ktorý sa nachádza v prílohe VII časti III bode 2 druhom odseku písm. a) bode ii) nariadenia č. 1308/2013 – podobne ako výraz „chantilly (šľahačka)“ vo francúzskom jazyku nenachádza medzi názvami mliečnych výrobkov vymedzenými v prílohe VII časti III bode 2 druhom odseku písm. a) nariadenia č. 1308/2013, nič to nemení na skutočnosti, že tento výraz označuje smotanu, ktorá môže byť vyšľahaná alebo vytrepaná.

               30

               Ide teda o názov v zmysle článku 17 nariadenia č. 1169/2011, ktorý sa skutočne používa na označenie mliečneho výrobku. Z toho dôvodu uvedený výraz už v zásade nemožno podľa právnych predpisov použiť na označenie čisto rastlinného výrobku.

               31

               Pokiaľ ide o prípadnú relevantnosť na účely posúdenia zákonnosti používania názvu „mlieko“ alebo názvov, ktoré nariadenie č. 1308/2013 výlučne vyhradzuje pre mliečne výrobky, na označenie čisto rastlinného výrobku, doplnenia vysvetľujúcich a opisných výrazov na uvedenie rastlinného pôvodu dotknutého výrobku, akým je „sója“ alebo „tofu“, ktoré uviedol vnútroštátny súd, treba uviesť, že príloha VII časť III bod 3 tohto nariadenia stanovuje, že „pojem ‚mlieko‘ a názvy mliečnych výrobkov sa môžu používať aj v spojení so slovom alebo slovami na označenie zložených výrobkov, ktorých žiadna časť sa nepoužíva ani sa neplánuje používať ako náhrada mliečnej zložky, pričom mlieko alebo mliečny výrobok je ich základnou časťou, a to v zmysle množstva alebo charakteristiky daného výrobku“.

               32

               Čisto rastlinné výrobky však tieto podmienky nespĺňajú, keďže tieto výrobky neobsahujú ani mlieko ani mliečny výrobok. Uvedený bod 3 nemôže teda slúžiť ako základ na zákonné použitie názvu „mlieko“ alebo názvov výlučne vyhradených mliečnym výrobkom v spojení s jedným alebo viacerými vysvetľujúcimi alebo opisnými výrazmi, ktoré poukazujú na rastlinný pôvod dotknutého výrobku, na účely označenia čisto rastlinného výrobku.

               33

               Navyše hoci podľa prílohy VII časti III bodu 5 prvého odseku nariadenia č. 1308/2013 označenia uvedené v bodoch 1, 2 a 3 tejto časti III sa nesmú použiť pre žiaden iný výrobok, než sú výrobky uvedené v danom bode, druhý odsek tohto bodu 5 stanovuje, že tento prvý odsek „sa však neuplatňuje na označenie výrobkov, ktorých presná povaha vyplýva jasne z tradičného používania a/alebo keď sa označenia jasne používajú na opis charakteristickej vlastnosti výrobku“.

               34

               Zoznam výrobkov, na ktoré sa toto posledné uvedené ustanovenie vzťahuje, bol podľa článku 121 písm. b) bodu i) nariadenia č. 1234/2007, ktorý sa v podstate stal článkom 91 prvým odsekom písm. a) nariadenia č. 1308/2013, prijatý v prílohe rozhodnutia 2010/791. Výnimka stanovená v tomto druhom odseku sa preto vzťahuje len na výrobky, ktoré sú vymedzené v tejto prílohe.

               35

               V prejednávanej veci treba uviesť, že v tomto zozname sa nenachádza sója ani tofu.

               36

               Navyše hoci uvedený zoznam vo francúzskom jazyku uvádza výrobok označený ako „crème de riz (ryžová smotana)“, v anglickom jazyku neuvádza výrobok označený ako „rice spray cream“, v prípade ktorého vnútroštátny súd uviedol, že ide o jeden z dotknutých výrobkov vo veci samej, ani výrobok označený ako „rice cream“. V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že z odôvodnenia 3 rozhodnutia 2010/791 v podstate vyplýva, že na zozname, ktorý toto rozhodnutie stanovuje, sa nachádzajú výrobky, o ktorých si členské štáty myslia, že na ich vlastných územiach spĺňajú kritériá stanovené prílohou VII časťou III bodom 5 druhým odsekom nariadenia č. 1308/2013, a že názvy príslušných výrobkov sú uvedené podľa ich tradičného používania v rôznych jazykoch Únie. Z toho dôvodu skutočnosť, že v prípade názvu „crème de riz (ryžová smotana)“ vo francúzskom jazyku bolo uznané, že ide o názov, ktorý spĺňa uvedené kritériá, neznamená, že názov „rice cream“ ich spĺňa.

               37

               Okrem toho treba uviesť, že z uvedeného zoznamu vyplýva, že použitie výrazu „cream“ v názve výrobku spolu s doplňujúcim výrazom je povolené len za určitých podmienok, najmä na účely označenia liehových nápojov alebo polievok, pričom sa zdá, že ani jedna z týchto podmienok nie je splnená pre dotknuté označenie, akým je „rice spray cream“ vo veci samej. Takisto hoci je používanie výrazu „creamed“ s označením rastlinného výrobku povolené, je to len v prípade, ak „výraz ‚creamed‘ označuje charakteristickú textúru výrobku“.

               38

               Zdá sa teda, že ani jeden z výrobkov, ktoré vnútroštátny súd uviedol ako príklad, sa nenachádza na uvedenom zozname, a že ani na jeden názov, ktorý tento súd uvádza, sa nevzťahuje výnimka stanovená v prílohe VII časti III bode 5 druhom odseku nariadenia č. 1308/2013, pričom však vnútroštátny súd musí preskúmať, či je to tak v prípade každého dotknutého výrobku vo veci samej.

               39

               Navyše článok 78 ods. 3 nariadenia č. 1308/2013 stanovuje, že na to, aby sa odpovedalo na dokázané potreby, ktoré sú výsledkom vyvíjajúceho sa spotrebiteľského dopytu, technického pokroku, alebo na potrebu inovácie výrobkov, Komisia je splnomocnená prijímať delegované akty, ktoré sa týkajú úprav, odchýlok alebo výnimiek týkajúcich sa vymedzenia pojmov a obchodných názvov stanovených v prílohe VII tohto nariadenia. Takýto akt však dodnes neprijala, pokiaľ ide o vymedzenie pojmov a obchodné názvy mlieka a mliečnych výrobkov.

               40

               Zo všetkých predchádzajúcich úvah vyplýva, že názov „mlieko“ a názvy, ktoré sú výlučne vyhradené pre mliečne výrobky, nemôžu byť podľa právnych predpisov použité na označenie čisto rastlinného výrobku, okrem prípadu, že sa tento výrobok nachádza na zozname stanovenom v prílohe I rozhodnutia 2010/791, pričom pridanie vysvetľujúcich a opisných výrazov poukazujúcich na rastlinný pôvod dotknutého výrobku vo veci samej nemá vplyv na tento zákaz (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. decembra 1999, UDL, C‑101/98, EU:C:1999:615, body 25 až 28).

               41

               Okrem toho zo znenia článku 78 ods. 2 v spojení s prílohou VII časťou III bodom 6 prvým odsekom nariadenia č. 1308/2013 vyplýva, že tento zákaz platí tak pre uvádzanie na trh, ako aj pre reklamu.

               42

               Na rozdiel od toho, čo tvrdí TofuTown, výklad uvedený v bodoch 40 a 41 tohto rozsudku potvrdzujú ciele uvedeného nariadenia a nie je v rozpore ani so zásadou proporcionality, ani zásadou rovnosti zaobchádzania.

               43

               Ako teda vyplýva z odôvodnení 64 a 76 tohto istého nariadenia, ciele sledované dotknutými ustanoveniami konkrétne spočívajú v zlepšení hospodárskych podmienok výroby uvedených výrobkov a ich uvádzania na trh a ich kvality v záujme výrobcov, obchodníkov a spotrebiteľov, a v ochrane spotrebiteľov a zachovaní podmienok hospodárskej súťaže. Tieto ustanovenia pritom v rozsahu, v akom stanovujú, že len výrobky, ktoré spĺňajú požiadavky, ktoré tieto ustanovenia ukladajú, môžu byť označené názvom „mlieko“ a názvami výlučne vyhradenými pre mliečne výrobky, a to i keď tieto názvy nie sú doplnené vysvetľujúcimi alebo opisnými výrazmi, o aké ide vo veci samej, prispievajú k dosiahnutiu týchto cieľov.

               44

               V prípade neexistencie takéhoto obmedzenia by tieto názvy už totiž neumožňovali s určitosťou identifikovať výrobky, ktoré vykazujú osobitné vlastnosti súvisiace s prirodzeným zložením živočíšneho mlieka, čo by bolo v rozpore s ochranou spotrebiteľov z dôvodu nebezpečenstva zámeny, ktoré by vzniklo. Bolo by to tiež v rozpore s cieľom spočívajúcim v zlepšení hospodárskych podmienok výroby „mlieka“ a „mliečnych výrobkov“ a ich uvádzania na trh a ich kvality.

               45

               Pokiaľ ide o zásadu proporcionality, táto zásada si vyžaduje, aby akty inštitúcií Únie boli primerané na dosiahnutie legitímnych cieľov sledovaných predmetnou právnou úpravou a nešli nad rámec toho, čo je potrebné na uskutočnenie týchto cieľov, pričom pokiaľ sa ponúka výber medzi viacerými primeranými opatreniami, je potrebné prikloniť sa k najmenej obmedzujúcemu opatreniu a spôsobené ťažkosti nesmú byť neprimerané vo vzťahu k sledovaným cieľom (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 16. decembra 1999, UDL, C‑101/98, EU:C:1999:615, bod 30, ako aj zo 17. marca 2011, AJD Tuna, C‑221/09, EU:C:2011:153, bod 79 a citovanú judikatúru).

               46

               Keďže normotvorca Únie má v oblasti spoločnej poľnohospodárskej politiky širokú mieru voľnej úvahy zodpovedajúcu politickej zodpovednosti, ktorú mu priznávajú články 40 až 43 ZFEÚ, iba zjavná neprimeranosť opatrenia, ktoré bolo vydané v tejto oblasti, vo vzťahu k cieľu, ktorý chce príslušná inštitúcia dosiahnuť, môže mať vplyv na zákonnosť takého opatrenia (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 16. decembra 1999, UDL, C‑101/98, EU:C:1999:615, bod 31, ako aj zo 17. októbra 2013, Schaible, C‑101/12, EU:C:2013:661, bod 48).

               47

               V prejednávanej veci, ako už bolo uvedené v bode 43 tohto rozsudku, ustanovenia, ktorých výklad vnútroštátny súd požaduje, majú prispievať k zlepšeniu hospodárskych podmienok výroby dotknutých výrobkov a ich uvádzania na trh a ich kvality, k ochrane spotrebiteľov, ako aj zachovaniu podmienok hospodárskej súťaže.

               48

               Skutočnosť, že používať názov „mlieko“ a názvy výlučne vyhradené mliečnym výrobkom pri ich uvádzaní na trh a reklame môžu len výrobky, ktoré spĺňajú požiadavky stanovené prílohou VII časťou III nariadenia č. 1308/2013, zaručuje najmä výrobcom uvedených výrobkov nenarušené podmienky hospodárskej súťaže, a ich spotrebiteľom, že výrobky označené uvedenými názvami zodpovedajú rovnakým normám kvality, pričom ich chránia pred každou zámenou, čo sa týka zloženia výrobkov, ktoré si chcú kúpiť. Dotknuté ustanovenia sú teda vhodné na dosiahnutie týchto cieľov. Okrem toho nejdú nad rámec toho, čo je potrebné na ich dosiahnutie, pretože pridanie opisných alebo vysvetľujúcich výrazov k uvedeným názvom na označenie výrobkov, ktoré nespĺňajú uvedené požiadavky, nemôžu, ako už rozhodol Súdny dvor, s určitosťou zabrániť akémukoľvek nebezpečenstvu zámeny vo vnímaní spotrebiteľa. Dotknuté ustanovenia preto nie sú v rozpore so zásadou proporcionality (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. decembra 1999, UDL, C‑101/98, EU:C:1999:615, body 32 až 34).

               49

               Pokiaľ ide o zásadu rovnosti zaobchádzania, tá si vyžaduje, aby sa porovnateľné situácie neposudzovali rozdielne a rozdielne situácie neposudzovali rovnako, ak takéto zaobchádzanie nie je objektívne odôvodnené (rozsudok zo 6. decembra 2005, ABNA a i., C‑453/03, C‑11/04, C‑12/04 a C‑194/04, EU:C:2005:741, bod 63, ako aj v tomto zmysle rozsudok z 30. júna 2016, Lidl, C‑134/15, EU:C:2016:498, bod 46).

               50

               V prejednávanej veci nemožno o skutočnosti, že výrobcovia vegetariánskych či vegánskych náhrad mäsa alebo rýb podľa TofuTown nepodliehajú pri používaní obchodných názvov obmedzeniam porovnateľným s obmedzeniami, ktorým podliehajú výrobcovia vegetariánskych alebo vegánskych náhrad mlieka alebo mliečnych výrobkov na základe prílohy VII časti III nariadenia č. 1308/2013, tvrdiť, že je v rozpore so zásadou rovnosti zaobchádzania.

               51

               Každý sektor spoločnej organizácie trhov pre poľnohospodárske výrobky stanovenej uvedeným nariadením totiž obsahuje osobitosti, ktoré sú preň charakteristické. Porovnanie technických mechanizmov použitých pre právnu úpravu rôznych sektorov trhu nemôže preto predstavovať platný základ na preukázanie výhrady spočívajúcej v nerovnakom zaobchádzaní s odlišnými výrobkami, ktoré podliehajú rôznym pravidlám (pozri v tomto zmysle rozsudky z 28. októbra 1982, Lion i., 292/81 a 293/81, EU:C:1982:375, bod 24, ako aj z 30. júna 2016, Lidl, C‑134/15, EU:C:2016:498, bod 49). Mlieko a mliečne výrobky pritom patria do odlišného sektora, než sú sektory jednotlivých druhov mäsa, ako aj sektor rybárskych výrobkov, na ktoré sa vzťahuje aj iná spoločná organizácia trhov.

               52

               Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na položené otázky odpovedať, že článok 78 ods. 2 a príloha VII časť III nariadenia č. 1308/2013 sa majú vykladať v tom zmysle, že bránia tomu, aby sa názov „mlieko“ a názvy, ktoré toto nariadenie výlučne vyhradzuje pre mliečne výrobky, používali na označenie čisto rastlinného výrobku pri jeho uvádzaní na trh alebo reklame, a to aj v prípade, že tieto označenia sú doplnené vysvetľujúcimi alebo opisnými výrazmi poukazujúcimi na rastlinný pôvod dotknutého výrobku, okrem prípadu, že sa tento výrobok uvádza v prílohe I rozhodnutia 2010/791.

         O trovách

               53

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (siedma komora) rozhodol takto:

                     Článok 78 ods. 2 a príloha VII časť III nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1308/2013 zo 17. decembra 2013, ktorým sa vytvára spoločná organizácia trhov s poľnohospodárskymi výrobkami, a ktorým sa zrušujú nariadenia Rady (EHS) č. 922/72, (EHS) č. 234/79, (ES) č. 1037/2001 a (ES) č. 1234/2007, sa majú vykladať v tom zmysle, že bránia tomu, aby sa názov „mlieko“ a názvy, ktoré toto nariadenie výlučne vyhradzuje pre mliečne výrobky, používali na označenie čisto rastlinného výrobku pri jeho uvádzaní na trh alebo reklame, a to aj v prípade, že tieto označenia sú doplnené vysvetľujúcimi alebo opisnými výrazmi poukazujúcimi na rastlinný pôvod dotknutého výrobku, okrem prípadu, že sa tento výrobok uvádza v prílohe I rozhodnutia Komisie 2010/791/EÚ z 20. decembra 2010 obsahujúce zoznam výrobkov uvedených v bode III ods. 1 druhom pododseku prílohy XII k nariadeniu Rady (ES) č. 1234/2007.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: nemčina.