title: Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) zo 7. marca 2013. # DKV Belgium proti Association belge des consommateurs Test-Achats ASBL. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Cour d'appel de Bruxelles - Belgicko. # Slobodné poskytovanie služieb - Sloboda usadiť sa - Smernice 73/239/EHS a 92/49/EHS - Priame poistenie s výnimkou životného poistenia - Slobodná tvorba cien - Zmluvy o zdravotnom poistení, ktoré nesúvisia s podnikateľskou činnosťou - Obmedzenia - Naliehavé dôvody všeobecného záujmu. # Vec C-577/11.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (štvrtá komora)
      zo 7. marca 2013 (
            *1
         )
      „Slobodné poskytovanie služieb — Sloboda usadiť sa — Smernice 73/239/EHS a 92/49/EHS — Priame poistenie s výnimkou životného poistenia — Slobodná tvorba cien — Zmluvy o zdravotnom poistení, ktoré nesúvisia s podnikateľskou činnosťou — Obmedzenia — Naliehavé dôvody všeobecného záujmu“
      Vo veci C-577/11,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Cour d’appel de Bruxelles (Belgicko) z 10. novembra 2011 a doručený Súdnemu dvoru 21. novembra 2011, ktorý súvisí s konaním:

         DKV Belgium SA

      proti

         Association belge des consommateurs Test-Achats ASBL,

      SÚDNY DVOR (štvrtá komora),
      v zložení: predseda štvrtej komory L. Bay Larsen, sudcovia J. Malenovský, U. Lõhmus, M. Safjan a A. Prechal (spravodajkyňa),
      generálny advokát: Y. Bot,
      tajomník: V. Tourrès, referent,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 6. decembra 2012,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               DKV Belgium SA, v zastúpení: C. De Meyer a C. Gommers, advocaten,

               —

               Association belge des consommateurs Test-Achats ASBL, v zastúpení: V. Callewaert a F. Krenc, avocats,

               —

               belgická vláda, v zastúpení: L. Van den Broeck a M. Jacobs, splnomocnené zástupkyne, za právnej pomoci M. Kaiser a S. Ben Messaoud, avocats,

               —

               holandská vláda, v zastúpení: C. Wissels a M. Bulterman, splnomocnené zástupkyne,

               —

               portugalská vláda, v zastúpení: L. Inez Fernandes a M. Rebelo, splnomocnení zástupcovia,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: K.-P. Wojcik a C. Vrignon, splnomocnení zástupcovia,

         so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 29 a článku 39 ods. 2 a 3 smernice Rady 92/49/EHS z 18. júna 1992 o koordinácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení týkajúcich sa priameho poistenia s výnimkou životného poistenia a o zmene a doplnení smerníc 73/239/EHS a 88/357/EHS (tretia smernica o neživotnom poistení) (Ú. v. ES L 228, s. 1; Mim. vyd. 06/001, s. 346), článku 8 ods. 3 prvej smernice Rady 73/239/EHS z 24. júla 1973 o koordinácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení vzťahujúcich sa na začatie a vykonávanie priameho poistenia s výnimkou životného poistenia (Ú. v. ES L 228, s. 3; Mim. vyd. 06/001, s. 14), zmenenej a doplnenej smernicou 92/49 (ďalej len „smernica 73/239“), ako aj článkov 49 ZFEÚ a 56 ZFEÚ.

               2

               Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou DKV Belgium SA (ďalej len „DKV“) a Association belge des consommateurs Test-Achats ASBL (Asociácia belgických spotrebiteľov, ďalej len „Test-Achats“), ktorého predmetom je zvýšenie poistných sadzieb v prípade doplnkového poistenia nemocničnej starostlivosti vo forme „nadštandardnej izby“.

         Právny rámec

         Právo Únie

               3

               Článok 8 ods. 3 smernice 73/239 stanovuje:
               „Nič v tejto smernici nebráni tomu, aby členské štáty ponechali v platnosti alebo prijali zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia, ktoré vyžadujú schválenie zakladacej listiny a stanov a predloženie iných dokladov potrebných na bežné vykonávanie dohľadu.
               Členské štáty však neprijmú ustanovenia vyžadujúce predchádzajúci súhlas alebo systematické oznamovanie všeobecných a osobitných poistných podmienok, sadzby a formy poistného a iné tlačivá, ktoré chce poisťovňa používať v styku s poistencami.
               Členské štáty môžu zachovať alebo zaviesť predchádzajúce oznámenie či súhlas s navrhovaným nárastom poistných sadzieb iba ako súčasť všeobecného systému cenovej kontroly.
               ...“

               4

               Článok 28 smernice 92/49 stanovuje:
               „Členský štát, v ktorom je umiestené riziko, nebude brániť poistencovi, aby uzatvoril zmluvu s poisťovňou oprávnenou..., pokiaľ nie je v rozpore s právnymi predpismi na ochranu všeobecných záujmov členského štátu, v ktorom je riziko umiestené.“

               5

               Podľa článku 29 smernice 92/49:
               „Členské štáty neprijmú ustanovenia, ktoré vyžadujú predchádzajúci súhlas alebo systematické oznamovanie osobitných poistných podmienok, sadzieb poistného alebo formulárov a iných tlačív, ktoré poisťovňa chce používať v styku s poistencami. Môžu požadovať len nesystematické oznamovanie týchto poistných podmienok a iné doklady na účely overenia súladu s vnútroštátnymi právnymi predpismi v súvislosti s týmito rizikami, a táto požiadavka nesmie pre poisťovňu predstavovať predchádzajúcu podmienku vykonávania činnosti.
               Členské štáty môžu zachovať alebo zaviesť predchádzajúce oznamovanie alebo schvaľovanie navrhovaného zvýšenia sadzieb poistného iba ako súčasť všeobecného systému cenovej kontroly.“

               6

               Článok 39 ods. 2 a 3 smernice 92/49 stanovuje:
               „2.   Členský štát pobočky alebo poskytovania služieb neprijme ustanovenia, ktoré vyžadujú predchádzajúci súhlas alebo systematické oznamovanie všeobecných a osobitných poistných podmienok, sadzieb poistného alebo formulárov a iných tlačív, ktoré chce poisťovňa používať v styku s poistencami. Môže len požadovať, aby poisťovňa, ktorá navrhuje vykonávanie poisťovacej činnosti na jeho území na základe práva usadiť sa alebo slobody poskytovať služby, vykonávala nesystematické oznamovanie týchto poistných podmienok a iných dokumentov s cieľom overiť dodržiavanie vnútroštátnych právnych predpisov týkajúcich sa poistných zmlúv a aby táto požiadavka nebola predchádzajúcou podmienkou vykonávania činnosti poisťovne.
               3.   Členský štát pobočky alebo poskytovania služieb môže zachovať alebo zaviesť oznamovanie alebo schvaľovanie navrhovaného zvýšenia poistných sadzieb vopred iba ako súčasť všeobecného systému cenovej kontroly.“

         Belgické právo

               7

               Článok 138a-4 zákona z 25. júna 1992 o zmluvách o poistení na pevnine (Moniteur belge z 20. augusta 1992, s. 18283) v znení zákona zo 17. júna 2009 (Moniteur belge z 8. júla 2009, s. 47120) (ďalej len „zákon o zmluvách o poistení na pevnine“) stanovuje:
               „1.   S výnimkou prípadu vzájomnej dohody strán v nadväznosti na žiadosť hlavného poisteného, ako aj prípadov uvedených v odsekoch 2, 3 a 4, poisťovňa nemôže po uzavretí zmluvy o nemocenskom poistení meniť technický základ poistného ani podmienky poistenia.
               ...
               2.   Poistné, spoluúčasť a poistné plnenie možno upraviť ku každoročnému dátumu splatnosti poistného na základe indexu spotrebiteľských cien.
               3.   Poistné, spoluúčasť a poistné plnenie možno upraviť ku každoročnému dátumu splatnosti poistného a na základe jedného alebo viacerých špecifických indexov, a to o náklady na služby kryté zmluvami o súkromnom zdravotnom poistení, ak vývoj tohto indexu alebo týchto indexov prekročí vývoj indexu spotrebiteľských cien a iba v príslušnom rozsahu.
               ...
               4.   Uplatnením tohto článku nie je dotknutý článok 21g [zákona z 9. júla 1975 o kontrole poisťovní (Moniteur belge z 29. júla 1975, s. 9267), v znení zákona zo 17. júna 2009 (Moniteur belge z 8. júla 2009, s. 47120) (ďalej len ‚zákon o kontrole poisťovní‘)]
               ...“

               8

               Podľa článku 21g ods. 2 zákona o kontrole poisťovní:
               „Ak [banková, finančná a poistná komisia, ďalej len ‚CBFA‘] zistí, že uplatnenie poistných sadzieb spôsobuje straty, môže vyžadovať, aby podnik uviedol sadzby do rovnováhy.
               … CBFA na návrh podniku a ak zistí, že uplatnenie tejto sadzby bez ohľadu na ustanovenia článku 138a-4 ods. 2 a 3 zákona... o zmluvách o poistení na pevnine, spôsobuje alebo by mohlo spôsobiť straty v prípade zmluvy o zdravotnom poistení, ktorá nesúvisí s podnikateľskou činnosťou..., môže dať súhlas podniku, aby prijal opatrenia na účely uvedenia sadzieb do rovnováhy. Tieto opatrenia môžu zahŕňať úpravu poistných podmienok.
               ...“

               9

               Z rozsudku Cour constitutionnelle (Ústavný súd) č. 90/2011 z 30. mája 2011 (ktorého časti sú uverejnené v Moniteur belge z 10. augusta 2011, s. 45413) a na ktorý odkazuje vnútroštátny súd, vyplýva, že belgický zákonodarca prijatím zákona o zmluve o poistení na pevnine sledoval cieľ spočívajúci v tom, aby bol článok 138a-4 tohto zákona ustanovením zameraným na ochranu spotrebiteľa a konkrétne na zabránenie tomu, aby spotrebiteľ čelil výrazným a neočakávaným zvýšeniam poistných sadzieb.

         Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka

               10

               Podľa vnútroštátneho súdu v polovici decembra 2009 spoločnosť DKV, poisťovňa pôsobiaca na trhu produktov zdravotného poistenia a poistenia nemocničnej starostlivosti, listom informovala všetkých svojich poistencov poistených v rámci doplnkového poistenia nemocničnej starostlivosti vo forme „nadštandardnej izby“, že zvýši poistnú sadzbu z tohto poistenia o 7,84 % k dátumu uplynutia platnosti ich zmluvy v roku 2010.

               11

               Pred prijatím tohto rozhodnutia o zvýšení DKV predložila CBFA žiadosť o súhlas. Táto komisia, keďže sa domnievala, že je najmä potrebné počkať si na stanovenie jedného alebo viacerých špecifických indexov uvedených v odseku 3 článku 138a-4 zákona o poistení na pevnine (ďalej len „zdravotnícky index“), tejto žiadosti nevyhovela.

               12

               Dňa 22. februára 2010 podala Test-Achats predsedovi Tribunal de commerce de Bruxelles (Obchodný súd v Bruseli) žalobu na zdržanie sa konania požadujúcu najmä to, aby bola spoločnosti DKV uložená povinnosť vzdať sa uvedeného zvýšenia.

               13

               Po tom, čo tento súd rozsudkom z 20. decembra 2010 uvedenej žalobe čiastočne vyhovel, DKV podala proti nemu odvolanie na vnútroštátny súd.

               14

               V spore vo veci samej DKV najmä tvrdí, že článok 138a-4 zákona o zmluvách o poistení na pevnine a článok 21g ods. 2 zákona o kontrole poisťovní porušujú zásadu slobodnej tvorby cien zakotvenú v článku 29 a článku 39 ods. 2 a 3 smernice 92/49, ako aj článok 8 ods. 3 smernice 73/239, keďže zavádzajú režim predbežného schvaľovania sadzieb. Uvedené ustanovenia sú podľa DKV navyše v rozpore so slobodou usadiť sa a so slobodným poskytovaním služieb poisťovne sídliacej v inom členskom štáte ako v Belgickom kráľovstve, ktorá zamýšľa v Belgicku uzatvoriť zmluvy o zdravotnom poistení.

               15

               Test-Achats v podstate tvrdí, že zásada slobodnej tvorby cien, na ktorú sa DKV odvoláva, nie je výslovne zakotvená v práve Únie a nie je možné ju považovať za absolútnu a neobmedzenú zásadu.

               16

               Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že CBFA 22. júna 2010 zistila, že na základe zdravotníckeho indexu, ktorý bol medzičasom stanovený, mohla DKV zvýšiť svoje poistné sadzby dotknutého poistenia o 7,45 %. Keďže DKV navrhla zvýšenie o 7,84 %, čo je vo vzťahu k zdravotníckemu indexu zvýšenie o 0,39 %, CFBA usúdila, že tento rozdiel nemá za následok stratovosť dotknutých poistných produktov, a preto tento návrh na zvýšenie zamietla.

               17

               Za týchto okolností Cour d’appel de Bruxelles rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
               „Majú sa článok 29 a článok 39 [ods.] 2 a 3 smernice [92/49] a článok 8 ods. 3 smernice [73/239] na jednej strane a články 49 [ZFEÚ] a 56 [ZFEÚ] na druhej strane vykladať v tom zmysle, že zakazujú členským štátom stanoviť v rámci zmlúv o nemocenskom poistení, ktoré nie sú spojené s podnikateľskou činnosťou, ustanovenia, podľa ktorých možno poistné, spoluúčasť a poistné plnenia upraviť ku každoročnému dátumu poistného len:

                        —

                        na základe indexu spotrebiteľských cien,

                        —

                        na základe [zdravotníckeho indexu] o náklady na služby kryté súkromnými zmluvami o nemocenskom poistení..., ak vývoj tohto [indexu] prekračuje index spotrebiteľských cien,

                        —

                        na základe povolenia správneho orgánu povereného dohľadom nad poisťovňami, ktorý prejednáva návrh dotknutej poisťovne, ak tento orgán konštatuje, že bez ohľadu na úpravy vypočítané na základe indexov stanovených v predchádzajúcich odsekoch uplatnenie sadzby uvedenej poisťovne spôsobuje alebo by mohlo spôsobiť straty, ktoré jej umožňujú prijať opatrenia na účely uvedenia jej sadzieb do rovnováhy, pričom tieto opatrenia môžu obsahovať úpravu poistných podmienok?“

         O prejudiciálnej otázke

         O výklade článku 29 a článku 39 ods. 2 a 3 smernice 92/49 a článku 8 ods. 3 smernice 73/239

               18

               DKV uvádza, že dotknutý režim predbežného schvaľovania zvýšenia poistných sadzieb je v rozpore so zásadou slobodnej tvorby cien, ktorá vyplýva z článku 29 a článku 39 ods. 2 a 3 smernice 92/49 a z článku 8 ods. 3 smernice 73/239. Z tejto zásady existuje iba jedna výnimka, a to všeobecný režim cenovej kontroly. Tento režim predbežného schvaľovania zvýšenia poistných sadzieb však nemožno považovať za súčasť všeobecného režimu cenovej kontroly, keďže sa nedotýka všetkých výrobkov a služieb ponúkaných verejnosti, ale je obmedzený iba na zdravotné poistenie.

               19

               Európska komisia sa takisto domnieva, že právna úprava, akou je dotknutá úprava vo veci samej, je v rozpore so zásadou slobodnej tvorby cien. Test-Achats a vlády Belgicka, Holandska a Portugalska sa naproti tomu domnievajú, že to tak nie je.

               20

               V tejto súvislosti treba pripomenúť, že článok 29 a článok 39 ods. 2 a 3 smernice 92/49 a článok 8 ods. 3 smernice 73/239 členskému štátu zakazujú, aby zaviedol režim predchádzajúceho súhlasu alebo systematického oznamovania sadzieb poistného, ktoré poisťovňa chce používať na jeho území vo svojich vzťahoch s poistníkmi (pozri rozsudok z 28. apríla 2009, Komisia/Taliansko, C-518/06, Zb. s. I-3491, bod 100).

               21

               Ako Súdny dvor už uviedol, normotvorca Únie tým mal v úmysle zaručiť zásadu slobodnej tvorby cien v odvetví neživotného poistenia (rozsudok Komisia/Taliansko, už citovaný, bod 101 a citovaná judikatúra).

               22

               Nemožno však vychádzať z domnienky úplnej harmonizácie oblasti sadzieb neživotného poistenia, ktorá by vylučovala akékoľvek vnútroštátne opatrenie spôsobilé ovplyvňovať poistné sadzby, pokiaľ normotvorca Európskej únie v tomto smere zjavne neprejavil vôľu (rozsudky zo 7. septembra 2004, Komisia/Luxembursko, C-346/02, Zb. s. I-7517, bod 24, a Komisia/Francúzsko, C-347/02, Zb. s. I-7557, bod 25, ako aj Komisia/Taliansko, už citovaný, bod 106).

               23

               Vnútroštátna právna úprava vytvárajúca technický rámec, v ktorom poisťovne musia vypočítať svoje poistné sadzby, teda nie je v rozpore so zásadou slobodnej tvorby cien iba z toho dôvodu, že tento technický rámec ovplyvňuje vývoj sadzieb (pozri v tomto zmysle rozsudky Komisia/Luxembursko, už citovaný, bod 25; Komisia/Francúzsko, už citovaný, bod 26, a Komisia/Taliansko, už citovaný, bod 105).

               24

               Pokiaľ ide o režim zvyšovania sadzieb, akým je dotknutý režim vo veci samej, poisťovne sú oprávnené zvýšiť svoje sadzby na základe dvoch typov indexov, a to na základe indexu spotrebiteľských cien a na základe zdravotníckeho indexu.

               25

               Je potrebné konštatovať, že takýto režim, ktorý sa nedotýka práva uvedených poisťovní voľne stanovovať ich základnú sadzbu poistného, vykazuje charakteristiky technického rámca v zmysle judikatúry citovanej v bode 23 tohto rozsudku.

               26

               Keďže totiž tento režim umožňuje zvýšenie poistných sadzieb iba na základe dvoch typov indexov, funguje ako technický rámec ohraničujúci vývoj sadzieb, v ktorom sa musia poisťovne pohybovať pri výpočte poistných sadzieb.

               27

               Za týchto podmienok samotná skutočnosť, že správny orgán poverený dohľadom nad poisťovňami môže na žiadosť poisťovne udeliť tejto poisťovni súhlas prijať opatrenia s cieľom uvedenia jej poistných sadzieb do rovnováhy, ak by tieto sadzby spôsobovali alebo by mohli spôsobiť straty, nepostačuje na spochybnenie povahy technického rámca dotknutého režimu zvyšovania poistných sadzieb.

               28

               Tomuto výkladu neodporuje ani článok 28 smernice 92/49. „Všeobecný záujem“ spomenutý v tomto ustanovení totiž napriek opačnému názoru Komisie nie je relevantným kritériom na overenie, či vnútroštátna právna úprava môže porušovať zásadu slobodnej tvorby cien v zmysle článku 29 a článku 39 ods. 2 a 3 smernice 92/49 a článku 8 ods. 3 smernice 73/239 (pozri v tomto zmysle rozsudok z 25. februára 2003, Komisia/Taliansko, C-59/01, Zb. s. I-1759, bod 38).

               29

               Z uvedeného vyplýva, že režim zvyšovania poistných sadzieb, akým je dotknutý režim vo veci samej, nemožno považovať za režim, ktorý je v rozpore s článkom 29 a článkom 39 ods. 2 a 3 smernice 92/49 a s článkom 8 ods. 3 smernice 73/239.

         O výklade článkov 49 ZFEÚ a 56 ZFEÚ

      O pojme obmedzenie slobody usadiť sa a slobodného poskytovania služieb

               30

               Test-Achats tvrdí, že režim zvyšovania poistných sadzieb, akým je dotknutý režim vo veci samej, nie je obmedzením v zmysle článkov 49 ZFEÚ a 56 ZFEÚ, keďže v opačnom prípade by sa za obmedzenie muselo považovať každé vnútroštátne opatrenie, ktorého cieľom je vytvoriť rámec pre zmeny podstatnej náležitosti zmluvy počas jej platnosti.

               31

               V tejto súvislosti z ustálenej judikatúry vyplýva, že pojem „obmedzenie“ v zmysle článkov 49 a 56 ZFEÚ sa týka opatrení, ktoré zakazujú, zabraňujú alebo robia menej príťažlivým výkon slobody usadiť sa alebo slobodného poskytovania služieb (rozsudok Komisia/Taliansko, už citovaný, bod 62 a citovaná judikatúra).

               32

               Pokiaľ ide o otázku, za akých okolností sa na bez rozdielu uplatňované opatrenie, akým je režim zvyšovania poistných sadzieb dotknutý vo veci samej, môže vzťahovať uvedený pojem, treba pripomenúť, že právna úprava členského štátu nepredstavuje obmedzenie v zmysle ZFEÚ iba z toho dôvodu, že iné členské štáty uplatňujú voči poskytovateľom podobných služieb usadeným na ich území menej prísne pravidlá alebo pravidlá hospodársky zaujímavejšie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 28. apríla 2009, Komisia/Taliansko, už citovaný, bod 63 a citovanú judikatúru).

               33

               Naopak, pojem obmedzenie zahŕňa opatrenia prijaté členským štátom, ktoré, hoci sú uplatniteľné bez rozdielu, sa dotýkajú prístupu na trh pre podniky z iných členských štátov, a tak narúšajú obchod v rámci Spoločenstva (rozsudok z 28. apríla 2009, Komisia/Taliansko, už citovaný, bod 64 a citovaná judikatúra).

               34

               Ako správne uviedli DKV a Komisia, režim zvyšovania poistných sadzieb, akým je dotknutý režim vo veci samej, je spôsobilý odrádzať poisťovne, ktorých sídlo sa nachádza v inom členskom štáte, ako je štát, v ktorom bol zavedený takýto režim, od otvárania pobočiek v tomto štáte alebo ponúkania svojich výrobkov v režime slobodného poskytovania služieb.

               35

               Tieto podniky, aby reagovali na požiadavky kladené týmto režimom, budú totiž musieť nielen zmeniť svoje podmienky a sadzby, ale rovnako aj nastavenie svojich sadzieb v momente stanovenia východiskových poistných sadzieb, a teda obchodnú stratégiu, riskujúc tým, že budúce zvýšenie sadzieb nebude dostatočné na krytie výdavkov, ktorým budú musieť čeliť.

               36

               Z toho vyplýva, že poisťovne vstupujúce na trh členského štátu, ktorý zaviedol režim zvyšovania poistných sadzieb, akým je dotknutý režim vo veci samej, ak chcú mať prístup na tento trh za podmienok zlučiteľných s právnou úpravou tohto členského štátu, sú nútené prehodnotiť svoju obchodnú politiku a stratégiu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 28. apríla 2009, Komisia/Taliansko, už citovaný, bod 69).

               37

               Za týchto okolností treba režim zvyšovania poistných sadzieb, akým je dotknutý režim vo veci samej, považovať za režim predstavujúci obmedzenie slobody usadiť sa a slobodného poskytovania služieb.

         O odôvodnení obmedzenia slobody usadiť sa a slobodného poskytovania služieb

               38

               Obmedzenie slobody usadiť sa a slobodného poskytovania služieb môže byť prípustné, ak sa preukáže, že zodpovedá naliehavým dôvodom všeobecného záujmu, že je vhodné na zabezpečenie dosiahnutia cieľa, ktorý sleduje, a nejde nad rámec toho, čo je na jeho dosiahnutie nevyhnutné (pozri najmä rozsudok z 28. apríla 2009, Komisia/Taliansko, už citovaný, bod 72 a citovanú judikatúru).

               39

               Test-Achats, ako aj vlády Belgicka, Holandska a Portugalska v zásade tvrdia, že táto podmienka je splnená, pokiaľ ide o režim zvyšovania poistných sadzieb, akým je režim vo veci samej, zatiaľ čo DKV sa domnieva opak. Komisia zasa vyjadruje pochybnosti o primeranosti takéhoto režimu vo vzťahu k sledovanému cieľu.

               40

               V tejto súvislosti je po prvé potrebné pripomenúť, že z bodu 9 tohto rozsudku vyplýva, že režim zvyšovania poistných sadzieb, akým je dotknutý režim vo veci samej, je zameraný na ochranu spotrebiteľa a konkrétne na zabránenie tomu, aby spotrebiteľ čelil výrazným a neočakávaným zvýšeniam poistných sadzieb.

               41

               Cieľ ochrany spotrebiteľa pritom predstavuje naliehavý dôvod všeobecného záujmu, keďže poisťovníctvo je z hľadiska ochrany spotrebiteľa ako poistníka a poistenca mimoriadne citlivou oblasťou (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 4. decembra 1986, Komisia/Nemecko, 205/84, Zb. s. 3755, body 32 a 33).

               42

               Po druhé režim zvyšovania poistných sadzieb, akým je dotknutý režim vo veci samej, tým, že zabraňuje poisťovniam vykonať výrazné a neočakávané zvýšenie poistného, sa zdá ako vhodné opatrenie na dosiahnutie sledovaného cieľa.

               43

               Pokiaľ ide po tretie o otázku, či takýto režim ide nad rámec toho, čo je na jeho dosiahnutie nevyhnutné, treba jednak v súlade s tým, čo uviedli Test-Achats a belgická vláda zdôrazniť, že jedným zo znakov poistenia nemocničnej starostlivosti je to, že pravdepodobnosť zásahu poisťovní rastie s vekom poistencov, keďže väčšina zdravotníckych výdavkov sa vynakladá v posledných rokoch života. Okrem toho, ako uviedla aj Komisia, zatiaľ čo doplnkové poistenie nemocničnej starostlivosti vo forme „nadštandardnej izby“, akým je dotknuté poistenie vo veci samej, môže byť ponúkané pri nízkych sadzbách relatívne mladým poistencom, tieto sadzby sa môžu zvyšovať s rastúcim vekom poistenca a so zvyšujúcimi sa nákladmi, ktoré predstavuje pre svojho poisťovateľa.

               44

               Vzhľadom na túto charakteristiku režim zvyšovania poistných sadzieb, akým je dotknutý režim vo veci samej, umožňuje zabezpečiť, že poistenec nebude v pokročilejšom veku, kedy bude toto poistenie viac využívať, čeliť výraznému a neočakávanému zvýšeniu svojho poistného, ktoré by mu zabránilo v možnosti využívať toto poistenie, keďže by nebol schopný znášať náklady naň.

               45

               Na druhej strane, keďže režim zvyšovania poistných sadzieb, akým je dotknutý režim vo veci samej, nesporne nezakazuje poisťovniam slobodne určovať základné poistné sadzby, takýto režim im ani nebráni, aby v okamihu stanovenia tejto základnej poistnej sadzby zohľadnili vyššie náklady na poistenie, ktoré im vzniknú v okamihu, keď poistenec dosiahne vyšší vek.

               46

               Navyše, ako bolo pripomenuté v bode 27 tohto rozsudku, správny orgán poverený dohľadom nad poisťovňami môže na žiadosť poisťovne udeliť tejto poisťovni súhlas prijať opatrenia s cieľom uviesť jej poistné sadzby do rovnováhy, ak by tieto sadzby spôsobovali alebo by mohli spôsobiť straty.

               47

               Vzhľadom na špecifické okolnosti a pri neexistencii menej obmedzujúceho opatrenia, ktoré by za rovnakých podmienok umožňovalo dosiahnuť cieľ ochrany spotrebiteľa pred výraznými a neočakávanými zvýšeniami poistného, pričom overenie tejto skutočnosti prináleží vnútroštátnemu súdu, sa nezdá, že by režim zvyšovania poistných sadzieb, akým je dotknutý režim vo veci samej, išiel nad rámec toho, čo je na dosiahnutie uvedeného cieľa nevyhnutné.

               48

               Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy treba na položenú otázku odpovedať tak, že článok 29 a článok 39 ods. 2 a 3 smernice 92/49 a článok 8 ods. 3 smernice 73/239 sa majú vykladať v tom zmysle, že nebránia právnej úprave členského štátu, ktorá v rámci zmlúv o zdravotnom poistení, ktoré nesúvisia s podnikateľskou činnosťou, stanovuje, že poistné, spoluúčasť a poistné plnenia možno každoročne zmeniť len:

                        —

                        na základe indexu spotrebiteľských cien alebo

                        —

                        na základe takzvaného „zdravotníckeho indexu“, ak vývoj tohto indexu prekročí vývoj indexu spotrebiteľských cien a iba v rozsahu tohto prekročenia,

                        —

                        na základe povolenia správneho orgánu povereného dohľadom nad poisťovňami, ktorý prejednáva žiadosť dotknutej poisťovne, ak tento orgán zistí, že uplatnenie sadzby uvedenej poisťovne spôsobuje alebo by mohlo spôsobiť straty bez ohľadu na úpravy sadzieb vypočítané na základe týchto dvoch typov indexov.

               49

               Články 49 ZFEÚ a 56 ZFEÚ sa majú vykladať v tom zmysle, že takejto právnej úprave nebránia, ak neexistuje menej obmedzujúce opatrenie, ktoré by za rovnakých podmienok umožňovalo dosiahnuť cieľ ochrany spotrebiteľa pred výraznými a neočakávanými zvýšeniami poistného, pričom overenie tejto skutočnosti prináleží vnútroštátnemu súdu.

         O trovách

               50

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:

                     Článok 29 a článok 39 ods. 2 a 3 smernice Rady 92/49/EHS z 18. júna 1992 o koordinácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení týkajúcich sa priameho poistenia s výnimkou životného poistenia a o zmene a doplnení smerníc 73/239/EHS a 88/357/EHS (tretia smernica o neživotnom poistení) a článok 8 ods. 3 prvej smernice Rady 73/239/EHS z 24. júla 1973 o koordinácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení vzťahujúcich sa na začatie a vykonávanie priameho poistenia s výnimkou životného poistenia, zmenenej a doplnenej smernicou 92/49, sa majú vykladať v tom zmysle, že nebránia právnej úprave členského štátu, ktorá v rámci zmlúv o zdravotnom poistení, ktoré nesúvisia s podnikateľskou činnosťou, stanovuje, že poistné, spoluúčasť a poistné plnenia možno každoročne zmeniť len:

                        —

                           na základe indexu spotrebiteľských cien alebo

                        —

                           na základe takzvaného „zdravotníckeho indexu“, ak vývoj tohto indexu prekročí vývoj indexu spotrebiteľských cien, a iba v rozsahu tohto prekročenia,

                        —

                           na základe povolenia správneho orgánu povereného dohľadom nad poisťovňami, ktorý prejednáva žiadosť dotknutej poisťovne, ak tento orgán zistí, že uplatnenie sadzby uvedenej poisťovne spôsobuje alebo by mohlo spôsobiť straty bez ohľadu na úpravy sadzieb vypočítané na základe týchto dvoch typov indexov.

                     Články 49 ZFEÚ a 56 ZFEÚ sa majú vykladať v tom zmysle, že takejto právnej úprave nebránia, ak neexistuje menej obmedzujúce opatrenie, ktoré by za rovnakých podmienok umožňovalo dosiahnuť cieľ ochrany spotrebiteľa pred výraznými a neočakávanými zvýšeniami poistného, pričom overenie tejto skutočnosti prináleží vnútroštátnemu súdu.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: francúzština.


title: Rozsudok Všeobecného súdu (ôsma komora) z 8. decembra 2011.#Evropaïki Dynamiki - Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE proti Európskej komisii.#Verejné zákazky na služby - Verejné obstarávanie - Poskytovanie informatických služieb týkajúcich sa zriadenia, správy, zlepšovania, propagácie a údržby internetového portálu - Zamietnutie ponuky a uzatvorenie zmluvy s iným uchádzačom - Kritéria výberu - Kritéria hodnotenia ponúk - Mimozmluvná zodpovednosť.#Vec T-39/08.

text:
      Rozsudok Všeobecného súdu (ôsma komora) z 8. decembra 2011 – Evropaïki Dynamiki/Komisia
      (vec T‑39/08)
      „Verejné zákazky na služby – Verejné obstarávanie – Poskytovanie informatických služieb týkajúcich sa zriadenia, správy, zlepšovania, propagácie a údržby internetového portálu
         – Zamietnutie ponuky a uzatvorenie zmluvy s iným uchádzačom – Kritériá výberu – Kritériá hodnotenia ponúk – Mimozmluvná zodpovednosť“

      1.                     Verejné zákazky Európskej únie – Uzavretie zmluvy v rámci verejného obstarávania – Kritériá výberu – Hodnotenie schopnosti
            uchádzačov poskytnúť určené služby – Kritériá hodnotenia ponúk – Porovnávacie hodnotenie osobitných vlastností a predností
            jednotlivých ponúk – Uplatnenie kritéria určeného na hodnotenie schopnosti uchádzačov vykonať zákazku vo fáze jej pridelenia
            – Neprípustnosť (nariadenie Rady č. 1605/2002, článok 97 ods. 1 a 2; nariadenie Komisie č. 2342/2002, článok 138) (pozri body
            17 – 24, 38 – 40, 42)
      2.                     Verejné zákazky Európskej únie – Uzavretie zmluvy v rámci verejného obstarávania – Voľná úvaha inštitúcií (pozri body 21,
            47)
      3.                     Mimozmluvná zodpovednosť – Podmienky – Protiprávnosť – Ujma – Príčinná súvislosť – Dôkazné bremeno – Neexistencia jednej z podmienok
            – Zamietnutie žaloby o náhradu škody v celom rozsahu (článok 288 druhý odsek ES) (pozri body 45 – 47)
      Predmet

               Jednak návrh na zrušenie rozhodnutia Komisie z 12. novembra 2007, ktorým sa zamieta ponuka žalobcu v rámci verejného obstarávania
                  EAC/04/07 týkajúceho sa zriadenia, správy, zlepšovania, propagácie a údržby internetového portálu Komisie o elektronickom
                  vzdelávaní „e-learningu“ (elearningeuropa.info) (Ú. v. EÚ S 87, 2007) a ktorým sa uzatvára zmluva s iným uchádzačom, a jednak
                  návrh na náhradu škody

            Výrok

                  1.

                  	Rozhodnutie Komisie z 12. novembra 2007, ktorým sa zamieta ponuka Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion
                     Pliroforikis kai Tilematikis AE v rámci verejného obstarávania EAC/04/07 týkajúceho sa zriadenia, správy, zlepšovania, propagácie
                     a údržby internetového portálu Komisie o elektronickom vzdelávaní „e-learningu“ (elearningeuropa.info) (Ú. v. EÚ 2007, S 87)
                     a ktorým sa uzatvára zmluva s iným uchádzačom, sa zrušuje.

                  2.

                  	Návrh na náhradu škody sa zamieta.

                  3.

                  	Európska komisia znáša vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata
                     Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis.


title: Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) zo 7. septembra 2017.#José Joaquim Neto de Sousa proti Estado português.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunal da Relação do Porto.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Poistenie zodpovednosti za škodu spôsobenú prevádzkou motorových vozidiel – Smernica 72/166/EHS – Smernica 84/5/EHS – Smernica 90/232/EHS – Vodič zodpovedný za nehodu, ktorou bola spôsobená smrť jeho manželky, spolujazdkyne – Vnútroštátne právne predpisy vylučujúce náhradu majetkovej ujmy, ktorú utrpel vodič motorového vozidla zodpovedný za nehodu.#Vec C-506/16.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (šiesta komora)
      zo 7. septembra 2017 (
            *1
         )
      „Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Poistenie zodpovednosti za škodu spôsobenú prevádzkou motorových vozidiel – Smernica 72/166/EHS – Smernica 84/5/EHS – Smernica 90/232/EHS – Vodič zodpovedný za nehodu, ktorou bola spôsobená smrť jeho manželky, spolujazdkyne – Vnútroštátne právne predpisy vylučujúce náhradu majetkovej ujmy, ktorú utrpel vodič motorového vozidla zodpovedný za nehodu“
      Vo veci C‑506/16,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Tribunal da Relação do Porto (Odvolací súd Porto, Portugalsko) zo 7. júla 2016 a doručený Súdnemu dvoru 26. septembra 2016, ktorý súvisí s konaním:

         José Joaquim Neto de Sousa

      proti

         Portugalskej republike

      SÚDNY DVOR (šiesta komora),
      v zložení: predseda šiestej komory E. Regan, sudcovia A. Arabadžiev (spravodajca) a S. Rodin,
      generálny advokát: P. Mengozzi,
      tajomník: A. Calot Escobar,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               –

               Portugalská republika, v zastúpení: M. E. Duarte Rodrigues, splnomocnená zástupkyňa,

               –

               portugalská vláda, v zastúpení: L. Inez Fernandes, M. Figueiredo a S. Jaulino, splnomocnení zástupcovia,

               –

               Európska komisia, v zastúpení: P. Costa de Oliveira a K.‑P. Wojcik, splnomocnení zástupcovia,

         so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento
      Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu druhej smernice Rady 84/5/EHS z 30. decembra 1983 o aproximácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa poistenia zodpovednosti za škodu spôsobenú prevádzkou motorových vozidiel (Ú. v. ES L 8, 1984, s. 17; Mim. vyd. 06/007, s. 3), zmenenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2005/14/ES z 11. mája 2005 (Ú. v. ES L 149, 2005, s. 14, ďalej len „druhá smernica“), ako aj tretej smernice Rady 90/232/EHS zo 14. mája 1990 o aproximácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa poistenia zodpovednosti za škodu spôsobenú prevádzkou motorových vozidiel (Ú. v. ES L 129, 1990, s. 33; Mim. vyd. 06/001, s. 249, ďalej len „tretia smernica“).

               2

               Tento návrh bol podaný v rámci sporu, v ktorom proti sebe stoja pán José Joaquim Neto de Sousa a Portugalská republika vo veci údajného porušenia práva Únie spôsobeného Supremo Tribunal de Justiça (Najvyšší súd, Portugalsko).

         Právny rámec
      Právo Únie

               3

               Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2009/103/ES zo 16. septembra 2009 o poistení zodpovednosti za škodu spôsobenú prevádzkou motorových vozidiel a o kontrole plnenia povinnosti poistenia tejto zodpovednosti (Ú. v. EÚ L 263, 2009, s. 11) zrušila smernicu Rady 72/166/EHS z 24. apríla 1972 o aproximácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa poistenia zodpovednosti za škodu spôsobenú motorovými vozidlami a kontroly plnenia povinnosti poistenia tejto zodpovednosti (Ú. v. ES L 103, 1972, s. 1; Mim. vyd. 06/001, s. 10, ďalej len „prvá smernica“), ako aj druhú a tretiu smernicu. Pri zohľadnení dátumu existencie dotknutých vecí v konaní vo veci samej je taktiež potrebné zohľadniť už zrušené smernice.

               4

               Podľa článku 3 ods. 1 prvej smernice:
               „Každý členský štát prijme… všetky primerané opatrenia, aby zabezpečil, že zodpovednosť za škodu spôsobenú prevádzkou vozidiel obvykle sa nachádzajúcich na jeho území je pokrytá poistením. Rozsah krytia zodpovednosti a podmienky tohto krytia sa určia na základe týchto opatrení.“

               5

               Článok 1 ods. 1 druhej smernice stanovoval:
               „Poistenie uvedené v článku 3 ods. 1 [prvej smernice] povinne pokrýva škodu na majetku, ako aj ujmy na zdraví.“

               6

               Článok 3 uvedenej smernice znel takto:
               „Rodinní príslušníci poistenej osoby, vodiča alebo akejkoľvek inej osoby zodpovednej podľa občianskeho práva v prípade nehody a ktorej zodpovednosť je krytá poistením uvedeným v článku 1 ods. 1, nesmú byť na základe toho vzťahu vylúčené z poistenia, pokiaľ ide o ujmy na ich zdraví.“

               7

               Článok 1 tretej smernice stanovoval:
               „… Poistenie uvedené v článku 3 ods. 1 [prvej smernice] bude pokrývať zodpovednosť za ujmu na zdraví spôsobenú všetkým cestujúcim okrem vodiča [cestujúcim iným než vodič – neoficiálny preklad] vyplývajúce z prevádzky vozidla.
               …“

         Portugalské právo

               8

               V zmysle článku 7 ods. 1 Decreto‑Lei no 522/85 – Seguro Obrigatório de Responsabilidade Civil Automóvel (zákonný dekrét č.°522/85 o povinnom poistení zodpovednosti za škodu spôsobenú prevádzkou motorového vozidla) z 31. decembra 1985, zmeneného Decreto‑Lei no 130/94 (zákonný dekrét č.o522/85) z 19. mája 1994, ujmy vyplývajúce z telesného poškodenia spôsobené vodičom poisteného motorového vozidla nie sú pokryté povinným poistením občianskej zodpovednosti vyplývajúcej z prevádzky motorového vozidla (ďalej len „povinné poistenie“).

               9

               Z článku 7 ods. 3 zákonného dekrétu č.o522/85 vyplýva, že v prípade úmrtia v dôsledku dopravnej nehody, najmä manžela vodiča motorového vozidla a poistníka, je vylúčený akýkoľvek nárok osoby, ktorá zavinila nehodu, na náhradu nemajetkovej ujmy.

               10

               V zmysle článku 483 Občianskeho zákonníka ten, kto zavinene a protiprávne poruší právo inej osoby, je povinný nahradiť škodu, ktorá vznikla poškodenej osobe.

               11

               Článok 495 ods. 3 tohto zákonníka stanovuje, že v prípade úmrtia alebo ujmy na zdraví majú nárok na odškodnenie aj osoby, ktoré by mohli žiadať výživné od poškodeného alebo ktoré by od neho dostávali výživné na základe prirodzeného záväzku.

         Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka

               12

               Dňa 3. decembra 2005 došlo v Paredes (Portugalsko) k dopravnej nehode vozidla, ktoré šoféroval pán Neto de Sousa, poistený u poistnej spoločnosti Zurich, a iného vozidla. Pán Neto de Sousa, ktorý stratil kontrolu nad svojím vozidlom, bol uznaný zodpovedným za túto nehodu. V tomto vozidle sa nachádzala spolujazdkyňa, pani da Rocha Carvalho, manželka pána Neto de Sousa, ktorá zomrela v dôsledku uvedenej dopravnej nehody.

               13

               Pán Neto de Sousa podal žalobu proti spoločnosti Zurich na Tribunal Judicial de Paredes (Súd prvého stupňa Paredes, Portugalsko), ktorou sa domáhal zaplatenia sumy 335700 eur navýšenej o úroky z omeškania z titulu náhrady majetkovej ujmy a ujmy na zdraví vyplývajúcich z dopravnej nehody z 3. decembra 2005. Najmä v tejto súvislosti tvrdil, že článok 7 ods. 3 zákonného dekrétu č.°522/85 nevylučuje náhradu škody osobe, ktorá zavinila nehodu.

               14

               Tribunal Judicial de Paredes (Súd prvého stupňa Paredes) zamietol žalobu pána Neto de Sousa v rozsahu, v akom sa ňou domáhal náhrady majetkovej škody, z dôvodu, že tento súd nebol schopný určiť, aké príjmy, náklady a výdavky mal pán Neto de Sousa, a ani v akom rozsahu zosnulá prispievala alebo mala prispievať k spoločným príjmom. Uvedený súd tiež zamietol túto žalobu, pokiaľ ide o náhradu nemajetkovej ujmy, z dôvodu, že náhrada tejto ujmy je vylúčená v zmysle článku 7 ods. 3 zákonného dekrétu č.°522/85.

               15

               Pán Neto de Sousa sa odvolal na Tribunal da Relação do Porto (Odvolací súd Porto, Portugalsko), a to iba v súvislosti s náhradou majetkovej ujmy. Tento súd toto odvolanie zamietol v podstate s odôvodnením, že pán Neto de Sousa nemal právo na žiadne odškodnenie, keďže bol vodič zodpovedný za nehodu, pri ktorej jeho manželka, spolujazdkyňa vo vozidle, ktoré viedol, prišla o život.

               16

               Pán Neto de Sousa podal následne opravný prostriedok na Supremo Tribunal de Justiça (Najvyšší súd) opakujúc svoje tvrdenia, podľa ktorých zákonný dekrét č. 522/85 nevylučuje náhradu majetkovej ujmy pre vodiča, ktorý zavinil nehodu, z dôvodu úmrtia jeho manželky pri nehode, a tvrdil, že Tribunal da Relação do Porto (Odvolací súd Porto) zamietnutím jeho práva na odškodnenie za majetkovú ujmu spôsobenú smrťou jeho manželky, spolujazdkyne v havarovanom vozidle, porušil článok 7 ods. 3 tohto zákonného dekrétu. Pán Neto de Sousa tiež požiadal, aby tento súd podal návrh na začatie prejudiciálneho konania na Súdnom dvore Európskej únie v zmysle článku 267 ZFEÚ s otázkou, či ustanovenia druhej a tretej smernice bránia takejto náhrade škody.

               17

               Supremo Tribunal de Justiça (Najvyšší súd) žalobu zamietol. V podstate sa domnieval, že nárok na náhradu škody pána Neto de Sousa bol upravený tak článkom 495 ods. 3 Občianskeho zákonníka, ako aj článkom 483 tohto zákonníka, že tento nárok vzniká v „právnej sfére“ toho, kto sa ho domáha, a nie v právnej sfére zosnulej osoby, a že svojím zavineným konaním pán Neto de Sousa poškodil jedno zo svojich vlastných práv. Tento súd sa domnieva, že v súlade so zásadou sibi imputet si právo v článku 495 ods. 3 Občianskeho zákonníka nemôže uplatniť osoba, ktorá zavineným konaním nesie výlučne zodpovednosť za autohaváriu, v dôsledku ktorej zomrela jeho manželka, spolujazdkyňa vo vozidle, ktoré šoféroval, a teda nie je možné uznať pánovi Neto de Sousa odškodnenie.

               18

               Pokiaľ ide o návrh na začatie prejudiciálneho konania, Supremo Tribunal de Justiça (Najvyšší súd) sa v podstate domnieva, že druhá a tretia smernica určujú režim povinného poistenia, kým vnútroštátne právo upravuje občiansku zodpovednosť, a aj pokiaľ ide o spolujazdcov, tento režim zasahuje do určitej miery do vnútroštátneho práva, pravidlá zákonného dekrétu č. 522/85 nevylučujú uplatnenie vnútroštátneho právneho režimu občianskej zodpovednosti, ako ho upravuje článok 495 ods. 3 Občianskeho zákonníka.

               19

               Pán Neto de Sousa podal na Tribunal da Comarca do Porto Este (Penafiel) [Okresný súd Porto Este (Penafiel), Portugalsko] štandardnú určovaciu žalobu proti Portugalskej republike, ktorou sa domáha uložiť štátu povinnosť zaplatiť mu sumu 245700 eur zvýšenú o úroky z omeškania z titulu škody, ktorú utrpel z dôvodu nesprávneho právneho posúdenia Supremo Tribunal de Justiça (Najvyšší súd), ktorého sa tento súd dopustil tým, že zamietol jeho žalobu.

               20

               Keďže Tribunal da Comarca do Porto Este Penafiel [Okresný súd Porto Este (Penafiel)] zamietol žalobu pána Neto de Sousa, tento podal odvolanie proti tomuto rozsudku na Tribunal da Relação do Porto (Odvolací súd Porto) a tvrdil najmä, že Supremo Tribunal de Justiça (Najvyšší súd) vychádzal z nesprávneho výkladu článku 3 druhej smernice, ako aj článku 1 tretej smernice, ktoré garantujú cestujúcim vo vozidle iným než vodič náhradu ujmy na zdraví, ktoré utrpeli z dôvodu dopravnej nehody, a že si nesplnil svoju povinnosť, ktorá mu vyplýva z článku 267 ZFEÚ. Pán Neto de Sousa tiež požiadal Tribunal da Relação do Porto (Odvolací súd Porto), aby v zmysle článku 267 ZFEÚ položil Súdnemu dvoru otázku uvedenú v bode 16 tohto rozsudku.

               21

               Vnútroštátny súd poznamenal, že Supremo Tribunal de Justiça (Najvyšší súd) nerozhodol o otázke, či zosnulá spolujazdkyňa mala alebo nemala byť odškodnená, ale o tom, či pán Neto de Sousa má alebo nemá právo byť odškodnený vzhľadom na to, že je zodpovedný za nehodu. Vnútroštátny súd sa domnieva, že na účely určenia, či Supremo Tribunal de Justiça (Najvyšší súd) bol oprávnený nepoložiť prejudiciálnu otázku Súdnemu dvoru, je najprv potrebné overiť, či ustanovenia práva Únie, ktoré mu boli predložené, sú dostatočne jasné a jednoznačné.

               22

               Za týchto okolností Tribunal da Relação do Porto (Odvolací súd Porto) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúcu prejudiciálnu otázku:
               „Bránia ustanovenia [druhej a tretej smernice] tomu, aby vnútroštátna právna úprava stanovovala náhradu majetkovej škody pre vodiča, ktorý zavinil nehodu, v prípade úmrtia jeho manželky, ktorá cestovala vo vozidle ako spolujazdec, [v súlade] s článkom 7 ods. 3 zákonného dekrétu č. 522/85?“

         O prejudiciálnej otázke

               23

               Na úvod treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora v rámci postupu spolupráce medzi vnútroštátnymi súdmi a Súdnym dvorom zakotveného v článku 267 ZFEÚ prislúcha Súdnemu dvoru poskytnúť vnútroštátnemu súdu odpoveď potrebnú na rozhodnutie vo veci, o ktorej vnútroštátny súd rozhoduje. Vzhľadom na to Súdnemu dvoru prináleží v prípade potreby preformulovať otázky, ktoré sú mu položené. Navyše Súdny dvor môže vziať do úvahy aj ustanovenia práva Únie, na ktoré sa vnútroštátny súd v znení svojej otázky neodvolával (rozsudok z 1. februára 2017, Município de Palmela, C‑144/16, EU:C:2017:76, bod 20 a citovaná judikatúra).

               24

               V prejednávanom prípade vyplýva z návrhu na začatie prejudiciálneho konania, že v rozsudku, ktorým údajne došlo k porušeniu ustanovení druhej a tretej smernice, sa Supremo Tribunal de Justiça (Najvyšší súd) domnieva, že uplatniteľné portugalské právo, najmä článok 483 a článok 495 ods. 3 Občianskeho zákonníka neumožňujú pánovi Neto de Sousa získať odškodnenie, ktoré požaduje.

               25

               Za týchto okolností je potrebné položenú prejudiciálnu otázku pochopiť tak, že smeruje k otázke, či sa právna úprava Únie v oblasti povinného poistenia musí vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá vylučuje právo vodiča motorového vozidla zodpovedného za autohaváriu, v dôsledku ktorej jeho manželka, spolujazdkyňa, zomrela, byť odškodnený za majetkovú ujmu, ktorú utrpel z dôvodu jej smrti.

               26

               V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že z preambuly prvej a druhej smernice vyplýva, že tieto smernice smerujú na jednej strane k zabezpečeniu voľného pohybu tak vozidiel obvykle sa nachádzajúcich na území Únie, ako aj osôb v týchto vozidlách, a na druhej strane k zabezpečeniu porovnateľného zaobchádzania s poškodenými účastníkmi nehôd spôsobených týmito vozidlami bez ohľadu na to, kde presne na území Únie došlo k nehode (pozri rozsudky z 9. júna 2011, Ambrósio Lavrador a Olival Ferreira Bonifácio, C‑409/09, EU:C:2011:371, bod 23, a z 23. októbra 2012, Marques Almeida, C‑300/10, EU:C:2012:656, bod 26).

               27

               Prvá smernica doplnená druhou a treťou smernicou ukladá členským štátom povinnosť zabezpečiť, aby zodpovednosť za škodu spôsobenú prevádzkou motorových vozidiel, ktoré sa obvykle nachádzajú na ich území, bola krytá poistením, a spresňuje najmä druhy škôd a okruh tretích osôb ako poškodených, na ktoré sa toto poistenie má vzťahovať (rozsudok z 23. októbra 2012, Marques Almeida, C‑300/10, EU:C:2012:656, bod 27 a citovaná judikatúra).

               28

               Treba však pripomenúť, že povinnosť poistného krytia zodpovednosti za škodu spôsobenú tretím osobám prevádzkou motorových vozidiel sa odlišuje od rozsahu náhrady škody v prospech týchto osôb z dôvodu zodpovednosti poistenej osoby za škodu. Zatiaľ čo prvá kategória je definovaná a zabezpečená právnou úpravou Únie, tá druhá je v zásade upravená vnútroštátnym právom (rozsudky zo 17. marca 2011, Carvalho Ferreira Santos, C‑484/09, EU:C:2011:158, bod 31, a z 23. októbra 2012, Marques Almeida, C‑300/10, EU:C:2012:656, bod 28).

               29

               V tomto smere už Súdny dvor rozhodol, že z cieľa, ako aj zo znenia prvej, druhej a tretej smernice vyplýva, že ich zámerom nie je harmonizácia režimov zodpovednosti za škodu v členských štátoch a že podľa súčasného stavu právneho poriadku Únie sú členské štáty stále oprávnené upraviť režim zodpovednosti za škodu uplatniteľnú na dopravné nehody spôsobené prevádzkou motorových vozidiel (rozsudok z 23. októbra 2012, Marques Almeida, C‑300/10, EU:C:2012:656, bod 29 a citovaná judikatúra).

               30

               Súdny dvor však zdôraznil, že členské štáty sú povinné zabezpečiť, aby zodpovednosť za škodu spôsobenú prevádzkou motorových vozidiel, ktorá sa uplatňuje podľa ich vnútroštátneho práva, bola krytá poistením v súlade s ustanoveniami troch vyššie uvedených smerníc (rozsudok z 23. októbra 2012, Marques Almeida, C‑300/10, EU:C:2012:656, bod 30 a citovaná judikatúra).

               31

               Okrem toho členské štáty musia pri výkone svojich právomocí v tejto oblasti rešpektovať právo Únie a vnútroštátne ustanovenia, ktoré upravujú náhradu škody pri nehodách spôsobených prevádzkou motorových vozidiel, nemôžu odňať prvej, druhej a tretej smernici ich potrebný účinok (pozri v tomto zmysle rozsudok z 23. októbra 2012, Marques Almeida, C‑300/10, EU:C:2012:656, bod 31).

               32

               Súdny dvor už rozhodol, že týmto smerniciam by sa odňal takýto účinok, v prípade, že by poškodený prispel k vzniku škody, ak by vnútroštátna právna úprava definovaná na základe všeobecných a abstraktných kritérií buď zbavovala poškodeného práva na náhradu škody prostredníctvom povinného poistenia zodpovednosti za škodu spôsobenú prevádzkou motorových vozidiel, alebo by takéto právo neprimerane obmedzovala (rozsudky z 9. júna 2011, Ambrósio Lavrador a Olival Ferreira Bonifácio, C‑409/09, EU:C:2011:371, bod 29, a z 23. októbra 2012, Marques Almeida, C‑300/10, EU:C:2012:656, bod 32).

               33

               V konaní vo veci samej je však potrebné zdôrazniť, že právo na odškodnenie pána Neto de Sousa nie je ovplyvnené obmedzením krytia zodpovednosti vyplývajúcej z prevádzky motorových vozidiel ustanoveniami o poistení, ale vnútroštátnym režimom upravujúcim uplatniteľnú zodpovednosť.

               34

               Vnútroštátna legislatíva v konaní vo veci samej, ako ju vykladá Supremo Tribunal de Justiça (Najvyšší súd), má za následok vyňatie vodiča motorového vozidla, ako zodpovednej osoby za nehodu, z nároku na odškodnenie vlastnej ujmy utrpenej v dôsledku tejto havárie.

               35

               Táto právna úprava neobmedzuje poistné krytie z poistenia zodpovednosti, ktorá by sa preukázala u poisteného, za škodu spôsobenú tretím osobám (pozri analogicky rozsudok z 23. októbra 2012, Marques Almeida, C‑300/10, EU:C:2012:656, bod 35).

               36

               Za týchto okolností treba konštatovať, že vnútroštátna právna úprava, ako je tá vo veci samej, nemá vplyv na záruku stanovenú právom Únie, aby zodpovednosť za škodu spôsobenú prevádzkou motorových vozidiel, stanovená podľa platného vnútroštátneho práva, bola krytá poistením, ktoré je v súlade s prvou, druhou aj treťou smernicou (pozri analogicky rozsudok z 23. októbra 2012, Marques Almeida, C‑300/10, EU:C:2012:656, bod 38).

               37

               Túto úvahu nespochybňuje skutočnosť, že majetková ujma, ktorú utrpel pán Neto de Sousa, vyplýva zo smrti jeho manželky, spolujazdkyne, ktorú viezol v čase nehody, ktorú spôsobil. Informácie poskytnuté vnútroštátnym súdom totiž poukazujú na to, že v konaní vo veci samej nejde o nárok na odškodnenie ujmy spôsobenej obeti ako spolujazdkyni, ktorá bola účastníčkou autonehody, ale o nárok na odškodnenie ujmy, ktorú utrpel vodič motorového vozidla zodpovedný za túto nehodu.

               38

               Vzhľadom na vyššie uvedené je potrebné na položenú prejudiciálnu otázku odpovedať, že prvá, druhá a tretia smernica sa musia vykladať tak, že nebránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá vylučuje nárok vodiča motorového vozidla, zodpovedného, z vlastnej viny, za dopravnú nehodu v dôsledku ktorej jeho manželka, spolujazdkyňa v tomto vozidle, zomrela, byť odškodnený z dôvodu majetkovej ujmy, ktorú utrpel na základe jej úmrtia.

         O trovách

               39

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (šiesta komora) rozhodol takto:

                     Smernica Rady 72/166/EHS z 24. apríla 1972 o aproximácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa poistenia zodpovednosti za škodu spôsobenú motorovými vozidlami a kontroly plnenia povinnosti poistenia tejto zodpovednosti, druhá smernica Rady 84/5/EHS z 30. decembra 1983 o aproximácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa poistenia zodpovednosti za škodu spôsobenú prevádzkou motorových vozidiel, zmenená smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2005/14/ES z 11. mája 2005 a tretia smernica Rady 90/232/EHS zo 14. mája 1990 o aproximácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa poistenia zodpovednosti za škodu spôsobenú prevádzkou motorových vozidiel, sa majú vykladať v tom zmysle, že nebránia takej vnútroštátnej právnej úprave, ktorá vylučuje nárok vodiča motorového vozidla, zodpovedného, z vlastnej viny, za dopravnú nehodu v dôsledku ktorej jeho manželka, spolujazdkyňa v tomto vozidle, zomrela, byť odškodnený z dôvodu majetkovej ujmy, ktorú utrpel na základe jej úmrtia.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: portugalčina.


title: Rozsudok Súdneho dvora (siedma komora) z 21. júla 2011.#Evropaïki Dynamiki - Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE proti Agence européenne pour la sécurité maritime (EMSA).#Odvolanie - Verejné zákazky - Európska námorná bezpečnostná agentúra (EMSA) - Verejné obstarávanie týkajúce sa uplatnenia "SafeSeaNet" - Rozhodnutie zamietajúce ponuku uchádzača - Kritériá hodnotenia ponúk - Čiastkové kritériá - Povinnosť odôvodnenia.#Vec C-252/10 P.

text:
      Rozsudok Súdneho dvora (siedma komora) z 21. júla 2011 – Evropaïki Dynamiki/EMSA
      (vec C‑252/10 P)
      „Odvolanie – Verejné zmluvy – Európska námorná bezpečnostná agentúra (EMSA) – Verejné obstarávanie týkajúce sa uplatnenia ‚SafeSeaNet‘ – Rozhodnutie zamietajúce ponuku uchádzača – Kritériá hodnotenia ponúk – Čiastkové kritériá – Povinnosť odôvodnenia“
      1.                     Verejné zmluvy Európskych spoločenstiev – Verejné obstarávanie – Uzavretie zmlúv – Ekonomicky najvýhodnejšia ponuka – Kritériá
            hodnotenia ponúk – Dodržanie zásad rovnosti zaobchádzania s uchádzačmi a transparentnosti – Koeficienty, ktoré verejný obstarávateľ
            stanovil dodatočne, týkajúce sa váženia čiastkových kritérií vo vzťahu ku kritériám hodnotenia ponúk stanoveným v súťažných
            podkladoch alebo v oznámení o vyhlásení verejného obstarávania – Prípustnosť – Podmienky (nariadenie Rady č. 1605/2002, článok
            97 ods. 2; nariadenie Komisie č. 2342/2002, článok 138 ods. 1, 2 a 3) (pozri body 29 – 33, 35)
      2.                     Odvolanie – Dôvody – Nedostatočné alebo rozporné odôvodnenie – Rozsah povinnosti odôvodnenia – Uplatnenie implicitného odôvodnenia
            Všeobecným súdom – Prípustnosť – Podmienky (článok 256 TFUE; Štatút Súdneho dvora, článok 36 a článok 53 prvý odsek) (pozri
            bod 46)
      3.                     Odvolanie – Dôvody – Jednoduché zopakovanie dôvodov a tvrdení predložených Všeobecnému súdu – Neidentifikovanie uvádzaného
            nesprávneho právneho posúdenia – Neprípustnosť [článok 256 ZFEÚ; Štatút Súdneho dvora, článok 58 prvý odsek; Rokovací poriadok
            Súdneho dvora, článok 112 ods. 1 písm. c)] (pozri bod 54)
      Predmet

               Odvolanie podané proti rozsudku Všeobecného súdu (tretia komora) z 2. marca 2010 vo veci T‑70/05 (Evropaïki Dynamiki/EMSA)
                  v rozsahu, v akom bol zamietnutý návrh odvolateľky zrušiť rozhodnutie Európskej námornej bezpečnostnej agentúry (EMSA) zo
                  6. januára 2005 o zamietnutí ponuky predloženej odvolateľkou v rámci verejného obstarávania týkajúceho sa validácie systému
                  SafeSeaNet a jeho ďalšieho vývoja

            Výrok

                  1.

                  	Odvolanie sa zamieta.

                  2.

                  	Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE je povinná nahradiť trovy konania.


Rozsudok Súdneho dvora z 11. júla 1996. # Syndicat français de l'Express international (SFEI) a iní proti La Poste a iní. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Tribunal de commerce de Paris - Francúzsko. # Štátna pomoc. # Vec C-39/94.


Rozsudok Súdu prvého stupňa (tretia komora) z 12. decembra 2000. # Aéroports de Paris proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Hospodárska súťaž - Zneužitie dominantného postavenia. # Vec T-128/98.


Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 15. septembra 1994. # Pedro Magdalena Fernández proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Odvolanie - Úradník. # Vec C-452/93 P.