title: Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) zo 6. septembra 2012.#Cido Grupa SIA proti Valsts ieņēmumu dienests.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Augstākās Tiesas Senāts.#Pristúpenie nových členských štátov – Prechodné opatrenia – Poľnohospodárske výrobky – Cukor – Nariadenie (ES) č. 60/2004 – Sadzba a základ poplatku z nadbytočných zásob.#Vec C-471/11.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (šiesta komora)
      zo 6. septembra 2012 (
            *1
         )
      „Pristúpenie nových členských štátov — Prechodné opatrenia — Poľnohospodárske výrobky — Cukor — Nariadenie (ES) č. 60/2004 — Sadzba a základ poplatku z nadbytočných zásob“
      Vo veci C-471/11,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Augstākās Tiesas Senāts (Lotyšsko) z 9. novembra 2010 a doručený Súdnemu dvoru 14. septembra 2011, ktorý súvisí s konaním:

         Cido Grupa SIA

      proti

         Valsts ieņēmumu dienests,

      SÚDNY DVOR (šiesta komora),
      v zložení: predseda šiestej komory U. Lõhmus, sudcovia A. Ó Caoimh a C. G. Fernlund (spravodajca),
      generálna advokátka: J. Kokott,
      tajomník: A. Calot Escobar,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               Cido Grupa SIA, v zastúpení: I. Lielpinka, advokāte,

               —

               Valsts ieņēmumu dienests, v zastúpení: N. Jezdakova, splnomocnená zástupkyňa,

               —

               lotyšská vláda, v zastúpení: I. Kalniņš a D. Pelše, splnomocnení zástupcovia,

               —

               estónska vláda, v zastúpení: M. Linntam, splnomocnená zástupkyňa,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: D. Triantafyllou a A. Sauka, splnomocnení zástupcovia,

         so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálnej advokátky, že vec bude prejednaná bez jej návrhov,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 6 ods. 3 nariadenia Komisie (ES) č. 60/2004 zo 14. januára 2004, ktorým sa ustanovujú prechodné opatrenia v sektore cukru z dôvodu pristúpenia Českej republiky, Estónska, Cypru, Lotyšska, Litvy, Maďarska, Malty, Poľska, Slovinska a Slovenska do Európskej únie (Ú. v. EÚ L 9, s. 8; Mim. vyd. 03/042, s. 125, a korigendum, Ú. v. EÚ L 30, s. 27), zmeneného a doplneného nariadením Komisie (ES) č. 1667/2005 z 13. októbra 2005 (Ú. v. EÚ L 269, s. 3, ďalej len „nariadenie č. 60/2004“).

               2

               Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Cido Grupa SIA (ďalej len „Cido Grupa“) a Valsts ieņēmumu dienests (lotyšský daňový úrad, ďalej len „VID“), ktorý sa týka výberu poplatku z nadbytočných zásob cukrového sirupu.

         Právny rámec

               3

               Článok 41 ods. 1 Aktu o podmienkach pristúpenia Českej republiky, Estónskej republiky, Cyperskej republiky, Lotyšskej republiky, Litovskej republiky, Maďarskej republiky, Maltskej republiky, Poľskej republiky, Slovinskej republiky a Slovenskej republiky do Európskej únie a o úpravách zmlúv, na ktorých je založená Európska únia (Ú. v. EÚ L 236, 2003, s. 33), umožňuje Európskej komisii prijať opatrenia na uľahčenie prechodu nových členských štátov na režim spoločnej poľnohospodárskej politiky počas obdobia troch rokov nasledujúcich po dni pristúpenia. Najmä na základe tohto ustanovenia prijala Komisia nariadenie č. 60/2004.

               4

               Preambula nariadenia č. 60/2004 stanovuje:
               „…

                        (5)

                        Existuje značné riziko narušenia trhov v sektore cukru výrobkami, ktoré sa do nových členských štátov dovezú zo špekulatívnych dôvodov pred ich pristúpením. Mali by sa preto prijať ustanovenia na uľahčenie prechodu, aby sa zabránilo takýmto špekulatívnym presunom vzhľadom na pristúpenie nových členských štátov. Na základe nariadenia (ES) č. 1972/2003 sa podobné ustanovenia už prijali, pokiaľ ide o obchod s poľnohospodárskymi výrobkami, kvôli pristúpeniu Českej republiky, Estónska, Cypru, Lotyšska, Litvy, Maďarska, Malty, Poľska, Slovinska a Slovenska. Aby sa mohli zobrať do úvahy osobitosti v sektore cukru, sú potrebné samostatné pravidlá.

                  …

                        (7)

                        Okrem toho by sa podľa Aktu o pristúpení mali množstvá zásob cukru alebo izoglukózy, ktoré prevyšujú obvykle prenesené zásoby, stiahnuť z trhu na náklady nových členských štátov. Komisia stanoví nadbytočné zásoby na základe vývoja obchodu, výroby a trendov spotreby v nových členských štátoch počas obdobia od 1. mája 2000 do 30. apríla 2004. Pri tomto postupe by sa okrem cukru a izoglukózy mali zobrať do úvahy aj iné výrobky s vysokým obsahom ekvivalentu cukru, pretože by tiež mohli byť predmetom možných špekulácií. Ak sa zistený nadbytok množstva cukru a izoglukózy nestiahne z trhu spoločenstva najneskôr do 30. apríla 2005, finančne zodpovedným za náležité množstvo sa stane príslušný nový členský štát. Čiastkou, ktorá sa vyúčtuje novému členskému štátu a ktorú musí zaplatiť do rozpočtu spoločenstva v prípade, že sa neodstránia nadbytočné zásoby, by mala byť najvyššia náhrada za vývoz platná počas obdobia od 1. mája 2004 do 30. apríla 2005.“

               5

               Článok 4 bod 1 nariadenia č. 60/2004 definuje pojem „cukor“ nasledujúcim spôsobom:
               „…

                        a)

                        repný cukor a trstinový cukor v pevnom stave patriaci pod číselný znak KN 1701;

                        b)

                        cukrový sirup patriaci pod číselné znaky KN 1702 60 95, 1702 90 99 a 2106 90 59;

                        c)

                        inulínový sirup patriaci pod číselné znaky KN 1702 60 80 a 1702 90 80“.

               6

               Podľa znenia článku 6 ods. 1 tohto nariadenia:
               „Komisia každému novému členskému štátu určí najneskôr do 31. mája 2005… množstvo cukru v nezmenenom stave alebo vo forme spracovaných výrobkov, izoglukózy a fruktózy, ktoré presahuje množstvo považované 1. mája 2004 za bežné prenášané zásoby a ktoré je potrebné stiahnuť z trhu na náklady nových členských štátov.
               Na stanovenie týchto nadbytočných zásob sa zoberie do úvahy najmä vývoj počas roku, ktorý predchádza pristúpeniu, v porovnaní s predchádzajúcimi rokmi, pokiaľ ide o:

                        a)

                        dovezené a vyvezené množstvá cukru v nezmenenom stave alebo vo forme spracovaných výrobkov, izoglukózy a fruktózy;

                        b)

                        výrobu, spotrebu a zásoby cukru a izoglukózy;

                        c)

                        okolnosti, za ktorých sa vytvorili zásoby.“

               7

               Článok 6 ods. 2 uvedeného nariadenia ukladá novým členským štátom povinnosť zabezpečiť, aby najneskôr do 30. novembra 2005 stiahli z trhu nadbytočné zásoby cukru alebo izoglukózy určené Komisiou pre každý z týchto štátov.

               8

               Článok 6 ods. 3 toho istého nariadenia stanovuje:
               „Na uplatňovanie odseku 2 majú príslušné orgány nového členského štátu 1. mája 2004 k dispozícii systém na identifikáciu obchodovaných alebo vyrobených nadbytočných množstiev cukru v nezmenenom stave alebo vo forme spracovaných výrobkov, izoglukózy a fruktózy na úrovni príslušných hlavných prevádzkovateľov. Základom tohto systému môže byť najmä sledovanie dovozu, finančný dohľad, podrobné kontroly zamerané na účty a fyzické zásoby prevádzkovateľov a môže zahŕňať také opatrenia, akým je zabezpečenie proti riziku. Systém identifikácie sa musí zakladať na posúdení rizika, ktoré zoberie do úvahy najmä tieto kritériá:

                        —

                        druh aktivity príslušných prevádzkovateľov,

                        —

                        kapacitu skladovacích zariadení,

                        —

                        úroveň činností.

                  Na základe využívania tohto systému nový členský štát zabezpečí, že daní prevádzkovatelia stiahnu na vlastné náklady ekvivalentné množstvo cukru alebo izoglukózy z ich jednotlivých zistených nadmerných množstiev. Príslušní prevádzkovatelia predložia novému členskému štátu najneskôr do 30. novembra 2005 uspokojivý dôkaz o stiahnutí týchto výrobkov z trhu.
               Ak sa takýto dôkaz neposkytne, vyúčtuje nový členský štát čiastku, ktorá sa rovná príslušnému množstvu vynásobenému najvyššími dovoznými poplatkami uplatniteľnými na príslušný výrobok počas obdobia od 1. mája 2004 do 30. novembra 2005 zvýšenú o 1,21 eura/100 kg ekvivalentu bieleho cukru alebo sušiny.
               Čiastka uvedená v treťom pododseku sa pripíše k dobru k národnému rozpočtu nového členského štátu.“

               9

               Článok 7 ods. 2 nariadenia č. 60/2004 stanovuje:
               „V prípade, že sa dôkaz o stiahnutí z trhu nepredloží v súlade s odsekom 1 pre časť alebo celé nadbytočné množstvo, vyúčtuje sa novému členskému štátu suma rovnajúca sa množstvu, ktoré nebolo stiahnuté z trhu, vynásobenému najvyššími vývoznými náhradami vzťahujúcimi sa na biely cukor, ktorý patrí pod číselný kód KN 1701 99 10 v období od 1. mája 2004 do 30. novembra 2005…“

         Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky

               10

               V rozhodnutí z 12. septembra 2006 VID konštatoval, že Cido Grupa má v držbe nadbytočné zásoby cukrového sirupu (číselný znak KN 2106 90 59), a určil výšku splatného poplatku na 79697,88 LVL, teda približne 113400 eur. Táto suma bola vypočítaná zo zodpovedajúceho množstva bieleho cukru (číselný znak KN 1701 99 10) obsiahnutého v cukrovom sirupe. Na tento účel vynásobil VID nadbytočné zásoby cukrového sirupu, čo je 295857 kg, podielom koncentrácie bieleho cukru v tomto výrobku, ktorý je 69 %, a určil, že nadbytočné zásoby predstavovali 204141 kg. Na určenie sadzby splatného poplatku VID uplatnil na toto množstvo dovozné clo stanovené pre biely cukor, zvýšené o 1,21 eura/100 kg, teda 55,55 eura/100 kg.

               11

               Po tom, ako Cido Grupa podala žalobu, bolo toto rozhodnutie čiastočne zrušené súdom prvého stupňa. Uvedený súd konštatoval, že VID pochybil, keď uplatnil sadzbu cla stanovenú pre biely cukor, zatiaľ čo príslušným výrobkom bol cukrový sirup, ktorý podlieha nižšiemu clu. Keďže rozhodnutie uvedeného súdu bolo potvrdené v odvolacom konaní, VID a Cido Grupa podali na vnútroštátny súd kasačný opravný prostriedok.

               12

               Vo svojom kasačnom opravnom prostriedku VID vytýka odvolaciemu súdu, že nesprávne vyložil článok 6 nariadenia č. 60/2004, keď sa domnieval, že základom poplatku v pôvodnom konaní sú nadbytočné zásoby cukrového sirupu a že sadzba tohto poplatku je založená na sadzbe dovozného cla stanoveného pre tento výrobok. Vnútroštátny súd sa preto domnieva, že vyriešenie sporu závisí od výkladu slovných spojení „príslušné množstvo“ a „príslušný výrobok“ uvedených v článku 6 ods. 3 tretieho pododseku nariadenia č. 60/2004.

               13

               Za týchto podmienok Augstākās Tiesas Senāts rozhodol konanie prerušiť a Súdnemu dvoru položiť tieto prejudiciálne otázky:

                        „1.

                        Má sa článok 6 ods. 3 [tretí] pododsek nariadenia č. 60/2004 vykladať v tom zmysle, že v prípade, ak sa zistí, že príslušný prevádzkovateľ má individuálne nadbytočné zásoby výrobku, ktorý možno označiť ako cukor v zmysle článku 4 bodu 1 nariadenia, tento prevádzkovateľ je povinný zaplatiť do štátneho rozpočtu sumu, ktorej výpočet vychádza z množstva bieleho cukru (číselný znak kombinovanej nomenklatúry 1701 99 10) zodpovedajúceho obsahu cukru vo výrobku, ktorý sa podľa zistení nachádza v držbe príslušného prevádzkovateľa, a nie z množstva skutočného výrobku, ktorý sa podľa zistení nachádza v jeho držbe (napríklad cukrového sirupu)?

                        2.

                        Majú byť do výpočtu uvedeného poplatku zahrnuté najvyššie dovozné clá, ktoré sa uplatňujú na biely cukor, a nie clá, ktoré sa uplatňujú na konkrétny výrobok, ktorý sa podľa zistení nachádza v držbe príslušného prevádzkovateľa?“

         O prejudiciálnych otázkach

               14

               Týmito dvoma prejudiciálnymi otázkami, ktoré treba preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 6 ods. 3 tretí pododsek nariadenia č. 60/2004 vykladať v tom zmysle, že základom poplatku z nadbytočných zásob cukrového sirupu je množstvo bieleho cukru, ktoré sa skutočne nachádza v tomto výrobku, a sadzbou tohto poplatku je sadzba dovozného cla stanovená pre biely cukor zvýšená o 1,21 eura/100 kg.

               15

               Pokiaľ ide o sadzbu poplatku z nadbytočných zásob, článok 6 ods. 3 tretí pododsek nariadenia č. 60/2004 sa obmedzuje na odkaz na najvyššie dovozné clo uplatniteľné „na príslušný výrobok“. Ide preto o otázku, či sa tento pojem vzťahuje, ako tvrdí Cido Grupa, na dovozné clo z výrobku držaného v nadbytočnom množstve, v prejednávanej veci z cukrového sirupu, alebo ako tvrdí VID, lotyšská a estónska vláda, ako aj Komisia, na clo stanovené pre biely cukor.

               16

               Je síce pravda, že vzhľadom na to, že pojem „príslušný výrobok“ uvedený v článku 6 ods. 3 treťom pododseku nariadenia č. 60/2004 nie je spresnený, mohol by sa vykladať ako vzťahujúci sa na výrobok s nadbytočnými zásobami. Takýto výklad by však poprel kontext tohto ustanovenia a bol by v rozpore s účelom nariadenia č. 60/2004, ktorým je podľa odôvodnenia 5 tohto nariadenia zabrániť riziku narušenia trhov v sektore cukru výrobkami, ktoré sa do nových členských štátov dovezú zo špekulatívnych dôvodov.

               17

               Článok 6 ods. 3 druhý pododsek uvedeného nariadenia stanovuje, že dotknutí prevádzkovatelia sú povinní stiahnuť z trhu na ich vlastné náklady zásoby nadbytočného cukru alebo izoglukózy určené príslušnými orgánmi nových členských štátov alebo zaplatiť poplatky, ak nie je možné preukázať stiahnutie takýchto množstiev z trhu. Vo svetle tohto ustanovenia sa musí teda pojem „príslušný výrobok“ uvedený v článku 6 ods. 3 treťom pododseku nariadenia č. 60/2004 vykladať tak, že sa vzťahuje na cukor a izoglukózu, ktoré predstavujú dva výrobky uvedené v predchádzajúcom pododseku uvedeného článku 6 ods. 3.

               18

               V súlade s cieľom odstrániť nadbytočné zásoby cukru, izoglukózy a iných výrobkov s významným obsahom ekvivalentu cukru pripomenutým v odôvodnení 7 nariadenia č. 60/2004, článok 6 ods. 1 tretí pododsek tohto nariadenia nariaďuje uplatnenie najvyššieho dovozného cla stanoveného na cukor alebo izoglukózu, pričom oba tieto pojmy sú definované v článku 4 nariadenia č. 60/2004. Toto ustanovenie stanovuje, že pojem „cukor“ zahrnuje okrem cukru v pevnom stave číselného znaku KN 1701 aj cukrový sirup (číselné znaky KN 1702 60 95, 1702 90 99 a 2106 90 59) a inulínový sirup (číselné znaky KN 1702 60 80 a 1702 90 80). Z prílohy nariadenia Rady (EHS) č. 2658/87 z 23. júla 1987 o colnej a štatistickej nomenklatúre a o Spoločnom colnom sadzobníku (Ú. v. EÚ L 256, s. 1; Mim. vyd. 02/002, s. 382) však vyplýva, že najvyššiemu clu z týchto výrobkov podlieha biely cukor.

               19

               V tomto ohľade je potrebné uviesť, že nariadenie č. 60/2004 výslovne odkazuje na biely cukor na účely výpočtu splatnej sumy, keď z dôvodu neodstránenia nadbytočného cukru a izoglukózy pred 30. novembrom 2005 je nový členský štát finančne zodpovedný za odstránenie tohto nadbytku. V takej situácii článok 7 ods. 2 nariadenia č. 60/2004 stanovuje, že novému členskému štátu „sa vyúčtuje suma rovnajúca sa množstvu, ktoré nebolo stiahnuté z trhu, vynásobenému najvyššími vývoznými náhradami vzťahujúcimi sa na biely cukor, ktorý patrí pod číselný kód KN 1701 99 10 v období od 1. mája 2004 do 30. novembra 2005“.

               20

               Nakoniec je potrebné zdôrazniť, že výklad obhajovaný Cido Grupa, ktorý spočíva v domáhaní sa uplatnenia sadzby dovozného cla stanoveného na nadbytočný výrobok, v prejednávanej veci na cukrový sirup, by bol v rozpore s potrebným účinkom nariadenia č. 60/2004. Vzhľadom na to, že cukrový sirup podlieha približne 100-krát nižšej sadzbe, ako je sadzba stanovená pre biely cukor, nedosiahol by poplatok za nadbytočné zásoby úroveň dostatočnú na to, aby odradil od špekulatívneho správania a motivoval prevádzkovateľov k odstráneniu nadbytočných zásob.

               21

               Článok 6 ods. 3 tretí pododsek nariadenia č. 60/2004 sa musí preto vykladať v tom zmysle, že základom poplatku z nadbytočných zásob cukrového sirupu je sadzba dovozného cla stanovená pre biely cukor zvýšená o 1,21 eura/100 kg.

               22

               V dôsledku toho vedie tak logika, ako aj spravodlivosť k záveru, že základom splatného poplatku z nadbytočných zásob bieleho cukru musí byť množstvo bieleho cukru, ktoré sa v ňom nachádza.

               23

               Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na položené otázky odpovedať, že článok 6 ods. 3 tretí pododsek nariadenia č. 60/2004 sa má vykladať v tom zmysle, že základom splatného poplatku z nadbytočných zásob cukrového sirupu (číselný znak KN 2106 90 59) je množstvo bieleho cukru (číselný znak KN 1701 99 10), ktoré sa skutočne nachádza v tomto výrobku, a sadzbou poplatku je sadzba dovozného cla stanovená pre biely cukor zvýšená o 1,21 eura/100 kg.

         O trovách

               24

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (šiesta komora) rozhodol takto:

                     Článok 6 ods. 3 tretí pododsek nariadenia Komisie (ES) č. 60/2004 zo 14. januára 2004, ktorým sa ustanovujú prechodné opatrenia v sektore cukru z dôvodu pristúpenia Českej republiky, Estónska, Cypru, Lotyšska, Litvy, Maďarska, Malty, Poľska, Slovinska a Slovenska do Európskej únie, zmeneného a doplneného nariadením Komisie (ES) č. 1667/2005 z 13. októbra 2005, sa má vykladať v tom zmysle, že základom poplatku z nadbytočných zásob cukrového sirupu (číselný znak KN 2106 90 59) je množstvo bieleho cukru (číselný znak KN 1701 99 10), ktoré sa skutočne nachádza v tomto výrobku, a sadzbou poplatku je sadzba dovozného cla stanovená pre biely cukor zvýšená o 1,21 eura/100 kg.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: lotyština.


title: Rozsudok Všeobecného súdu (piata komora) z 25. januára 2012. # Viaguara S.A. proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Ochranná známka Spoločenstva - Námietkové konanie - Prihláška slovnej ochrannej známky Spoločenstva VIAGUARA - Skoršia slovná ochranná známka Spoločenstva VIAGRA - Neoprávnene získaný prospech z rozlišovacej spôsobilosti alebo dobrého mena skoršej ochrannej známky - Článok 8 ods. 5 nariadenia (ES) č. 207/2009. # Vec T-332/10.

text:
      Rozsudok Všeobecného súdu (piata komora) z 25. januára 2012 – Viaguara/ÚHVT – Pfizer (VIAGUARA)
      (vec T‑332/10)
      „Ochranná známka Spoločenstva – Námietkové konanie – Prihláška slovnej ochrannej známky Spoločenstva VIAGUARA – Skoršia slovná ochranná známka Spoločenstva VIAGRA – Neoprávnene získaný prospech z rozlišovacej spôsobilosti alebo dobrého mena skoršej ochrannej známky – Článok 8 ods. 5 nariadenia (ES) č. 207/2009“
      Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Relatívne dôvody zamietnutia – Námietka majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky, ktorá má dobré meno – Ochrana skoršej ochrannej známky s dobrým menom rozšírená na výrobky alebo služby, ktoré nie sú podobné – Podmienky – Neoprávnene získaný prospech z rozlišovacej spôsobilosti alebo dobrého mena skoršej ochrannej známky (nariadenie Rady č. 207/2009,
         článok 8 ods. 5) (pozri body 30, 42, 53, 79)

      Predmet

               Žaloba podaná proti rozhodnutiu prvého odvolacieho senátu ÚHVT z 20. mája 2010 (vec R 946/2009‑1) týkajúcemu sa námietkového
                  konania medzi Pfizer Inc. a Viaguara S.A.

            Výrok

                  1.

                  	Žaloba sa zamieta.

                  2.

                  	Viaguara S.A. je povinná nahradiť trovy konania.


Rozsudok Súdneho dvora z 2. júla 1974. # Talianska republika proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Vec 173-73.


title: Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) zo 14. decembra 2006.#Denkavit Internationaal BV a Denkavit France SARL proti Ministre de l'Économie, des Finances et de l'Industrie.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania Conseil d'État - Francúzsko.#Sloboda usadiť sa - Daň z príjmov právnických osôb - Rozdelenie dividend - Oslobodenie dividend vyplatených spoločnostiam rezidentom - Zrážková daň vyberaná z dividend vyplatených spoločnostiam nerezidentom - Bilaterálna dohoda o zamedzení dvojitého zdanenia - Možnosť zápočtu zrazenej sumy na daň splatnú v inom členskom štáte.#Vec C-170/05.

text:
      Vec C‑170/05
      Denkavit Internationaal BV
      a
      Denkavit France SARL
      proti
      Ministre de l’Économie, des Finances et de l’Industrie
      [návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Conseil d’État (Francúzsko)]

      „Sloboda usadiť sa – Daň z príjmov právnických osôb – Rozdelenie dividend – Oslobodenie dividend vyplatených spoločnostiam rezidentom – Zrážková daň vyberaná z dividend vyplatených spoločnostiam nerezidentom – Dohoda o zamedzení dvojitého zdanenia – Možnosť zápočtu zrazenej sumy na daň splatnú v inom členskom štáte“
      Abstrakt rozsudku
      1.        Voľný pohyb osôb – Sloboda usadiť sa – Daňová právna úprava
      (Články 43 ES a 48 ES)
      2.        Voľný pohyb osôb – Sloboda usadiť sa – Daňová právna úprava
      (Články 43 ES a 48 ES)
      1.        Článkom 43 ES a 48 ES odporuje vnútroštátna právna úprava, ktorá tým, že materskú spoločnosť nerezidenta zaťažuje zdanením
         dividend, pričom od takého zdanenia takmer úplne oslobodzuje materské spoločnosti rezidentov, predstavuje diskriminačné obmedzenie
         slobody usadiť sa.

      Takéto rozdielne daňové zaobchádzanie s dividendami materských spoločností podľa miesta ich sídla predstavuje obmedzenie slobody
         usadiť sa, ktoré články 43 ES a 48 ES v zásade zakazujú, pretože predmetné daňové opatrenie robí pre spoločnosti usadené v iných
         členských štátoch výkon ich slobody usadiť sa menej atraktívnym, v dôsledku čoho môžu upustiť od nadobudnutia, založenia alebo
         ponechania dcérskej spoločnosti v členskom štáte, ktorý takéto opatrenie prijal.

      Je pravda, že z hľadiska opatrení prijatých členským štátom s cieľom zamedziť alebo zmierniť reťazové zdanenie alebo dvojité
         zdanenie ziskov vyplácaných spoločnosťou rezidentom sa akcionári rezidenti nenachádzajú nevyhnutne v porovnateľnej situácii
         ako akcionári rezidenti iného členského štátu. Akonáhle však členský štát jednostranne alebo prostredníctvom zmluvy podriadi
         dani z príjmu nielen akcionárov rezidentov, ale aj akcionárov nerezidentov z dôvodu dividend, ktoré prijmú od spoločnosti
         rezidenta, priblíži sa situácia akcionárov nerezidentov situácii akcionárov rezidentov.

      Keď oslobodením dividend v prospech materských spoločností rezidentov členský štát sleduje zamedzenie reťazového zdanenia
         ziskov dcérskych spoločností, ktoré sa ich materským spoločnostiam vyplácajú vo forme dividend, musí tieto opatrenia uplatniť
         aj na nerezidentov, a to v rozsahu, v akom obdobné zdanenie týchto nerezidentov vyplýva z výkonu jeho daňovej právomoci nad
         nimi.

      (pozri body 29, 30, 34, 35, 37, 41, bod 1 výroku)
      2.        Článkom 43 ES a 48 ES odporuje vnútroštátna právna úprava, ktorá zdanenie dividend vyplácaných dcérskymi spoločnosťami rezidentmi
         prostredníctvom zrážkovej dane stanovuje len vo vzťahu k materským spoločnostiam nerezidentom, aj keď daňová dohoda medzi
         daným členským štátom a iným členským štátom, podľa ktorej je takáto zrážková daň prípustná, upravuje možnosť zápočtu dane
         zaplatenej podľa uvedenej vnútroštátnej právnej úpravy na daň splatnú v tomto inom štáte, ak materská spoločnosť nemôže v tomto
         inom členskom štáte vykonať zápočet upravený v tejto dohode.

      Rozdielne daňové zaobchádzanie vyplývajúce z uplatnenia tejto dohody a vnútroštátnej právnej úpravy predstavuje bez ohľadu
         na jeho rozsah diskrimináciu v neprospech materských spoločností založenú na mieste ich sídla, ktorá je nezlučiteľná so slobodou
         usadiť sa zaručenou Zmluvou.

      (pozri body 49, 56, bod 2 výroku)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (prvá komora)
      zo 14. decembra 2006 (*)

      „Sloboda usadiť sa – Daň z príjmov právnických osôb – Rozdelenie dividend – Oslobodenie dividend vyplatených spoločnostiam rezidentom – Zrážková daň vyberaná z dividend vyplatených spoločnostiam nerezidentom – Dohoda o zamedzení dvojitého zdanenia – Možnosť zápočtu zrazenej sumy na daň splatnú v inom členskom štáte“
      Vo veci C‑170/05,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Conseil d’État (Francúzsko)
         z 15. decembra 2004 a doručený Súdnemu dvoru 8. februára 2005, ktorý súvisí s konaním:

      Denkavit Internationaal BV,
      Denkavit France SARL
      proti
      Ministre de l’Économie, des Finances et de l’Industrie,
      SÚDNY DVOR (prvá komora),
      v zložení: predseda prvej komory P. Jann, sudcovia K. Lenaerts (spravodajca), E. Juhász, K. Schiemann a E. Levits,
      generálny advokát: L. A. Geelhoed,
      tajomník: K. Sztranc‑Sławiczek, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 19. januára 2006,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        Denkavit Internationaal BV a Denkavit France SARL, v zastúpení: B. Soubeille, avocat,
      –        francúzska vláda, v zastúpení: G. de Bergues, J. C. Gracia a C. Jurgensen, splnomocnení zástupcovia,
      –        holandská vláda, v zastúpení: H. G. Sevenster a D. J. M. de Grave, splnomocnení zástupcovia,
      –        vláda Spojeného kráľovstva, v zastúpení: C. White, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci J. Stratford, barrister,
      –        Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: J.‑P. Keppenne a R. Lyal, splnomocnení zástupcovia,
      –        Dozorný orgán EZVO, v zastúpení: P. Bjørgan a N. Fenger, splnomocnení zástupcovia,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 27. apríla 2006,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 43 ES z hľadiska francúzskej daňovej právnej úpravy, ktorá
         v čase skutkových okolností veci samej stanovovala zrážkovú daň v prípade, ak dcérska spoločnosť rezident vyplácala dividendy
         materskej spoločnosti nerezidentovi, zatiaľ čo dividendy vyplácané dcérskou spoločnosťou rezidentom materskej spoločnosti
         rezidentovi boli takmer úplne oslobodené od dane z príjmov právnických osôb.

      2        Tento návrh bol predložený v rámci sporu prejednávaného pred Conseil d’État a týkajúceho sa zdaňovania dividend, ktoré Denkavit
         France SARL (ďalej len „Denkavit France“) a Agro Finances SARL (ďalej len „Agro Finances“), usadené vo Francúzsku, vyplatili
         ich materskej spoločnosti Denkavit Internationaal BV (ďalej len „Denkavit Internationaal“), usadenej v Holandsku.

       Právny rámec
       Vnútroštátna právna úprava
      3        Podľa článku 119 bis ods. 2 Code général des impôts (všeobecný daňový zákonník, ďalej len „CGI“) v jeho znení platnom v čase
         skutkových okolností veci samej sa z dividend vyplácaných spoločnosťou rezidentom fyzickej alebo právnickej osobe, ktorá nemá
         svoj daňový domicil alebo svoje sídlo vo Francúzsku, vyberala zrážková daň so sadzbou vo výške 25 %. Pre dividendy vyplácané
         spoločnosťou rezidentom akcionárovi rezidentovi nebola stanovená žiadna zrážková daň.

      4        Podľa článkov 145 a 216 CGI mala materská spoločnosť, ktorá mala sídlo alebo stálu prevádzkareň vo Francúzsku, v rámci dane
         z príjmov právnických osôb za určitých podmienok nárok na takmer úplné oslobodenie dividend vyplácaných jej dcérskou spoločnosťou.
         S výnimkou 5 % podielu boli totiž tieto dividendy vyňaté z čistého zdaniteľného zisku materskej spoločnosti, a tým u nej oslobodené
         od dane. Uvedený 5 % podiel zostal zahrnutý v čistom zdaniteľnom zisku materskej spoločnosti a podliehal dani so sadzbou platnou
         pre daň z príjmov právnických osôb.

       Francúzsko-holandská daňová dohoda
      5        Článok 10 ods. 1 dohody medzi vládou Francúzskej republiky a vládou Holandského kráľovstva na zamedzenie dvojitého zdanenia
         a zabránenie daňovému úniku v oblasti daní z príjmov a majetku, podpísanej v Paríži 16. marca 1973 (ďalej len „francúzsko-holandská
         dohoda“), stanovuje, že dividendy vyplácané spoločnosťou rezidentom jedného zo zmluvných štátov rezidentovi iného štátu sú
         zdaňované v tomto inom štáte. Podľa článku 10 ods. 2 tejto dohody však v prípade, ak materská spoločnosť má prinajmenšom 25 %
         účasť na základnom imaní dcérskej spoločnosti, môžu byť tieto dividendy zdanené v štáte, ktorého rezidentom je spoločnosť
         rozdeľujúca zisk, v sadzbe nanajvýš vo výške 5 %.

      6        Podľa článku 24A ods. 1 a 3 francúzsko-holandskej dohody môže Holandské kráľovstvo zahrnúť do základu dane svojich rezidentov
         časti príjmu, ktoré sa podľa tejto dohody zdaňujú vo Francúzsku. Pokiaľ ide o časti príjmu, ktoré sa podľa článku 10 ods. 2
         uvedenej dohody zdaňujú vo Francúzsku, pripúšťa Holandské kráľovstvo zníženie základu dane rovnajúce sa sume dane vybranej
         vo Francúzsku, pričom toto zníženie nemôže presiahnuť holandskú daň splatnú za tieto časti príjmu.

       Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
      7        V čase skutkových okolností veci samej mal Denkavit Internationaal 50 % účasť na základnom imaní Denkavit France a 99,9 %
         na základnom imaní Agro Finances, ktorá sama vlastnila 50 % účasť na základnom imaní Denkavit France.

      8        V priebehu rokov 1987 až 1989 Denkavit France a Agro Finances, ktoré sa neskôr zlúčili, vyplatili Denkavit Internationaal
         dividendy v celkovej výške 14 500 000 FRF.

      9        Podľa ustanovení článku 119 bis ods. 2 CGI v spojení s článkom 10 ods. 2 francúzsko-holandskej dohody bolo prostredníctvom
         zrážkovej dane vybraných 5 % sumy týchto dividend, t. j. 725 000 FRF.

      10      V dôsledku podania žaloby na Tribunal administratif de Nantes bola spoločnosti Denkavit Internationaal vrátená suma zrážkovej
         dane. Rozsudkom z 13. marca 2001 však Cour administrative d’appel de Nantes zrušil rozhodnutie Tribunal administratif de Nantes
         a zaviazal Denkavit Internationaal, aby spätne vrátil sumu 725 000 FRF.

      11      Denkavit Internationaal a Denkavit France podali proti tomuto rozsudku sťažnosť na Conseil d’État. V konaní pred týmto súdom
         okrem iného tvrdili, že predmetná francúzska daňová právna úprava je v rozpore s článkom 43 ES.

      12      Vzhľadom na to, že zrážková daň sa podľa predmetnej francúzskej právnej úpravy nevzťahuje na spoločnosť rezidenta, ktorá vypláca
         dividendy, ale na materskú spoločnosť nerezidenta, ktorej sú tieto dividendy vyplácané, zatiaľ čo materská spoločnosť rezident
         má v rámci dane z príjmov právnických osôb nárok na takmer úplné oslobodenie dividend vyplácaných jej dcérskymi spoločnosťami,
         sa vnútroštátny súd v súvislosti s týmto rozdielnym daňovým zaobchádzaním pýta, či materská spoločnosť rezident a materská
         spoločnosť nerezident sú v objektívne porovnateľnej situácii z hľadiska mechanizmu zrážkovej dane z dividend.

      13      Vnútroštátny súd sa takisto zaoberá účinkami francúzsko-holandskej dohody z hľadiska posúdenia zlučiteľnosti zrážkovej dane
         so slobodou usadiť sa.

      14      Na jednej strane vzhľadom na to, že podľa článku 24 uvedenej dohody si materská spoločnosť, ktorá je rezidentom Holandska
         a prijíma dividendy od spoločnosti rezidenta Francúzska, v zásade môže započítať daň zaplatenú vo Francúzsku na úhradu dane
         splatnej v Holandsku, sa vnútroštátny súd pýta, či vyberanie zrážkovej dane, ktoré francúzsko-holandská dohoda pripúšťa prostredníctvom
         stanovenia hornej sadzby a zápočtu tejto zrážky na daň holandského akcionára prijímajúceho tieto dividendy, možno považovať
         len za spôsob rozdelenia zdaňovania dividend medzi Francúzsku republiku a Holandské kráľovstvo bez vplyvu na celkové daňové
         zaťaženie holandskej materskej spoločnosti, a teda na slobodu usadiť sa tejto spoločnosti.

      15      Na druhej strane sa pýta, či sa má zohľadniť skutočnosť, že spoločnosť, ktorá je rezidentom Holandska, má nárok na takýto
         zápočet len vtedy, ak jej daň splatná v Holandsku je vyššia ako zníženie dane, na ktoré má nárok podľa článku 24 francúzsko-holandskej
         dohody.

      16      Vzhľadom na to, že za týchto okolností je pre riešenie sporu nevyhnutný výklad práva Spoločenstva, Conseil d’État rozhodol
         prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

      „1.      Možno vzhľadom na zásadu slobody usadiť sa namietať proti právnej úprave, ktorá materskú spoločnosť, ktorá nie je rezidentom
         Francúzska, zaťažuje pri výplate dividend daňou, zatiaľ čo materské spoločnosti, ktoré sú rezidentmi vo Francúzsku, od tejto
         dane oslobodzuje?

      2.      Možno vzhľadom na zásadu slobody usadiť sa namietať proti samotnej takejto právnej úprave zrážkovej dane alebo sa má pri posúdení
         zlučiteľnosti tejto právnej úpravy so zásadou slobody usadiť sa vziať do úvahy daňová dohoda medzi Francúzskom a iným členským
         štátom, ktorá pripúšťa túto zrážkovú daň a upravuje možnosť zápočtu dane zaplatenej na základe predmetnej právnej úpravy na
         daň splatnú v tomto inom členskom štáte?

      3.      V prípade potvrdenia druhej alternatívy uvedenej v druhej otázke, postačuje existencia danej dohody na to, aby bolo možné
         považovať spornú právnu úpravu len za mechanizmus rozdelenia zdaniteľných príjmov medzi dotknutými štátmi bez akéhokoľvek
         vplyvu na podniky alebo musí okolnosť, že pre materskú spoločnosť, ktorá nie je rezidentom Francúzska, môže byť nemožné vykonať
         zápočet upravený v dohode, viesť k tomu, že túto právnu úpravu je potrebné považovať za porušenie zásady slobody usadiť sa?“

       O prejudiciálnych otázkach
      17      Na úvod je vhodné pripomenúť, že konanie vo veci samej sa týka skutkových okolností predchádzajúcich prijatiu smernice Rady
         90/435/ES z 23. júla 1990 o spoločnom systéme zdaňovania uplatňovanom v prípade materských spoločností a dcérskych spoločností
         v rozličných členských štátoch (Ú. v. ES L 225, s. 6; Mim. vyd. 09/001, s. 147). Odpovede na prejudiciálne otázky sa preto
         budú zakladať výlučne na relevantných ustanoveniach Zmluvy ES.

       O prvej otázke
      18      Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v zásade pýta, či článku 43 ES odporuje vnútroštátna právna úprava, ktorá podriaďuje
         dani dividendy vyplácané dcérskymi spoločnosťami rezidentmi ich materskej spoločnosti usadenej v inom členskom štáte, zatiaľ
         čo materské spoločnosti rezidenti sú od tejto dane takmer úplne oslobodené. Prvú otázku je teda potrebné chápať tak, že sa
         vzťahuje aj na článok 48 ES.

      19      Na úvod je potrebné pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry, aj keď priame dane patria do právomoci členských štátov, členské
         štáty ju musia uplatňovať v súlade s právom Spoločenstva (rozsudky z 14. februára 1995, Schumacker, C‑279/93, Zb. s. I‑225,
         bod 21; zo 16. júla 1998, ICI, C‑264/96, Zb. s. I‑4695, bod 19, a z 23. februára 2006, Keller Holding, C‑471/04, Zb. s. I‑2107,
         bod 28) a musia sa zdržať akejkoľvek diskriminácie na základe štátnej príslušnosti (rozsudok z 11. augusta 1995, Wielockx,
         C‑80/94, Zb. s. I‑2493, bod 16; z 29. apríla 1999, Royal Bank of Scotland, C‑311/97, Zb. s. I‑2651, bod 19, a z 8. marca 2001,
         Metallgesellschaft a i., C‑397/98 a C‑410/98, Zb. s. I‑1727, bod 37).

      20      Sloboda usadiť sa, ktorú článok 43 ES priznáva štátnym príslušníkom Spoločenstva a ktorá zahŕňa ich právo začať vykonávať
         samostatnú zárobkovú činnosť a pokračovať v nej, ako aj právo založiť a viesť podniky za rovnakých podmienok, ako sú podmienky
         stanovené pre vlastných štátnych príslušníkov právom členského štátu, v ktorom dochádza k usadeniu sa, zahŕňa v súlade s článkom 48 ES
         aj právo spoločností, ktoré sú založené podľa zákonov členského štátu a ktoré majú svoje štatutárne sídlo, ústredie alebo
         hlavné miesto podnikateľskej činnosti v Spoločenstve, vykonávať ich činnosť v dotknutom členskom štáte prostredníctvom dcérskej
         spoločnosti, organizačnej zložky alebo obchodného zastúpenia (rozsudky z 21. septembra 1999, Saint-Gobain ZN, C‑307/97, Zb.
         s. I‑6161, bod 35, a Keller Holding, už citovaný, bod 29).

      21      Odstránenie obmedzení slobody usadiť sa sa vzťahuje aj na obmedzenia zriadenia obchodných zastúpení či založenia organizačných
         zložiek alebo dcérskych spoločností štátnymi príslušníkmi členského štátu usadenými na území iného členského štátu (rozsudky
         z 28. januára 1986, Komisia/Francúzsko, 270/83, Zb. s. 273, bod 13, a Royal Bank of Scotland, už citovaný, bod 22).

      22      Pokiaľ ide o spoločnosti, je potrebné zdôrazniť, že ich sídlo v zmysle článku 48 ES slúži – podobne ako národnosť fyzických
         osôb – na určenie ich spojitosti s právnym poriadkom štátu (pozri rozsudok Metallgesellschaft a i., už citovaný, bod 42, a tam
         citovanú judikatúru). Pripustenie, aby členský štát, ktorého je dcérska spoločnosť rezidentom, mohol voči tejto dcérskej spoločnosti
         voľne uplatňovať rozdielne zaobchádzanie len z dôvodu skutočnosti, že sídlo jej materskej spoločnosti sa nachádza v inom členskom
         štáte, by zbavilo článok 43 ES jeho podstaty (pozri v tomto zmysle rozsudky Komisia/Francúzsko, už citovaný, bod 18; z 13. júla
         1993, Commerzbank, C‑330/91, Zb. s. I‑4017, bod 13 ; Metallgesellschaft a i., už citovaný, bod 42, a z 13. decembra 2005,
         Marks & Spencer, C‑446/03, Zb. s. I‑10837, bod 37). Sloboda usadiť sa teda sleduje zabezpečenie výhody vnútroštátneho zaobchádzania
         v hostiteľskom členskom štáte dcérskej spoločnosti, pričom zakazuje akúkoľvek diskrimináciu, aj keď len minimálnu, na základe
         miesta sídla spoločností (pozri v tomto zmysle rozsudky Komisia/Francúzsko, už citovaný, bod 14, a Saint-Gobain ZN, už citovaný,
         bod 35).

      23      Je pravda, že Súdny dvor už v oblasti daňového práva rozhodol, že rezidencia daňovníkov môže predstavovať skutočnosť spôsobilú
         odôvodniť vnútroštátne pravidlá, ktoré stanovujú rozdielne zaobchádzanie s daňovníkmi rezidentmi a daňovníkmi nerezidentmi
         (rozsudok Marks & Spencer, už citovaný, bod 37).

      24      Rozdielne zaobchádzanie s daňovníkmi rezidentmi a daňovníkmi nerezidentmi teda nemožno samo osebe považovať za diskrimináciu
         v zmysle Zmluvy (pozri v tomto zmysle rozsudok Wielockx, už citovaný, bod 19).

      25      Rozdielne zaobchádzanie s týmito dvoma kategóriami daňovníkov sa však musí považovať za diskrimináciu v zmysle Zmluvy, ak
         neexistuje žiaden objektívny rozdiel medzi ich situáciami, ktorý by takéto rozdielne zaobchádzanie mohol odôvodniť (pozri
         v tomto zmysle rozsudky Schumacker, už citovaný, body 36 až 38, a Royal Bank of Scotland, už citovaný, bod 27).

      26      V tejto veci teda z predmetnej vnútroštátnej právnej úpravy bez ohľadu na účinky francúzsko-holandskej dohody vyplýva rozdielne
         daňové zaobchádzanie s dividendami vyplácanými dcérskou spoločnosťou rezidentom svojej materskej spoločnosti podľa toho, či
         je daná materská spoločnosť rezidentom alebo nerezidentom.

      27      Pretože zatiaľ čo materské spoločnosti rezidenti môžu mať nárok na takmer úplné oslobodenie prijatých dividend od dane, materské
         spoločnosti nerezidenti podliehajú zdaneniu prostredníctvom zrážkovej dane vo výške 25 % sumy vyplatených dividend.

      28      Podľa francúzskej daňovej právnej úpravy sú teda dividendy vyplácané materským spoločnostiam nerezidentom na rozdiel od dividend
         vyplácaných materským spoločnostiam rezidentom predmetom reťazového zdanenia, keďže, ako to zdôraznil aj generálny advokát
         v bodoch 16 až 18 svojich návrhov, sú tieto dividendy prvýkrát zdaňované daňou z príjmov právnických osôb zaťažujúcou dcérsku
         spoločnosť rezidenta rozdeľujúcu zisk a druhýkrát zrážkovou daňou, ktorej podlieha materská spoločnosť nerezident prijímajúca
         tieto dividendy.

      29      Takéto rozdielne daňové zaobchádzanie s dividendami materských spoločností podľa miesta ich sídla predstavuje obmedzenie slobody
         usadiť sa, ktoré články 43 ES a 48 ES v zásade zakazujú.

      30      Predmetné daňové opatrenie totiž robí pre spoločnosti usadené v iných členských štátoch výkon ich slobody usadiť sa menej
         atraktívnym, v dôsledku čoho môžu upustiť od nadobudnutia, založenia alebo ponechania dcérskej spoločnosti v členskom štáte,
         ktorý takéto opatrenie prijal (pozri v tomto zmysle rozsudky z 12. decembra 2002, Lankhorst-Hohorst, C‑324/00, Zb. s. I‑11779,
         bod 32, a Keller Holding, už citovaný, bod 35).

      31      Francúzska vláda však tvrdí, že možnosť takmer úplného oslobodenia dividend od dane je otvorená aj pre materské spoločnosti
         nerezidentov, ktoré majú vo Francúzsku stálu prevádzkareň. Z hľadiska právnej úpravy zrážkovej dane, akou je úprava vo veci
         samej, však situácia materských spoločností nerezidentov, ktoré vo Francúzsku nemajú stálu prevádzkareň, podľa nej nie je
         porovnateľná so situáciou materských spoločností rezidentov alebo materských spoločností nerezidentov, ktoré vo Francúzsku
         stálu prevádzkareň majú.

      32      Francúzska vláda dodáva, že oslobodenie dividend vyplácaných dcérskymi spoločnosťami rezidentmi materským spoločnostiam nerezidentom,
         ktoré vo Francúzsku nemajú stálu prevádzkareň, by vzhľadom na zásadu teritoriality takýmto materským spoločnostiam umožňovalo
         vyhnúť sa akémukoľvek zdaneniu týchto príjmov, či už vo Francúzsku, alebo v Holandsku, a spochybňovalo by rozdelenie daňových
         právomocí medzi Francúzskou republikou a Holandským kráľovstvom.

      33      S týmito tvrdeniami nemožno súhlasiť.

      34      Je pravda, že z hľadiska opatrení prijatých členským štátom s cieľom zamedziť alebo zmierniť reťazové zdanenie alebo dvojité
         zdanenie ziskov vyplácaných spoločnosťou rezidentom sa akcionári rezidenti nenachádzajú nevyhnutne v porovnateľnej situácii
         ako akcionári rezidenti iného členského štátu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 12. decembra 2006, Test Claimants in Class
         IV of the ACT Group Litigation, C‑374/04, Zb. s. I‑11673, body 57 až 65).

      35      Akonáhle však členský štát jednostranne alebo prostredníctvom zmluvy podriadi dani z príjmu nielen akcionárov rezidentov,
         ale aj akcionárov nerezidentov z dôvodu dividend, ktoré prijmú od spoločnosti rezidenta, priblíži sa situácia akcionárov nerezidentov
         situácii akcionárov rezidentov (rozsudok Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, už citovaný, bod 68).

      36      V tejto veci sú z hľadiska zdanenia dividend vyplácaných dcérskymi spoločnosťami rezidentmi vo Francúzsku materské spoločnosti
         prijímajúce dividendy v porovnateľnej situácii, či už prijímajú tieto dividendy ako materské spoločnosti rezidenti, alebo
         ako materské spoločnosti, ktoré sú nerezidentmi, ale majú vo Francúzsku stálu prevádzkareň, alebo ako materské spoločnosti,
         ktoré sú nerezidentmi a nemajú vo Francúzsku ani stálu prevádzkareň. Vo všetkých prípadoch totiž Francúzska republika zdaňuje
         dividendy prijaté od spoločnosti rezidenta.

      37      V tejto súvislosti je potrebné zvážiť, že oslobodením dividend v prospech materských spoločností rezidentov sa sleduje zamedzenie
         reťazového zdanenia ziskov dcérskych spoločností, ktoré sa ich materským spoločnostiam vyplácajú vo forme dividend. Ako to
         uviedol generálny advokát v bode 22 svojich návrhov, keďže sa Francúzska republika rozhodla svojich rezidentov ochrániť od
         takéhoto zdanenia, musí tieto opatrenia uplatniť aj na nerezidentov, a to v rozsahu, v akom obdobné zdanenie týchto nerezidentov
         vyplýva z výkonu jej daňovej právomoci nad nimi (pozri v tomto zmysle rozsudok Test Claimants in Class IV of the ACT Group
         Litigation, už citovaný, bod 70).

      38      V tejto súvislosti mechanizmus zrážkovej dane vzťahujúci sa na len dividendy vyplácané dcérskymi spoločnosťami rezidentmi
         materským spoločnostiam nerezidentom, ktoré vo Francúzsku nemajú stálu prevádzkareň, nemožno odôvodniť potrebou zabrániť týmto
         spoločnostiam vyhnúť sa akémukoľvek zdaneniu týchto dividend vo Francúzsku a v Holandsku, pretože ani materské spoločnosti
         rezidenti nemajú povinnosť neskoršieho zdanenia týchto dividend.

      39      Predmetná vnútroštátna právna úprava tým, že odmieta poskytnúť materským spoločnostiam nerezidentom výhodnejšie vnútroštátne
         daňové zaobchádzanie poskytované materským spoločnostiam rezidentom, predstavuje diskriminačné opatrenie nezlučiteľné so Zmluvou,
         pretože dividendy vyplácané dcérskymi spoločnosťami rezidentmi holandským materským spoločnostiam zaťažuje vyšším zdanením
         ako rovnaké dividendy vyplácané francúzskym materským spoločnostiam.

      40      Keďže francúzska vláda neuviedla iné dôvody na odôvodnenie, je potrebné konštatovať, že predmetné vnútroštátne ustanovenia
         predstavujú diskriminačné opatrenia na základe miesta sídla materských spoločností vo Francúzsku alebo v inom členskom štáte,
         ktoré sú v rozpore s článkami 43 ES a 48 ES.

      41      Na prvú otázku je preto potrebné odpovedať, že články 43 ES a 48 ES sa majú vykladať v tom zmysle, že im odporuje vnútroštátna
         právna úprava, ktorá tým, že materskú spoločnosť nerezidenta zaťažuje zdanením dividend, pričom od takého zdanenia takmer
         úplne oslobodzuje materské spoločnosti rezidentov, predstavuje diskriminačné obmedzenie slobody usadiť sa.

       O druhej a tretej otázke
      42      Druhou a treťou otázkou, ktoré je vhodné skúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či môže byť odpoveď na prvú
         otázku iná, ak si podľa francúzsko-holandskej dohody materská spoločnosť rezident Holandska v zásade môže na svoju daň splatnú
         v tomto štáte započítať daň vybranú vo Francúzsku, takže zrážková daň je len prostriedkom rozdelenia daňových právomocí medzi
         danými členskými štátmi, ktoré nemožno napadnúť z hľadiska článkov 43 ES a 48 ES ani vtedy, ak by materská spoločnosť, ktorá
         je rezidentom Holandska, nemohla vykonať zápočet upravený v tejto dohode.

      43      V tejto súvislosti je vhodné najskôr pripomenúť, že v prípade neexistencie harmonizačných opatrení na úrovni Spoločenstva
         alebo dohôd uzavretých medzi všetkými členskými štátmi podľa článku 293 druhej zarážky ES majú členské štáty naďalej právomoc,
         aby – okrem iného napr. aj prostredníctvom zmluvy – stanovili kritériá zdanenia príjmov s cieľom zamedziť dvojitému zdaneniu.
         V tejto súvislosti členským štátom nič nebráni v tom, aby v rámci bilaterálnych zmlúv stanovili hraničné ukazovatele na účely
         rozdelenia daňovej právomoci (pozri v tomto zmysle rozsudky Saint-Gobain ZN, už citovaný, bod 57, a z 19. januára 2006, Bouanich,
         C‑265/04, Zb. s. I‑923, bod 49).

      44      Aj napriek tomuto rozdeleniu daňovej právomoci sa však členské štáty vzhľadom na zásadu uvedenú v bode 19 tohto rozsudku nemôžu
         zbaviť povinnosti rešpektovať pravidlá Spoločenstva (rozsudok Saint-Gobain ZN, už citovaný, bod 58). Konkrétne toto rozdelenie
         daňovej právomoci členským štátom nedovoľuje zaviesť diskrimináciu v rozpore s pravidlami Spoločenstva (rozsudok Bouanich,
         už citovaný, bod 50).

      45      Keďže daňový režim vyplývajúci z francúzsko-holandskej dohody je v tejto veci podľa vyjadrení vnútroštátneho súdu súčasťou
         právneho rámca uplatniteľného na vec samu, musí ho Súdny dvor zohľadniť, aby mohol poskytnúť výklad práva Spoločenstva, ktorý
         bude pre vnútroštátneho sudcu užitočný (pozri v tomto zmysle rozsudky z 7. septembra 2004, Manninen, C‑319/02, Zb. s. I‑7477,
         bod 21; Bouanich, už citovaný, bod 51, a Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, už citovaný, bod 71).

      46      Pokiaľ ide o daňové zaobchádzanie vyplývajúce z francúzsko-holandskej dohody, je vhodné pripomenúť, že spoločnosť nerezident,
         akou je Denkavit Internationaal, je podľa tejto dohody v zásade oprávnená započítať na svoju daň splatnú v Holandsku zrážkovú
         daň vo výške 5 % vybranú z dividend z francúzskeho zdroja. Tento zápočet však nemôže prevýšiť sumu holandskej dane, ktorá
         by inak bola za tieto dividendy splatná. Je zrejmé, že Holandské kráľovstvo oslobodzuje holandské materské spoločnosti od
         dane z dividend zo zahraničného zdroja, a teda z francúzskeho zdroja, takže sa z dôvodu francúzskej zrážkovej dane neposkytuje
         nijaké zníženie dane.

      47      Preto je potrebné konštatovať, že uplatnenie francúzsko-holandskej dohody v spojení s relevantnou holandskou právnou úpravou
         nedovoľuje odstrániť účinky obmedzenia slobody usadiť sa uvádzané v rámci odpovede na prvú otázku.

      48      Podľa francúzsko-holandskej dohody v spojení s relevantnou holandskou právnou úpravou totiž materská spoločnosť usadená v Holandsku,
         ktorá prijíma dividendy od dcérskej spoločnosti usadenej vo Francúzsku, podlieha dani vyberanej zrážkou, ktorej hornú hranicu
         táto dohoda obmedzuje na 5 % sumy daných dividend, zatiaľ čo materská spoločnosť usadená vo Francúzsku je, ako to bolo uvádzané
         v bode 4 tohto rozsudku, od dane takmer úplne oslobodená.

      49      Rozdielne daňové zaobchádzanie vyplývajúce z uplatnenia tejto dohody a vnútroštátnej právnej úpravy predstavuje bez ohľadu
         na jeho rozsah diskrimináciu v neprospech materských spoločností založenú na mieste ich sídla, ktorá je nezlučiteľná so slobodou
         usadiť sa zaručenou Zmluvou.

      50      Článkom 43 ES je totiž zakázané aj obmedzenie slobody usadiť sa menšieho rozsahu alebo malého významu (pozri v tomto zmysle
         rozsudky Komisia/Francúzsko, už citovaný, bod 21; z 15. februára 2000, Komisia/Francúzsko, C‑34/98, Zb. s. I‑995, bod 49,
         a z 11. marca 2004, De Lasteyrie du Saillant, C‑9/02, Zb. s. I‑2409, bod 43).

      51      V tejto súvislosti francúzska vláda tvrdí, že podľa zásad medzinárodného daňového práva a takisto podľa francúzsko-holandskej
         dohody prináleží štátu, ktorého je daňovník rezidentom, a nie štátu zdroja zdaňovaných príjmov, aby napravil účinky dvojitého
         zdanenia.

      52      S touto argumentáciou nemožno súhlasiť, pretože v prejednávanom kontexte nie je relevantná.

      53      Francúzska republika sa totiž nemôže odvolávať na francúzsko-holandskú dohodu s cieľom vyhnúť sa povinnostiam, ktoré má podľa
         Zmluvy (pozri v tomto zmysle rozsudok z 28. januára 1986, Komisia/Francúzsko, už citovaný, bod 26).

      54      Francúzsko-holandská dohoda v spojení s predmetnou holandskou právnou úpravou totiž neumožňuje zamedziť reťazovému zdaneniu,
         ktorému na rozdiel od materskej spoločnosti rezidenta podlieha materská spoločnosť nerezident, a teda odstrániť účinky obmedzenia
         slobody usadiť sa uvedené v rámci odpovede na prvú položenú otázku, ako to bolo konštatované v bodoch 46 až 48 tohto rozsudku.

      55      Pretože zatiaľ čo pre materské spoločnosti rezidentov platí daňový režim, ktorý im umožňuje vyhnúť sa reťazovému zdaneniu,
         ako to bolo rozoberané v bode 37 tohto rozsudku, materské spoločnosti nerezidenti naopak podliehajú takémuto zdaneniu dividend
         vyplácaných ich dcérskymi spoločnosťami usadenými vo Francúzsku.

      56      Preto je na druhú a tretiu prejudiciálnu otázku potrebné odpovedať, že články 43 ES a 48 ES sa majú vykladať v tom zmysle,
         že im odporuje vnútroštátna právna úprava, ktorá zdanenie dividend vyplácaných dcérskymi spoločnosťami rezidentmi prostredníctvom
         zrážkovej dane stanovuje len vo vzťahu k materským spoločnostiam nerezidentom, a to aj keď daňová dohoda medzi daným členským
         štátom a iným členským štátom, podľa ktorej je takáto zrážková daň prípustná, upravuje možnosť zápočtu dane zaplatenej podľa
         uvedenej vnútroštátnej právnej úpravy na daň splatnú v tomto inom štáte, ak materská spoločnosť nemôže v tomto inom členskom
         štáte vykonať zápočet upravený v tejto dohode.

       O trovách
      57      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol takto:
      1.      Článkom 43 ES a 48 ES odporuje vnútroštátna právna úprava, ktorá tým, že materskú spoločnosť nerezidenta zaťažuje zdanením
            dividend, pričom od takého zdanenia takmer úplne oslobodzuje materské spoločnosti rezidentov, predstavuje diskriminačné obmedzenie
            slobody usadiť sa.
      2.      Článkom 43 ES a 48 ES odporuje vnútroštátna právna úprava, ktorá zdanenie dividend vyplácaných dcérskymi spoločnosťami rezidentmi
            prostredníctvom zrážkovej dane stanovuje len vo vzťahu k materským spoločnostiam nerezidentom, a to aj keď daňová dohoda medzi
            daným členským štátom a iným členským štátom, podľa ktorej je takáto zrážková daň prípustná, upravuje možnosť zápočtu dane
            zaplatenej podľa uvedenej vnútroštátnej právnej úpravy na daň splatnú v tomto inom štáte, ak materská spoločnosť nemôže v tomto
            inom členskom štáte vykonať zápočet upravený v tejto dohode.
      Podpisy
      * Jazyk konania: francúzština.