title: Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 23. februára 2006. # A-Punkt Schmuckhandels GmbH proti Claudia Schmidt. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Landesgericht Klagenfurt - Rakúsko. # Voľný pohyb tovaru - Články 28 ES a 30 ES - Opatrenia s rovnocenným účinkom - Podomový predaj - Predaj strieborných šperkov - Zákaz. # Vec C-441/04.

text:
      Vec C‑441/04
      A-Punkt Schmuckhandels GmbH
      proti
      Claudia Schmidt
      (návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Landesgericht Klagenfurt)
      „Voľný pohyb tovaru – Články 28 ES a 30 ES – Opatrenia s rovnocenným účinkom – Podomový predaj – Predaj strieborných šperkov – Zákaz“
      Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 23. februára 2006
      Abstrakt rozsudku
      Voľný pohyb tovaru – Množstevné obmedzenia – Opatrenia s rovnocenným účinkom – Spôsoby uvádzania na trh
      (Článok 28 ES a 30 ES)
      Vnútroštátna právna úprava, ktorou členský štát zakazuje na svojom území tak predaj strieborných šperkov, ako aj zbieranie
         objednávok na ich predaj prostredníctvom podomového predaja, nie je v rozpore s článkom 28 ES o voľnom pohybe tovaru, ak sa
         táto právna úprava uplatní na všetky dotknuté podnikateľské subjekty a dotýka sa rovnakým spôsobom či už z právneho, alebo
         skutkového hľadiska uvádzania domácich výrobkov a výrobkov pochádzajúcich z iných členských štátov na trh. Prináleží vnútroštátnemu
         súdu preskúmať, či je uplatnenie vnútroštátneho ustanovenia spôsobilé zabrániť prístupu výrobkov pochádzajúcich z iných členských
         štátov na trh alebo brániť tomuto prístupu viac, ako bráni prístupu domácich výrobkov na trh, a ak je to tak, preskúmať, či
         dotknuté ustanovenie odôvodňuje cieľ všeobecného záujmu alebo niektorý z cieľov uvedených v článku 30 ES a či je toto ustanovenie
         proporcionálne k tomuto cieľu.

       (pozri bod 30 a výrok)

ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (tretia komora)
      z 23. februára 2006 (*)

      „Voľný pohyb tovaru – Články 28 ES a 30 ES – Opatrenia s rovnocenným účinkom – Podomový predaj – Predaj strieborných šperkov – Zákaz“
      Vo veci C‑441/04,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Landesgericht Klagenfurt
         (Rakúsko) z 13. augusta 2004 a doručený Súdnemu dvoru 20. októbra 2004, ktorý súvisí s konaním:

      A-Punkt Schmuckhandels GmbH
      proti
      Claudia Schmidt,
      SÚDNY DVOR (tretia komora),
      v zložení: predseda tretej komory A. Rosas, sudcovia J.‑P. Puissochet a U. Lõhmus (spravodajca),
      generálny advokát: P. Léger,
      tajomník: R. Grass,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –       pani Schmidt, v zastúpení: A. Seebacher, Rechtsanwalt,
      –       rakúska vláda, v zastúpení: C. Pesendorfer, splnomocnená zástupkyňa,
      –       Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: B. Schima, splnomocnený zástupca,
      so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1       Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článkov 28 ES a 30 ES.
      2       Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou A‑Punkt Schmuckhandels GmbH (ďalej len „A‑Punkt“) a pani Schmidt,
         ktorým chcela A‑Punkt dosiahnuť, aby sa zakázalo pani Schmidt vykonávanie činnosti predaja strieborných šperkov prostredníctvom
         podomového predaja.

       Vnútroštátny právny rámec
      3       § 57 ods. 1 Rakúskeho živnostenského zákonníka (Gewerbeordnung, BGBl., 194/1994, ďalej len „GewO“), ktorý zakazuje podomový
         predaj niektorých tovarov, najmä strieborných šperkov, a zbieranie objednávok na ne, znie takto:

      „Zakazujú sa návštevy u súkromných osôb so zámerom získať objednávky na predaj potravinových prísad, rýb, liekov, zdravotníckych
         pomôcok, hodiniek a hodín zo vzácnych kovov, zlatých, strieborných alebo platinových výrobkov, klenot, drahokamov, zbraní
         a nábojov, pyrotechnických výrobkov, kozmetických výrobkov, náhrobných kameňov, náhrobných pomníkov a ich príslušenstva, ako
         aj vencov a iných dekorácií na hroby. Rovnako sa zakazujú reklamné kampane vrátane reklamných a poradných stretnutí, týkajúce
         sa týchto tovarov, organizované v súkromných domácnostiach pre jednotlivcov bez ohľadu na to, či ich usporiada samotný podnikateľský
         subjekt alebo tretia osoba. …“

       Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
      4       Pani Schmidt riadi podnik so sídlom v Nemecku. Vykonáva ambulantný predaj šperkov na území Európskej únie prostredníctvom
         podomového predaja osobám v súkromných obydliach. Ponúka im na predaj strieborné šperky a zbiera na ne objednávky. Predajná
         cena týchto šperkov nepresahuje 40 eur na kus.

      5       Pani Schmidt 18. decembra 2003 usporiadala „stretnutie o šperkoch“ v súkromnom obydlí v Klagenfurte v Rakúsku. V nadväznosti
         na toto stretnutie A‑Punkt, ktorá vykonáva konkurenčnú činnosť, podala žalobu proti pani Schmidt na Landesgericht Klagenfurt
         so zámerom dosiahnuť ukončenie jej činnosti z dôvodu, že § 57 ods. 1 GewO túto činnosť zakazuje.

      6       Pani Schmidt namieta požiadavky žalobkyne vo veci samej a tvrdí, že § 57 GewO je v rozpore s voľným pohybom tovaru upraveným
         v článku 28 ES. Zdôrazňuje najmä, že podomový predaj strieborných šperkov je zákonný tak v Nemecku, ako aj v Taliansku a v Spojenom
         kráľovstve.

      7       Za týchto okolností Landgericht Klagenfurt rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
      „1.      Majú sa články 28 ES a 30 ES vykladať tak, že zaručujú slobodu žalovanej distribuovať v rámci svojej podnikateľskej činnosti
         strieborné šperky prostredníctvom návštev u súkromných osôb so zámerom predať tieto šperky a zbierať na ne objednávky?

      2.      V prípade kladnej odpovede na túto otázku, predstavuje právna úprava členského štátu, ktorá zakazuje distribúciu strieborných
         šperkov prostredníctvom návštev u súkromných osôb so zámerom predať tieto šperky a zbierať na ne objednávky, obmedzenie voľného
         pohybu tovaru v zmysle článkov 28 ES a 30 ES?

      3.      V prípade kladnej odpovede aj na túto otázku, nebráni vnútroštátna právna úprava, ktorá v rozpore s článkami 28 ES a 30 ES
         zakazuje predaj strieborných šperkov prostredníctvom návštev u súkromných osôb so zámerom predať tieto šperky a zbierať na
         ne objednávky, výkonu práva jednotlivca distribuovať tieto šperky týmto spôsobom?“

       O prejudiciálnych otázkach
      8       Vnútroštátny súd sa v podstate svojimi troma otázkami, ktoré treba preskúmať spoločne, pýta, či je vnútroštátna právna úprava,
         akú predstavuje § 57 GewO, ktorý zakazuje tak predaj strieborných šperkov, ako aj ich objednávanie prostredníctvom podomového
         predaja, v rozpore s článkami 28 ES a 30 ES.

      9       V úvode treba uviesť, že cieľom § 57 GewO je vylúčiť tento spôsob uvádzania na trh pre tento druh výrobkov. Okrem iného spor
         vo veci samej vznikol preto, lebo osoba riadiaca podnik so sídlom v Nemecku usporiadala podomový predaj šperkov v Rakúsku.
         Za týchto okolností sa na vnútroštátnu právnu úpravu, ktorá zakazuje podomový predaj šperkov, vzťahujú ustanovenia o voľnom
         pohybe tovaru.

      10     Cieľom smernice Rady 85/577/EHS z 20. decembra 1985 na ochranu spotrebiteľa pri zmluvách uzatváraných mimo prevádzkových priestorov
         (Ú. v. ES L 372, s. 31; Mim. vyd. 15/001, s. 262) je čiastočne zharmonizovať pravidlá v oblasti ochrany spotrebiteľov pri
         niektorých spôsoboch uvádzania na trh vrátane predajov uzatvorených v rámci návštev obchodníka u jednotlivca.

      11     Bez toho, aby bolo potrebné hlbšie skúmať stupeň harmonizácie uskutočnenej touto smernicou, je preukázané, že členské štáty
         môžu na základe článku 8 tejto smernice prijať alebo zachovať priaznivejšie ustanovenia v oblasti ochrany spotrebiteľov, ako
         ustanovuje uvedená smernica.

      12     Ako vyplýva z judikatúry Súdneho dvora, členské štáty môžu z tohto dôvodu zaviesť alebo zachovať úplný alebo čiastočný zákaz
         uzatvárania zmlúv mimo prevádzkových priestorov (pozri rozsudky zo 16. mája 1989, Buet a EBS, 382/87, Zb. s. 1235, bod 16,
         a zo 14. marca 1991, Di Pinto, C‑361/89, Zb. s. I‑1189, bod 21). Táto právomoc sa však musí vykonávať s ohľadom na základnú
         zásadu voľného pohybu tovaru, ktorú vyjadruje v článku 28 ES zákaz množstevných obmedzení dovozu a opatrení s rovnocenným
         účinkom medzi členskými štátmi (pozri v tomto zmysle rozsudok z 25. marca 2004, Karner, C‑71/02, Zb. s. I‑3025, bod 34).

      13     Súdny dvor sa už vyslovil o zlučiteľnosti rôznych vnútroštátnych ustanovení upravujúcich spôsoby uvádzania na trh s článkom
         28 ES (pozri najmä rozsudok z 26. mája 2005, Burmanjer a i., C‑20/03, Zb. s. I‑4133, bod 22).

      14     Ako už Súdny dvor viackrát rozhodol, akúkoľvek obchodno-právnu úpravu členských štátov, ktorá by mohla narušiť buď priamo,
         alebo nepriamo, skutočne, alebo potenciálne obchod v rámci Spoločenstva, treba považovať za opatrenie s rovnakým účinkom ako
         množstevné obmedzenia, a preto je táto úprava uvedeným článkom zakázaná (pozri najmä rozsudky z 11. júla 1974, Dassonville,
         8/74, Zb. s. 837, bod 5; z 19. júna 2003, Komisia/Taliansko, C‑420/01, Zb. s. I‑6445, bod 25, a Karner, už citovaný, bod 36).

      15     Súdny dvor už upresnil v rozsudku z 24. novembra 1993, Keck a Mithouard (C‑267/91 a C‑268/91, Zb. s. I‑6097, bod 16), že vnútroštátne
         ustanovenia obmedzujúce alebo zakazujúce určité spôsoby predaja nie sú takej povahy, že môžu narušiť obchod medzi členskými
         štátmi v zmysle judikatúry zavedenej už citovaným rozsudkom Dassonville, ak sa tieto ustanovenia na jednej strane týkajú všetkých
         dotknutých subjektov vykonávajúcich svoju činnosť na vnútroštátnom území a na druhej strane sa rovnakým spôsobom týkajú z právneho
         aj zo skutkového hľadiska predaja domácich výrobkov a výrobkov pochádzajúcich z iných členských štátov (pozri tiež rozsudky
         z 13. januára 2000, TK‑Heimdienst, C‑254/98, Zb. s. I‑151, bod 23; z 11. decembra 2003, Deutscher Apothekerverband, C‑322/01,
         Zb. s. I‑14887, bod 68; Karner, už citovaný, bod 37, a Burmanjer a i., už citovaný, bod 24).

      16     Neskôr Súdny dvor určil, že niektoré ustanovenia o určitých spôsoboch uvádzania na trh sú ustanoveniami o spôsobe predaja
         v zmysle už citovaného rozsudku Keck a Mithouard (pozri najmä rozsudky z 2. júna 1994, Tankstation ’t Heukske a Boermans,
         C‑401/92 a C‑402/92, Zb. s. I‑2199, body 12 až 14; TK‑Heimdienst, už citovaný, bod 24, a Burmanjer a i., už citovaný, body
         25 a 26).

      17     Ako vyplýva z bodu 9 tohto rozsudku, vnútroštátna právna úprava sporného zákazu podomového predaja sa týka spôsobu uvádzania
         na trh. Nespochybňuje sa, že nie je jej zámerom upravovať obchod s tovarom medzi členskými štátmi. Nemusí sa naň vzťahovať
         zákaz podľa článku 28 ES, ak spĺňa obidve podmienky uvedené v bode 15 tohto rozsudku.

      18     Čo sa týka prvej podmienky, zdá sa, že § 57 GewO sa uplatňuje na všetky dotknuté podnikateľské subjekty vykonávajúce činnosť
         na rakúskom území bez ohľadu na ich štátnu príslušnosť. Prvá podmienka uvedená v už citovanom rozsudku Keck a Mithouard je
         teda splnená.

      19     Čo sa týka druhej podmienky, nespochybňuje sa, že zákaz podomového predaja šperkov nerozlišuje sporné výrobky na základe ich
         pôvodu.

      20     Treba ďalej preskúmať, či všeobecný zákaz predaja strieborných šperkov prostredníctvom podomového predaja, ako aj zbierania
         objednávok na ne nie je zo skutkového hľadiska spôsobilý viac brániť prístupu dotknutých výrobkov pochádzajúcich z iných členských
         štátov ako domácich výrobkov na trh.

      21     Vnútroštátne ustanovenie, akým je ustanovenie sporné vo veci samej, je v zásade spôsobilé obmedziť celkový objem predaja daných
         tovarov v predmetnom členskom štáte, a v dôsledku toho aj znížiť objem predajov tovarov pochádzajúcich z iných členských štátov.
         Toto konštatovanie však nepostačuje na to, aby sa uvedené ustanovenie považovalo za opatrenie s rovnocenným účinkom (pozri
         najmä rozsudok Keck a Mithouard, už citovaný, bod 13, a z 20. júna 1996, Semeraro Casa Uno a i., C‑418/93 až C‑421/93, C‑460/93
         až C‑462/93, C‑464/93, C‑9/94 až C‑11/94, C‑14/94, C‑15/94, C‑23/94, C‑24/94 a C‑332/94, Zb. s. I‑2975, bod 24).

      22     Ako poznamenáva Komisia Európskych spoločenstiev, podomový predaj šperkov nízkej ceny sa môže javiť primeranejší a účinnejší
         ako predaj v stálej prevádzke. Pre podnikateľské subjekty špecializujúce sa na šperky tejto hodnoty môže totiž predaj v stálej
         prevádzke predstavovať proporcionálne veľmi vysoké náklady.

      23     Skutočnosť, že spôsob uvádzania na trh je účinný a viac hospodárny, však nepostačuje na to, aby sa skonštatovalo, že na vnútroštátne
         ustanovenie, ktoré tento spôsob zakazuje, sa vzťahuje zákaz upravený v článku 28 ES. Takéto ustanovenie totiž predstavuje
         opatrenie s rovnocenným účinkom iba vtedy, ak sa zákaz tohto spôsobu uvádzania na trh dotýka viac výrobkov pochádzajúcich
         z iných členských štátov ako domácich výrobkov.

      24     V tejto súvislosti sa nespochybňuje, že zákaz sporný vo veci samej sa netýka všetkých spôsobov uvádzania na trh dotknutého
         tovaru, ale iba jedného, takže nevylučuje možnosť predávať tieto tovary na vnútroštátnom území iným spôsobom.

      25     Prvky, ktoré sú k dispozícii Súdnemu dvoru, mu však neumožňujú s istotou sa vysloviť o tom, či sa zákaz podomového predaja
         podľa § 57 GewO dotýka viac uvádzania výrobkov pochádzajúcich z iných členských štátov ako Rakúsko na trh alebo uvádzania
         výrobkov pochádzajúcich z tohto členského štátu. Za týchto okolností prináleží teda vnútroštátnemu súdu, aby preskúmal, či
         je táto podmienka splnená a to najmä s ohľadom na úvahy uvedené v bodoch 20 až 24 tohto rozsudku.

      26     Ak po tomto preskúmaní vnútroštátny súd skonštatuje, že sa zákaz upravený v § 57 GewO dotýka vo vzťahu k prístupu na vnútroštátny
         trh viac výrobkov pochádzajúcich z iných členských štátov ako domácich výrobkov, bude mu prináležať určiť, či je tento zákaz
         odôvodnený cieľom všeobecného záujmu v zmysle judikatúry, ktorá vznikla rozsudkom z 20. februára 1979, Rewe-Zentral, nazvaným
         „Cassis de Dijon“ (120/78, Zb. s. 649), alebo iným cieľom uvedeným v článku 30 ES a či je nevyhnutný na dosiahnutie tohto
         cieľa a k nemu proporcionálny.

      27     V tejto súvislosti môže ochrana spotrebiteľov predstavovať dôvod na zákaz sporný vo veci samej za dvojitej podmienky, že tento
         zákaz bude spôsobilý zabezpečiť dosiahnutie sledovaného cieľa a nepôjde nad rámec toho, čo je nevyhnutné na jeho dosiahnutie.

      28     Posúdenie musí zohľadniť úroveň ochrany v prospech spotrebiteľov ustanovený smernicou 85/577 v oblasti predaja a zbierania
         objednávok na dotknuté výrobky.

      29     V rámci tohto preskúmania treba tiež zohľadniť osobitosti spojené s podomovým predajom strieborných šperkov, najmä prípadné
         vyššie riziko oklamania spotrebiteľov vyplývajúce z nedostatku informácií, nemožnosti porovnať ceny alebo nedostatočnej záruky
         pravosti týchto šperkov, ako aj psychologického nátlaku na nákup, ktorý je výraznejší, ak sa predaj uskutočňuje v súkromí.

      30     So zreteľom na vyššie uvedené úvahy treba na prejudiciálne otázky odpovedať tak, že vnútroštátna právna úprava, ktorou členský
         štát zakazuje na svojom území tak predaj strieborných šperkov, ako aj zbieranie objednávok na ich predaj prostredníctvom podomového
         predaja, nie je v rozpore s článkom 28 ES o voľnom pohybe tovaru, ak sa táto právna úprava uplatní na všetky dotknuté podnikateľské
         subjekty a dotýka sa rovnakým spôsobom či už z právneho, alebo skutkového hľadiska uvádzania domácich výrobkov a výrobkov
         pochádzajúcich z iných členských štátov na trh. Prináleží vnútroštátnemu súdu preskúmať, či s ohľadom na okolnosti vo veci
         samej je uplatnenie vnútroštátneho ustanovenia spôsobilé zabrániť prístupu výrobkov pochádzajúcich z iných členských štátov
         na trh alebo brániť tomuto prístupu viac, ako bráni prístupu domácich výrobkov na trh, a ak je to tak, preskúmať, či dotknuté
         ustanovenie odôvodňuje cieľ všeobecného záujmu v zmysle danom tomuto pojmu judikatúrou Súdneho dvora alebo niektorý z cieľov
         uvedených v článku 30 ES a či je toto ustanovenie proporcionálne k tomuto cieľu.

       O trovách
      31     Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:
      Vnútroštátna právna úprava, ktorou členský štát zakazuje na svojom území tak predaj strieborných šperkov, ako aj zbieranie
            objednávok na ich predaj prostredníctvom podomového predaja, nie je v rozpore s článkom 28 ES o voľnom pohybe tovaru, ak sa
            táto právna úprava uplatní na všetky dotknuté podnikateľské subjekty a dotýka sa rovnakým spôsobom či už z právneho, alebo
            skutkového hľadiska uvádzania domácich výrobkov a výrobkov pochádzajúcich z iných členských štátov na trh. Prináleží vnútroštátnemu
            súdu preskúmať, či s ohľadom na okolnosti vo veci samej je uplatnenie vnútroštátneho ustanovenia spôsobilé zabrániť prístupu
            výrobkov pochádzajúcich z iných členských štátov na trh alebo brániť tomuto prístupu viac, ako bráni prístupu domácich výrobkov
            na trh, a ak je to tak, preskúmať, či dotknuté ustanovenie odôvodňuje cieľ všeobecného záujmu v zmysle danom tomuto pojmu
            judikatúrou Súdneho dvora alebo niektorý z cieľov uvedených v článku 30 ES a či je toto ustanovenie proporcionálne k tomuto
            cieľu.
      Podpisy
      * Jazyk konania: nemčina.


title: Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) zo 16. júla 2009.#Pärlitigu OÜ proti Maksu- ja Tolliameti Põhja maksu- ja tollikeskus.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Tallinna Halduskohus - Estónsko.#Spoločný colný sadzobník - Kombinovaná nomenklatúra - Colné zaradenie - Podpoložka KN 0511 91 10 - Podpoložka KN 0303 22 00 - Mrazené chrbtové kosti z chovaného lososa atlantického - Nariadenie (ES) č. 85/2006 - Antidumpingové clá.#Vec C-56/08.

text:
      Vec C‑56/08
      Pärlitigu OÜ
      proti
      Maksu- ja Tolliameti Põhja maksu- ja tollikeskus
      (návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný
      Tallinna Halduskohus)
      „Spoločný colný sadzobník – Kombinovaná nomenklatúra – Colné zaradenie – Podpoložka KN 0511 91 10 – Podpoložka KN 0303 22 00 – Mrazené chrbtové kosti z chovaného lososa atlantického – Nariadenie (ES) č. 85/2006 – Antidumpingové clá“
      Abstrakt rozsudku
      Spoločný colný sadzobník – Položky sadzobníka – Mrazené chrbtové kosti z chovaného lososa atlantického, ktoré sa získajú po
            filetovaní rýb

      Kombinovaná nomenklatúra Spoločného colného sadzobníka tvoriaca prílohu I nariadenia č. 2658/87 o colnej a štatistickej nomenklatúre
         a o Spoločnom colnom sadzobníku, zmeneného a doplneného nariadením č. 1719/2005, sa má vykladať v tom zmysle, že mrazené chrbtové
         kosti z chovaného lososa atlantického (Salmo salar), ktoré sa získajú po filetovaní rýb, treba zaradiť pod podpoložku 0303 22 00 kombinovanej nomenklatúry pod podmienkou, že
         tovar je v čase preclenia spôsobilý na ľudskú konzumáciu, čo prislúcha overiť vnútroštátnemu súdu.

      (pozri bod 30 a výrok)

ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (štvrtá komora)
      zo 16. júla 2009 (*)

      „Spoločný colný sadzobník – Kombinovaná nomenklatúra – Colné zaradenie – Podpoložka KN 0511 91 10 – Podpoložka KN 0303 22 00 – Mrazené chrbtové kosti z chovaného lososa atlantického – Nariadenie (ES) č. 85/2006 – Antidumpingové clá“
      Vo veci C‑56/08,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Tallinna Halduskohus
         (Estónsko) zo 16. januára 2008 a doručený Súdnemu dvoru 13. februára 2008, ktorý súvisí s konaním:

      Pärlitigu OÜ
      proti
      Maksu- ja Tolliameti Põhja maksu- ja tollikeskus,
      SÚDNY DVOR (štvrtá komora),
      v zložení: predseda štvrtej komory K. Lenaerts, sudcovia R. Silva de Lapuerta, E. Juhász, G. Arestis (spravodajca) a J. Malenovský,
      generálna advokátka: V. Trstenjak,
      tajomník: C. Strömholm, referentka,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        Pärlitigu OÜ, v zastúpení: M. Maksing, advokaat,
      –        estónska vláda, v zastúpení: L. Uibo, splnomocnený zástupca,
      –        Rada Európskej únie, v zastúpení: T. Tobreluts a J.‑P. Hix, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci G. Berrisch, Rechtsanwalt,
      –        Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: K. Saaremäel‑Stoilov, H. van Vliet a A. Sipos, splnomocnení zástupcovia,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 12. februára 2009,
      so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálnej advokátky, že vec bude prejednaná bez jej návrhov,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu podpoložiek kombinovanej nomenklatúry 0511 91 10 a 0303 22 00 tvoriacej
         prílohu I nariadenia Rady (EHS) č. 2658/87 z 23. júla 1987 o colnej a štatistickej nomenklatúre a o Spoločnom colnom sadzobníku
         (Ú. v. ES L 256, s. 1; Mim. vyd. 02/002, s. 382), zmeneného a doplneného nariadením Komisie (ES) č. 1719/2005 z 27. októbra
         2005 (Ú. v. EÚ L 286, s. 1, ďalej len „KN“), ako aj platnosti článku 1 ods. 5 nariadenia Rady (ES) č. 85/2006 zo 17. januára
         2006, ktorým sa ukladá konečné antidumpingové clo a s konečnou platnosťou vyberá predbežné clo uložené na dovoz chovaného
         lososa s pôvodom v Nórsku (Ú. v. EÚ L 15, s. 1).

      2        Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Maksu- ja Tolliameti Põhja maksu- ja tollikeskus (ďalej len „PMTK“), estónskym
         daňovým a colným orgánom a Pärlitigu OÜ (ďalej len „Pärlitigu“), obchodnou spoločnosťou podľa estónskeho práva, ktorý sa týka
         rozhodnutia o vymeraní cla adresovaného uvedenej spoločnosti.

       Právny rámec
      3        Oddiel I A prvej časti KN, ktorý je venovaný všeobecným pravidlám pre interpretáciu kombinovanej nomenklatúry, stanovuje:

      „Zatrieďovanie výrobkov do [KN] sa riadi nasledujúcimi zásadami:
      1.      Názvy tried, kapitol a podkapitol majú len orientačný charakter; na právne účely sa zatriedenie určuje podľa znenia položiek
         a príslušných poznámok k triedam alebo kapitolám, a ak tieto položky alebo poznámky nevyžadujú inak, podľa nasledujúcich ustanovení.

      2.      a)     Každé uvedenie výrobku v niektorej položke sa vzťahuje aj na taký výrobok, ktorý je nekompletný alebo nedokončený, ak v stave
         a za podmienok, v akých sa predkladá tento nekompletný alebo nedokončený výrobok, má charakteristické znaky kompletného alebo
         hotového výrobku. Vzťahuje sa aj na taký kompletný alebo hotový výrobok (alebo ktorý sa použitím tohto pravidla zatriedi ako
         kompletný alebo hotový), ktorý je predkladaný v nezmontovanom alebo rozmontovanom stave.

      …
      6.      Na právne účely sa zatriedenie tovaru do položiek podpoložky [do podpoložiek v rámci položky – neoficiálny preklad] určuje podľa znenia týchto podpoložiek a príslušných poznámok k podpoložkám a mutatis mutandis podľa vyššie uvedených pravidiel, pričom sa tým rozumie, že porovnateľné sú len podpoložky rovnakej úrovne. Na účely tohto
         pravidla sa tiež používajú poznámky k triedam a kapitolám, ak kontext nevyžaduje inak [ak nie je stanovené inak – neoficiálny preklad].“

      4        Trieda I druhej časti KN nazvaná „Živé zvieratá, živočíšne výrobky“ obsahuje päť kapitol.

      5        Jednou z nich je kapitola 3 s názvom „Ryby a kôrovce, mäkkýše a ostatné vodné bezstavovce“ obsahujúca položku 0303. Táto položka
         nazvaná „Ryby, mrazené, okrem rybacieho filé a ostatného rybacieho mäsa položky 0304“ sa ďalej člení takto:

      „      – Lososy obyčajné (Oncorhynchus nerka, Oncorhynchus gorbuscha, Oncorhynchus keta, Oncorhynchus tschawytscha, Oncorhynchus
         kisutch, Oncorhynchus masou a Oncorhynchus rhodurus), okrem pečene, ikier a mliečia:

      …
      0303 22 00 – – Losos atlantický (Salmo salar) a hlavátka dunajská (Hucho hucho)

      …“.
      6        Poznámky k predmetnej kapitole 3 stanovujú:

      „1.      Do tejto kapitoly nepatria:
      …
               c)     ryby (vrátane ich pečene, ikier a mlieča) alebo kôrovce, mäkkýše alebo ostatné vodné bezstavovce mŕtve a nespôsobilé alebo
         nevhodné na ľudskú konzumáciu pre ich prirodzenú povahu alebo vzhľadom na stav, v akom sa nachádzajú (kapitola 5);…

      …“
      7        V kapitole 5 triedy I druhej časti KN s názvom „Výrobky živočíšneho pôvodu inde nešpecifikované ani nezahrnuté“ sa uvádza
         položka 0511, ktorá samotná má názov „Výrobky živočíšneho pôvodu inde nešpecifikované ani nezahrnuté; mŕtve zvieratá kapitoly
         1 alebo 3, nespôsobilé na ľudskú konzumáciu“, ktorá sa ďalej člení takto:

      „0511 10 00  – Býčie spermie
                                 – ostatné:
      0511 91 – – Výrobky z rýb alebo kôrovcov, mäkkýšov alebo ostatných vodných bezstavovcov; mŕtve zvieratá kapitoly 3:
      0511 91 10 – – – Rybací odpad
      …“
      8        Poznámky k predmetnej kapitole 5 obsahujú tieto upresnenia:

      „1      Do tejto kapitoly nie sú zatriedené:
               a)     jedlé výrobky (iné ako zvieracie črevá, mechúre a žalúdky, celé alebo ich časti, zvieracia krv, tekutá alebo sušená);
      …“
      9        Podpoložky integrovaného sadzobníka Európskych spoločenstiev (TARIC) týkajúce sa kapitoly 3 triedy I druhej časti KN sa členia
         nasledovne:

      „      0303 22 00 11 – – – losos atlantický (salmo salar)

               0303 22 00 11 – – – – voľne žijúci
               0303 22 00 12 – – – – ostatné
               0303 22 00 12  – – – – – celé
               0303 22 00 13 – – – – – bez vnútorností, s hlavou
               0303 22 00 15 – – –- ostatné“.
      10      Nariadenie č. 85/2006 vo svojom článku 1 uvádza:

      „1.      Týmto sa ukladá konečné antidumpingové clo na dovoz chovaného (iného ako voľne žijúceho) lososa, či už vo forme filé alebo
         v inej forme, čerstvého, chladeného alebo mrazeného, spadajúceho pod kódy KN ex 0302 12 00, ex 0303 11 00, ex 0303 19 00,
         ex 0303 22 00, ex 0304 10 13 a ex 0304 20 13 (ďalej len ‚chovaný losos‘) s pôvodom v Nórsku.

      …
      4.      Pre všetky… spoločnosti [iné než Nordlaks Oppdrett AS] (doplnkový kód TARIC A999) predstavuje výška konečného antidumpingového
         cla rozdiel medzi minimálnou dovoznou cenou stanovenou v odseku 5 a čistou franko cenou na hranici Spoločenstva pred preclením,
         ak je táto nižšia ako minimálna dovozná cena. Ak je čistá franko cena na hranici Spoločenstva rovná alebo vyššia ako zodpovedajúca
         minimálna dovozná cena stanovená v odseku 5, nevyberá sa žiadne clo.

      5.      Na účely odseku 4 sa uplatňuje minimálna dovozná cena uvedená v stĺpci 2 ďalej uvedenej tabuľky. Ak sa na základe overenia
         po dovoze zistí, že čistá franko cena na hranici Spoločenstva skutočne zaplatená prvým nezávislým spotrebiteľom v Spoločenstve
         (cena po dovoze) je podľa colného vyhlásenia nižšia ako čistá franko cena na hranici Spoločenstva pred preclením a cena po
         dovoze je nižšia ako minimálna dovozná cena, uplatňuje sa pevne stanovené antidumpingové clo uvedené v stĺpci 3 ďalej uvedenej
         tabuľky, pokiaľ uplatnenie pevne stanoveného cla uvedeného v stĺpci 3 plus cena po dovoze nevedie k sume (cena skutočne zaplatená
         plus pevne stanovené clo), ktorá je nižšia ako minimálna dovozná cena uvedená v stĺpci 2 ďalej uvedenej tabuľky. V takom prípade
         sa uplatňuje výška cla rovná rozdielu medzi minimálnou dovoznou cenou uvedenou v stĺpci 2 ďalej uvedenej tabuľky a cenou po
         dovoze. Ak sa takéto pevne stanovené antidumpingové clo vyberá spätne, vyberá sa čisté bez akéhokoľvek antidumpingového cla
         zaplateného predtým, vypočítaného na základe minimálnej dovoznej ceny.

               Forma úpravy chovaného lososa

               Minimálna dovozná cena v EUR/kg čistej hmotnosti výrobku

               Pevne stanovené clo v EUR/kg čistej hmotnosti výrobku

               Kód TARIC

               Celá ryba, čerstvá, chladená alebo mrazená

               2,80

               0,40

               0302 12 00 12,
               0302 12 00 33,
               0302 12 00 93,
               0303 11 00 93,
               0303 19 00 93,
               0303 22 00 12,
               0303 22 00 83

               Bez vnútorností, s hlavou, čerstvá, chladená alebo mrazená

               3,11

               0,45

               0302 12 00 13,
               0302 12 00 34,
               0302 12 00 94,
               0303 11 00 94,
               0303 19 00 94,
               0303 22 00 13,
               0303 22 00 84

               Ostatné (vrátane bez vnútorností, bez hlavy) čerstvá, chladená alebo mrazená

               3,49

               0,50

               0302 12 00 15,
               0302 12 00 36,
               0302 12 00 96,
               0303 11 00 18,
               0303 11 00 96,
               0303 19 00 18,
               0303 19 00 96,
               0303 22 00 15,
               0303 22 00 86

               Filé z celej ryby a filé rozrezané na kusy, pričom každé váži viac ako 300 g, čerstvé, chladené alebo mrazené, s kožou

               5,01

               0,73

               0304 10 13 13,
               0304 10 13 94,
               0304 20 13 13,
               0304 20 13 94

               Filé z celej ryby a filé rozrezané na kusy, pričom každé váži viac ako 300 g, čerstvé, chladené alebo mrazené, bez kože

               6,40

               0,93

               0304 10 13 14,
               0304 10 13 95,
               0304 20 13 14,
               0304 20 13 95

               Ostatné filé z celej ryby a filé rozrezané na kusy, pričom každé váži 300 g alebo menej, čerstvé, chladené alebo mrazené

               7,73

               1,12

               0304 10 13 15,
               0304 10 13 96,
               0304 20 13 15,
               0304 20 13 96

         …“
      11      Nariadenie Rady (ES) č. 319/2009 zo 16. apríla 2009, ktorým sa objasňuje rozsah konečného antidumpingového cla uloženého nariadením
         (ES) č. 85/2006 na dovoz chovaného lososa s pôvodom v Nórsku (Ú. v. EÚ L 101, s. 1), nahradilo článok 1 ods. 1 nariadenia
         č. 85/2006 týmto znením:

      „Týmto sa ukladá konečné antidumpingové clo na dovoz chovaného (iného ako voľne žijúceho) lososa, tiež vo forme filé, čerstvého,
         chladeného alebo mrazeného, patriaceho pod kódy KN ex 0302 12 00, ex 0303 11 00, ex 0303 19 00, ex 0303 22 00, ex 0304 10 13
         a ex 0304 20 13 (ďalej len ‚chovaný losos‘) s pôvodom v Nórsku. Na chrbtové kosti z lososa, zložené z rybej kosti čiastočne
         pokrytej mäsom, ktoré sú jedlými vedľajšími výrobkami rybného hospodárstva, patriace pod kódy KN ex 0302 12 00, ex 0303 11 00,
         ex 0303 19 00, ex 0303 22 00, sa nevzťahuje konečné antidumpingové clo, pod podmienkou, že mäso nachádzajúce sa na chrbtovej
         kosti z lososa nepredstavuje viac ako 40 % jej hmotnosti.“

      12      Článok 2 nariadenia č. 319/2009 stanovuje:

      „V prípade tovaru, na ktorý sa nevzťahuje článok 1 ods. 1 nariadenia (ES) č. 85/2006, zmeneného a doplneného týmto nariadením,
         sa vráti alebo odpustí konečné antidumpingové clo, ktoré bolo zaplatené alebo zaúčtované podľa článku 1 ods. 1 nariadenia
         (ES) č. 85/2006 v jeho pôvodnom znení, a dočasné antidumpingové clo vybrané s konečnou platnosťou podľa článku 2 tohto nariadenia.

      …“
      13      Podľa znenia svojho článku 3 sa nariadenie č. 319/2009 uplatňuje so spätnou účinnosťou od 21. januára 2006.

       Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
      14      Pärlitigu kúpila 19. januára 2006 v Nórsku na základe faktúry vystavenej zo strany Fossen AS 13 050 kg mrazených chrbtových
         kostí z chovaného lososa atlantického (Salmo salar) získaných po filetovaní rýb za cenu 6,54 EEK (estónskych korún) za kg. Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania, najmä
         zo znenia prvej otázky, vyplýva, že ide o jedlé výrobky a bežne predávané ako potraviny.

      15      Pärlitigu doviezla tento tovar do Estónska 23. januára 2006 na základe colného vyhlásenia č. I 5446, v ktorom ho označila
         ako rybací odpad patriaci pod kód KN 0511 91 10, z ktorého nebolo vyrubené žiadne clo. V rovnaký deň PMTK prijal toto vyhlásenie
         a prepustil tento tovar do voľného obehu. V tejto súvislosti Pärlitigu zaplatila ako daň z pridanej hodnoty sumu 15 370 EEK.

      16      Pärlitigu 25. januára 2006 opätovne predala ten istý tovar spoločnosti Alkfish OÜ za cenu 8,47 EEK za kg.

      17      Inšpektor PMTK následne 23. marca 2006 odobral vzorku predmetného tovaru v sklade Alkfish OÜ s cieľom overiť, či kód KN uvedený
         v colnom vyhlásení bol správny. Analýza tejto vzorky viedla k záveru, že tento tovar je spôsobilý na ľudskú konzumáciu.

      18      Vzhľadom na tento záver PMTK pridelil tomuto tovaru nový kód KN 0303 22 00 a zaradil ho pod kód TARIC 0303 22 00 15. Dňa 30. marca
         2007 PMTK vydal rozhodnutie o vymeraní cla č. 12‑5/177, ktorý sa týkal najmä antidumpingového cla stanoveného nariadením č. 85/2006.

      19      Pärlitigu napadla toto rozhodnutie o vymeraní cla 11. apríla 2007 pred Tallinna Halduskohus (správny súd, Tallin), navrhujúc
         na jednej strane zrušenie uvedeného rozhodnutia o vymeraní cla a na druhej strane odklad jeho vykonateľnosti na základe predbežného
         opatrenia.

      20      Za týchto okolností Tallinna Halduskohus rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

      „[1)] Má sa [KN] vykladať v tom zmysle, že mrazené chrbtové kosti (kosti s rybacím mäsom) z chovaného lososa atlantického (Salmo salar) získané po filetovaní ryby, ktoré sú spôsobilé na ľudskú konzumáciu a ktoré sa bežne predávajú ako potravina, treba zaradiť

      a)      do podpoložky 0511 91 10, ‚rybací odpad‘, alebo
      b)      do podpoložky 0303 22 00 15, ‚ostatné‘ časti z ostatného lososa atlantického (Salmo salar)?

      [2)]      Ak treba na prvú otázku odpovedať v súlade s písm. b), je v tom prípade tabuľka obsiahnutá v článku 1 ods. 5 nariadenia [č.
         85/2006] neplatná z dôvodu porušenia zásady proporcionality stanovenej v článku 5 Zmluvy [ES], keďže podľa tejto tabuľky je
         minimálna dovozná cena stanovená pre mrazené chrbtové kosti z lososa vyššia ako minimálna dovozná cena stanovená pre celé
         ryby, ako aj pre ryby bez vnútorností s hlavou?“

       O prejudiciálnych otázkach
       O prvej otázke
      21      Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či mrazené chrbtové kosti z chovaného lososa atlantického, ktoré
         sa získajú po filetovaní ryby, patria do podpoložky KN 0511 91 10 ako rybací odpad alebo do podpoložky KN 0303 22 00 ako losos
         atlantický (Salmo salar) a, najmä, do podpoložky TARIC 0303 22 00 15.

      22      Podľa názoru Pärlitigu KN je potrebné vykladať v tom zmysle, že sporný tovar musí byť zaradený do podpoložky KN 0511 91 00
         nazvanej „rybací odpad“, keďže toto označenie zodpovedá povahe tohto tovaru a keďže neexistuje žiadna iná presnejšia zodpovedajúca
         podpoložka. Estónska vláda a Komisia Európskych spoločenstiev naopak zastávajú názor, že keďže je uvedený tovar spôsobilý
         na ľudskú konzumáciu, patrí do podpoložky KN 0303 22 00 a, konkrétnejšie, do podpoložky TARIC 0303 22 00 15.

      23      Je potrebné pripomenúť, že keď je Súdnemu dvoru podaný návrh na rozhodnutie v prejudiciálnom konaní v oblasti colného zaradenia,
         jeho funkcia spočíva prevažne v objasnení vnútroštátnemu súdu kritérií, ktorých uplatnenie umožňuje vnútroštátnemu súdu správne
         zaradiť predmetné tovary do KN, než vykonať sám toto zaradenie, o to viac, že nedisponuje nevyhnutne všetkými podkladmi nevyhnutnými
         v tomto smere. Vnútroštátny súd sa zdá v každom prípade viac príslušný pre vykonanie zaradenia (rozsudky zo 7. novembra 2002,
         Lohmann a Medi Bayreuth, C‑260/00 až C‑263/00, Zb. s. I‑10045, bod 26, ako aj zo 16. februára 2006, Proxxon, C‑500/04, Zb.
         s. I‑1545, bod 23). Súdny dvor však v duchu spolupráce medzi vnútroštátnymi súdmi a Súdnym dvorom s cieľom dať užitočnú odpoveď
         môže vnútroštátnemu súdu poskytnúť všetky informácie, ktoré považuje za nevyhnutné (pozri najmä rozsudok z 1. júla 2008, MOTOE,
         C‑49/07, Zb. s. I‑4863, bod 30).

      24      Okrem toho treba tiež pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry je potrebné v záujme zabezpečenia právnej istoty a jednoduchej
         kontroly hľadať rozhodujúce kritérium na colné zaradenie tovaru všeobecne v jeho objektívnych znakoch a vlastnostiach, ktoré
         vyplývajú zo znenia položky KN a poznámok k triedam alebo kapitolám (pozri najmä rozsudky zo 16. septembra 2004, DFDS, C‑396/02,
         Zb. s. I‑8439, bod 27; z 15. septembra 2005, Intermodal Transports, C‑495/03, Zb. s. I‑8151, bod 47, a z 15. februára 2007,
         RUMA, C‑183/06, Zb. s. I‑1559, bod 27).

      25      V prejednávanej veci je potrebné konštatovať, že tovar, ktorého sa týka konanie vo veci samej, sa výslovne neuvádza ani v znení
         predmetnej položky KN, ani v poznámkach k jej triede alebo kapitole. Napriek tomu je nesporné, že tento tovar patrí do triedy
         I druhej časti KN nazvanej „Živé zvieratá, živočíšne výrobky“. Táto trieda je rozdelená na päť kapitol, medzi ktoré patrí
         kapitola 3 nazvaná „Ryby a kôrovce, mäkkýše a ostatné vodné bezstavovce“ a kapitola 5 nazvaná „Výrobky živočíšneho pôvodu
         inde nešpecifikované ani nezahrnuté“. Zo znenia poslednej uvedenej kapitoly jasne vyplýva, že predmetná kapitola 5 sa týka
         výrobkov, ktoré nezodpovedajú žiadnemu z nadpisov ostatných štyroch kapitol. Okrem toho poznámka 1 písm. a) tej istej kapitoly
         5 uvádza, že táto kapitola nezahŕňa jedlé výrobky iné ako zvieracie črevá, mechúre a žalúdky a zvieraciu krv. V tomto kontexte
         je potrebné určiť kritériá, ktoré by mohli odôvodniť prípadné zaradenie tovaru, ktorého sa týka konanie vo veci samej, do
         podpoložky kapitoly 3 triedy I druhej časti KN.

      26      Z ustálenej judikatúry vyplýva, že poznámky, ktoré sú uvedené na začiatku kapitol spoločného colného sadzobníka, rovnako ako
         vysvetlivky k nomenklatúre Rady pre colnú spoluprácu, predstavujú dôležité prostriedky na zaistenie jednotného uplatňovania
         tohto sadzobníka a ako také poskytujú poznatky využiteľné na jeho výklad (pozri rozsudok z 20. novembra 1997, Wiener SI, C‑338/95,
         Zb. s. I‑6495, bod 11, a zo 7. februára 2002, Turbon International, C‑276/00, Zb. s. I‑1389, bod 22).

      27      V prejednávanej veci poznámka 1 písm. c) kapitoly 3 druhej časti triedy I KN uvádza, že táto kapitola nezahŕňa ryby nespôsobilé
         na ľudskú konzumáciu pre ich prirodzenú povahu alebo vzhľadom na stav, v akom sa nachádzajú. Zo znenia tejto poznámky teda
         vyplýva, že rozhodujúcim kritériom na určenie, či tovar, ktorého sa týka konanie vo veci samej, patrí pod uvedenú kapitolu
         3, spočíva v jeho povahe spôsobilej na ľudskú konzumáciu. Za týchto okolností je rozhodujúcou otázka, či v čase ich preclenia
         mrazené chrbtové kosti z chovaného lososa atlantického, získané po filetovaní rýb a predstavujúce tento tovar sú spôsobilé
         na ľudskú konzumáciu (pozri analogicky rozsudky z 9. augusta 1994, Neckermann Versand, C‑395/93, Zb. s. I‑4027, bod 8, a z 13. júla
         2006, Anagram International, C‑14/05, Zb. s. I‑6763, bod 26), čo prislúcha overiť vnútroštátnemu súdu.

      28      V tejto súvislosti žalobkyňa v konaní vo veci samej uvádza, že obmedzená hodnota uvedeného tovaru naznačuje, že hoci výrobok,
         ktorý predstavuje predmetný tovar, je spôsobilý na ľudskú konzumáciu za určitých okolností, nemôže byť považovaný za potravinu.
         Štruktúra kapitoly 3 druhej časti triedy I KN sa týka rýb, ktorých časti, ako aj výrobky z nich, môžu byť ešte použité ako
         celé ryby alebo ich podstatné časti. Chrbtová kosť z ryby tieto požiadavky nespĺňa, pretože už nemá tieto dôležité vlastnosti,
         ktoré by objektívne a na základe hospodárskych hľadísk mohli viesť k zaradeniu do podpoložky patriacej do uvedenej kapitoly
         3.

      29      Predsa však, keďže podľa judikatúry citovanej v bode 24 tohto rozsudku zaradenie tovaru, ktorého sa týka konanie vo veci samej,
         musí vychádzať z jeho objektívnych znakov a vlastností, vzhľadom na objektívne znaky a vlastnosti definované znením položiek
         a poznámok ku kapitole 3 druhej časti triedy I KN, je zjavné, že v prípade tohto tovaru rozhodujúci faktor pre jeho zaradenie
         spočíva v jeho spôsobilosti na ľudskú konzumáciu a nie v jeho hodnote, alebo množstve.

      30      Vzhľadom na vyššie uvedené skutočnosti je na prvú položenú otázku potrebné odpovedať, že KN sa má vykladať v tom zmysle, že
         mrazené chrbtové kosti z chovaného lososa atlantického (Salmo salar), ktoré sa získajú po filetovaní rýb, treba zaradiť pod kód KN 0303 22 00 pod podmienkou, že tovar je v čase preclenia spôsobilý
         na ľudskú konzumáciu, čo prislúcha overiť vnútroštátnemu súdu.

       O druhej otázke
      31      Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či je článok 1 ods. 5 nariadenia č. 85/2006 neplatný v rozsahu, v akom porušuje
         zásadu proporcionality, keď stanovuje minimálnu dovoznú cenu mrazených chrbtových kostí z lososa vyššiu, než je minimálna
         dovozná cena celých rýb a rýb bez vnútorností s hlavou.

      32      Toto nariadenie stanovuje konečné antidumpingové clo na dovoz chovaného lososa, či už vo forme filé alebo v inej forme, čerstvého,
         chladeného alebo mrazeného, s pôvodom v Nórsku, na tovary patriace pod kód TARIC 0303 22 00 15 s názvom „Ostatné (vrátane
         bez vnútorností, bez hlavy) čerstvá, chladená alebo mrazená“, pod ktorý podľa rozhodnutia o vymeraní cla č. 12-5/177 vydaného
         zo strany PMTK, má byť zaradený tovar, ktorého sa týka konanie vo veci samej. Toto nariadenie v jeho článku 1 ods. 4 stanovuje,
         že výška konečného antidumpingového cla predstavuje rozdiel medzi minimálnou dovoznou cenou stanovenou v odseku 5 toho istého
         článku a čistou franko cenou na hranici Spoločenstva pred preclením, ak je táto nižšia ako minimálna dovozná cena. Pre tovary
         patriace pod kód TARIC 0303 22 00 15 tabuľka uvedená v uvedenom odseku 5 stanovuje minimálnu dovoznú cenu 3,49 eura za kg,
         ktorá je skutočne vyššia než minimálne dovozné ceny za celé ryby a ryby bez vnútorností s hlavou, ktoré sú v uvedenom poradí
         2,80 a 3,11 eura za kg.

      33      Pôsobnosť nariadenia č. 85/2006 bola neskôr objasnená nariadením č. 319/2009, ktoré sa stalo účinným 16. apríla 2009.

      34      Z odôvodnení č. 5 a 7 posledného uvedeného nariadenia vyplýva, že Komisia vzhľadom na druhú otázku položenú v rámci tohto
         prejudiciálneho konania začala čiastočné predbežné preskúmanie antidumpingových opatrení uplatniteľných na chovaného lososa
         s pôvodom v Nórsku, obmedzujúc toto preskúmanie na vymedzenie výrobku. Považovalo sa za vhodné preskúmať, či sa na mrazené
         chrbtové kosti z lososa vzťahuje vymedzenie príslušného výrobku podľa nariadenia č. 85/2006, najmä pod označením „Ostatné
         (vrátane bez vnútorností, bez hlavy), čerstvá, chladená alebo mrazená“, ktoré medzi iným zodpovedá kódu TARIC 0303 22 00 15.

      35      Toto preskúmanie viedlo k záveru, že chrbtové kosti z lososa a chovaný losos vymedzený v článku 1 nariadenia č. 85/2006 sú
         dva odlišné výrobky, keďže nie sú zameniteľné a na trhu Spoločenstva si nekonkurujú. V dôsledku toho článok 1 ods. 1 tohto
         nariadenia v jeho znení vyplývajúcom z nariadenia č. 319/2009 odteraz stanovuje, že na chrbtové kosti z lososa, zložené z rybej
         kosti čiastočne pokrytej mäsom, ktoré sú jedlými vedľajšími výrobkami rybného hospodárstva, patriace pod kódy KN ex 0302 12 00,
         ex 0303 11 00, ex 0303 19 00, ex 0303 22 00, sa nevzťahuje konečné antidumpingové clo, pod podmienkou, že mäso nachádzajúce
         sa na chrbtovej kosti z lososa nepredstavuje viac ako 40 % jej hmotnosti.

      36      Okrem toho článok 3 nariadenia č. 319/2009 stanovuje, že toto nariadenie sa uplatňuje so spätnou účinnosťou od 21. januára
         2006. V nadväznosti na to jeho článok 2 stanovuje vrátenie alebo odpustenie konečného antidumpingového cla, ktoré bolo zaplatené
         alebo zaúčtované podľa článku 1 ods. 1 nariadenia č. 85/2006 v jeho pôvodnom znení, ako aj dočasného antidumpingového cla
         vybraného s konečnou platnosťou z tovarov, ktorých sa netýka článok 1 ods. 1 nariadenia č. 85/2006, zmeneného a doplneného
         nariadením č. 319/2009.

      37      Je potrebné konštatovať, že v dôsledku retroaktívnej zmeny nariadenia č. 85/2006 nariadením č. 319/2009 stratila odpoveď Súdneho
         dvora na druhú otázku položenú vnútroštátnym súdom akýkoľvek význam pre rozhodnutie v konaní vo veci samej.

      38      Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že uvedený súd disponuje dôkazmi predloženými žalobkyňou, ktoré preukazujú,
         že v tovare, ktorého sa týka konanie vo veci samej, mäso nachádzajúce sa na chrbtovej kosti z lososa nepredstavuje viac ako
         24 % jej hmotnosti, čo uvedený súd práve viedlo k tomu, aby sa pýtal na zlučiteľnosť antidumpingového cla uplatňovaného na
         tento tovar podľa nariadenia č. 85/2006 so zásadou proporcionality.

      39      Vzhľadom na tento preukázaný skutkový údaj sa ukazuje, že podľa nariadenia č. 319/2009 uvedený tovar je považovaný za tovar,
         ktorého sa nikdy netýkalo uplatnenie antidumpingového cla zavedeného nariadením č. 85/2006.

      40      Za týchto podmienok nie je potrebné odpovedať na druhú otázku.

       O trovách
      41      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:
      Kombinovaná nomenklatúra Spoločného colného sadzobníka tvoriaca prílohu I nariadenia Rady (EHS) č. 2658/87 z 23. júla 1987
            o colnej a štatistickej nomenklatúre a o Spoločnom colnom sadzobníku, zmeneného a doplneného nariadením Komisie (ES) č. 1719/2005
            z 27. októbra 2005, sa má vykladať v tom zmysle, že mrazené chrbtové kosti z chovaného lososa atlantického (Salmo salar), ktoré sa získajú po filetovaní rýb, treba zaradiť pod kód KN 0303 22 00 pod podmienkou, že tovar je v čase preclenia spôsobilý
            na ľudskú konzumáciu, čo prislúcha overiť vnútroštátnemu súdu.
      Podpisy
      * Jazyk konania: estónčina.


Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 31. mája 1979. # Prokuratúra proti Gilbert Even a Office national des pensions pour travailleurs salariés (ONPTS). # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Cour du travail de Liège - Belgicko. # # Vec 207/78.


Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 5. marca 1998. # Compañía Internacional de Pesca y Derivados SA (Inpesca) proti Komisii Európskych spoločenstiev a Pesquería Vasco-Montañesa SA (Pevasa). # Neprípustnosť. # Spojené veci C-199/94 P a C-200/94 P REV.


Rozsudok Súdneho dvora (siedma komora) z 11. júna 2015.#Skatteministeriet proti Baby Dan A/S.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Vestre Landsret.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Colná únia a spoločný colný sadzobník – Kombinovaná nomenklatúra – Colné zaradenie – Položky 7318 a 8302 – Výrobok osobitne určený na upevnenie bezpečnostných zábran na ochranu detí.#Vec C-272/14.


Rozsudok Súdu prvého stupňa (prvá komora) z 10. júla 1990. # Automec Srl proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Prípustnosť - Hospodárska súťaž. # Vec T-64/89.


title: Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) zo 16. júna 2011.#Stichting de Thuiskopie proti Opus Supplies Deutschland GmbH a iní.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Hoge Raad der Nederlanden - Holandsko.#Aproximácia právnych predpisov - Autorské právo a súvisiace práva - Smernica 2001/29/ES - Právo rozmnožovania - Výnimky a obmedzenia - Výnimka pre rozmnoženinu na súkromné použitie - Článok 5 ods. 2 písm. b) a článok 5 ods. 5 - Primeraná kompenzácia - Subjekt povinný zaplatiť poplatok určený na financovanie tejto kompenzácie - Predaj na diaľku medzi dvoma osobami usadenými v rôznych členských štátoch.#Vec C-462/09.

text:
      Vec C‑462/09
      Stichting de Thuiskopie
      proti
      Opus Supplies Deutschland GmbH a i.
      (návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Hoge Raad der Nederlanden)
      „Aproximácia právnych predpisov – Autorské právo a súvisiace práva – Smernica 2001/29/ES – Právo rozmnožovania – Výnimky a obmedzenia – Výnimka pre rozmnoženinu na súkromné použitie – Článok 5 ods. 2 písm. b) a článok 5 ods. 5 – Primeraná kompenzácia – Subjekt povinný zaplatiť poplatok určený na financovanie tejto kompenzácie – Predaj na diaľku medzi dvoma osobami usadenými v rôznych členských štátoch“
      Abstrakt rozsudku
      1.        Aproximácia právnych predpisov – Autorské právo a príbuzné práva – Smernica 2001/29 – Zosúladenie niektorých aspektov autorských
            práv a s nimi súvisiacich práv v informačnej spoločnosti – Právo rozmnožovania – Výnimka pre rozmnoženinu na súkromné použitie
            – Primeraná kompenzácia – Dlžník
      [Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2001/29, článok 5 ods. 2 písm. b) a článok 5 ods. 5]
      2.        Aproximácia právnych predpisov – Autorské právo a príbuzné práva – Smernica 2001/29 – Zosúladenie niektorých aspektov autorských
            práv a s nimi súvisiacich práv v informačnej spoločnosti – Právo rozmnožovania – Výnimka pre rozmnoženinu na súkromné použitie
      [Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2001/29, článok 5 ods. 2 písm. b) a článok 5 ods. 5]
      1.        Smernica 2001/29 o zosúladení niektorých aspektov autorských práv a s nimi súvisiacich práv v informačnej spoločnosti, najmä
         jej článok 5 ods. 2 písm. b) a článok 5 ods. 5, sa má vykladať v tom zmysle, že konečný používateľ, ktorý vyhotoví rozmnoženinu
         chráneného diela na súkromné účely, sa v zásade musí považovať za osobu povinnú zaplatiť primeranú kompenzáciu stanovenú v uvedenom
         odseku 2 písm. b). Členské štáty však vzhľadom na praktické ťažkosti súvisiace s identifikáciou súkromných používateľov, ako
         aj s uložením povinnosti týmto používateľom nahradiť nositeľom práv ujmu, ktorú im spôsobili, môžu zaviesť poplatok za rozmnoženinu
         na súkromné použitie, ktorý majú povinnosť zaplatiť osoby, ktoré tomuto konečnému používateľovi sprístupňujú zariadenia, prístroje
         alebo nosiče určené na vyhotovovanie rozmnoženín, pretože tieto osoby môžu výšku daného poplatku preniesť do ceny za uvedené
         sprístupnenie, ktorú zaplatí konečný používateľ.

      (pozri body 27, 29, bod 1 výroku)
      2.        Smernica 2001/29 o zosúladení niektorých aspektov autorských práv a s nimi súvisiacich práv v informačnej spoločnosti, najmä
         jej článok 5 ods. 2 písm. b) a článok 5 ods. 5, sa má vykladať v tom zmysle, že členský štát, ktorý zaviedol systém poplatku
         za rozmnoženinu na súkromné použitie vyberaného od výrobcov alebo dovozcov nosičov určených na vyhotovovanie rozmnoženín chránených
         diel a na ktorého území bola autorom spôsobená ujma tým, že kupujúci usadení v tomto členskom štáte používajú ich diela na
         súkromné účely, má povinnosť zabezpečiť, aby týmto autorom bola skutočne poskytnutá primeraná kompenzácia určená na náhradu
         tejto ujmy. Samotná okolnosť, že podnikateľ predávajúci zariadenia, prístroje a nosiče určené na vyhotovovanie rozmnoženín
         má sídlo v inom členskom štáte, než je členský štát, v ktorom sú usadení kupujúci, nemá v tejto súvislosti na túto povinnosť
         dosiahnuť výsledok vplyv. Vnútroštátny súd musí v prípade, že nie je možné zabezpečiť vyberanie primeranej kompenzácie od
         kupujúcich, poskytnúť taký výklad vnútroštátneho práva, aby sa táto kompenzácia mohla vyberať od dlžníka vykonávajúceho podnikateľskú
         činnosť.

      (pozri bod 41, bod 2 výroku)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (tretia komora)
      zo 16. júna 2011 (*)

      „Aproximácia právnych predpisov – Autorské právo a súvisiace práva – Smernica 2001/29/ES – Právo rozmnožovania – Výnimky a obmedzenia – Výnimka pre rozmnoženinu na súkromné použitie – Článok 5 ods. 2 písm. b) a článok 5 ods. 5 – Primeraná kompenzácia – Subjekt povinný zaplatiť poplatok určený na financovanie tejto kompenzácie – Predaj na diaľku medzi dvoma osobami usadenými v rôznych členských štátoch“
      Vo veci C‑462/09,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Hoge Raad der Nederlanden
         (Holandsko) z 20. novembra 2009 a doručený Súdnemu dvoru 25. novembra 2009, ktorý súvisí s konaním:

      Stichting de Thuiskopie
      proti
      Opus Supplies Deutschland GmbH,
      Mijndertovi van der Leemu,
      Hananji van der Leeovej,
      SÚDNY DVOR (tretia komora),
      v zložení: predseda tretej komory K. Lenaerts, sudcovia R. Silva de Lapuerta, G. Arestis, J. Malenovský (spravodajca) a T. von
         Danwitz,

      generálny advokát: N. Jääskinen,
      tajomník: M. Ferreira, hlavná referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 15. decembra 2010,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        Stichting de Thuiskopie, v zastúpení: T. Cohen Jehoram a V. Rörsch, advocaten,
      –        Opus Supplies Deutschland GmbH, ako aj M. van der Lee a H. van der Lee, v zastúpení: D. Visser a A. Quaedvlieg, advocaten,
      –        belgická vláda, v zastúpení: T. Materne a J.‑C. Halleux, splnomocnení zástupcovia,
      –        španielska vláda, v zastúpení: N. Díaz Abad, splnomocnená zástupkyňa,
      –        litovská vláda, v zastúpení: D. Kriaučiūnas a L. Liubertaitė, splnomocnení zástupcovia,
      –        rakúska vláda, v zastúpení: E. Riedl a G. Kunnert, splnomocnení zástupcovia,
      –        fínska vláda, v zastúpení: J. Heliskoski, splnomocnený zástupca,
      –        Európska komisia, v zastúpení: A. Nijenhuis a J. Samnadda, splnomocnení zástupcovia,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 10. marca 2011,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 5 ods. 2 písm. b) a článku 5 ods. 5 smernice Európskeho parlamentu
         a Rady 2001/29/ES z 22. mája 2001 o zosúladení niektorých aspektov autorských práv a s nimi súvisiacich práv v informačnej
         spoločnosti (Ú. v. ES L 167, s. 10; Mim. vyd. 17/001, s. 230).

      2        Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Stichting de Thuiskopie (ďalej len „Stichting“) na jednej strane a spoločnosťou
         Opus Supplies Deutschland GmbH (ďalej len „Opus“) a M. a H. van der Leeovcami, konateľmi tejto spoločnosti, na druhej strane
         vo veci poplatku určeného na financovanie primeranej kompenzácie poskytovanej nositeľom autorských práv z dôvodu výnimky pre rozmnoženinu
         na súkromné použitie (ďalej len „poplatok za rozmnoženinu na súkromné použitie“), ktorý má táto spoločnosť zaplatiť.

       Právny rámec
       Smernica 2001/29
      3        Odôvodnenia č. 9, 10, 31, 32, 35 a 38 smernice 2001/29 znejú:

      „(9)      Akákoľvek harmonizácia autorských práv a s nimi súvisiacich práv musí byť založená na vysokej úrovni ochrany, pretože tieto
         práva sú podstatou pre duševnú tvorbu. Ich ochrana pomáha zaistiť udržiavanie a rozvoj tvorivosti v záujme autorov, interpretov,
         producentov, spotrebiteľov, kultúry, priemyslu a verejnosti ako celku. Duševné vlastníctvo sa preto považuje za integrálnu
         súčasť vlastníctva.

      (10)      Ak majú autori alebo výkonní umelci pokračovať vo svojej tvorivej a umeleckej práci, musia za používanie svojej práce dostávať
         primeranú odmenu, rovnako ako producenti, aby boli schopní financovať túto prácu. …

      …
      (31)      Je potrebné zabezpečiť primeranú rovnováhu práv a záujmov medzi rôznymi kategóriami nositeľov práv, ako aj medzi rôznymi kategóriami
         nositeľov práv a používateľmi predmetov ochrany. …

      (32)      Táto smernica poskytuje kompletné vymenovanie výnimiek a obmedzení práva rozmnožovania a práva verejného prenosu. Niektoré
         výnimky alebo obmedzenia platia iba pre právo rozmnožovania, ak je to potrebné. V tomto zozname sa primeraným spôsobom zohľadňujú
         rôzne právne tradície členských štátov, pričom sa súčasne zameriavajú na zabezpečenie fungovania vnútorného trhu. Členské
         štáty musia dospieť ku koherentnej aplikácii týchto výnimiek a obmedzení, čo bude možné zhodnotiť pri revíziách uplatňovania
         legislatívy v budúcnosti.

      …
      (35)      V niektorých prípadoch výnimiek alebo obmedzení musia byť nositelia práv primerane odškodnení, aby sa im dostatočne vynahradilo
         používanie ich chránených diel alebo iných predmetov ochrany. Keď sa stanovuje forma, podrobné úpravy a možná úroveň vhodnej
         kompenzácie, treba zohľadniť osobitné podmienky každého prípadu. Pri posudzovaní týchto podmienok je hodnotným kritériom možné
         poškodenie nositeľa práv vyplývajúce z daného aktu. V prípadoch, keď nositelia práv už dostali platby nejakou inou formou,
         napríklad ako súčasť licenčného poplatku, nemusí byť potrebná žiadna osobitná alebo samostatná platba. Úroveň vhodnej kompenzácie
         by mala v plnej miere zohľadňovať stupeň používania technologických ochranných opatrení uvedených v tejto smernici. V niektorých
         situáciách, keď je ujma nositeľa práv minimálna, nemusí vzniknúť žiadna povinnosť platby.

      …
      (38)      Členské štáty musia mať možnosť poskytnúť výnimku alebo obmedzenie v súvislosti s právom rozmnožovania pre niektoré druhy
         rozmnožovania zvukového, vizuálneho a audiovizuálneho materiálu na súkromné použitie, ktoré sú doplnené vhodnou kompenzáciou.
         Sem môžu patriť úvodné alebo pokračujúce systémy odmeňovania ako kompenzácie za ujmu nositeľom práv. …“

      4        Podľa článku 2 smernice 2001/29 s názvom „Právo rozmnožovania“:

      „Členské štáty ustanovia výlučné právo udeliť súhlas alebo zakázať priame alebo nepriame, dočasné alebo trvalé rozmnožovanie
         akýmkoľvek spôsobom a akoukoľvek formou, v celku alebo v časti:

      a)      pre autorov k ich dielam;
      b)      pre výkonných umelcov k záznamom ich výkonov;
      c)      pre výrobcov zvukových záznamov k ich zvukovým záznamom;
      d)      pre výrobcov prvých záznamov filmov k originálu a k rozmnoženinám ich filmov;
      e)      pre vysielajúce organizácie k záznamom ich vysielaní, či už sú tieto vysielania prenášané po drôte alebo vzduchom vrátane
         káblov alebo satelitu.“

      5        Článok 5 smernice 2001/29 s názvom „Výnimky a obmedzenia“ v odseku 2 písm. b) stanovuje:

      „Členské štáty môžu zabezpečiť [stanoviť – neoficiálny preklad] výnimky alebo obmedzenia práva rozmnožovania ustanoveného v článku 2 v nasledujúcich prípadoch:

      …
      b)      vo vzťahu k rozmnožovaniu na akomkoľvek médiu vykonanému fyzickou osobou pre súkromné použitie a s cieľom, ktorý nie je priamo
         ani nepriamo komerčný, za podmienky, že nositelia práv dostanú primeranú kompenzáciu, v ktorej sa zohľadní uplatnenie alebo
         neuplatnenie technologických opatrení uvedených v článku 6 na dotknuté dielo alebo predmet ochrany“.

      6        Článok 5 ods. 5 uvedenej smernice stanovuje:

      „Výnimky a obmedzenia ustanovené v odsekoch 1, 2, 3 a 4 sa budú uplatňovať iba v niektorých osobitných prípadoch, pri ktorých
         nedochádza ku konfliktu s bežným využívaním diela alebo predmetu ochrany a ktoré neodôvodnene nepoškodzujú oprávnené záujmy
         nositeľa práv.“

       Vnútroštátna právna úprava
      7        Podľa článku 16c ods. 1 až 3 zákona o autorskom práve (Auteurswet, Staatsblad 2008, č. 538):

      „1.      Za porušenie autorského práva k literárnym, vedeckým alebo umeleckým dielam sa nepovažuje vyhotovenie rozmnoženiny celého
         diela alebo jeho časti prostredníctvom nosiča určeného na šírenie diela, pokiaľ vyhotovenie rozmnoženiny priamo ani nepriamo
         neslúži na obchodný účel, ale slúži len na osobnú potrebu, na štúdium alebo na súkromné účely fyzickej osoby, ktorá rozmnoženinu
         vyhotovila.

      2.      Za vyhotovenie rozmnoženiny v zmysle odseku 1 sa musí zaplatiť primeraná odmena v prospech autora alebo jeho právnych nástupcov.
         Povinnosť zaplatiť odmenu má výrobca alebo dovozca nosičov v zmysle odseku 1.

      3.      Výrobcovi vzniká povinnosť zaplatiť v okamihu, keď môžu byť nosiče, ktoré zhotovil, uvedené na trh. Dovozcovi táto povinnosť
         vzniká okamihom dovozu.“

       Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
      8        Ako vyplýva z článku 16c ods. 1 zákona o autorskom práve, Holandské kráľovstvo zaviedlo do svojho vnútroštátneho práva výnimku
         pre rozmnoženinu na súkromné použitie. Podľa odseku 2 toho istého článku povinnosť zaplatiť poplatok za rozmnoženinu na súkromné
         použitie prislúcha výrobcovi alebo dovozcovi nosiča určeného na vyhotovovanie rozmnoženín.

      9        Stichting je holandský orgán poverený vyberaním poplatku za vyhotovovanie rozmnoženín na súkromné použitie.

      10      Opus je spoločnosť so sídlom v Nemecku, ktorá prostredníctvom internetu uvádza na trh prázdne nosiče určené na vyhotovovanie
         rozmnoženín, t. j. nosiče bez záznamu. Jej činnosť je zameraná predovšetkým na Holandsko, a to prostredníctvom webových stránok
         v holandskom jazyku, ktorých cieľovú skupinu tvoria holandskí spotrebitelia.

      11      Kúpna zmluva vyhotovená spoločnosťou Opus stanovuje, že v prípade, ak holandský spotrebiteľ uskutoční on‑line objednávku,
         táto objednávka sa vybaví v Nemecku, odkiaľ sa tovar zašle do Holandska na účet a v mene zákazníka prostredníctvom poštového
         kuriéra, hoci tohto kuriéra najala spoločnosť Opus.

      12      Spoločnosť Opus v prípade nosičov údajov, ktoré dodala svojim zákazníkom do Holandska, neplatí poplatok za rozmnoženinu na
         súkromné použitie ani v tomto členskom štáte, ani v Nemecku. Okrem toho vnútroštátny súd uvádza, že v cene nosičov určených
         na vyhotovovanie rozmnoženín, ktoré spoločnosť Opus takto uvádza na trh, nie je zahrnutý poplatok za rozmnoženinu na súkromné
         použitie.

      13      Keďže Stichting tvrdí, že spoločnosť Opus sa musí považovať za „dovozcu“ v zmysle zákona o autorskom práve, a teda za subjekt
         povinný zaplatiť poplatok za rozmnoženinu na súkromné použitie, podal na holandské súdy proti tejto spoločnosti žalobu s cieľom
         dosiahnuť zaplatenie tohto poplatku.

      14      Odkazom na ustanovenia kúpnej zmluvy spoločnosť Opus namieta, že nemôže byť považovaná za dovozcu nosičov určených na vyhotovovanie
         rozmnoženín, ktoré uvádza na trh, do Holandska. Tvrdí, že za dovozcov sa musia považovať holandskí kupujúci, t. j. jednotliví
         spotrebitelia.

      15      Toto tvrdenie, ktoré spoločnosť Opus uviedla na svoju obranu, považovali holandské súdy rozhodujúce v prvom stupni a v odvolacom
         konaní za prípustné a návrh Stichting na zaplatenie zamietli. Stichting podal kasačný opravný prostriedok na vnútroštátny
         súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania.

      16      Tento vnútroštátny súd sa pýta, či výsledok, ku ktorému vo veci samej dospeli holandské súdy, je v súlade so smernicou 2001/29.
         Domnieva sa totiž, že predpoklad, že kupujúci, t. j. jednotlivý spotrebiteľ, je dovozcom, a teda osobou povinnou zaplatiť
         poplatok za rozmnoženinu na súkromné použitie, vedie k záveru, že tento poplatok sa v skutočnosti nedá vymôcť, keďže jednotlivý
         kupujúci je v praxi ťažko identifikovateľný. Pýta sa, či by pojem „dovozca“ nemal byť vymedzený širšie, než je jeho vymedzenie
         na základe čisto jazykového poňatia, pričom by sa malo tiež zohľadniť konečné určenie nosičov údajov, ktoré je rovnako jasné
         aj predávajúcemu.

      17      Za týchto okolností Hoge Raad der Nederlanden rozhodol o prerušení konania a položil Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

      „1.      Uvádza smernica [2001/29] a najmä jej článok 5 ods. 2 písm. b) a článok 5 ods. 5 kritériá, pomocou ktorých možno odpovedať
         na otázku, kto má podľa vnútroštátneho práva povinnosť zaplatiť ‚primeranú kompenzáciu‘ v zmysle článku 5 ods. 2 písm. b)?
         [V prípade kladnej odpovede na túto otázku], aké sú tieto kritériá?

      2.      V prípade predaja na diaľku, ak je kupujúci usadený v inom členskom štáte než predávajúci, vyžaduje článok 5 ods. 5 smernice
         [2001/29] natoľko široký výklad vnútroštátneho práva, aby aspoň v jednom z členských štátov, ktorých sa predaj na diaľku týka,
         bola osoba vykonávajúca podnikateľskú činnosť povinná zaplatiť ‚primeranú kompenzáciu‘ v zmysle článku 5 ods. 2 písm. b)?“

       O prejudiciálnych otázkach
       O prvej otázke
      18      Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či sa ustanovenia smernice 2001/29, najmä jej článok 5 ods. 2 písm. b) a článok
         5 ods. 5, majú vykladať v tom zmysle, že obsahujú kritériá, prostredníctvom ktorých je možné určiť subjekt, ktorý sa má z dôvodu
         výnimky pre rozmnoženinu na súkromné použitie považovať za subjekt povinný zaplatiť primeranú kompenzáciu.

      19      V prvom rade treba pripomenúť, že podľa článku 2 smernice 2001/29 členské štáty v zásade priznajú autorom výlučné právo udeliť
         súhlas alebo zakázať priame alebo nepriame, dočasné alebo trvalé rozmnožovanie celých ich diel alebo ich častí akýmkoľvek
         spôsobom a akoukoľvek formou.

      20      Podľa článku 5 ods. 2 písm. b) tej istej smernice však členské štáty môžu stanoviť výnimku z výlučného práva autora rozmnožovať
         svoje dielo, pokiaľ ide o rozmnožovanie na akomkoľvek médiu vykonané fyzickou osobou na súkromné použitie a s cieľom, ktorý
         nie je priamo ani nepriamo komerčný (výnimka „pre rozmnoženinu na súkromné použitie“).

      21      Článok 5 ods. 5 uvedenej smernice však podmieňuje zavedenie výnimky pre rozmnoženinu na súkromné použitie splnením troch podmienok,
         a to po prvé, aby sa táto výnimka uplatňovala iba v niektorých osobitných prípadoch, po druhé, aby pri tejto výnimke nedochádzalo
         ku konfliktu s bežným využívaním diela, a po tretie, aby neodôvodnene nepoškodzovala oprávnené záujmy nositeľa autorského
         práva.

      22      Vzhľadom na poslednú podmienku sú teda členské štáty, pokiaľ sa rozhodnú zaviesť do svojho vnútroštátneho práva výnimku pre
         rozmnoženiny na súkromné použitie, predovšetkým povinné na základe článku 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 upraviť poskytnutie
         „primeranej kompenzácie“ nositeľom práv (pozri tiež rozsudok z 21. októbra 2010, Padawan, C‑467/08, Zb. s. I‑10055, bod 30).

      23      Pokiaľ ide o odpoveď na otázku identifikácie osoby, ktorá sa má považovať za osobu povinnú zaplatiť primeranú kompenzáciu,
         treba konštatovať, že ustanovenia smernice 2001/29 výslovne neupravujú otázku subjektu povinného túto kompenzáciu zaplatiť,
         takže členské štáty pri určení tohto subjektu disponujú širokou mierou voľnej úvahy.

      24      Vzhľadom na to treba pripomenúť, že Súdny dvor už rozhodol, že koncepcia a výška primeranej kompenzácie sú spojené s ujmou,
         ktorá autorovi vznikla z dôvodu, že došlo k vyhotoveniu rozmnoženiny jeho chráneného diela na súkromné použitie bez jeho povolenia.
         V tejto súvislosti treba primeranú kompenzáciu považovať za protihodnotu ujmy spôsobenej autorovi (rozsudok Padawan, už citovaný,
         bod 40).

      25      Navyše, ako vyplýva z odôvodnenia č. 31 smernice 2001/29, ako aj z bodu 43 už citovaného rozsudku Padawan, je potrebné zabezpečiť
         „primeranú rovnováhu“ na jednej strane medzi právami a záujmami autorov, ktorí majú nárok na primeranú kompenzáciu, a na druhej
         strane medzi právami a záujmami používateľov predmetov ochrany.

      26      Keďže osobou, ktorá spôsobila ujmu nositeľovi výlučného práva na rozmnožovanie, je osoba, ktorá takúto rozmnoženinu chráneného
         diela vyhotoví na svoje súkromné použitie bez toho, aby predtým požiadala o povolenie uvedeného nositeľa práva, tejto osobe
         v zásade prislúcha, aby nahradila ujmu súvisiacu s daným vyhotovením rozmnoženiny tak, že zaplatí kompenzáciu, ktorá bude
         poskytnutá nositeľovi práva (rozsudok Padawan, už citovaný, bod 45).

      27      Súdny dvor však pripustil, že vzhľadom na praktické ťažkosti súvisiace s identifikáciou súkromných používateľov, ako aj s uložením
         povinnosti týmto používateľom nahradiť nositeľom práv ujmu, ktorú im spôsobili, môžu členské štáty zaviesť na účely financovania
         primeranej kompenzácie „poplatok za rozmnoženinu na súkromné použitie“, ktorý nemajú zaplatiť dotknuté súkromné osoby, ale
         osoby disponujúce zariadeniami, prístrojmi a nosičmi určenými na digitálne rozmnožovanie, ktoré z tohto dôvodu de iure alebo de facto sprístupňujú tieto zariadenia súkromným osobám alebo im poskytujú služby súvisiace s vyhotovovaním rozmnoženín. V rámci takéhoto
         systému prislúcha povinnosť zaplatiť poplatok za vyhotovenie rozmnoženiny na súkromné použitie osobám, ktoré danými zariadeniami
         disponujú (rozsudok Padawan, už citovaný, bod 46).

      28      Súdny dvor ďalej spresnil, že keďže uvedený systém umožňuje osobám povinným platiť poplatok preniesť výšku poplatku za rozmnoženinu
         na súkromné použitie do ceny za sprístupnenie týchto zariadení, prístrojov a nosičov na vyhotovovanie rozmnoženín alebo do
         ceny za poskytnutie služby súvisiacej s vyhotovením rozmnoženiny, poplatok v konečnom dôsledku znáša súkromný používateľ,
         ktorý túto cenu zaplatí, a to v súlade so „spravodlivou rovnováhou“, ktorú treba nájsť medzi záujmami autorov a záujmami používateľov
         predmetov ochrany (rozsudok Padawan, už citovaný, body 48 a 49).

      29      Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba na prvú otázku odpovedať tak, že smernica 2001/29, najmä jej článok 5 ods. 2 písm. b)
         a článok 5 ods. 5, sa má vykladať v tom zmysle, že konečný používateľ, ktorý vyhotoví rozmnoženinu chráneného diela na súkromné
         účely, sa v zásade musí považovať za osobu povinnú zaplatiť primeranú kompenzáciu stanovenú v uvedenom odseku 2 písm. b).
         Členské štáty však môžu zaviesť poplatok za rozmnoženinu na súkromné použitie, ktorý majú povinnosť zaplatiť osoby, ktoré
         tomuto konečnému používateľovi sprístupňujú zariadenia, prístroje alebo nosiče určené na vyhotovovanie rozmnoženín, pretože
         tieto osoby môžu výšku daného poplatku preniesť do ceny za uvedené sprístupnenie, ktorú zaplatí konečný používateľ.

       O druhej otázke
      30      Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či smernica 2001/29 v prípade predaja na diaľku medzi kupujúcim
         a podnikateľom predávajúcim zariadenia, prístroje a nosiče určené na vyhotovovanie rozmnoženín, ktorí sú usadení v rôznych
         členských štátoch, vyžaduje výklad vnútroštátneho práva, ktorý umožňuje vyberanie primeranej kompenzácie od dlžníka vykonávajúceho
         podnikateľskú činnosť.

      31      V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že článok 5 ods. 5 smernice 2001/29, ktorý stanovuje najmä kumulatívne podmienky uplatnenia
         výnimky na rozmnoženinu na súkromné použitie, sám osebe neobsahuje špecifický údaj umožňujúci osobitný výklad, pokiaľ ide
         o osobu, ktorú treba v rámci takého predaja na diaľku, ako vo veci samej, považovať za osobu povinnú zaplatiť autorom primeranú
         kompenzáciu z dôvodu výnimky pre rozmnoženinu na súkromné použitie.

      32      Treba však pripomenúť, že z odôvodnenia č. 9 smernice 2001/29 vyplýva, že úmyslom normotvorcu Únie bolo zabezpečiť vysokú
         úroveň ochrany autorského práva a súvisiacich práv, pretože tieto práva sú podstatou duševnej tvorby. Ich ochrana prispieva
         k udržaniu a rozvoju tvorivej činnosti v záujme autorov alebo výkonných umelcov, výrobcov, spotrebiteľov, kultúry, podnikov
         a verejnosti všeobecne. Podľa odôvodnenia č. 9 tej istej smernice musia autori alebo výkonní umelci na to, aby mohli pokračovať
         vo svojej tvorivej alebo umeleckej práci, za používanie svojej práce dostávať primeranú odmenu.

      33      Z článku 5 ods. 2 písm. b), ako aj z odôvodnenia č. 35 uvedenej smernice predovšetkým vyplýva, že v členských štátoch, ktoré
         zaviedli výnimku pre rozmnoženinu na súkromné použitie, musí byť nositeľom práv poskytnutá primeraná kompenzácia, aby sa im
         dostatočne vynahradilo používanie ich chránených diel alebo iných predmetov ochrany bez udelenia ich súhlasu. Okrem toho v súlade
         s odsekom 5 toho istého článku nemôže zavedenie výnimky pre rozmnoženinu na súkromné použitie neodôvodnene poškodzovať oprávnené
         záujmy nositeľa práv.

      34      Z toho vyplýva, že tieto ustanovenia stanovujú členskému štátu, ktorý do svojho vnútroštátneho práva zaviedol výnimku pre
         rozmnoženinu na súkromné použitie, povinnosť dosiahnuť výsledok v tom zmysle, že daný členský štát musí v rámci svojich právomocí
         zabezpečiť účinné vyberanie primeranej kompenzácie určenej na odškodnenie autorov, ktorým bola spôsobená ujma, a to najmä
         ak bola spôsobená na jeho území, pričom v opačnom prípade by boli dané ustanovenia zbavené potrebného účinku.

      35      Ako bolo uvedené v bode 26 tohto rozsudku, keďže konečným používateľom, ktorí na svoje súkromné účely vyhotovia rozmnoženinu
         chráneného diela bez toho, aby predtým požiadali o povolenie nositeľa práv, a ktorí tak nositeľom práv spôsobujú ujmu, v zásade
         prislúcha povinnosť nahradiť túto ujmu, je možné domnievať sa, že ujma, ktorú treba nahradiť, bola spôsobená na území členského
         štátu, v ktorom sú usadení títo koneční používatelia.

      36      Z uvedeného vyplýva, že v prípade, ak členský štát do svojho vnútroštátneho práva zavedie výnimku pre rozmnoženinu na súkromné
         použitie a koneční používatelia, ktorí na svoje súkromné účely vyhotovia rozmnoženinu chráneného diela, sú usadení na jeho
         území, tento členský štát musí zabezpečiť účinné vyberanie primeranej kompenzácie určenej na odškodnenie autorov, ktorým bola
         spôsobená ujma na jeho území.

      37      Pokiaľ ide o konanie vo veci samej, je nesporné, že ujma bola spôsobená autorom na holandskom území, keďže kupujúci ako koneční
         používatelia chránených diel na súkromné účely sú na tomto území usadení. Je takisto nesporné, že Holandské kráľovstvo sa
         z dôvodu výnimky pre rozmnoženinu na súkromné použitie rozhodlo pre zavedenie systému vyberania povinnej primeranej kompenzácie
         od výrobcov alebo dovozcov nosičov určených na vyhotovovanie rozmnoženín chránených diel.

      38      Podľa údajov uvedených v návrhu na začatie prejudiciálneho konania sa vyberanie takej kompenzácie od konečných používateľov
         ako dovozcov týchto nosičov do Holandska v praxi ukazuje vzhľadom na také zmluvy ako vo veci samej nemožné.

      39      V takom prípade vzhľadom na skutočnosť, že systém vyberania, ktorý si dotknutý členský štát zvolil, nemôže tento členský štát
         zbaviť povinnosti dosiahnuť výsledok, na základe ktorej musí poškodeným autorom zabezpečiť skutočné zaplatenie primeranej
         kompenzácie ako náhrady ujmy, ktorá im bola spôsobená na jeho území, orgánom tohto členského štátu, najmä súdnym, prislúcha,
         aby dospeli k takému výkladu vnútroštátneho práva, ktorý je v súlade s uvedenou povinnosťou dosiahnuť výsledok a ktorý zabezpečuje
         vyberanie uvedenej kompenzácie od predávajúceho, podieľajúceho sa na dovoze uvedených nosičov tým, že ich sprístupnil konečným
         používateľom.

      40      V tejto súvislosti za takých okolností, ako sa uvádzajú najmä v bode 12 tohto rozsudku, nemá na danú povinnosť uvedeného členského
         štátu vplyv ani skutočnosť, že predávajúci, ktorý kupujúcim usadeným na území tohto členského štátu ako konečným používateľom
         sprístupnil zariadenia, prístroje alebo nosiče určené na vyhotovovanie rozmnoženín, má v prípade takého predaja na diaľku,
         akým je predmetný predaj vo veci samej, sídlo v inom členskom štáte.

      41      Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba na druhú otázku odpovedať tak, že smernica 2001/29, najmä jej článok 5 ods. 2 písm. b)
         a článok 5 ods. 5, sa má vykladať v tom zmysle, že členský štát, ktorý zaviedol systém poplatku za rozmnoženinu na súkromné
         použitie vyberaného od výrobcov alebo dovozcov nosičov určených na vyhotovovanie rozmnoženín chránených diel a na ktorého
         území bola autorom spôsobená ujma tým, že kupujúci usadení v tomto členskom štáte používajú ich diela na súkromné účely, má
         povinnosť zabezpečiť, aby týmto autorom bola skutočne poskytnutá primeraná kompenzácia určená na náhradu tejto ujmy. Samotná
         okolnosť, že podnikateľ predávajúci zariadenia, prístroje a nosiče určené na vyhotovovanie rozmnoženín má sídlo v inom členskom
         štáte, než je členský štát, v ktorom sú usadení kupujúci, nemá v tejto súvislosti na túto povinnosť dosiahnuť výsledok vplyv.
         Vnútroštátny súd musí v prípade, že nie je možné zabezpečiť vyberanie primeranej kompenzácie od kupujúcich, poskytnúť taký
         výklad vnútroštátneho práva, aby sa táto kompenzácia mohla vyberať od dlžníka vykonávajúceho podnikateľskú činnosť.

       O trovách
      42      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:
      1.      Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2001/29/ES z 22. mája 2001 o zosúladení niektorých aspektov autorských práv a s nimi
            súvisiacich práv v informačnej spoločnosti, najmä jej článok 5 ods. 2 písm. b) a článok 5 ods. 5, sa má vykladať v tom zmysle,
            že konečný používateľ, ktorý vyhotoví rozmnoženinu chráneného diela na súkromné účely, sa v zásade musí považovať za osobu
            povinnú zaplatiť primeranú kompenzáciu stanovenú v uvedenom odseku 2 písm. b). Členské štáty však môžu zaviesť poplatok za
            rozmnoženinu na súkromné použitie, ktorý majú povinnosť zaplatiť osoby, ktoré tomuto konečnému používateľovi sprístupňujú
            zariadenia, prístroje alebo nosiče určené na vyhotovovanie rozmnoženín, pretože tieto osoby môžu výšku daného poplatku preniesť
            do ceny za uvedené sprístupnenie, ktorú zaplatí konečný používateľ.
      2.      Smernica 2001/29, najmä jej článok 5 ods. 2 písm. b) a článok 5 ods. 5, sa má vykladať v tom zmysle, že členský štát, ktorý
            zaviedol systém poplatku za rozmnoženinu na súkromné použitie vyberaného od výrobcov alebo dovozcov nosičov určených na vyhotovovanie
            rozmnoženín chránených diel a na ktorého území bola autorom spôsobená ujma tým, že kupujúci usadení v tomto členskom štáte
            používajú ich diela na súkromné účely, má povinnosť zabezpečiť, aby týmto autorom bola skutočne poskytnutá primeraná kompenzácia
            určená na náhradu tejto ujmy. Samotná okolnosť, že podnikateľ predávajúci zariadenia, prístroje a nosiče určené na vyhotovovanie
            rozmnoženín má sídlo v inom členskom štáte, než je členský štát, v ktorom sú usadení kupujúci, nemá v tejto súvislosti na
            túto povinnosť dosiahnuť výsledok vplyv. Vnútroštátny súd musí v prípade, že nie je možné zabezpečiť vyberanie primeranej
            kompenzácie od kupujúcich, poskytnúť taký výklad vnútroštátneho práva, aby sa táto kompenzácia mohla vyberať od dlžníka vykonávajúceho
            podnikateľskú činnosť.
      Podpisy
      * Jazyk konania: holandčina.