title: Vec C-630/17: Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) zo 14. februára 2019 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Općinski Sud u Rijeci — Chorvátsko) — Anica Milivojević/Raiffeisenbank St. Stefan-Jagerberg-Wolfsberg eGen (Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Články 56 a 63 ZFEÚ — Slobodné poskytovanie služieb — Voľný pohyb kapitálu — Vnútroštátna právna úprava stanovujúca neplatnosť zmlúv o úvere s medzinárodným prvkom uzatvorených s veriteľom bez povolenia — Nariadenie (EÚ) č. 1215/2012 — Článok 17 ods. 1 — Zmluva o úvere uzatvorená fyzickou osobou na účely poskytovania ubytovacích služieb v oblasti cestovného ruchu — Pojem „spotrebiteľ“ — Článok 24 bod 1 — Výlučná právomoc v oblasti vecných práv k nehnuteľnostiam — Žaloba na určenie neplatnosti zmluvy o úvere a na výmaz vkladu záložného práva z katastra nehnuteľností)

text:
               8.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 131/11

      Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) zo 14. februára 2019 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Općinski Sud u Rijeci — Chorvátsko) — Anica Milivojević/Raiffeisenbank St. Stefan-Jagerberg-Wolfsberg eGen
      (Vec C-630/17) (1)

      (Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Články 56 a 63 ZFEÚ - Slobodné poskytovanie služieb - Voľný pohyb kapitálu - Vnútroštátna právna úprava stanovujúca neplatnosť zmlúv o úvere s medzinárodným prvkom uzatvorených s veriteľom bez povolenia - Nariadenie (EÚ) č. 1215/2012 - Článok 17 ods. 1 - Zmluva o úvere uzatvorená fyzickou osobou na účely poskytovania ubytovacích služieb v oblasti cestovného ruchu - Pojem „spotrebiteľ“ - Článok 24 bod 1 - Výlučná právomoc v oblasti vecných práv k nehnuteľnostiam - Žaloba na určenie neplatnosti zmluvy o úvere a na výmaz vkladu záložného práva z katastra nehnuteľností)
      (2019/C 131/13)
      Jazyk konania: chorvátčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Općinski Sud u Rijeci

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobkyňa: Anica Milivojević

         Žalovaná: Raiffeisenbank St. Stefan-Jagerberg-Wolfsberg eGen

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Článok 56 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že bráni takej právnej úprave členského štátu, o akú ide vo veci samej, ktorá má predovšetkým za následok, že zmluvy o úvere a právne úkony založené na takých zmluvách, ktoré boli uzatvorené na území tohto členského štátu medzi dlžníkmi a veriteľmi so sídlom v inom členskom štáte, ktorí nie sú držiteľmi povolenia vydaného príslušnými orgánmi prvého členského štátu na účely vykonávania ich činnosti na jeho území, sú absolútne neplatné odo dňa ich uzatvorenia, a to aj vtedy, ak boli uzatvorené pred nadobudnutím účinnosti uvedenej právnej úpravy.

                  2.

                  Článku 4 ods. 1 a článku 25 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1215/2012 z 12. decembra 2012 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach odporuje taká právna úprava členského štátu, o akú ide vo veci samej, ktorá v sporoch súvisiacich so zmluvami o úvere s medzinárodným prvkom, ktoré patria do rozsahu pôsobnosti tohto nariadenia, umožňuje dlžníkom podať proti veriteľom bez povolenia vydaného príslušnými orgánmi tohto členského štátu na vykonávanie ich činnosti na jeho území žalobu buď na súdoch štátu, na území ktorého majú títo veritelia sídlo, alebo na súdoch podľa miesta, kde majú dlžníci bydlisko alebo sídlo, a vyhradzuje právomoc rozhodovať o žalobe uvedených dlžníkov proti veriteľom len súdom štátu, na území ktorého majú títo dlžníci bydlisko, a to bez ohľadu na to, či sú spotrebitelia alebo obchodníci.

                  3.

                  Článok 17 ods. 1 nariadenia č. 1215/2012 sa má vykladať v tom zmysle, že dlžníka, ktorý uzatvoril zmluvu o úvere na účely vykonania renovačných prác na nehnuteľnosti, v ktorej má bydlisko, aby v nej mohol predovšetkým poskytovať ubytovacie služby v oblasti cestovného ruchu, nemožno považovať za „spotrebiteľa“ v zmysle tohto ustanovenia, ibaže by vzhľadom na kontext plnenia posudzovaného ako celok, pre ktoré sa táto zmluva uzatvorila, mala táto zmluva takú malú spojitosť s touto podnikateľskou činnosťou, že by bolo úplne zjavné, že táto zmluva sleduje primárne súkromné účely, čo prináleží overiť vnútroštátnemu súdu.

                  4.

                  Článok 24 bod 1 prvý pododsek nariadenia č. 1215/2012 sa má vykladať v tom zmysle, že žaloba na výmaz vkladu hypotekárneho záložného práva z katastra nehnuteľnosti je žalobou, ktorej „predmetom sú vecné práva k nehnuteľnosti“ v zmysle tohto ustanovenia, avšak pod tento pojem nespadá žaloba na určenie neplatnosti zmluvy o úvere a notárskej zápisnice o zriadení hypotekárneho záložného práva na zabezpečenie pohľadávky vyplývajúcej z tejto zmluvy.

         (1)  Ú. v. EÚ C 22, 22.1.2018.


title: Vec C-710/17: Rozsudok Súdneho dvora (deviata komora) zo 14. februára 2019 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Consiglio di Stato — Taliansko) — CCC — Consorzio Cooperative Costruzioni Soc. Cooperativa/Comune di Tarvisio (Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Verejné zákazky na práce — Smernica 2004/18/ES — Článok 48 ods. 3 — Posúdenie a overenie technických schopností hospodárskych subjektov — Vnútroštátne ustanovenie, ktoré nemožno považovať za prebratie smernice 2004/18 — Neexistencia priameho a nepodmieneného odkazu na právo Únie — Neexistencia žiadosti založenej na nepochybnom cezhraničnom záujme — Neprípustnosť návrhu na začatie prejudiciálneho konania)

text:
               8.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 131/12

      Rozsudok Súdneho dvora (deviata komora) zo 14. februára 2019 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Consiglio di Stato — Taliansko) — CCC — Consorzio Cooperative Costruzioni Soc. Cooperativa/Comune di Tarvisio
      (Vec C-710/17) (1)

      (Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Verejné zákazky na práce - Smernica 2004/18/ES - Článok 48 ods. 3 - Posúdenie a overenie technických schopností hospodárskych subjektov - Vnútroštátne ustanovenie, ktoré nemožno považovať za prebratie smernice 2004/18 - Neexistencia priameho a nepodmieneného odkazu na právo Únie - Neexistencia žiadosti založenej na nepochybnom cezhraničnom záujme - Neprípustnosť návrhu na začatie prejudiciálneho konania)
      (2019/C 131/14)
      Jazyk konania: taliančina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Consiglio di Stato

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobkyňa: CCC — Consorzio Cooperative Costruzioni Soc. Cooperativa

         Žalovaný: Comune di Tarvisio

         za účasti: Incos Srl, RTI — Idrotermica F.lli Soldera, Gabriele Indovina

         Výrok rozsudku

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Consiglio di Stato (Štátna rada, Taliansko) rozhodnutím z 28. septembra 2017, je neprípustný.

         (1)  Ú. v. EÚ C 112, 26.3.2018.


title: Vec C-49/18: Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) zo 7. februára 2019 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunal Superior de Justicia de Catalunya — Španielsko) — Carlos Escribano Vindel/Ministerio de Justicia (Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Opatrenia na sprísnenie rozpočtovej disciplíny — Zníženie platov vo vnútroštátnej verejnej správe — Podmienky — Rozdielny dosah — Sociálna politika — Rovnosť zaobchádzania v zamestnaní a povolaní — Smernica 2000/78/ES — Článok 2 ods. 1 a článok 2 ods. 2 písm. b) — Charta základných práv Európskej únie — Článok 21 — Nezávislosť sudcov — Článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ)

text:
               8.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 131/13

      Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) zo 7. februára 2019 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunal Superior de Justicia de Catalunya — Španielsko) — Carlos Escribano Vindel/Ministerio de Justicia
      (Vec C-49/18) (1)

      (Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Opatrenia na sprísnenie rozpočtovej disciplíny - Zníženie platov vo vnútroštátnej verejnej správe - Podmienky - Rozdielny dosah - Sociálna politika - Rovnosť zaobchádzania v zamestnaní a povolaní - Smernica 2000/78/ES - Článok 2 ods. 1 a článok 2 ods. 2 písm. b) - Charta základných práv Európskej únie - Článok 21 - Nezávislosť sudcov - Článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ)
      (2019/C 131/15)
      Jazyk konania: španielčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Tribunal Superior de Justicia de Catalunya

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobca: Carlos Escribano Vindel

         Žalovaný: Ministerio de Justicia

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Článok 21 Charty základných práv Európskej únie, ako aj článok 2 ods. 1 a článok 2 ods. 2 písm. b) smernice Rady 2000/78/ES z 27. novembra 2000, ktorá ustanovuje všeobecný rámec pre rovnaké zaobchádzanie v zamestnaní a povolaní, sa majú vykladať v tom zmysle, že s výhradou overení, ktoré prináleží vykonať všeobecnému súdu, im neodporuje vnútroštátna právna úprava, o akú ide vo veci samej, ktorá v rámci všeobecných opatrení na zníženie platov spojených s požiadavkami týkajúcimi sa zníženia nadmerného rozpočtového deficitu stanovila rôzne percentuálne zníženia základných platov funkčne zaradených sudcov a ich príplatkov, čo podľa vnútroštátneho súdu viedlo k tomu, že platy funkčne zaradených sudcov patriacich do dvoch platových tried pre nižšie kategórie funkčne zaradených sudcov boli znížené percentuálne podstatne viac ako platy funkčne zaradených sudcov patriacich do platovej triedy pre vyššiu kategóriu uvedených sudcov, zatiaľ čo prví uvedení sudcovia dostávajú nižšie platy, sú väčšinou mladší a majú vo všeobecnosti menej odpracovaných rokov ako poslední uvedení sudcovia.

                  2.

                  Článok 19 ods. 1 druhý pododsek ZEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že zásada nezávislosti sudcov nebráni tomu, aby sa voči žalobcovi vo veci samej uplatnila vnútroštátna právna úprava, o akú ide vo veci samej, ktorá bez ohľadu na povahu vykonávaných funkcií, počet odpracovaných rokov alebo na dôležitosť plnených úloh v rámci všeobecných opatrení na zníženie platov spojených s požiadavkami týkajúcimi sa zníženia nadmerného rozpočtového deficitu stanovila rôzne percentuálne zníženia základných platov funkčne zaradených sudcov a ich príplatkov, čo podľa vnútroštátneho súdu viedlo k tomu, že platy funkčne zaradených sudcov patriacich do dvoch platových tried pre nižšie kategórie funkčne zaradených sudcov boli znížené percentuálne podstatne viac ako platy funkčne zaradených sudcov patriacich do platovej triedy pre vyššiu kategóriu uvedených sudcov, zatiaľ čo prví uvedení sudcovia dostávajú nižšie platy ako poslední uvedení sudcovia, pokiaľ je výška platu, ktorý žalobca dostáva na základe zníženia platu, o ktorý ide vo veci samej, primeraná dôležitosti funkcií, ktoré vykonáva, a zaručuje tak nezávislosť jeho rozhodovania, čo prináleží overiť vnútroštátnemu súdu.

         (1)  Ú. v. EÚ C 152, 30.4.2018.


title: Vec C-577/18 P: Odvolanie podané 11. septembra 2018: Petrus Kerstens proti uzneseniu Všeobecného súdu (prvá komora) z 26. júna 2018 vo veci T-757/17, Kerstens/Komisia

text:
               8.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 131/17

      Odvolanie podané 11. septembra 2018: Petrus Kerstens proti uzneseniu Všeobecného súdu (prvá komora) z 26. júna 2018 vo veci T-757/17, Kerstens/Komisia
      (Vec C-577/18 P)
      (2019/C 131/21)
      Jazyk konania: francúzština

         Účastníci konania

         Odvolateľ: Petrus Kerstens (v zastúpení: C. Mourato, avocat)

         Ďalší účastník konania: Európska komisia
      Uznesením z 22. januára 2019 Súdny dvor (šiesta komora) odvolanie zamietol.


title: Vec C-711/18: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Consiglio di Stato (Taliansko) 9. novembra 2018 — Ascopiave SpA a i./Ministero dello Sviluppo Economico a i.

text:
               8.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 131/18

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Consiglio di Stato (Taliansko) 9. novembra 2018 — Ascopiave SpA a i./Ministero dello Sviluppo Economico a i.
      (Vec C-711/18)
      (2019/C 131/23)
      Jazyk konania: taliančina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Consiglio di Stato

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobkyne: Ascopiave SpA, Bim Belluno Infrastrutture SpA, Centria Srl, Retipiù Srl, Pasubio Distribuzione Gas Srl — Unipersonale, Pasubio Group SpA, Unigas Distribuzione Srl

         Žalovaní: Ministero dello Sviluppo Economico, Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero per gli Affari Regionali e le Autonomie

         Prejudiciálna otázka

      Umožňuje právo Európskej únie a najmä spoločné pravidlá pre vnútorný trh s elektrinou a zemným plynom a zásady právnej istoty a legitímnej dôvery retroaktívne uplatnenie kritérií pre určenie výšky náhrad, ktoré sa majú zaplatiť bývalým koncesionárom, čo má dopad na predchádzajúce zmluvné vzťahy, keďže takéto uplatnenie je aj s vzhľadom na zásadu proporcionality odôvodnené nutnosťou obrany iných verejných záujmov európskeho významu súvisiacich s potrebou umožniť vyššiu úroveň ochrany konkurenčnej štruktúry referenčného trhu, spolu s väčšou ochranou služieb, ktoré by mohli nepriamo podliehať účinkom prípadného zvýšenia súm, ktoré sa majú zaplatiť bývalým koncesionárom?


title: Vec C-754/18: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) 3. decembra 2018 — Ryanair Designated Activity Company/Országos Rendőr-főkapitányság

text:
               8.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 131/18

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) 3. decembra 2018 — Ryanair Designated Activity Company/Országos Rendőr-főkapitányság
      (Vec C-754/18)
      (2019/C 131/24)
      Jazyk konania: Maďarčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobkyňa: Ryanair Designated Activity Company

         Žalovaný: Országos Rendőr-főkapitányság

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Má sa článok 5 ods. 2 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/38/ES z 29. apríla 2004 o práve občanov Únie a ich rodinných príslušníkov voľne sa pohybovať a zdržiavať sa v rámci územia členských štátov, ktorá mení a dopĺňa nariadenie (EHS) 1612/68 a ruší smernice 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS, (1) ktorý sa týka práva vstupu, vykladať v tom zmysle, že na účely uvedenej smernice tak vlastnenie platného pobytového preukazu uvedeného v článku 10 tejto smernice, ako aj vlastnenie preukazu o trvalom pobyte, ktorý je uvedený v jej článku 20, oslobodzujú rodinného príslušníka od vízovej povinnosti v okamihu vstupu na územie členského štátu?

                  2.

                  V prípade kladnej odpovede na prvú prejudiciálnu otázku, má sa článok 5 smernice 2004/38 a odsek 2 tohto článku vykladať tým istým spôsobom v situácii, keď osoba, ktorá je rodinným príslušníkom občana Únie a ktorá nemá štátnu príslušnosť iného členského štátu, získala právo na trvalý pobyt v Spojenom kráľovstve a tento štát jej vydal preukaz o trvalom pobyte? Inak povedané, oslobodzuje vlastnenie preukazu o trvalom pobyte uvedeného v článku 20 citovanej smernice, vydaného Spojeným kráľovstvom, toho, kto disponuje týmto preukazom, od povinnosti získať vízum bez ohľadu na to, že na uvedený štát sa neuplatní ani nariadenie Rady (ES) č. 539/2001 z 15. marca 2001 uvádzajúce zoznam tretích krajín, ktorých štátni príslušníci musia mať víza pri prekračovaní vonkajších hraníc členských štátov, a krajín, ktorých štátni príslušníci sú oslobodení od tejto povinnosti, spomenuté v článku 5 ods. 2 smernice 2004/38, ani nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/399 z 9. marca 2016, ktorým sa ustanovuje kódex Únie o pravidlách upravujúcich pohyb osôb cez hranice (Kódex schengenských hraníc)?

                  3.

                  V prípade kladnej odpovede na prvú a druhú prejudiciálnu otázku, má sa vlastnenie pobytového preukazu vydaného v súlade s článkom 20 smernice 2004/38 považovať samo osebe za dostatočný dôkaz o tom, že držiteľ tohto preukazu je rodinným príslušníkom občana Únie a bez toho, aby bolo potrebné akékoľvek ďalšie overenie alebo osvedčenie, je držiteľ tohto preukazu oprávnený — ako rodinný príslušník — vstúpiť na územie iného členského štátu a je oslobodený od vízovej povinnosti na základe článku 5 ods. 2 uvedenej smernice?

                  4.

                  V prípade, ak Súdny dvor odpovie na tretiu prejudiciálnu otázku záporne, má sa článok 26 ods. 1 písm. b) a článok 26 ods. 2 Dohovoru, ktorým sa vykonáva Schengenská dohoda, vykladať v tom zmysle, že letecký dopravca musí okrem kontroly cestovných dokladov tiež skontrolovať, či je cestujúci, ktorý chce cestovať s preukazom o trvalom pobyte uvedeným v článku 20 smernice 2004/38, v okamihu vstupu skutočne rodinným príslušníkom občana Únie?

                  5.

                  V prípade, ak Súdny dvor odpovie na štvrtú prejudiciálnu otázku kladne,

                              i)

                              pokiaľ letecký dopravca nemôže zistiť, či je cestujúci, ktorý chce cestovať s preukazom o trvalom pobyte uvedeným v článku 20 smernice 2004/38, v okamihu vstupu skutočne rodinným príslušníkom občana Únie, je tento dopravca povinný odoprieť uvedenej osobe vstup na palubu lietadla a odmietnuť prepraviť ju do iného členského štátu?

                              ii)

                              pokiaľ letecký dopravca nepreverí túto okolnosť alebo neodmietne prepraviť cestujúceho, ktorý nie je schopný preukázať, že je rodinným príslušníkom — ale ktorý má preukaz o trvalom pobyte —, možno tomuto dopravcovi uložiť z tohto dôvodu pokutu na základe článku 26 ods. 2 Dohovoru, ktorým sa vykonáva Schengenská dohoda?

         (1)  Ú. v. EÚ L 158, 2004, s. 77; Mim. vyd. 05/005, s. 46.


title: Vec C-9/19: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunalul București (Rumunsko) 3. januára 2019 — SC Mitliv Exim SRL/Agenția Națională de Administrare Fiscală, Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

text:
               8.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 131/22

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunalul București (Rumunsko) 3. januára 2019 — SC Mitliv Exim SRL/Agenția Națională de Administrare Fiscală, Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili
      (Vec C-9/19)
      (2019/C 131/28)
      Jazyk konania: rumunčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Tribunalul București

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobkyňa: SC Mitliv Exim SRL

         Žalovaní: Agenția Națională de Administrare Fiscală, Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Bránia ustanovenia článkov 2 a 273 smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty (1), článku 50 Charty základných práv Európskej únie a článku 325 ZFEÚ vo vzťahu k okolnostiam, aké nastali vo veci samej, vnútroštátnej právnej úprave, akú predstavujú právne predpisy, ktoré sú predmetom veci samej, na základe ktorej môžu súčasne nastať tieto situácie:

                              —

                              zaplatenie sumy zodpovedajúcej náhrade škody spôsobenej trestnou činnosťou, ktorá sa stanovila v priebehu predbežného vyšetrovania na základe iného titulu ako rozhodnutie o daňovom dlhu,

                              —

                              vykonanie ďalšej daňovej kontroly, a to súbežne s trestným konaním, v ktorom bol platiteľ dane obžalovaný vo veci spáchania trestného činu skrátenia dane, na základe ktorej sa mu uložili dodatočné daňové povinnosti, jednak pokiaľ ide o zdaňovacie obdobie, za ktoré už zaplatil, jednak vo vzťahu k príslušnej sume, ktorú odviedol v prospech štátnych orgánov v priebehu predbežného vyšetrovania, a to v prípade, keď sa rozhodovanie správnych orgánov o odvolaní podanom proti aktom vydaným na základe uskutočnenej daňovej kontroly prerušilo až do skončenia trestného stíhania,

                              —

                              vydanie prvostupňového odsudzujúceho rozsudku v trestnom konaní, ktorým sa obžalovaný odsúdil, okrem iného, na zaplatenie celej sumy, o ktorej sa v priebehu predbežného vyšetrovania rozhodlo, že ju dlhujú všetci obvinení, a to na základe spoločnej a nerozdielnej zodpovednosti, napriek tomu, že dotknutému platiteľovi dane sa pripísala zodpovednosť iba za časť dlhovanej sumy, ktorú už aj zaplatil, a v akom rozsahu je kumulácia všetkých uvedených situácií vo vzťahu k dotknutému platiteľovi dane neprimeraná?

                  2.

                  Umožňujú zásady práva Únie vo všeobecnosti, konkrétne zásada ne bis in idem, za okolností, aké nastali vo veci samej a aj z hľadiska zabezpečenia riadneho výberu finančných záväzkov voči štátu a potláčania daňových podvodov, postup štátnych orgánov spočívajúci v tom, že z daňového hľadiska nezohľadnia platbu realizovanú pred nadobudnutím právoplatnosti rozhodnutí o uložení správnych a trestných sankcií, pričom daná platba pokrýva časť daňového dlhu dotknutého platiteľa dane?

                  3.

                  Má sa právo Európskej únie, s ohľadom na odpovede na prejudiciálne otázky uvedené v bodoch 1 a 2 vyššie, vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, o akú ide vo veci samej, ktorá nepovažuje za rovnocenný s výberom dane v rozpore s právom Únie… taký prípad, keď platiteľ dane nahradil škodu vyplývajúcu z trestnej činnosti v priebehu predbežného vyšetrovania, a to s cieľom dosiahnuť zníženie trestu až o polovicu, pričom na predmetnú úhradu neexistoval právny titul vyplývajúci zo zodpovedajúceho rozhodnutia príslušného daňového orgánu o daňovom dlhu alebo z právoplatného trestného rozsudku, zatiaľ čo však daňové orgány rozhodli na základe daňovej kontroly o uložení dodatočnej daňovej povinnosti dotknutému platiteľovi, a to jednak pokiaľ ide o zdaňovacie obdobie, za ktoré už zaplatil, jednak vo vzťahu k príslušnej sume, ktorú odviedol v prospech štátnych orgánov, pričom túto daň prijal štát bezdôvodne, pokiaľ ide o obdobie od okamihu jej zaplatenia až po vyrubenie daňovej povinnosti na základe príslušného rozhodnutia o daňovom dlhu alebo právoplatného trestného rozsudku?

         (1)  Ú. v. EÚ L 347, 2006, s. 1.


title: Vec C-32/19: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Oberster Gerichtshof (Rakúsko) 18. januára 2019 — AT/Pensionsversicherungsanstalt

text:
               8.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 131/23

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Oberster Gerichtshof (Rakúsko) 18. januára 2019 — AT/Pensionsversicherungsanstalt
      (Vec C-32/19)
      (2019/C 131/29)
      Jazyk konania: nemčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Oberster Gerichtshof

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobca: AT

         Žalovaný: Pensionsversicherungsanstalt

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Má sa článok 17 ods. 1 písm. a) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/38/ES (1) z 29. apríla 2004 o práve občanov Únie a ich rodinných príslušníkov voľne sa pohybovať a zdržiavať sa v rámci územia členských štátov, ktorá mení a dopĺňa nariadenie (EHS) 1612/68 a ruší smernice 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (ďalej len „smernica o občanoch Únie“ alebo „smernica o voľnom pohybe osôb“) vykladať v tom zmysle, že zamestnanci, ktorí v čase, keď prestali pracovať, dosiahli vek stanovený zákonom členského štátu, v ktorom pracovali, na vznik nároku na starobný dôchodok, museli vykonávať svoju zárobkovú činnosť najmenej počas posledných 12 mesiacov a najmenej tri roky sa museli nepretržite zdržiavať v štáte zamestnania na to, aby nadobudli právo na trvalý pobyt pred uplynutím päťročného obdobia?

                  2.

                  V prípade zápornej odpovede na prvú otázku:
                  Patrí zamestnancom podľa článku 17 ods. 1 písm. a) prvého prípadu smernice o občanoch Únie právo trvalého pobytu, ak zárobkovú činnosť v inom členskom štáte začnú vykonávať v čase, kedy možno počítať s tým, že pred dosiahnutím zákonného dôchodkového veku budú môcť svoju zárobkovú činnosť vykonávať iba relatívne krátko a pre nízke príjmy budú po skončení zárobkovej činnosti v každom prípade odkázaní na dávky sociálnej pomoci hostiteľského členského štátu?

         (1)  Ú. v. EÚ L 158, 2004, s. 77; Mim. vyd. 05/005, s. 46.


title: Vec C-47/19: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Finanzgericht Hamburg (Nemecko) 25. januára 2019 — HA/Finanzamt Hamburg-Barmbek-Uhlenhorst

text:
               8.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 131/24

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Finanzgericht Hamburg (Nemecko) 25. januára 2019 — HA/Finanzamt Hamburg-Barmbek-Uhlenhorst
      (Vec C-47/19)
      (2019/C 131/30)
      Jazyk konania: nemčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Finanzgericht Hamburg

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobca: HA

         Žalovaný: Finanzamt Hamburg-Barmbek-Uhlenhorst

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Zahŕňa pojem školské alebo univerzitné vzdelávanie (vyučovanie) v článku 132 ods. 1 písm. i) a j) smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty (1) (ďalej len „smernica o DPH“) aj kurz surfovania a plachtenia? Je postačujúce, ak takýto kurz ponúka aspoň jedna škola alebo univerzita členského štátu?

                  2.

                  Je na účely školského alebo univerzitného vzdelávania (vyučovania) v zmysle článku 132 ods. 1 písm. i) a j) smernice o DPH potrebné, aby bolo vyučovanie známkované alebo postačuje, ak je kurz surfovania alebo plachtenia realizovaný v rámci podujatia organizovaného školou alebo univerzitou, napríklad v rámci triedneho výletu?

                  3.

                  Môže uznanie školy surfovania a plachtenia za subjekt s podobnými cieľmi v zmysle článku 132 ods. 1 písm. i) smernice o DPH vyplývať z ustanovení právnych predpisov o školách a univerzitách, podľa ktorých aj externé kurzy surfovania a plachtenia sú súčasťou telesnej výchovy alebo univerzitného vzdelávania učiteľov telesnej výchovy so známkovaním alebo s iným dôkazom o absolvovaní a/alebo zo všeobecného záujmu na pestovaní športu? Je na účely tohto uznania potrebné, aby škola alebo univerzita priamo alebo nepriamo hradila náklady na kurzy?

                  4.

                  Predstavujú kurzy surfovania alebo plachtenia v rámci triedneho výletu poskytovanie služieb úzko súvisiace s ochranou detí a mládeže v zmysle článku 132 ods. 1 písm. h) smernice o DPH? Ak áno, je k tomu potrebné, aby táto ochrana trvala určitú dobu?

                  5.

                  Vyžaduje formulácia „poskytovanie školského alebo univerzitného vyučovania súkromne učiteľmi“, použitá v článku 132 ods. 1 písm. j) smernice o DPH, aby zdaniteľná osoba poskytovala vyučovanie osobne?

         (1)  Ú. v. EÚ L 347, 2006, s. 1.


title: Vec C-77/19: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Spojené kráľovstvo) 1. februára 2019 — Kaplan International colleges UK Ltd/The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

text:
               8.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 131/25

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Spojené kráľovstvo) 1. februára 2019 — Kaplan International colleges UK Ltd/The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs
      (Vec C-77/19)
      (2019/C 131/31)
      Jazyk konania: angličtina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      First-tier Tribunal (Tax Chamber)

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobkyňa: Kaplan International colleges UK Ltd

         Žalovaný: The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Aká je územná pôsobnosť oslobodenia od dane podľa článku 132 ods. 1 písm. f) smernice Rady 2006/112/ES (1)? Predovšetkým, i) vzťahuje sa toto oslobodenie od dane na skupinu zdieľajúcu náklady, ktorá je usadená v členskom štáte inom ako je členský štát alebo členské štáty členov skupiny zdieľajúcej náklady? Ak áno, ii) vzťahuje sa aj na skupiny zdieľajúce náklady, ktoré sú usadené mimo EÚ?

                  2.

                  Ak sa oslobodenie od dane pre skupiny zdieľajúce náklady v zásade môže uplatňovať na subjekty usadené v inom členskom štáte ako je členský štát jedného alebo viacerých členov skupiny zdieľajúcej náklady, a aj na skupinu zdieľajúcu náklady usadenú mimo EÚ, ako sa má uplatňovať kritérium, že oslobodenie od dane nemá spôsobiť narušenie hospodárskej súťaže? Predovšetkým,

                              a)

                              týka sa toto kritérium potenciálneho narušenia, ktoré ovplyvní iných príjemcov podobných služieb, ktorí nie sú členmi skupiny zdieľajúcej náklady, alebo sa týka len potenciálnych narušení, ktoré ovplyvnia potenciálnych alternatívnych poskytovateľov poskytujúcich služby členom skupiny zdieľajúcej náklady?

                              b)

                              Ak sa toto kritérium týka len iných príjemcov, môže existovať reálna možnosť narušenia, ak iní príjemcovia, ktorí nie sú členmi skupiny zdieľajúcej náklady, sa môžu buď uchádzať o členstvo v predmetnej skupine zdieľajúcej náklady, alebo môžu vytvoriť vlastnú skupinu zdieľajúcu náklady, aby získali podobné služby alebo využili podobné úspory na DPH inými metódami (napríklad zriadením pobočky v predmetnom členskom štáte alebo treťom štáte)[?]

                              c)

                              Ak sa toto kritérium týka len iných poskytovateľov, posudzuje sa reálna možnosť narušenia na základe určenia, či si skupina zdieľajúca náklady s určitosťou udrží svojich členov ako zákazníkov, bez ohľadu na dostupnosť oslobodenia od DPH — a má sa preto posudzovať vzhľadom na prístup alternatívnych poskytovateľov na vnútroštátny trh, na ktorom sú členovia skupiny zdieľajúcej náklady usadení? Ak áno, je podstatné, či si skupina zdieľajúca náklady s určitosťou udrží svojich členov ako zákazníkov, pretože sú súčasťou tej istej skupiny spoločností[?]

                              d)

                              Malo by sa potenciálne narušenie posudzovať na vnútroštátnej úrovni vo vzťahu k alternatívnym poskytovateľom v tretej krajine, v ktorej je skupina zdieľajúca náklady usadená?

                              e)

                              Má daňový orgán v EÚ, ktorý vykonáva smernicu o DPH, znášať dôkazné bremeno pri stanovovaní pravdepodobnosti vzniku narušenia?

                              f)

                              Je potrebné, aby si daňový orgán v EÚ nechal vypracovať špecifický znalecký posudok trhu v treťom štáte, v ktorom je usadená skupina zdieľajúca náklady?

                              g)

                              Môže existencia reálnej možnosti narušenia byť stanovená na základe identifikácie komerčného trhu v treťom štáte?

                  3.

                  Môže sa oslobodenie od dane pre skupiny zdieľajúce náklady uplatňovať aj v prípade tejto veci, ak sú členovia skupiny zdieľajúcej náklady vzájomne prepojení ekonomickými, finančnými alebo organizačnými väzbami?

                  4.

                  Môže sa oslobodenie od dane pre skupiny zdieľajúce náklady uplatňovať aj v prípade, ak členovia vytvorili skupinu na účely DPH, ktorá je jednou zdaniteľnou osobou? Je podstatné, či je KIC, zastupujúci člen, ktorému sa (vzhľadom na vnútroštátne právne predpisy) poskytujú služby, člen skupiny zdieľajúcej náklady? Ak je to podstatné, odstráni sa tento rozdiel vnútroštátnym právnym predpisom stanovujúcim, že zastupujúci člen má vlastnosti a postavenie členov skupiny zdieľajúcej náklady na účely uplatňovania oslobodenia od dane pre skupiny zdieľajúcej náklady?

         (1)  Smernica Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty (Ú. v. EÚ L 347, 2006, s. 1).


title: Vec C-79/19 P: Odvolanie podané 1. februára 2019: Litovská republika proti rozsudku Všeobecného súdu (štvrtá komora) z 22. novembra 2018 vo veci T-508/15, Litovská republika/Európska komisia

text:
               8.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 131/26

      Odvolanie podané 1. februára 2019: Litovská republika proti rozsudku Všeobecného súdu (štvrtá komora) z 22. novembra 2018 vo veci T-508/15, Litovská republika/Európska komisia
      (Vec C-79/19 P)
      (2019/C 131/32)
      Jazyk konania: litovčina

         Účastníci konania

         Odvolateľka: Litovská republika (v zastúpení: R. Krasuckaitė)

         Ďalší účastník konania: Európska komisia

         Návrhy odvolateľky

      Odvolateľka navrhuje, aby Súdny dvor:

                  —

                  zrušil napadnutý rozsudok Všeobecného súdu vo veci T-508/15 (1) (ďalej len „napadnutý rozsudok“) v rozsahu, v akom Všeobecný súd zamietol žalobu o neplatnosť vykonávacieho rozhodnutia Komisie (EÚ) 2015/1119 z 22. júna 2015,

                  —

                  zrušil vykonávacie rozhodnutie Komisie (EÚ) 2015/1119 z 22. júna 2015 (2) alebo vec, v ktorej bol vydaný rozsudok napadnutý odvolaním, vrátil na ďalšie konanie Všeobecnému súdu,

                  —

                  uložil Európskej komisii povinnosť nahradiť trovy konania.

         Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia

      Litovská republika sa domáha zrušenia rozsudku Všeobecného súdu vo veci T-508/15 na nasledujúcom právnom základe:

                  1.

                  Všeobecný súd sa v bode 83 napadnutého rozsudku dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že výnimka stanovená v článku 33m ods. 1 nariadenia č. 1257/1999 (3) sa týka len veku osôb odovzdávajúcich poľnohospodárky podnik, keďže toto ustanovenie sa zjavne týka kvóty na mlieko ako dôkazu obchodnej poľnohospodárskej činnosti.

                  2.

                  Všeobecný súd takisto skreslil skutkové okolnosti v bodoch 74 až 79 napadnutého rozsudku, keď rozhodol, že vláda Litovskej republiky nepredložila dostatočné dôkazy o tom, že ak bola poľnohospodárovi pridelená kvóta na mlieko, znamená to, že vykonáva obchodnú poľnohospodársku činnosť, čo v zásade nezodpovedá dokumentom v spise, ktoré mu boli predložené.

         (1)  Rozsudok Všeobecného súdu (štvrtá komora) z 22. novembra 2018, Litovská republika/Európska komisia, T-508/15 (EU:T:2018:828).

         (2)  Ú. v. EÚ L 182, 2015, s. 39.

         (3)  Nariadenie Rady (ES) č. 1257/1999 zo 17. mája 1999 o podpore rozvoja vidieka z Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF) a ktorým sa menia a rušia niektoré nariadenia (Ú. v. ES L 160, 1999, s. 80; Mim. vyd. 03/025, s. 391).


title: Vec C-100/19: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Cour d’appel de Bruxelles (Belgicko) 8. februára 2019 — Viasat UK Ltd, Viasat Inc./Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)

text:
               8.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 131/27

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Cour d’appel de Bruxelles (Belgicko) 8. februára 2019 — Viasat UK Ltd, Viasat Inc./Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)
      (Vec C-100/19)
      (2019/C 131/33)
      Jazyk konania: francúzština

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Cour d’appel de Bruxelles

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Navrhovatelia: Viasat UK Ltd, Viasat Inc.

         Odporca: Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)

         Dobrovoľní vedľajší účastníci konania: Inmarsat Ventures Ltd c.o., Eutelsat SA

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Majú sa články 4 ods. 1 písm. c) bod ii), 7 ods. 1 a 8 ods. 1 rozhodnutia Európskeho parlamentu a Rady 626/2008/ES z 30. júna 2008 o výbere a povolení systémov zabezpečujúcich mobilné satelitné služby (MSS) (1) vykladať v tom zmysle, že v prípade, ak by sa preukázalo, že prevádzkovateľ vybraný v súlade s hlavou II tohto posledného uvedeného rozhodnutia neposkytol mobilné satelitné služby prostredníctvom mobilného satelitného systému v termíne stanovenom v článku 4 ods. 1 písm. c) bode ii) tohto rozhodnutia, musia príslušné orgány členských štátov uvedené v článku 8 ods. 1 tohto rozhodnutia zamietnuť udelenie povolení na rozmiestnenie doplnkových pozemných komponentov tomuto prevádzkovateľovi z dôvodu, že tento prevádzkovateľ si nesplnil záväzok prijatý v čase podania svojej žiadosti o udelenie povolenia?

                  2.

                  V prípade zápornej odpovede na prvú otázku, majú sa tie isté ustanovenia vykladať v tom zmysle, že v rovnakom kontexte môžu príslušné orgány členských štátov uvedené v článku 8 ods. 1 tohto rozhodnutia odmietnuť udeliť povolenia na rozmiestnenie doplnkových pozemných komponentov tomuto prevádzkovateľovi z dôvodu, že nedodržal záväzok pokrytia do 13. júna 2016?

         (1)  Ú. v. EÚ L 172, s. 15.


title: Vec C-107/19: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Obvodní soud pro Prahu 9 (Česká republika) 12. februára 2019 — XR/Dopravní podnik hl. m. Prahy, a.s.

text:
               8.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 131/28

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Obvodní soud pro Prahu 9 (Česká republika) 12. februára 2019 — XR/Dopravní podnik hl. m. Prahy, a.s.
      (Vec C-107/19)
      (2019/C 131/34)
      Jazyk konania: čeština

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Obvodní soud pro Prahu 9

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobca: XR

         Žalovaný: Dopravní podnik hl. m. Prahy, a.s.

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Má sa doba prestávky, počas ktorej zamestnanec musí byť zamestnávateľovi k dispozícii pre prípad náhleho výjazdu do 2 minút, považovať za „pracovný čas“ v zmysle článku 2 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2003/88/ES (1) zo 4. novembra 2003 o niektorých aspektoch organizácie pracovného času?

                  2.

                  Má na posúdenie uvedené v predchádzajúcej otázke vplyv skutočnosť, že k prerušeniu v prípade náhleho výjazdu dochádza len náhodne a nepredvídateľne, prípadne ako často k takémuto prerušeniu dochádza?

                  3.

                  Môže súd prvého stupňa, ktorý rozhoduje potom, ako bolo jeho rozhodnutie zrušené súdom vyššieho stupňa a vrátené na ďalšie konanie vo veci, pričom súd vyššieho stupňa vyslovil právny názor, ktorý je pre súd prvého stupňa záväzný, tento záväzný právny názor nerešpektovať, pokiaľ je v rozpore právom EÚ?

         (1)  Ú. v. EÚ L 299, 2003, s. 9; Mim. vyd. 05/004, s. 381.


title: Vec C-119/19 P: Odvolanie podané 14. februára 2019: Európska komisia proti rozsudku Všeobecného súdu (štvrtá rozšírená komora) zo 4. decembra 2018 vo veci T-518/16, Carreras Sequeros a i./Komisia

text:
               8.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 131/29

      Odvolanie podané 14. februára 2019: Európska komisia proti rozsudku Všeobecného súdu (štvrtá rozšírená komora) zo 4. decembra 2018 vo veci T-518/16, Carreras Sequeros a i./Komisia
      (Vec C-119/19 P)
      (2019/C 131/35)
      Jazyk konania: francúzština

         Účastníci konania

         Odvolateľka: Európska komisia (v zastúpení: T. S. Bohr, G. Gattinara, L. Vernier, splnomocnení zástupcovia)

         Ďalší účastníci konania: Francisco Carreras Sequeros, Mariola de las Heras Ojeda, Olivier Maes, Gabrio Marinozzi, Giacomo Miserocchi, Marc Thieme Groen, Európsky parlament, Rada Európskej únie

         Návrhy odvolateľky

      Odvolateľka navrhuje, aby Súdny dvor:

                  —

                  zrušil rozsudok zo 4. decembra 2018, Carreras Sequeros a i./Komisia, T-518/16,

                  —

                  vrátil vec Všeobecnému súdu, aby rozhodol o druhom, treťom a štvrtom žalobnom dôvode, uplatnených v žalobe v konaní na prvom stupni,

                  —

                  vyhlásil, že o trovách konania sa rozhodne neskôr.

         Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia

      Komisia uvádza dva odvolacieho dôvody.

                  1.

                  V rámci prvého odvolacieho dôvodu Komisia tvrdí, že došlo k nesprávnemu právnemu posúdeniu pri výklade článku 31 ods. 2 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“).
                  Prvá časť sa týka nesprávneho právneho posúdenia pri výklade obsahu článku 31 ods. 2 Charty. Obsah nároku na dobu platenej dovolenky za kalendárny rok, ktorý tento článok 31 ods. 2 zaručuje, je spresnený v článku 7 smernice 2003/88 (1). Všeobecný súd sa teda dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď zohľadnil ďalšie ustanovenia smernice 2033/88, ako napr. články 14 a 23, a domnieval sa, že sa vzťahujú na normotvorcu.
                  V rámci druhej časti Komisia tvrdí, že došlo k nesprávnemu právnemu posúdeniu pri výklade článku 31 ods. 2 Charty v rozsahu, v akom Všeobecný súd dospel k záveru, že zníženie vykonané v článku 6 prílohy X Služobného poriadku nie je zlučiteľné s údajnou zásadou, ktorá má uprednostňovať zlepšovanie životných a pracovných podmienok jednotlivcov. Takáto zásada nemá žiadny právny základ.
                  Tretia časť sa subsidiárne týka nesprávneho právneho posúdenia pri výklade ďalších ustanovení Služobného poriadku, ktoré tvoria kontext článku 6 prílohy X Služobného poriadku. Všeobecný súd zo svojho preskúmania podľa Komisie nesprávne vylúčil ďalšie ustanovenia Služobného poriadku iba z toho dôvodu, že existovali už pred úpravou článku 6 prílohy X Služobného poriadku. Normotvorca má širokú diskrečnú právomoc pri výbere opatrení, ktoré majú byť zmenené alebo zachované.

                  2.

                  V rámci druhého odvolacieho dôvodu sa Komisia odvoláva na nesprávne právne posúdenie pri výklade článku 52 ods. 1 Charty. Všeobecný súd nezohľadnil judikatúru, podľa ktorej má normotvorca širokú voľnú úvahu, keď upravuje Služobný poriadok, a podľa ktorej môže byť zásada proporcionality porušená iba vtedy, keď normotvorca zjavne prekročil medze tejto voľnej úvahy.

         (1)  Smernica 2003/88/ES Európskeho parlamentu a Rady zo 4. novembra 2003 o niektorých aspektoch organizácie pracovného času (Ú. v. EÚ L 299, 2003, s. 9; Mim. vyd. 05/04 s. 381).


title: Vec C-122/19 P: Odvolanie podané 14. februára 2019: Hamas proti rozsudku Všeobecného súdu (prvá rozšírená komora) zo 14. decembra 2018 vo veci T-400/10 RENV, Hamas/Rada

text:
               8.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 131/30

      Odvolanie podané 14. februára 2019: Hamas proti rozsudku Všeobecného súdu (prvá rozšírená komora) zo 14. decembra 2018 vo veci T-400/10 RENV, Hamas/Rada
      (Vec C-122/19 P)
      (2019/C 131/36)
      Jazyk konania: francúzština

         Účastníci konania

         Odvolateľ: Hamas (v zastúpení: L. Glock, advokát)

         Ďalší účastníci konania: Rada Európskej únie, Francúzska republika, Európska komisia

         Návrhy odvolateľa

                  —

                  zrušiť rozsudok zo 14. decembra 2018, Hamas/Rada, T-400/10 RENV, v rozsahu, v akom sa v ňom zrušuje návrh na zrušenie týchto právnych aktov:

                              —

                              rozhodnutie Rady 2011/430/SZBP z 18. júla 2011, ktorým sa aktualizuje zoznam osôb, skupín a subjektov, na ktoré sa vzťahujú články 2, 3 a 4 spoločnej pozície 2001/931/SZBP o uplatňovaní špecifických opatrení na boj s terorizmom (Ú. v. EÚ L 188, 2011, s. 47); rozhodnutie Rady 2011/872/SZBP z 22. decembra 2011 (Ú. v. EÚ L 343, 2011, s. 54), rozhodnutie Rady 2012/333/SZBP z 25. júna 2012 (Ú. v. EÚ L 165, 2012, s. 72), rozhodnutie Rady 2012/765/SZBP z 10. decembra 2012 (Ú. v. EÚ L 337, 2012, s. 50), rozhodnutie Rady 2013/395/SZBP z 25. júla 2013 (Ú. v. EÚ L 201, 2013, s. 57), rozhodnutie Rady 2014/72/SZBP z 10. februára 2014 (Ú. v. EÚ L 40, 2014, s. 56), a rozhodnutia Rady 2014/483/SZBP z 22. júla 2014 (Ú. v. EÚ L 217, 2014, s. 35), v ktorých sa aktualizujú a prípadne menia zoznamy osôb, skupín a subjektov, na ktoré sa uplatňujú články 2, 3 a 4 spoločnej pozície 2001/931/SZBP týkajúcej sa uplatňovania špecifických opatrení na boj proti terorizmu a zrušujú sa rozhodnutia 2011/430, 2011/872, 2012/333, 2012/765, 2013/395 a 2014/72,
                              ako aj

                              —

                              vykonávacích nariadení Rady (EÚ) č. 687/2011 z 18. júla 2011 (Ú. v. EÚ L 188, 2011, s. 2), č. 1375/2011 z 22. decembra 2011 (Ú. v. EÚ L 343, 2011, s. 10), č. 542/2012 z 25. júna 2012 (Ú. v. EÚ L 165, 2012, s. 12), č. 1169/2012 z 10. decembra 2012 (Ú. v. EÚ L 337, 2012, s. 2), č. 714/2013 z 25. júla 2013 (Ú. v. EÚ L 201, 2013, s. 10), č. 125/2014 z 10. februára 2014 (Ú. v. EÚ L 40, 2014, s. 9), a č. 790/2014 z 22. júla 2014 (Ú. v. EÚ L 217, 2014, s. 1), ktorými sa vykonáva článok 2 ods. 3 nariadenia (ES) č. 2580/2001 o určitých obmedzujúcich opatreniach zameraných proti určitým osobám a subjektom s cieľom boja proti terorizmu a ktorým sa zrušujú sa vykonávacie nariadenia (EÚ) č. 83/2011, 687/2011, 1375/2011, 542/2012, 1169/2012, 714/2013 a 125/2014,
                              v rozsahu, v akom sa tieto akty týkajú Hamasu vrátane Hamas-Izz al-Din al-Qassem.

                  —

                  s konečnou platnosťou rozhodnúť o otázkach, ktoré sú predmetom tohto odvolania,

                  —

                  uložiť Rade povinnosť nahradiť trovy konania vo veciach T-400/10, T-400/10 RENV, C-79/15 P a v prejednávanej veci.

         Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia

                  1.

                  Prvý odvolací dôvod sa týka porušenia zásad, ktorými sa riadi prenesenie dôkazného bremena v súvislosti s vecnou správnosťou skutkových okolností:

                              —

                              Všeobecný súd porušil zásady, ktorými sa riadi prenesenie dôkazného bremena stanovené v rozsudku Rada/Hamas, C-79/15 P, a na hnutie Hamas preniesol dôkazné bremeno, ktoré uniesť je veľmi zložité, prípadne až nemožné,

                              —

                              subsidiárne, Všeobecný súd porušil zásady, ktorými sa riadi prenesenie dôkazného bremena, tým, že rozhodol, že hnutie Hamas nespochybnilo konkrétne a podrobne skutkové okolnosti, ktoré vymedzila Rada,

                              —

                              Všeobecný súd nesplnil svoju povinnosť, aby z právneho hľadiska dostatočným spôsobom odpovedal na všetky tvrdenia žalobcu v súvislosti s možnosťou pripísať mu teroristické akty.

                  2.

                  Druhý odvolací dôvod sa zakladá na porušení práva na účinné súdne preskúmanie:

                              —

                              Všeobecný súd pripravil žalobcu o účinné súdne preskúmanie, keď nekonštatoval, že Rada nepreukázala vecnú správnosť skutkových zistení uvedených v jej odôvodnení,

                              —

                              Všeobecný súd pokračoval v porušovaní práva na účinné súdne preskúmanie, hoci sa opatrením na zabezpečenie priebehu konania potvrdilo, že sporné akty nemajú dostatočne pevný skutkový základ,

                              —

                              Všeobecný súd odmietol žalobný dôvod založený na pochybení Rady v súvislosti s vecnou správnosťou faktických okolností, čo bolo výsledkom nevyváženého konania na škodu žalobcu.

                  3.

                  Tretí odvolací dôvod sa zakladá na tom, že Všeobecný súd porušil článok 1 ods. 4 spoločnej pozície, keď rozhodol, že britské rozhodnutie, na ktoré sa odvolávala Rada, predstavovalo odsúdenie.

                              —

                              kvalifikácia odsúdenia navrhnutá Všeobecným súdom je v rozpore s kritériami uvedenými v spoločnej pozícii 2001/931 a zbavuje povinnosť uviesť odôvodnenie v právnych aktov všetkej podstaty

                              —

                              keďže Všeobecný súd vychádzal z tejto nesprávnej kvalifikácie, znemožnil súdne preskúmanie kvalifikácie skutkových okolností vyplývajúcich z vnútroštátnych rozhodnutí.

                  4.

                  Štvrtý odvolací dôvod: Všeobecný súd nemohol zamietnuť žalobný dôvod, podľa ktorého Rada nezohľadnila dostatočne zmenenú situáciu v dôsledku uplynutia doby, a tým sa dopustil porušenia článku 61 druhého pododseku Štatútu Súdneho dvora, protiprávneho nahradenia odôvodnenia, a teda chybného predpokladu.

                  5.

                  Piaty odvolací dôvod: Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia pri výklade článku 296 ZFEÚ, keď rozhodol, že Radou samostatne posúdené skutočnosti a ich kvalifikácia sú v odôvodnení uvedené natoľko presne a konkrétne, že ich žalobca mohol spochybniť a súd preskúmať.


title: Vec C-126/19 P: Odvolanie podané 15. februára 2019: Rada Európskej únie proti rozsudku Všeobecného súdu (štvrtá rozšírená komora) zo 4. decembra 2018 vo veci T-518/16, Carreras Sequeros a i./Komisia

text:
               8.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 131/31

      Odvolanie podané 15. februára 2019: Rada Európskej únie proti rozsudku Všeobecného súdu (štvrtá rozšírená komora) zo 4. decembra 2018 vo veci T-518/16, Carreras Sequeros a i./Komisia
      (Vec C-126/19 P)
      (2019/C 131/37)
      Jazyk konania: francúzština

         Účastníci konania

         Odvolateľka: Rada Európskej únie (v zastúpení: M. Bauer, R. Meyer, splnomocnení zástupcovia)

         Ďalší účastníci konania: Francisco Carreras Sequeros, Mariola de las Heras Ojeda, Olivier Maes, Gabrio Marinozzi, Giacomo Miserocchi, Marc Thieme Groen, Európska komisia, Európsky parlament

         Návrhy odvolateľky

      Odvolateľka sa domáha, aby Súdny dvor:

                  —

                  vyhovel odvolaniu,

                  —

                  rozhodol, že vec sám prejedná a zamietol žalobu podanú na prvom stupni ako nedôvodnú,

                  —

                  uložil navrhovateľom na prvom stupni povinnosť nahradiť trovy konania vynaložené Radou v tomto konaní.

         Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia

                  1.

                  Prvý odvolací dôvod vychádza z nesprávneho právneho posúdenia, ktorého sa mal dopustiť Všeobecný súd, pokiaľ ide o jeho právomoc. Tento dôvod má dve časti.

                              —

                              Prvá časť sa týka predmetu žaloby. Rada tvrdí, že Všeobecný súd tým, že vo výroku zrušil „rozhodnutia, ktorými sa v roku 2014 znižuje počet dní dovolenky za kalendárny rok [žalobcov]“, implicitne uložil Komisii, aby na splnenie povinností vyplývajúcich z rozsudku opätovne stanovila počet dní dovolenky za kalendárny rok, na ktoré by mali žalobcovia nárok pred zmenou Služobného poriadku. Všeobecný súd týmto postupom, a bez toho, aby zmenil predmet žaloby, prekročil svoju právomoc. Pokiaľ takáto zmena nie je možná, žaloba mala byť vyhlásená za neprípustnú.

                              —

                              V druhej časti Rada tvrdí, že Všeobecný súd tým, že konštatoval prípustnosť návrhu žalobcov smerujúceho k výnimočnému spochybneniu zákonnosti režimu dovolenky za kalendárny rok v celom rozsahu, ktorý je vymedzený v článku 6 prílohy X Služobného poriadku úradníkov, najmä toho režimu, ktorý sa používa od roku 2016, a nie iba vykonávacieho ustanovenia, ktoré Komisia stanovila v rozhodnutí o stanovení dní dovolenky žalobcov za rok 2014, nezohľadnil rozsah svojej právomoci, čo je v rozpore s ustálenou judikatúrou, podľa ktorej musí byť rozsah námietky protiprávnosti obmedzený na to, čo je nevyhnutné na vyriešenie sporu, a musí existovať priama právna väzba medzi napadnutým individuálnym rozhodnutím a všeobecným aktom, ktorého sa výnimka dotýka.

                  2.

                  Druhý odvolací dôvod vychádza z nesprávneho právneho posúdenia, ktorého sa Všeobecný súd dopustil tým, že konštatoval, že sa zníženie počtu dní dovolenky za kalendárny rok, ktoré vykonal nový článok 6 prílohy X Služobného poriadku úradníkov, dotýka práva žalobcov na dovolenku za kalendárny rok.
                  Po prvé, Všeobecný súd tým, že konštatoval, že za určitých predpokladov sa je možné odvolávať na smernicu (v prejednávanej veci na smernicu 2003/88 (1)) voči inštitúciám, nezohľadnil ustálenú judikatúru, podľa ktorej platí, že smernice sú určené členským štátom, a nie inštitúciám alebo orgánom Únie, nie je možné v prípade ustanovení smernice domnievať sa, že ako také ukladajú povinnosti inštitúciám v ich vzťahoch s ich zamestnancami.
                  Po druhé, Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď konštatoval, že normotvorca je viazaný obsahom smernice 2003/88 uvedeným vo vysvetlivkách predsedníctva Konventu k článku 31 ods. 2 Charty základných práv.
                  Po tretie, Všeobecný súd nezohľadnil pôsobnosť článku 31 ods. 2 Charty základných práv, ktorého cieľom, na rozdiel od toho, čo konštatoval Všeobecný súd, nie je zlepšiť životné a pracovné podmienky, ale zaistiť všetkým pracovníkom v Únii dostatočnú úroveň ochrany.
                  Po štvrté, Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď konštatoval, že článok 6 prílohy X Služobného poriadku nezohľadňuje právo na dovolenku za kalendárny rok, ktorá je zaručená článkom 31 ods. 2 Charty základných práv, vzhľadom k tomu, že počet dní dovolenky úradníkov pridelených do tretích krajín značne prevyšuje minimálny počet 20 dní, ktorý je stanovený v smernici 2003/88.

                  3.

                  Tretí odvolací dôvod, ktorý bol vznesený subsidiárne, vychádza z nesprávneho právneho posúdenia, pokiaľ ide o odôvodnenosť údajného zásahu do práva na dovolenku. Všeobecný súd sa dopustil nesprávnych právnych posúdení, keď konštatoval, že napadnuté opatrenie nemôže byť považované za odôvodnené cieľmi verejného záujmu, a tým, že neskúmal, či obmedzenie práva na dovolenku nepredstavuje vzhľadom k sledovanému cieľu neprimeraný a neprípustný zásah do samotnej podstaty takto zaručených práv.

         (1)  Smernica 2003/88/ES Európskeho parlamentu a Rady zo 4. novembra 2003 o niektorých aspektoch organizácie pracovného času (Ú. v. EÚ L 299, 2003, s. 9; Mim. vyd. 05/04 s. 381).


title: Vec C-132/19 P: Odvolanie podané 15. februára 2019: Groupe Canal + proti rozsudku Všeobecného súdu (piata komora) z 12. decembra 2018 vo veci T-873/19, Groupe Canal +/Komisia

text:
               8.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 131/33

      Odvolanie podané 15. februára 2019: Groupe Canal + proti rozsudku Všeobecného súdu (piata komora) z 12. decembra 2018 vo veci T-873/19, Groupe Canal +/Komisia
      (Vec C-132/19 P)
      (2019/C 131/38)
      Jazyk konania: francúzština

         Účastníci konania

         Odvolateľka: Groupe Canal + (v zastúpení: P. Wilhelm, P. Gassenbach, O. de Juvigny, advokáti)

         Ďalší účastníci konania: Európska komisia, Francúzska republika, Union des producteurs de cinéma (UPC), C More Entertainment AB, European Film Agency Directors — EFAD's, Bureau européen des unions de consommateurs (BEUC)

         Návrhy odvolateľky

                  —

                  zrušiť rozsudok Všeobecného súdu z 12. decembra 2018 vo veci T-873/16 v rozsahu, v akom zamietol žalobu podanú Groupe Canal + na zrušenie rozhodnutia Komisie z 26. júla 2016 v konaní podľa článku 101 ZFEÚ a článku 53 Dohody o EHP (vec AT.40023 — Cezhraničný prístup k platenému televíznemu vysielaniu) a v rozsahu, v akom jej bola uložená povinnosť nahradiť trovy konania,

                  —

                  zrušiť rozhodnutie Komisie z 26. júla 2016 vo vyššie uvedenej veci AT.40023,

                  —

                  uložiť Európskej komisii povinnosť náhrady trov konania.

         Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia

      Svojím prvým odvolacím dôvodom GCP tvrdí, že Všeobecný súd nemohol vylúčiť existenciu zneužitia právomoci spočívajúcu v tom, že Komisia prostredníctvom záväzkov dosiahla ukončenie geografického blokovania, hoci nariadenie (EÚ) č. 2018/302 (1) výslovne stanovuje, že audiovizuálny obsah môže byť predmetom geografického blokovania.
      Svojím druhým dôvodom GCP tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil procesnej nezrovnalosti a porušil zásadu kontradiktórnosti konania, pretože žiadny z argumentov spojených s uplatniteľnosťou článku 101 ods. 3 ZFEÚ nebol účastníkmi konania prejednaný. V dôsledku toho Všeobecný súd porušil právo GCP na obhajobu.
      Svojím tretím dôvodom GCP tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia spojeného s porušením jeho povinnosti odôvodnenia, keď neodpovedal na žalobný dôvod, podľa ktorého Komisia nezohľadnila francúzsky hospodársky a právny kontext, do ktorého patria napadnuté ustanovenia. Rozsudok vychádza z nepresnej premisy a neprihliada na špecifický hospodársky a právny kontext kinematografického sektoru a je v rozpore s judikatúrou Súdneho dvora, ktorá výslovne stanovuje, že napadnuté ustanovenia môžu byť v kinematografickom sektore platné v celom rozsahu.
      Svojím štvrtým dôvodom GCP tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávnych právnych posúdení týkajúcich sa výkladu článku 9 nariadenia č. 1/2003 (2) a bodu 128 oznámenia Komisie o osvedčených postupoch pre vedenie konaní týkajúcich sa článkov 101 a 102 ZFEÚ, čo viedlo k porušeniu zásady proporcionality a zásady dodržovania zákonných práv tretích strán. Obavy z narušenia hospodárskej súťaže vyjadrené v úvodných poznámkach Komisie sa totiž týkali iba územia Spojeného kráľovstva a Írska a situácia hospodárskej súťaže vo Francúzsku vôbec nebola preskúmaná. Okrem toho sa Všeobecný súd dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď sa jednak domnieval, že rozhodnutie Komisie nepredstavuje zásah do zmluvnej slobody GCP, a jednak, že sa netýka možnosti, aby sa GCP obrátila na vnútroštátny súd na účely konštatovania zlučiteľnosti ustanovení s článkom 101 ods. 1 ZFEÚ, hoci z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že vnútroštátna judikatúra nemôže neprihliadnuť na rozhodnutie prijaté na základe článku 9 nariadenia (EÚ) č. 1/2003 a na úvodné posúdenie, ktoré je s ním spojené.

         (1)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2018/302 z 28. februára 2018 o riešení neodôvodneného geografického blokovania a iných foriem diskriminácie z dôvodu štátnej príslušnosti, miesta bydliska alebo sídla zákazníkov na vnútornom trhu, ktorým sa menia nariadenia (ES) č. 2006/2004 a (EÚ) 2017/2394 a smernica 2009/22/ES (Ú. v. EÚ L 601, 2018, s. 1).

         (2)  Nariadenie Rady (ES) č. 1/2003 zo 16. decembra 2002 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 a 82 Zmluvy (Ú. v. EÚ L 1, 2003, s. 1).


title: Vec C-160/19 P: Odvolanie podané 22. februára 2019: Comune di Milano proti rozsudku Všeobecného súdu (tretia rozšírená komora) z 13. decembra 2018 vo veci T-167/13, Comune di Milano/Európska komisia

text:
               8.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 131/34

      Odvolanie podané 22. februára 2019: Comune di Milano proti rozsudku Všeobecného súdu (tretia rozšírená komora) z 13. decembra 2018 vo veci T-167/13, Comune di Milano/Európska komisia
      (Vec C-160/19 P)
      (2019/C 131/39)
      Jazyk konania: taliančina

         Účastníci konania

         Odvolateľ: Comune di Milano (v zastúpení: A. Mandarano, E. Barbagiovanni, S. Grassani, avvocati)

         Ďalší účastník konania: Európska komisia

         Návrhy odvolateľa

                  —

                  Zrušiť rozsudok Všeobecného súdu vyhlásený 13. decembra 2018 vo veci T-167/13, Comune di Milano/Európska komisia,

                  —

                  zrušiť rozhodnutie Európskej komisie (EÚ) 2015/1225 z 19 decembra 2012 týkajúce sa zvýšenia vkladu spoločnosti SEA SpA do základného imania spoločnosti SEA Handling SpA [vec SA.21420 (C14/10) (ex NN25/10)],

                  —

                  uložiť Komisii povinnosť nahradiť trovy konania, vrátane trov konania o nariadení predbežného opatrenia vo veci T-167/13 R.

         Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia

      Napadnutým rozsudkom Všeobecný súd zamietol žalobu o neplatnosť podanú mestom Miláno (Comune di Milano) proti uvedenému rozhodnutiu Komisie.
      Na podporu svojho odvolania uvádza mesto Miláno štyri odvolacie dôvody, pričom všetky sa týkajú porušenia článku 107 ZFEÚ Všeobecným súdom a neexistencie opatrení, ktoré by bolo možné v prejednávanej veci kvalifikovať ako nezákonnú štátnu pomoc.
      Svojím prvým odvolacím dôvodom mesto Miláno na jednej strane spochybňuje skutočnosť, že údajná pomoc bola poskytnutá zo „štátnych prostriedkov“, a na druhej strane tvrdí, že „test“ pripísateľnosti vypracovaný Všeobecným súdom je nezlučiteľný so zásadami stanovenými judikatúrou Únie.
      Svojím druhým odvolacím dôvodom mesto Miláno vytýka Všeobecnému súdu porušenie zásad v oblasti pripísateľnosti, tak z hľadiska nerovnakého zaobchádzania v súvislosti s dôkazmi, ako aj z hľadiska neexistencie dôkazov v „diachronickom“ zmysle.
      Svojím tretím odvolacím dôvodom mesto Miláno namieta skreslenie skutkového stavu a dôkazov, ktorého sa Všeobecný súd dopustil pri posúdení nepriamych dôkazov predložených Komisiou na podporu údajnej pripísateľnosti sporných opatrení mestu Miláno.
      Svojím štvrtým odvolacím dôvodom mesto Miláno v mnohých ohľadoch spochybňuje všetky posúdenia Všeobecného súdu týkajúce sa uplatnenia kritéria súkromného investora pôsobiaceho v trhovom hospodárstve zo strany Komisie (tzv. MEIP) a závery vyvodené v tejto súvislosti v rozsudku.


title: Vec C-167/19 P: Odvolanie podané 22. februára 2019: Európska komisia proti rozsudku Všeobecného súdu (štvrtá komora) z 12. decembra 2018 vo veci T-683/15, Freistaat Bayern/Európska komisia

text:
               8.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 131/35

      Odvolanie podané 22. februára 2019: Európska komisia proti rozsudku Všeobecného súdu (štvrtá komora) z 12. decembra 2018 vo veci T-683/15, Freistaat Bayern/Európska komisia
      (Vec C-167/19 P)
      (2019/C 131/40)
      Jazyk konania: nemčina

         Účastníci konania

         Odvolateľka: Európska komisia (v zastúpení: K. Herrmann, T. Maxian Rusche, P. Němečková, splnomocnený zástupcovia)

         Ďalší účastník konania: Freistaat Bayern

         Návrhy odvolateľky

      Komisia navrhuje, aby Súdny dvor

                  —

                  zrušil napadnutý rozsudok,

                  —

                  vyhlásil prvý žalobný dôvod žaloby podanej na Všeobecný súd za nedôvodný,

                  —

                  uložil žalobcovi v prvostupňovom konaní povinnosť nahradiť trovy konania, ktoré vznikli v prvostupňovom a odvolacom konaní, resp. subsidiárne v prípade vrátenia veci Všeobecnému súdu, prenechal rozhodnutie o trovách prvostupňového a odvolacieho konania súdu vyhlasujúcemu konečný rozsudok.

         Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia

         Prvý odvolací dôvod:

      Všeobecný súd v bodoch 60 až 67 napadnutého rozsudku pri definícií požiadaviek, ktoré treba klásť na obsah rozhodnutia o začatí konania, právne nesprávne vyložil a uplatnil článok 108 ods. 2 ZFEÚ, ako aj článok 6 ods. 1 nariadenia č. 659/1999 (1) a v tejto súvislosti vydanú judikatúru súdov Únie: Zdroj financovania pomoci sa má iba vo výnimočných prípadoch a za mimoriadnych okolností uvádzať v rozhodnutí o začatí konania.

         Druhý odvolací dôvod:

      Všeobecný súd v bodoch 53 až 58 a 62 napadnutého rozsudku nesprávne vyložil rozhodnutie o začatí konania a nedostatočne ho odôvodnil, ako aj neodpovedal na argumenty Komisie: Rozhodnutie o začatí konania v skutočnosti obsahuje spôsob financovania z rozpočtových prostriedkov.

         Tretí odvolací dôvod:

      Všeobecný súd v bodoch 70 a 71 napadnutého rozsudku právne nesprávne vyložil článok 263 ods. 2 ZFEÚ a v tejto súvislosti vydanú judikatúru súdov Únie tým, že sa domnieval, že v prípade práv účasti tretích osôb ide o podstatné formálne náležitosti v zmysle článku 263 ods. 2 ZFEÚ.

         Štvrtý odvolací dôvod:

      Všeobecný súd v bodoch 72 až 75 napadnutého rozsudku právne nesprávne vyložil právo účasti podľa článku 108 ods. 2 a 3 ZFEÚ, ako aj článku 6 ods. 1 nariadenia č. 659/1999, spolu s judikatúrou súdov Únie týkajúcou sa dôsledkov porušenia práva účasti, tým, že konštatoval, že vyjadrenie zúčastnených osôb k otázke, či rozpočtové prostriedku sú štátnymi prostriedkami, mohlo zmeniť výsledok konania. V rámci toho Všeobecný súd nesprávne vyložil aj pojem štátne prostriedky podľa článku 107 ods. 1 ZFEÚ a pojem existujúcej pomoci podľa článku 108 ods. 1 ZFEÚ, ako aj skreslil skutočnosti, ktoré boli konštatované v napadnutom rozhodnutí a ktoré mu boli predložené, a tiež opomenul zaoberať sa argumentmi, ktoré Komisia uviedla na Všeobecnom súde.

         (1)  Nariadenie Rady (ES) č. 659/1999 z 22. marca 1999 ustanovujúce podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 93 Zmluvy o ES (Ú. v. ES L 83, 1999, s. 1; Mim. vyd. 08/001, s. 339).


title: Vec C-171/19 P: Odvolanie podané 22. februára 2019: Európska komisia proti rozsudku Všeobecného súdu (štvrtá komora) z 12. decembra 2018 v spojených veciach T-722/15, T-723/15 a T-724/15, Interessengemeinschaft privater Milchverarbeiter Bayerns e.V. a i./Európska komisia

text:
               8.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 131/36

      Odvolanie podané 22. februára 2019: Európska komisia proti rozsudku Všeobecného súdu (štvrtá komora) z 12. decembra 2018 v spojených veciach T-722/15, T-723/15 a T-724/15, Interessengemeinschaft privater Milchverarbeiter Bayerns e.V. a i./Európska komisia
      (Vec C-171/19 P)
      (2019/C 131/41)
      Jazyk konania: nemčina

         Účastníci konania

         Odvolateľka: Európska komisia (v zastúpení K. Herrmann, T. Maxian Rusche, P. Němečková, Bevollmächtigte)

         Ďalší účastníci konania: Interessengemeinschaft privater Milchverarbeiter Bayerns e.V., Genossenschaftsverband Bayern e.V., Verband der Bayerischen Privaten Milchwirtschaft e.V.

         Návrhy odvolateľky

                  —

                  zrušil napadnutý rozsudok,

                  —

                  vyhlásil prvý žalobný dôvod žaloby podanej na Všeobecný súd za nedôvodný,

                  —

                  uložil žalobkyniam v prvostupňovom konaní povinnosť nahradiť trovy konania, ktoré vznikli v prvostupňovom a odvolacom konaní, resp. subsidiárne v prípade vrátenia veci Všeobecnému súdu, prenechal rozhodnutie o trovách prvostupňového a odvolacieho konania súdu vyhlasujúcemu konečný rozsudok.

         Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia

         Prvý odvolací dôvod:

      Všeobecný súd v bodoch 56 až 64 napadnutého rozsudku pri definícií požiadaviek, ktoré treba klásť na obsah rozhodnutia o začatí konania, právne nesprávne vyložil a uplatnil článok 108 ods. 2 ZFEÚ, ako aj článok 6 ods. 1 nariadenia č. 659/1999 (1) a v tejto súvislosti vydanú judikatúru súdov Únie: Zdroj financovania pomoci sa má iba vo výnimočných prípadoch a za mimoriadnych okolností uvádzať v rozhodnutí o začatí konania.

         Druhý odvolací dôvod:

      Všeobecný súd v bodoch 47 až 53 a 56 napadnutého rozsudku nesprávne vyložil rozhodnutie o začatí konania a nedostatočne ho odôvodnil, ako aj neodpovedal na argumenty Komisie: Rozhodnutie o začatí konania v skutočnosti obsahuje spôsob financovania z rozpočtových prostriedkov.

         Tretí odvolací dôvod:

      Všeobecný súd v bodoch 66 a 68 napadnutého rozsudku právne nesprávne vyložil článok 263 ods. 2 ZFEÚ a v tejto súvislosti vydanú judikatúru súdov Únie tým, že sa domnieval, že v prípade práv účasti tretích osôb ide o podstatné formálne náležitosti v zmysle článku 263 ods. 2 ZFEÚ.

         Štvrtý odvolací dôvod:

      Všeobecný súd v bodoch 70 až 72 napadnutého rozsudku právne nesprávne vyložil právo účasti podľa článku 108 ods. 2 a 3 ZFEÚ, ako aj článku 6 ods. 1 nariadenia č. 659/1999, spolu s judikatúrou súdov Únie týkajúcou sa dôsledkov porušenia práva účasti, tým, že konštatoval, že vyjadrenie zúčastnených osôb k otázke, či rozpočtové prostriedku sú štátnymi prostriedkami, mohlo zmeniť výsledok konania. V rámci toho Všeobecný súd nesprávne vyložil aj pojem štátne prostriedky podľa článku 107 ods. 1 ZFEÚ, ako aj skreslil skutočnosti, ktoré boli konštatované v napadnutom rozhodnutí a ktoré mu boli predložené, a tiež opomenul zaoberať sa argumentmi, ktoré Komisia uviedla na Všeobecnom súde.

         (1)  Nariadenie Rady (ES) č. 659/1999 z 22. marca 1999 ustanovujúce podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 93 Zmluvy o ES (Ú. v. ES L 83, 1999, s. 1; Mim. vyd. 08/001, s. 339).


title: Vec T-292/15: Rozsudok Všeobecného súdu z 12. februára 2019 — Vakakis kai Synergates/Komisia („Mimozmluvná zodpovednosť — Verejné zákazky na služby — Postup verejného obstarávania — Prípustnosť — Zneužitie konania — Konflikt záujmov — Povinnosť náležitej starostlivosti — Strata príležitosti“)

text:
               8.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 131/38

      Rozsudok Všeobecného súdu z 12. februára 2019 — Vakakis kai Synergates/Komisia
      (Vec T-292/15) (1)

      („Mimozmluvná zodpovednosť - Verejné zákazky na služby - Postup verejného obstarávania - Prípustnosť - Zneužitie konania - Konflikt záujmov - Povinnosť náležitej starostlivosti - Strata príležitosti“)
      (2019/C 131/42)
      Jazyk konania: angličtina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Vakakis kai Synergates — Symvouloi gia Agrotiki Anaptixi AE Meleton, predtým Vakakis International — Symvouloi gia Agrotiki Anaptixi AE (Atény, Grécko) (v zastúpení: B. O’Connor, solicitor, S. Gubel a E. Bertolotto, advokáti)

         Žalovaná: Európska komisia (v zastúpení: F. Erlbacher, E. Georgieva a L. Baumgart, splnomocnení zástupcovia)

         Predmet veci

      Návrh na základe článku 268 ZFEÚ na priznanie náhrady škody, ktorú žalobkyňa údajne utrpela v dôsledku nezrovnalostí, ktorých sa Komisia mala dopustiť v rámci verejného obstarávania „Posilnenie systému potravinovej bezpečnosti v Albánsku“ (EuropeAid/129820/C/SER/AL)

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Výška náhrady, ktorú Európska komisia dlhuje spoločnosti Vakakis kai Synergates — Symvouloi gia Agrotiki Anaptixi AE Meleton na základe rozsudku z 28. februára 2018, Vakakis kai Synergates/Komisia (T-292/15), sa stanovuje na 234 353 eur, navýšených o úroky z omeškania od 28. februára 2018 až do úplného uhradenia v sadzbe stanovenej Európskou centrálnou bankou (ECB) pre hlavné refinančné operácie zvýšenej o dva percentuálne body.

                  2.

                  Komisia je povinná nahradiť trovy konania, v ktorom bol vyhlásený rozsudok z 28. februára 2018, Vakakis kai Synergates/Komisia (T-292/15).

                  3.

                  Každý účastník konania znáša svoje vlastné trovy konania, ktoré vznikli v konaní nadväzujúcom na rozsudok z 28. februára 2018, Vakakis kai Synergates/Komisia (T-292/15).

         (1)  Ú. v. EÚ C 294, 7.9.2015.


title: Vec T-679/16: Rozsudok Všeobecného súdu z 26. februára 2019 — Athletic Club/Komisia (Štátna pomoc — Pomoc poskytnutá španielskymi orgánmi niektorým profesionálnym futbalovým klubom — Preferenčná sadzba zdanenia na príjmy uplatnená na kluby, ktorým je umožnené využiť štatút neziskovej organizácie — Rozhodnutie, ktorým sa pomoc vyhlasuje za nezlučiteľnú s vnútorným trhom — Žaloba o neplatnosť — Záujem na konaní — Prípustnosť — Opatrenie na nižšej štátnej úrovni — Selektívna povaha — Narušenie hospodárskej súťaže — Ovplyvnenie obchodu medzi členskými štátmi — Zmena existujúcej pomoci — Povinnosť odôvodnenia)

text:
               8.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 131/40

      Rozsudok Všeobecného súdu z 26. februára 2019 — Athletic Club/Komisia
      (Vec T-679/16) (1)

      (Štátna pomoc - Pomoc poskytnutá španielskymi orgánmi niektorým profesionálnym futbalovým klubom - Preferenčná sadzba zdanenia na príjmy uplatnená na kluby, ktorým je umožnené využiť štatút neziskovej organizácie - Rozhodnutie, ktorým sa pomoc vyhlasuje za nezlučiteľnú s vnútorným trhom - Žaloba o neplatnosť - Záujem na konaní - Prípustnosť - Opatrenie na nižšej štátnej úrovni - Selektívna povaha - Narušenie hospodárskej súťaže - Ovplyvnenie obchodu medzi členskými štátmi - Zmena existujúcej pomoci - Povinnosť odôvodnenia)
      (2019/C 131/44)
      Jazyk konania: španielčina

         Účastníci konania

         Žalobca: Athletic Club (Bilbao, Španielsko) (v zastúpení: E. Lucas Murillo de la Cueva a J. Luís Carrasco, advokáti)

         Žalovaná: Európska komisia (v zastúpení: G. Luengo, B. Stromsky a P. Němečková, splnomocnení zástupcovia)

         Predmet veci

      Návrh podaný na základe článku 263 ZFEÚ na zrušenie článkov 1, 4 a 5 rozhodnutia Komisie (EÚ) 2016/2391 zo 4. júla 2016 o štátnej pomoci SA.29769 (2013/C) (ex 2013/NN), ktoré implementovalo Španielsko v prospech niektorých futbalových klubov (Ú. v. EÚ L 357, 2016, s. 1) v rozsahu, v akom sa týka žalobcu

         Výrok rozsudku

                  1.

                     Žaloba sa zamieta.

                  2.

                     Athletic Club je povinný nahradiť trovy konania.

         (1)  Ú. v. EÚ C 419, 14.11.2016.


title: Vec T-903/16: Rozsudok Všeobecného súdu zo 14. februára 2019 — RE/Komisia („Osobné údaje — Ochrana fyzických osôb pri spracovaní týchto údajov — Právo na prístup k týmto údajom — Nariadenie (ES) č. 45/2001 — Zamietnutie prístupu — Žaloba o neplatnosť — List odkazujúci na predchádzajúce čiastočné zamietnutie prístupu bez vykonania opätovného preskúmania — Pojem napadnuteľný akt v zmysle článku 263 ZFEÚ — Pojem výlučne potvrdzujúci akt — Uplatniteľnosť v oblasti prístupu k osobným údajom — Nové a podstatné skutočnosti — Záujem na konaní — Prípustnosť — Povinnosť odôvodnenia“)

text:
               8.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 131/40

      Rozsudok Všeobecného súdu zo 14. februára 2019 — RE/Komisia
      (Vec T-903/16) (1)

      („Osobné údaje - Ochrana fyzických osôb pri spracovaní týchto údajov - Právo na prístup k týmto údajom - Nariadenie (ES) č. 45/2001 - Zamietnutie prístupu - Žaloba o neplatnosť - List odkazujúci na predchádzajúce čiastočné zamietnutie prístupu bez vykonania opätovného preskúmania - Pojem napadnuteľný akt v zmysle článku 263 ZFEÚ - Pojem výlučne potvrdzujúci akt - Uplatniteľnosť v oblasti prístupu k osobným údajom - Nové a podstatné skutočnosti - Záujem na konaní - Prípustnosť - Povinnosť odôvodnenia“)
      (2019/C 131/45)
      Jazyk konania: angličtina

         Účastníci konania

         Žalobca: RE (v zastúpení: S. Pappas, avocat)

         Žalovaná: Európska komisia (v zastúpení: H. Kranenborg a D. Nardi, splnomocnení zástupcovia)

         Predmet veci

      Návrh na základe článku 263 ZFEÚ na zrušenie oznámenia riaditeľa riaditeľstva pre bezpečnosť generálneho riaditeľstva Komisie pre ľudské zdroje a bezpečnosť z 12. októbra 2016 v rozsahu, v akom sa ním zamieta žiadosť žalobcu o poskytnutie prístupu k niektorým z jeho osobných údajov

         Výrok rozsudku

                  1.

                     Oznámenie riaditeľa riaditeľstva pre bezpečnosť generálneho riaditeľstva Komisie pre ľudské zdroje a bezpečnosť z 12. októbra 2016 v rozsahu, v akom sa ním zamieta žiadosť pána RE z 21. septembra 2016 o poskytnutie prístupu k niektorým z jeho osobných údajov, sa zrušuje.

                  2.

                     Komisia je povinná nahradiť trovy konania.

         (1)  Ú. v. EÚ C 53, 20.2.2017.


title: Vec T-91/17: Rozsudok Všeobecného súdu zo 14. februára 2019 — L/Parlament („Verejná služba — Akreditovaní parlamentní asistenti — Práceneschopnosť — Práceneschopnosť mimo miesta pridelenia — Neospravedlnená neprítomnosť — Článok 60 Štatútu — Povinnosť náležitej starostlivosti — Zásada riadnej správy vecí verejných“)

text:
               8.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 131/41

      Rozsudok Všeobecného súdu zo 14. februára 2019 — L/Parlament
      (Vec T-91/17) (1)

      („Verejná služba - Akreditovaní parlamentní asistenti - Práceneschopnosť - Práceneschopnosť mimo miesta pridelenia - Neospravedlnená neprítomnosť - Článok 60 Štatútu - Povinnosť náležitej starostlivosti - Zásada riadnej správy vecí verejných“)
      (2019/C 131/46)
      Jazyk konania: angličtina

         Účastníci konania

         Žalobca: L (v zastúpení: I Coutant Peyre, advokát)

         Žalovaný: Európsky parlament (v zastúpení: M. Windisch a Í. Ní Riagáin Düro, splnomocnení zástupcovia)

         Predmet veci

      Žaloba podľa článku 270 ZFEÚ na zrušenie rozhodnutí Európskeho parlamentu z 31. augusta 2016 týkajúcich sa určitých neospravedlnených neprítomností žalobcu

         Výrok rozsudku

                  1.

                     Žaloba sa zamieta.

                  2.

                     Žalobca je povinný nahradiť trovy konania.

         (1)  Ú. v. EÚ C 32, 29.1.2018.


title: Vec T-366/17: Rozsudok Všeobecného súdu zo 14. februára 2019 — Poľsko/Komisia („EFRR — Zamietnutie potvrdenia finančného príspevku na veľký projekt — Článok 41 ods. 1 nariadenia (ES) č. 1083/2006 — Posúdenie koherentnosti veľkého projektu s prioritami operačného programu — Článok 41 ods. 2 nariadenia č. 1083/2006 — Prekročenie lehoty“)

text:
               8.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 131/42

      Rozsudok Všeobecného súdu zo 14. februára 2019 — Poľsko/Komisia
      (Vec T-366/17) (1)

      („EFRR - Zamietnutie potvrdenia finančného príspevku na veľký projekt - Článok 41 ods. 1 nariadenia (ES) č. 1083/2006 - Posúdenie koherentnosti veľkého projektu s prioritami operačného programu - Článok 41 ods. 2 nariadenia č. 1083/2006 - Prekročenie lehoty“)
      (2019/C 131/47)
      Jazyk konania: poľština

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Poľská republika (v zastúpení: B. Majczyna, splnomocnený zástupca)

         Žalovaná: Európska komisia (v zastúpení: B.-R. Killmann, A. Kyratsou a M. Siekierzyńska, splnomocnení zástupcovia)

         Predmet veci

      Návrh založený na článku 263 ZFEÚ na zrušenie rozhodnutia Komisie C(2017) 1904 final z 23. marca 2017 zamietajúceho potvrdenie finančného príspevku z Európskeho fondu regionálneho rozvoja (EFRR) Poľskej republike na veľký projekt „Zahájenie výroby novej generácie dieselového motora spoločnosťou Volkswagen Motor Polska“ v rámci prioritnej osi IV operačného programu „Inovatívne hospodárstvo“

         Výrok rozsudku

                  1.

                     Žaloba sa zamieta.

                  2.

                     Poľská republika je povinná nahradiť trovy konania.

         (1)  Ú. v. EÚ C 249, 31.7.2017.


title: Vec T-34/18: Rozsudok Všeobecného súdu zo 14. februára 2019 — Giove Gas/EUIPO — Primagaz (KALON AL CENTRO DELLA FAMIGLIA) („Ochranná známka Európskej únie — Námietkové konanie — Prihláška obrazovej ochrannej známky Európskej únie KALON AL CENTRO DELLA FAMIGLIA — Skoršia slovná ochranná známka Európskej únie CALOON — Relatívny dôvod zamietnutia — Pravdepodobnosť zámeny — Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (EÚ) 2017/100“)

text:
               8.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 131/42

      Rozsudok Všeobecného súdu zo 14. februára 2019 — Giove Gas/EUIPO — Primagaz (KALON AL CENTRO DELLA FAMIGLIA)
      (Vec T-34/18) (1)

      („Ochranná známka Európskej únie - Námietkové konanie - Prihláška obrazovej ochrannej známky Európskej únie KALON AL CENTRO DELLA FAMIGLIA - Skoršia slovná ochranná známka Európskej únie CALOON - Relatívny dôvod zamietnutia - Pravdepodobnosť zámeny - Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (EÚ) 2017/100“)
      (2019/C 131/48)
      Jazyk konania: angličtina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Giove Gas Srl (Tarquinia, Taliansko) (v zastúpení: A. Bergonzini a F. Dinelli, advokáti)

         Žalovaný: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (v zastúpení: J. Crespo Carrillo a H. O’Neill, splnomocnení zástupcovia)

         Ďalší účastník konania pred odvolacím senátom EUIPO a vedľajší účastník v konaní pred Všeobecným súdom: Compagnie des gaz de pétrole Primagaz (Paríž, Francúzsko) (v zastúpení: D. Régnier, avocats)

         Predmet veci

      Žaloba proti rozhodnutiu druhého odvolacieho senátu EUIPO z 27. novembra 2017 (vec R 1271/2017-2) týkajúcemu sa námietkového konania medzi Compagnie des gaz de pétrole Primagaz a Giove Gas

         Výrok rozsudku

                  1.

                     Žaloba sa zamieta.

                  2.

                     Giove Gas Srl je povinná nahradiť trovy konania.

         (1)  Ú. v. EÚ C 182, 28.5.2018.


title: Vec T-63/18: Rozsudok Všeobecného súdu zo 14. februára 2019 — Torro Entertainment/EUIPO — Grupo Osborne (TORRO Grande MEAT IN STYLE) („Ochranná známka Európskej únie — Námietkové konanie — Prihláška obrazovej ochrannej známky Európskej únie TORRO grande MEAT IN STYLE — Skoršie slovné ochranné známky Európskej únie TORO — Relatívny dôvod zamietnutia — Pravdepodobnosť zámeny — Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (EÚ) 2017/1001 — Povinnosť odôvodnenia — Článok 94 ods. 1 prvá veta nariadenia (EÚ) 2017/1001 — Povinnosť náležitej starostlivosti — Článok 95 ods. 1 nariadenia (EÚ) 2017/1001“)

text:
               8.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 131/43

      Rozsudok Všeobecného súdu zo 14. februára 2019 — Torro Entertainment/EUIPO — Grupo Osborne (TORRO Grande MEAT IN STYLE)
      (Vec T-63/18) (1)

      („Ochranná známka Európskej únie - Námietkové konanie - Prihláška obrazovej ochrannej známky Európskej únie TORRO grande MEAT IN STYLE - Skoršie slovné ochranné známky Európskej únie TORO - Relatívny dôvod zamietnutia - Pravdepodobnosť zámeny - Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (EÚ) 2017/1001 - Povinnosť odôvodnenia - Článok 94 ods. 1 prvá veta nariadenia (EÚ) 2017/1001 — Povinnosť náležitej starostlivosti - Článok 95 ods. 1 nariadenia (EÚ) 2017/1001“)
      (2019/C 131/49)
      Jazyk konania: angličtina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Torro Entertainment (Plovdiv, Bulharsko) (v zastúpení: A. Kostov, advokát)

         Žalovaný: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (v zastúpení: J. Crespo Carrillo a D. Walicka, splnomocnení zástupcovia)

         Ďalší účastník konania pred odvolacím senátom EUIPO: Grupo Osborne, SA (El Puerto de Santa María, Španielsko)

         Predmet veci

      Žaloba podaná proti rozhodnutiu druhého odvolacieho senátu EUIPO z 20. decembra 2017 (vec R 1776/2017-2) týkajúcemu sa námietkového konania medzi Grupo Osborne a Torro Entertainment

         Výrok rozsudku

                  1.

                     Žaloba sa zamieta.

                  2.

                     Torro Entertainment Ltd je povinná nahradiť trovy konania.

         (1)  Ú. v. EÚ C 134, 16.4.2018.


title: Vec T-123/18: Rozsudok Všeobecného súdu zo 14. februára 2019 — Bayer Intellectual Property/EUIPO (Vyobrazenie srdca) („Ochranná známka Európskej únie — Prihláška obrazovej ochrannej známky Európskej únie znázorňujúcej srdce — Absolútny dôvod zamietnutia — Nedostatok rozlišovacej spôsobilosti — Článok 7 ods. 1 písm. b) nariadenia (EÚ) 2017/1001“)

text:
               8.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 131/44

      Rozsudok Všeobecného súdu zo 14. februára 2019 — Bayer Intellectual Property/EUIPO (Vyobrazenie srdca)
      (Vec T-123/18) (1)

      („Ochranná známka Európskej únie - Prihláška obrazovej ochrannej známky Európskej únie znázorňujúcej srdce - Absolútny dôvod zamietnutia - Nedostatok rozlišovacej spôsobilosti - Článok 7 ods. 1 písm. b) nariadenia (EÚ) 2017/1001“)
      (2019/C 131/50)
      Jazyk konania: nemčina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Bayer Intellectual Property GmbH (Monheim am Rhein, Nemecko) (v zastúpení: V von Bomhard a J. Fuhrmann, avocats)

         Žalovaný: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (v zastúpení: A. Graul, S. Hanne a D. Walicka, splnomocnení zástupcovia)

         Predmet veci

      Žaloba proti rozhodnutiu prvého odvolacieho senátu EUIPO zo 7. decembra 2017 (vec R 145/2017-1) týkajúcemu sa prihlášky obrazového označenia znázorňujúceho srdce ako ochrannej známky Európskej únie

         Výrok rozsudku

                  1.

                     Žaloba sa zamieta.

                  2.

                     Bayer Intellectual Property GmbH je povinná nahradiť trovy konania.

         (1)  Ú. v. EÚ C 142, 23.4.2018.


title: Vec T-524/16 R: Uznesenie predsedu Všeobecného súdu z 15. februára 2019 — Aresu/Komisia („Návrh na nariadenie predbežného opatrenia — Verejná služba — Úradníci — Reforma služobného poriadku z januára 2014 — Znížený počet dní riadnej dovolenky — Nahradenie času na cestu dovolenkou na návštevu domova — Návrh na nariadenie predbežných opatrení — Neexistencia naliehavosti“)

text:
               8.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 131/45

      Uznesenie predsedu Všeobecného súdu z 15. februára 2019 — Aresu/Komisia
      (Vec T-524/16 R)
      („Návrh na nariadenie predbežného opatrenia - Verejná služba - Úradníci - Reforma služobného poriadku z januára 2014 - Znížený počet dní riadnej dovolenky - Nahradenie času na cestu dovolenkou na návštevu domova - Návrh na nariadenie predbežných opatrení - Neexistencia naliehavosti“)
      (2019/C 131/52)
      Jazyk konania: francúzština

         Účastníci konania

         Žalobca: Antonio Aresu (Brusel, Belgicko) (v zastúpení: M. Velardo, avocat)

         Žalovaná: Európska komisia (v zastúpení: G. Gattinara a F. Simonetti, splnomocnení zástupcovia)

         Vedľajší účastníci, ktorí v konaní podporujú žalovanú: Európsky parlament (v zastúpení: E. Taneva a M. Ecker, splnomocnení zástupcovia) a Rada Európskej únie (v zastúpení: M. Bauer a R. Meyer, splnomocnení zástupcovia)

         Predmet veci

      Návrh podľa článkov 278 a 279 ZFEÚ na jednej strane na odklad výkonu rozhodnutia, ktorým sa počet dní dodatočnej dovolenky, na ktorú má nárok žalobca, znížil z piatich dní na dva a pol dňa, na základe článku 7 prílohy V Služobného poriadku Úradníkov Európskej únie, zmeneného nariadením Parlamentu a Rady (EÚ, Euratom) č. 1023/2013 z 22. októbra 2013 (Ú. v. EÚ L 287, 2013, s. 15), a na druhej strane na prijatie predbežných opatrení, aby žalobca mohol aj naďalej čerpať — predbežne — rovnaký počet dní dodatočnej dovolenky, na ktorú mu z titulu času na cestu vznikol nárok pred 1. januárom 2014, a to so spätnou účinnosťou od 1. januára 2014 až do vyhlásenia rozhodnutia v konaní vo veci samej, alebo až do dňa odchodu žalobcu do dôchodku, ak k tomuto vyhláseniu rozhodnutia dôjde pred týmto jeho odchodom do dôchodku

         Výrok

                  1.

                     Návrh na nariadenie predbežného opatrenia sa zamieta.

                  2.

                     O trovách konania sa rozhodne neskôr.


title: Vec T-768/17: Uznesenie Všeobecného súdu zo 14. februára 2019 — Comprojecto-Projectos e Construções a i./ECB („Žaloba na nečinnosť, žaloba o neplatnosť a o náhradu škody — Hospodárska a menová politika — Dohľad nad úverovými inštitúciami — Protiprávne konania, ktorých sa údajne dopustili niektoré portugalské úverové inštitúcie — Implicitné odmietnutie žiadosti o začatie konania podanej ECB — Čiastočná zjavná neprípustnosť — Čiastočný zjavný nedostatok právomoci — Žaloba, ktorá je sčasti zjavne bez akéhokoľvek právneho základu“)

text:
               8.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 131/46

      Uznesenie Všeobecného súdu zo 14. februára 2019 — Comprojecto-Projectos e Construções a i./ECB
      (Vec T-768/17) (1)

      („Žaloba na nečinnosť, žaloba o neplatnosť a o náhradu škody - Hospodárska a menová politika - Dohľad nad úverovými inštitúciami - Protiprávne konania, ktorých sa údajne dopustili niektoré portugalské úverové inštitúcie - Implicitné odmietnutie žiadosti o začatie konania podanej ECB - Čiastočná zjavná neprípustnosť - Čiastočný zjavný nedostatok právomoci - Žaloba, ktorá je sčasti zjavne bez akéhokoľvek právneho základu“)
      (2019/C 131/53)
      Jazyk konania: portugalčina

         Účastníci konania

         Žalobcovia: Comprojecto-Projectos e Construções, Lda (Lisabon, Portugalsko), Paulo Eduardo Matos Gomes de Azevedo (Lisabon), Julião Maria Gomes de Azevedo (Lisabon), Isabel Maria Matos Gomes de Azevedo (Lisabon) (v zastúpení: M. Ribeiro, advokát)

         Žalovaná: Európska centrálna banka (v zastúpení: C. Hernández Saseta a P. Ferreira Jorge, splnomocnení zástupcovia)

         Predmet veci

      Po prvé návrh podaný na základe článku 265 ZFEÚ na určenie, že ECB protiprávne odmietla začať konanie voči portugalským úverovým inštitúciám v rámci predchádzania používania finančných systémov na účely prania špinavých peňazí, po druhé návrh podaný na základe článku 263 ZFEÚ na zrušenie rozhodnutia ECB nezačať konanie, a po tretie návrh podaný na základe článku 268 ZFEÚ na náhradu škody, ktorá bola žalobcom údajne spôsobená v dôsledku tejto nečinnosti

         Výrok

                  1.

                     Žaloba sa zamieta.

                  2.

                     Comprojecto Projectos e Construções, Lda, Paulo Eduardo Matos Gomes de Azevedo, Julião Maria Gomes de Azevedo a Isabel Maria Matos Gomes de Azevedo sú povinní nahradiť trovy konania.

         (1)  Ú. v. EÚ C 52, 12.2.2018.


title: Vec T-817/17: Uznesenie Všeobecného súdu z 8. februára 2019 — Schokker/AESA („Verejná služba — Zmluvní zamestnanci — AESA — Prijímanie do zamestnania — Výberové konanie — Zapísanie žalobcu na rezervný zoznam — Vzatie späť pracovnej ponuky určenej žalobcovi — Zodpovednosť — Neexistencia protiprávneho konania AESA — Žaloba zjavne bez právneho základu“)

text:
               8.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 131/47

      Uznesenie Všeobecného súdu z 8. februára 2019 — Schokker/AESA
      (Vec T-817/17) (1)

      („Verejná služba - Zmluvní zamestnanci - AESA - Prijímanie do zamestnania - Výberové konanie - Zapísanie žalobcu na rezervný zoznam - Vzatie späť pracovnej ponuky určenej žalobcovi - Zodpovednosť - Neexistencia protiprávneho konania AESA - Žaloba zjavne bez právneho základu“)
      (2019/C 131/54)
      Jazyk konania: francúzština

         Účastníci konania

         Žalobca: Boudewijn Schokker (Hoofddorp, Holandsko) (v zastúpení: S. Orlandi a T. Martin, advokáti)

         Žalovaná: Európska agentúra pre bezpečnosť letectva (v zastúpení: S. Rostren a F. Pavesi, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci D. Waelbroeck a A. Duron, advokáti)

         Predmet veci

      Žaloba na základe článku 270 ZFEÚ na náhradu škody, ktorú žalobca údajne utrpel z dôvodu protiprávneho konania AESA počas výberového konania na miesto zmluvného zamestnanca

         Výrok

                  1.

                     Žaloba sa zamieta.

                  2.

                     Boudewijn Schokker je povinný nahradiť trovy konania.

         (1)  Ú. v. EÚ C 63, 19.2.2018.


title: Vec T-125/18: Uznesenie Všeobecného súdu zo 14. februára 2019 — Associazione GranoSalus/Komisia („Žaloba o neplatnosť — Prípravky na ochranu rastlín — Účinná látka — Glyfozát — Obnovenie zápisu do prílohy k vykonávaciemu nariadeniu (EÚ) č. 540/2011 — Neexistencia priamej dotknutosti — Regulačný akt, ktorý si vyžaduje vykonávacie opatrenia — Neprípustnosť“)

text:
               8.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 131/48

      Uznesenie Všeobecného súdu zo 14. februára 2019 — Associazione GranoSalus/Komisia
      (Vec T-125/18) (1)

      („Žaloba o neplatnosť - Prípravky na ochranu rastlín - Účinná látka - Glyfozát - Obnovenie zápisu do prílohy k vykonávaciemu nariadeniu (EÚ) č. 540/2011 - Neexistencia priamej dotknutosti - Regulačný akt, ktorý si vyžaduje vykonávacie opatrenia - Neprípustnosť“)
      (2019/C 131/55)
      Jazyk konania: taliančina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Associazione Nazionale GranoSalus — Liberi Cerealicoltori & Consumatori (Associazione GranoSalus) (Foggia, Taliansko) (v zastúpení: G. Dalfino, advokát)

         Žalovaná: Európska komisia (v zastúpení: F. Castillo de la Torre, D. Bianchi, G. Koleva a I. Naglis, splnomocnení zástupcovia)

         Predmet veci

      Návrh na základe článku 263 ZFEÚ na zrušenie vykonávacieho nariadenia Komisie (EÚ) 2017/2324 z 12. decembra 2017, ktorým sa v súlade s nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1107/2009 o uvádzaní prípravkov na ochranu rastlín na trh obnovuje schválenie účinnej látky glyfozát a ktorým sa mení príloha k vykonávaciemu nariadeniu Komisie (EÚ) č. 540/2011 (Ú. v. EÚ L 333, 2017, s. 10)

         Výrok

                  1.

                     Žaloba sa zamieta ako neprípustná.

                  2.

                     Konanie o žiadostiach o prijatie opatrenia, ktoré podali Helm AG, Monsanto Europe NV/SA, Monsanto Company, Nufarm GmbH & Co. KG, Nufarm, Albaugh Europe Sàrl, Albaugh UK Ltd, Albaugh TKI d.o.o. a Barclay Chemicals Manufacturing Ltd, sa zastavuje.

                  3.

                     Associazione Nazionale GranoSalus — Liberi Cerealicoltori & Consumatori (Associazione GranoSalus) znáša vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania Európskej komisie.

                  4.

                     Helm, Monsanto Europe, Monsanto, Nufarm GmbH & Co. KG, Nufarm, Albaugh Europe, Albaugh UK, Albaugh TKI a Barclay Chemicals Manufacturing znášajú vlastné trovy konania súvisiace so žiadosťami o prijatie opatrenia.

         (1)  Ú. v. EÚ C 152, 30.4.2018.


title: Vec T-258/18: Uznesenie Všeobecného súdu zo 14. februára 2019 — Brunke/Komisia („Žaloba na nečinnosť — Lehota na podanie žaloby — Začiatok plynutia — Neexistencia výzvy konať — Druhá výzva konať — Zjavná neprípustnosť — Návrh deklaratórnej povahy — Návrh na vydanie príkazu — Zjavný nedostatok právomoci“)

text:
               8.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 131/50

      Uznesenie Všeobecného súdu zo 14. februára 2019 — Brunke/Komisia
      (Vec T-258/18) (1)

      („Žaloba na nečinnosť - Lehota na podanie žaloby - Začiatok plynutia - Neexistencia výzvy konať - Druhá výzva konať - Zjavná neprípustnosť - Návrh deklaratórnej povahy - Návrh na vydanie príkazu - Zjavný nedostatok právomoci“)
      (2019/C 131/58)
      Jazyk konania: nemčina

         Účastníci konania

         Žalobca: Lothar Brunke (Berlín, Nemecko) (v zastúpení: A. Schniebel, advokát)

         Žalovaná: Európska komisia (v zastúpení: G. Braun a H. Støvlbæk, splnomocnení zástupcovia)

         Predmet veci

      Návrh na „konštatovanie diskriminačného účinku“ smernice Európskeho parlamentu a Rady 2005/36/ES zo 7. septembra 2005 o uznávaní odborných kvalifikácií (Ú. v. EÚ L 255, s. 22), a subsidiárne jednak návrh na vydanie príkazu proti Komisii a jednak návrh na základe článku 265 ZFEÚ na konštatovanie, že Komisia v rozpore s právom neodpovedala na listy žalobcu zo 6. júna a z 27. decembra 2017

         Výrok

                  1.

                     Žaloba sa čiastočne zamieta z dôvodu zjavného nedostatku právomoci Všeobecného súdu o nej rozhodnúť a čiastočne ako zjavne neprípustná.

                  2.

                     Konanie o návrhoch Rady Európskej únie a Európskeho parlamentu na vstup do konania ako vedľajší účastník konania sa zastavuje.

                  3.

                     Lothar Brunke znáša svoje vlastné trovy konania a je povinný nahradiť trovy konania Európskej komisie.

                  4.

                     Rada znáša svoje vlastné trovy konania spojené s návrhom na vstup vedľajšieho účastníka do konania.

                  5.

                     Parlament znáša svoje vlastné trovy konania spojené s návrhom na vstup vedľajšieho účastníka do konania.

         (1)  Ú. v. EÚ C 276, 6.8.2018.