title: Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) zo 4. decembra 2013.#Európska komisia proti Rade Európskej únie.#Žaloba o neplatnosť – Štátna pomoc – Článok 108 ods. 1 a 2 ZFEÚ – Pomoc poskytnutá Litovskou republikou na nákup poľnohospodárskej pôdy – Právomoc Rady Európskej únie – Existujúca schéma pomoci – Príslušné opatrenia – Neoddeliteľnosť dvoch schém pomoci – Zmena okolností – Výnimočné okolnosti – Hospodárska kríza – Zjavne nesprávne posúdenie – Zásada proporcionality.#Vec C‑111/10.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (veľká komora)
      zo 4. decembra 2013 (
            *1
         )
      „Žaloba o neplatnosť — Štátna pomoc — Článok 108 ods. 1 a 2 ZFEÚ — Pomoc poskytnutá Litovskou republikou na nákup poľnohospodárskej pôdy — Právomoc Rady Európskej únie — Existujúca schéma pomoci — Príslušné opatrenia — Neoddeliteľnosť dvoch schém pomoci — Zmena okolností — Výnimočné okolnosti — Hospodárska kríza — Zjavne nesprávne posúdenie — Zásada proporcionality“
      Vo veci C‑111/10,
      ktorej predmetom je žaloba o neplatnosť podľa článku 263 ZFEÚ, podaná 26. februára 2010,

         Európska komisia, v zastúpení: V. Di Bucci, L. Flynn, B. Stromsky a A. Stobiecka‑Kuik, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,
      žalobkyňa,
      proti

         Rade Európskej únie, v zastúpení: É. Sitbon a F. Florindo Gijón, splnomocnení zástupcovia,
      žalovanej,
      ktorú v konaní podporujú:

         Litovská republika, v zastúpení: D. Kriaučiūnas a L. Liubertaitė, splnomocnení zástupcovia,

         Maďarsko, v zastúpení: G. Koós, M. Fehér a K. Szíjjártó, splnomocnení zástupcovia,

         Poľská republika, v zastúpení: M. Szpunar, splnomocnený zástupca,
      vedľajší účastníci konania,
      SÚDNY DVOR (veľká komora),
      v zložení: predseda V. Skouris, podpredseda K. Lenaerts, predsedovia komôr A. Tizzano, R. Silva de Lapuerta, L. Bay Larsen (spravodajca), E. Juhász, A. Borg Barthet, C. G. Fernlund a J. L. da Cruz Vilaça, sudcovia A. Rosas, G. Arestis, J. Malenovský, A. Prechal, E. Jarašiūnas a C. Vajda,
      generálny advokát: P. Mengozzi,
      tajomník: A. Calot Escobar,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 17. januára 2013,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Svojou žalobou Európska komisia navrhuje Súdnemu dvoru, aby zrušil rozhodnutie Rady 2009/983/EÚ zo 16. decembra 2009 o poskytnutí štátnej pomoci orgánmi Litovskej republiky na nákup poľnohospodárskej pôdy vo vlastníctve štátu od 1. januára 2010 do 31. decembra 2013 (Ú. v. EÚ L 338, s. 93, ďalej len „napadnuté rozhodnutie“).

         Právny rámec

         Nariadenie (ES) č. 659/1999

               2

               Článok 1 nariadenia Rady (ES) č. 659/1999 z 22. marca 1999 ustanovujúceho podrobné pravidlá na uplatňovanie článku [108 ZFEÚ] (Ú. v. ES L 83, s. 1; Mim. vyd. 08/001, s. 339) uvádza:
               „Na účely tohto nariadenia:
               …

                        b)

                        ‚existujúca pomoc‘ bude znamenať:

                  …

                        ii)

                        autorizovanú pomoc, to znamená schémy pomoci a individuálnu pomoc, ktoré boli schválené Komisiou alebo Radou [Európskej únie];

                  …

                        c)

                        ‚nová pomoc‘ bude znamenať všetku pomoc, to znamená schémy pomoci a individuálnu pomoc, ktorá nie je existujúcou pomocou vrátane úprav existujúcej pomoci;

                  …“

               3

               Článok 17 ods. 2 tohto nariadenia stanovuje:
               „Ak Komisia uvažuje, že schéma existujúcej pomoci nie je, alebo už nie je zlučiteľná so spoločným trhom, informuje daný členský štát o svojom predbežnom názore a poskytne danému členskému štátu príležitosť predložiť jeho pripomienky v období jedného mesiaca. …“

               4

               Článok 18 uvedeného nariadenia stanovuje:
               „Ak Komisia na základe informácií predložených členským štátom podľa článku 17 dospeje k záveru, že existujúca schéma pomoci nie je, alebo už nie je ďalej zlučiteľná so spoločným trhom, vydá odporúčanie navrhujúce príslušné opatrenia pre daný členský štát. …“

               5

               Článok 19 ods. 1 tohto nariadenia znie takto:
               „Ak daný členský štát akceptuje navrhované opatrenia a informuje o nich Komisiu, Komisia zaznamená toto zistenie a informuje o ňom členský štát. Členský štát bude viazaný jeho prijatím, aby vykonal príslušné opatrenia.“

         Nariadenie (ES) č. 1857/2006

               6

               Článok 4 nariadenia Komisie (ES) č. 1857/2006 z 15. decembra 2006 o uplatňovaní článkov [107 ZFEÚ] a [108 ZFEÚ] na štátnu pomoc pre malé a stredné podniky (MSP) pôsobiace v poľnohospodárskej výrobe, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (ES) č. 70/2001 (Ú. v. EÚ L 358, s. 3), stanovuje:
               „1.   Pomoc na investovanie do poľnohospodárskych usadlostí v rámci [Európskej únie] na prvotnú výrobu poľnohospodárskych výrobkov je zlučiteľná so spoločným trhom v zmysle článku [107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ] a je oslobodená od oznamovacej povinnosti podľa článku [108 ods. 3 ZFEÚ] za predpokladu, že spĺňa podmienky ustanovené v odsekoch 2 až 10 tohto článku.
               …
               8.   Pomoc sa môže udeliť na kúpu pozemku okrem pozemku na stavebné účely, ktorého cena je maximálne 10 % oprávnených nákladov investície.
               …“

         Nariadenie (ES) č. 1535/2007

               7

               Článok 3 ods. 1 nariadenia Komisie (ES) č. 1535/2007 z 20. decembra 2007 o uplatňovaní článkov [107 ZFEÚ] a [108 ZFEÚ] na pomoc de minimis v sektore poľnohospodárskej výroby (Ú. v. EÚ L 337, s. 35) stanovuje:
               „Opatrenia pomoci sa považujú za také, ktoré nespĺňajú všetky kritériá článku [107 ods. 1 ZFEÚ] a preto nespadajú do požiadavky o oznamovaní v článku [108 ods. 3 ZFEÚ], ak spĺňajú podmienky stanovené v odsekoch 2 a 7.“

         Poľnohospodárske usmernenia

               8

               Bod 29 usmernení Spoločenstva o štátnej pomoci v sektore poľnohospodárstva a lesného hospodárstva na roky 2007 – 2013 (Ú. v. EÚ C 319, 2006, s. 1, ďalej len „poľnohospodárske usmernenia“) stanovuje:
               „Pomoc na investície do poľnohospodárskych podnikov bude vyhlásená za zlučiteľnú s článkom [107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ], ak spĺňa všetky podmienky článku 4 [nariadenia č. 1857/2006]…“

               9

               Pod názvom „Návrhy vhodných opatrení“ bod 196 týchto usmernení stanovuje:
               „V súlade s článkom [108 ods. 1 ZFEÚ] Komisia navrhne členským štátom upraviť ich existujúce schémy pomoci tak, aby boli zosúladené s týmito usmerneniami najneskôr do 31. decembra 2007 s výnimkou existujúcich schém pomoci… pre investície týkajúce sa nákupu pôdy v poľnohospodárskych podnikoch, ktoré sa musia zosúladiť s týmito usmerneniami k 31. decembru 2009.“

               10

               Bod 197 uvedených usmernení stanovuje, že členské štáty sa vyzývajú, aby najneskôr do 28. februára 2007 písomnou formou potvrdili, že súhlasia s návrhmi vhodných opatrení.

               11

               Bod 198 týchto usmernení znie takto:
               „V prípade, že niektorý členský štát do tohto dátumu svoj súhlas písomnou formou nepotvrdí, Komisia uplatní článok 19 ods. 2 nariadenia [č. 659/1999] a v prípade potreby bude iniciovať konania, ktoré sa uvádzajú v tomto ustanovení.“

         Dočasný rámec

               12

               Bod 4.2.2 dočasného rámca Spoločenstva pre opatrenia štátnej pomoci na podporu prístupu k financovaniu v období súčasnej finančnej a hospodárskej krízy zavedeného oznámením Komisie zo 17. decembra 2008 (Ú. v. EÚ C 83, 2009, s. 1), zmeneným a doplneným oznámením Komisie uverejneným v Úradnom vestníku Európskej únie z 31. októbra 2009 (Ú. v. EÚ C 261, s. 2, ďalej len „dočasný rámec“), stanovuje, že vzhľadom na hospodársku situáciu sa považuje za nevyhnutné za určitých podmienok dočasne umožniť poskytovanie obmedzenej výšky pomoci.

               13

               Bod 4.2.2 písm. h) dočasného rámca okrem iného spresňuje, že „pokiaľ je pomoc poskytnutá podnikom pôsobiacim v poľnohospodárskej prvovýrobe…, hotovostný grant (alebo ekvivalent hrubého grantu) neprekročí úroveň 15000 EUR na podnik“.

               14

               Bod 7 dočasného rámca najmä stanovuje, že „toto oznámenie… [sa] nebude… uplatňovať po 31. decembri 2010“.

         Okolnosti predchádzajúce sporu

               15

               Listom z 25. februára 2005 Litovská republika na základe článku 88 ods. 3 ES oznámila Komisii opatrenie štátnej pomoci s názvom „Pomoc na nákup pôdy“. Cieľom tohto opatrenia bolo nahradiť existujúcu schému pomoci a malo sa uplatňovať až do roku 2010. Toto opatrenie malo formu pomoci na investície pre poľnohospodárov, ktorí zamýšľali nakúpiť poľnohospodársku pôdu vo vlastníctve štátu.

               16

               Keďže táto pomoc bola zlučiteľná s článkom 87 ods. 3 písm. c) ES, Komisia rozhodnutím z 22. novembra 2006 (Ú. v. EÚ C 317, 2007, s. 6, ďalej len „rozhodnutie z 22. novembra 2006“) rozhodla o nepodaní námietky. Toto rozhodnutie spresňovalo, že dotknutá schéma pomoci trvá odo dňa schválenia Komisiou „do roku 2010“.

               17

               V bode 196 poľnohospodárskych usmernení Komisia členským štátom navrhla, aby zmenili existujúce schémy pomoci na nákup poľnohospodárskej pôdy a zosúladili ich s týmito usmerneniami najneskôr do 31. decembra 2009.

               18

               Dňa 22. marca 2007 Litovská republika oznámila, že prijíma návrhy príslušných opatrení uvedené v bode 196 týchto usmernení. Ako stanovuje článok 19 ods. 1 nariadenia č. 659/1999, Komisia vzala na vedomie túto dohodu oznámením uverejneným v Úradnom vestníku Európskej únie (Ú. v. EÚ C 70, 2008, s. 11).

               19

               Dňa 23. novembra 2009 Litovská republika zaslala Rade žiadosť na základe článku 88 ods. 2 ES s cieľom predĺžiť trvanie schémy pomoci na nákup poľnohospodárskej pôdy do 31. decembra 2013.

               20

               Napadnutým rozhodnutím Rada vyhovela uvedenej žiadosti na základe článku 108 ods. 2 tretieho pododseku ZFEÚ. Článok 1 tohto rozhodnutia znie takto:
               „Mimoriadna štátna pomoc litovských orgánov na pôžičky na nákup poľnohospodárskej pôdy vo vlastníctve štátu maximálne vo výške 55 miliónov [litovských litov (LTL)] a poskytovaná od 1. januára 2010 do 31. decembra 2013 sa považuje za zlučiteľnú s vnútorným trhom.“

               21

               Rada odôvodnila svoje rozhodnutie, najmä s poukázaním na odôvodnenia 2 až 4 tohto rozhodnutia, nepriaznivou štruktúrou litovských poľnohospodárskych podnikov z hľadiska rozlohy, nízkymi príjmami poľnohospodárov, veľmi významným znížením cien poľnohospodárskych výrobkov v dôsledku hospodárskej a finančnej krízy, ako aj vysokými úrokovými mierami pôžičiek na nákup poľnohospodárskej pôdy. Taktiež sa zdôrazňuje nízka úroveň vlastných zdrojov litovských poľnohospodárov.

               22

               Podľa odôvodnení 9 a 10 napadnutého rozhodnutia:

                        „(9)

                        Komisia v tejto fáze nezačala žiadne konanie, ani nezaujala stanovisko k povahe a zlučiteľnosti pomoci.

                        (10)

                        Existujú preto výnimočné okolnosti, ktoré prostredníctvom udelenia výnimky a v rozsahu, ktorý je nevyhnutný na úspešné dokončenie pozemkovej reformy a zlepšenie štruktúry poľnohospodárskych podnikov a účinnosti poľnohospodárstva v Litve, umožňujú považovať takúto pomoc za zlučiteľnú so spoločným trhom.“

         Konanie pred Súdnym dvorom a návrhy účastníkov konania

               23

               Komisia navrhuje, aby Súdny dvor:

                        —

                        zrušil napadnuté rozhodnutie a

                        —

                        zaviazal Radu na náhradu trov konania.

               24

               Rada navrhuje, aby Súdny dvor:

                        —

                        zamietol žalobu ako nedôvodnú a

                        —

                        zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

               25

               Uznesením predsedu Súdneho dvora z 9. augusta 2010 bolo vyhovené návrhom Litovskej republiky, Maďarska a Poľskej republiky na vstup do konania ako vedľajších účastníkov konania na podporu návrhov Rady.

         O žalobe

               26

               Komisia na podporu svojej žaloby uvádza štyri žalobné dôvody založené na nedostatku právomoci Rady, zneužití právomoci, porušení zásady lojálnej spolupráce a na zjavne nesprávnom posúdení existencie výnimočných okolností, ako aj na porušení zásady proporcionality.

         O prvom žalobnom dôvode založenom na nedostatku právomoci Rady

      Argumentácia účastníkov konania

               27

               V prvom žalobnom dôvode Komisia uvádza, že Rada nemala právomoc prijať napadnuté rozhodnutie.

               28

               Podľa Komisie z ustálenej judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že právomoc, ktorá je Rade zverená článkom 108 ods. 2 tretím pododsekom ZFEÚ, je výnimočnej povahy a že Rada preto nie je oprávnená zrušiť rozhodnutie Komisie o nezlučiteľnosti pomoci s vnútorným trhom alebo ho obísť.

               29

               Komisia sa domnieva, že v bode 196 poľnohospodárskych usmernení prijala konečné stanovisko k zlučiteľnosti schémy pomoci zavedenej Litovskou republikou v prospech nákupu poľnohospodárskej pôdy s vnútorným trhom. Skutočnosť, že toto stanovisko prijala vo forme usmernenia, nemá nijaký význam, keďže súdy Európskej únie už rozhodli, že členský štát, ktorý akceptuje usmernenia, je povinný ich uplatňovať.

               30

               V prejednávanej veci Litovská republika oznámila svoju akceptáciu návrhov príslušných opatrení uvedených v bode 196 poľnohospodárskych usmernení. V dôsledku toho je povinná ukončiť uvedenú schému pomoci najneskôr 31. decembra 2009 a znovu ju nezaviesť pred 31. decembrom 2013. Preto Rada tým, že tú istú schému pomoci povolila od 1. januára 2010, zmarila účinok rozhodnutia Komisie, čím prekročila svoju právomoc.

               31

               Rada naopak tvrdí, že schéma pomoci povolená v napadnutom rozhodnutí predstavuje novú schému pomoci odlišujúcu sa od schémy pomoci schválenej Komisiou v rozhodnutí z 22. novembra 2006, najmä z dôvodu, že sa zakladá na nových skutkových a právnych skutočnostiach. Komisia preto nikdy neposudzovala zlučiteľnosť schémy pomoci povolenej napadnutým rozhodnutím s vnútorným trhom.

               32

               Rada uvádza, že bod 196 poľnohospodárskych usmernení sa neuplatňuje na schému pomoci, ktorú schválila, keďže príslušné opatrenia stanovené v článku 108 ods. 1 ZFEÚ sa uplatňujú len na existujúcu pomoc.

               33

               Vo svojej replike Komisia tvrdí, že rozdiely uvedené Radou medzi existujúcou schémou pomoci a schémou povolenou v napadnutom rozhodnutí nie sú relevantné, keďže tieto schémy sú tak nerozlučne prepojené, že by bolo značne umelé snažiť sa rozlišovať medzi týmito dvoma schémami na účely uplatnenia článku 108 ods. 2 ZFEÚ.

               34

               Litovská republika, Maďarsko a Poľsko v podstate súhlasia s analýzou Rady.

         Posúdenie Súdnym dvorom

               35

               Na účely posúdenia dôvodnosti prvého žalobného dôvodu, na ktorý sa odvoláva Komisia na podporu svojej žaloby, je nevyhnutné stanoviť, či Rada mala na základe článku 108 ods. 2 tretieho pododseku ZFEÚ právomoc považovať schému pomoci dotknutú napadnutým rozhodnutím za zlučiteľnú s vnútorným trhom, hoci Litovská republika akceptovala príslušné opatrenia navrhnuté v bode 196 poľnohospodárskych usmernení.

               36

               Podľa článku 108 ods. 2 tretieho pododseku ZFEÚ môže Rada na žiadosť členského štátu jednohlasne rozhodnúť, že pomoc, ktorá je alebo má byť zavedená týmto štátom, sa musí považovať za zlučiteľnú s vnútorným trhom ako výnimka z ustanovení článku 107 ZFEÚ alebo nariadení podľa článku 109 ZFEÚ, pokiaľ výnimočné okolnosti odôvodňujú takéto rozhodnutie.

               37

               Členský štát teda za jasne stanovených okolností nemusí oznámiť pomoc Komisii, ktorá by rozhodovala v rámci stanovenom článkom 108 ods. 3 ZFEÚ, ale Rade, ktorá rozhoduje v rámci stanovenom článkom 108 ods. 2 tretím pododsekom ZFEÚ, a to odchylne od ustanovení článku 107 ZFEÚ alebo nariadení podľa článku 109 ZFEÚ.

               38

               Súdny dvor už mal príležitosť spresniť určité aspekty výkladu tohto ustanovenia.

               39

               Po tom, ako pripomenul centrálnu úlohu, ktorú Zmluva vyhradzuje Komisii v súvislosti s rozhodovaním o nezlučiteľnosti prípadnej pomoci s vnútorným trhom, Súdny dvor rozhodol, že článok 108 ods. 2 tretí pododsek ZFEÚ sa týka výnimočného a osobitného prípadu, takže právomoc, ktorú Rade priznáva toto ustanovenie, je zjavne tiež výnimočnej povahy (pozri v tomto zmysle rozsudok z 29. júna 2004, Komisia/Rada, C-110/02, Zb. s. I-6333, body 29 až 31), čo znamená, že tento článok 108 ods. 2 tretí pododsek sa nevyhnutne musí vykladať doslovne (pozri analogicky rozsudky z 22. apríla 2010, Mattner, C-510/08, Zb. s. I-3553, bod 32, a zo 14. marca 2013, Česká spořitelna, C‑419/11, bod 26).

               40

               Ďalej, pokiaľ ide o ustanovenia uvedené v článku 108 ods. 2 treťom a štvrtom pododseku ZFEÚ, podľa ktorých jednak podanie žiadosti členským štátom Rade pozastavuje konanie pred Komisiou na dobu troch mesiacov a jednak v prípade, ak sa Rada v tejto lehote nevyjadrí, o veci rozhodne Komisia, Súdny dvor už rozhodol, že tieto ustanovenia sa majú vykladať v tom zmysle, že po uplynutí uvedenej lehoty Rada nie je oprávnená rozhodnúť o predmetnej pomoci podľa uvedeného tretieho pododseku (pozri v tomto zmysle rozsudok Komisia/Rada, už citovaný, bod 32).

               41

               Súdny dvor sa v tomto ohľade domnieval, že z úpravy takéhoto časového obmedzenia právomoci Rady tiež vyplýva, že pokiaľ dotknutý členský štát nezaslal Rade nijakú žiadosť na základe článku 108 ods. 2 tretieho pododseku ZFEÚ predtým, než Komisia vyhlásila dotknutú pomoc za nezlučiteľnú so spoločným trhom a týmto spôsobom ukončila konanie podľa prvého pododseku tohto článku 108 ods. 2 ZFEÚ, Rada už nemôže uplatniť výnimočnú právomoc, ktorú jej priznáva tretí odsek uvedeného ustanovenia s cieľom vyhlásiť takúto pomoc za zlučiteľnú so spoločným trhom (rozsudky Komisia/Rada, už citovaný, bod 33, a z 22. júna 2006, Komisia/Rada, C-399/03, Zb. s. I-5629, bod 24).

               42

               Súdny dvor v tomto kontexte zdôraznil, že tento výklad umožňuje vyhnúť sa prijatiu rozhodnutia, ktorého výrok by bol protichodný, a tým prispieva k právnej istote, keďže zachováva konečnú povahu správneho rozhodnutia, ktorú nadobudlo uplynutím primeraných lehôt na podanie opravných prostriedkov alebo vyčerpaním opravných prostriedkov (pozri v tomto zmysle rozsudky z 29. júna 2004, Komisia/Rada, už citovaný, body 32 a 35, ako aj z 22. júna 2006, Komisia/Rada, už citovaný, bod 25).

               43

               Nakoniec Súdny dvor rozhodol o tom, či zo skutočnosti, že Rada nemá právomoc rozhodovať o zlučiteľnosti tej pomoci, o ktorej už Komisia rozhodla s konečnou platnosťou, s vnútorným trhom, vyplýva tiež to, že Rada nemá právomoc rozhodovať o pomoci, ktorej predmetom je poskytnúť príjemcom protiprávnej pomoci už skôr vyhlásenej rozhodnutím Komisie za nezlučiteľnú sumu určenú na kompenzáciu jej vrátenia, ku ktorému týchto príjemcov zaväzuje toto rozhodnutie.

               44

               V tomto ohľade Súdny dvor zdôraznil, že podľa ustálenej judikatúry pripustiť, že by členský štát mohol príjemcom takejto protiprávnej pomoci poskytnúť novú pomoc vo výške protiprávnej pomoci, ktorá by bola určená na neutralizovanie dopadu vrátenia pomoci, ku ktorému týchto príjemcov uvedené rozhodnutie zaväzuje, by zjavne zmarilo účinok rozhodnutí prijatých Komisiou na základe článkov 107 ZFEÚ a 108 ZFEÚ (rozsudky z 29. júna 2004, Komisia/Rada, už citovaný, bod 43, a z 22. júna 2006, Komisia/Rada, už citovaný, bod 27).

               45

               Súdny dvor teda rozhodol, že Rada, ktorá nemôže brániť rozhodnutiu Komisie o nezlučiteľnosti určitej pomoci s vnútorným trhom tým, že sama vyhlási túto pomoc za zlučiteľnú s uvedeným trhom, nemôže ani zmariť účinok takéhoto rozhodnutia tým, že podľa článku 108 ods. 2 tretieho pododseku ZFEÚ vyhlási za zlučiteľnú s vnútorným trhom pomoc pre príjemcov nezákonnej pomoci, ktorá bola vyhlásená za nezlučiteľnú s vnútorným trhom, určenú na kompenzáciu vrátenia uvedenej nezákonnej pomoci, ku ktorému ich zaväzuje toto rozhodnutie (pozri v tomto zmysle rozsudky z 29. júna 2004, Komisia/Rada, už citovaný, body 44 a 45, ako aj z 22. júna 2006, Komisia/Rada, už citovaný, bod 28).

               46

               Z tejto judikatúry vyplýva, že na účely uplatnenia článku 108 ods. 2 ZFEÚ sú jednotlivé právomoci Rady a Komisie vymedzené takým spôsobom, že po prvé sa primárne uplatňuje právomoc Komisie, pričom Rada má právomoc len za výnimočných okolností. Po druhé právomoc Rady, ktorá jej umožňuje odchýliť sa vo svojom rozhodnutí od určitých ustanovení Zmluvy v oblasti štátnej pomoci, sa musí uplatniť v stanovenom časovom rámci. Po tretie od okamihu, keď Komisia alebo Rada s konečnou platnosťou rozhodli o zlučiteľnosti určitej dotknutej pomoci, druhá z týchto inštitúcií nemôže prijať protichodné rozhodnutie.

               47

               Tento výklad slúži na ochranu koherencie a efektívnosti akcie Únie, keďže jednak vylučuje, aby sa prijímali protichodné rozhodnutia, a jednak bráni tomu, aby rozhodnutiu jednej inštitúcie Únie, ktoré sa stalo právoplatným, mohlo mimo rámca akýchkoľvek lehôt vrátane lehoty stanovenej v článku 263 ods. 6 ZFEÚ a v rozpore so zásadou právnej istoty odporovať rozhodnutie inej inštitúcie.

               48

               Z úvah, ktoré podopierajú tento výklad, navyše vyplýva, že len málo záleží na tom, či pomoc, ktorá je predmetom rozhodnutia Rady, je existujúcou pomocou alebo novou pomocou. Ako totiž vyplýva z judikatúry Súdneho dvora, účinok rozhodnutia Komisie je spochybnený nielen v prípade, keď Rada prijme rozhodnutie vyhlasujúce za zlučiteľnú so spoločným trhom tú istú pomoc, o ktorej už Komisia rozhodla, ale tiež v prípade, keď pomoc, ktorá je predmetom rozhodnutia Rady, je pomocou pre príjemcov nezákonnej pomoci, ktorá bola vyhlásená za nezlučiteľnú s vnútorným trhom, určenou na kompenzáciu vrátenia nezákonnej pomoci, ku ktorému ich zaväzuje rozhodnutie Komisie. Za takýchto okolností je druhá pomoc spätá tak neoddeliteľne s pomocou, ktorej nezlučiteľnosť s vnútorným trhom bola predtým konštatovaná Komisiou, že by sa snaha rozlišovať medzi týmito pomocami na účely uplatnenia článku 108 ods. 2 ZFEÚ javila ako značne umelá (pozri v tomto zmysle rozsudok z 29. júna 2004, Komisia/Rada, už citovaný, body 45 a 46).

               49

               V tejto veci treba teda skúmať otázku, či pomoc vyhlásená Radou za zlučiteľnú s vnútorným trhom musí nezávisle od toho, či ide o existujúcu alebo novú pomoc, byť považovaná za pomoc, o ktorej už Komisia rozhodla s konečnou platnosťou.

               50

               V tomto ohľade z ustálenej judikatúry vyplýva, že Komisia môže pri výkone svojich právomocí, ktoré má na základe článkov 107 ZFEÚ a 108 ZFEÚ, prijať usmernenia, ktorých cieľom je oznámiť spôsob, akým bude na základe tých istých článkov uplatňovať svoju voľnú úvahu vo vzťahu k novej pomoci alebo vo vzťahu k schéme existujúcej pomoci (rozsudok z 18. júna 2002, Nemecko/Komisia, C-242/00, Zb. s. I-5603, bod 27).

               51

               Tieto usmernenia, keďže sa zakladajú na článku 108 ods. 1 ZFEÚ, predstavujú prvok riadnej a pravidelnej spolupráce, v rámci ktorej Komisia spolu s členskými štátmi neustále skúma existujúce systémy pomoci a navrhuje im príslušné opatrenia, ktoré si vyžaduje postupný rozvoj alebo fungovanie spoločného trhu (pozri v tomto zmysle rozsudky z 15. októbra 1996, IJssel‑Vliet, C-311/94, Zb. s. I-5023, body 36 a 37, ako aj z 5. októbra 2000, Nemecko/Komisia, C-288/96, Zb. s. I-8237, bod 64). V rozsahu, v akom členský štát tieto návrhy príslušných opatrení akceptuje, sa voči nemu stávajú záväznými (pozri v tomto zmysle rozsudky IJssel‑Vliet, už citovaný, body 42 a 43, ako aj z 5. októbra 2000, Nemecko/Komisia, už citovaný, bod 65) a ako to pripomína článok 19 ods. 1 nariadenia č. 659/1999, tento štát je povinný ich vykonať.

               52

               V prejednávanej veci Litovská republika 22. marca 2007 oznámila, že prijíma návrhy príslušných opatrení uvedené v bode 196 poľnohospodárskych usmernení.

               53

               Tieto príslušné opatrenia spočívajú najmä v zmene existujúcich schém pomoci na investície poľnohospodárskych podnikov do nákupu pôdy s cieľom zosúladiť uvedené schémy s týmito usmerneniami najneskôr do 31. decembra 2009.

               54

               Z toho vyplýva, že v súlade s článkom 108 ods. 1 ZFEÚ sa príslušné opatrenia navrhnuté Komisiou v bode 196 poľnohospodárskych usmernení týkajú len existujúcich schém pomoci.

               55

               Schéma povolená v napadnutom rozhodnutí predstavuje novú schému pomoci.

               56

               Schéma pomoci uvedená v bode 15 tohto rozsudku môže byť podľa článku 1 písm. b) bodu ii) nariadenia č. 659/1999 považovaná za existujúcu schému pomoci len vo vzťahu k obdobiu, počas ktorého bola povolená rozhodnutím z 22. novembra 2006, teda do 31. decembra 2009.

               57

               Preto, keďže z článku 1 písm. c) tohto nariadenia vyplýva, že každá schéma pomoci, ktorá nie je existujúcou schémou pomoci, predstavuje novú pomoc a že schéma pomoci povolená napadnutým rozhodnutím sa uplatňovala od 1. januára 2010, táto schéma je nevyhnutne novou schémou pomoci.

               58

               Aj za predpokladu, že by sa preukázalo, že táto schéma bola jednoduchým predĺžením schémy ukončenej 31. decembra 2009, táto okolnosť nie je určujúca, keďže predĺženie existujúcej schémy pomoci predstavuje vznik novej pomoci, ktorá je samostatná vo vzťahu k schéme, ktorá bola predĺžená (pozri v tomto zmysle rozsudok z 20. mája 2010, Todaro Nunziatina & C., C-138/09, Zb. s. I-4561, body 46 a 47).

               59

               Záväzky Litovskej republiky v dôsledku jej prijatia návrhov príslušných opatrení sa teda nevzťahujú na schému uznanú napadnutým rozhodnutím za zlučiteľnú s vnútorným trhom, keďže ide o novú schému pomoci, ktorá sa neprekrýva s existujúcou schémou pomoci dotknutou príslušnými opatreniami akceptovanými týmto členským štátom.

               60

               Rada sa však nemôže odvolávať na nový charakter schémy pomoci s cieľom opätovne preskúmať určitú situáciu, ktorú už Komisia posúdila s konečnou platnosťou, a tým protirečiť tomuto posúdeniu. Rada teda nemá právomoc rozhodnúť, že nová schéma pomoci sa musí považovať za zlučiteľnú s vnútorným trhom, pokiaľ je natoľko neoddeliteľne spojená s existujúcou schémou pomoci, ktorú sa členský štát zaviazal zmeniť alebo zrušiť v rámci stanovenom článkom 108 ods. 1 ZFEÚ, že by sa zdalo značne umelé snažiť sa rozlišovať medzi týmito dvoma schémami na účely uplatnenia článku 108 ods. 2 ZFEÚ (pozri analogicky rozsudok z 29. júna 2004, Komisia/Rada, už citovaný, bod 46).

               61

               V prejednávanej veci to však tak nie je.

               62

               V tomto ohľade možno poznamenať, že medzi posúdením uskutočneným Komisiou a posúdením uskutočneným Radou uplynula značná doba, keďže napadnuté rozhodnutie bolo prijaté približne tri roky po dotknutých návrhoch príslušných opatrení.

               63

               Navyše toto rozhodnutie je osobitne odôvodnené novými okolnosťami, ktoré Rada považovala za výnimočné a ktoré Komisia nemohla zohľadniť pri svojom posúdení zlučiteľnosti existujúcej schémy pomoci na nákup poľnohospodárskej pôdy vykonanej Litovskou republikou s vnútorným trhom.

               64

               Preto, hoci poľnohospodárske usmernenia boli prijaté v roku 2006, napadnuté rozhodnutie v značnej miere odkazuje na účinky hospodárskej a finančnej krízy na odvetvie poľnohospodárstva v Litve v rokoch 2008 a 2009. Rada uvádza najmä významné zníženie cien poľnohospodárskych výrobkov, ku ktorému došlo v roku 2009, ako aj vysoké úrokové miery pôžičiek na nákup poľnohospodárskej pôdy zaznamenané v rokoch 2008 a 2009.

               65

               Stanovisko, ktoré Komisia prijala na podporu svojho návrhu príslušných opatrení, týkajúce sa zlučiteľnosti schémy uvedenej v bode 15 tohto rozsudku s vnútorným trhom, sa nevyhnutne zakladalo na posúdení dôsledkov, ktoré mohli vyplývať z uplatnenia tejto schémy pre postupný rozvoj alebo fungovanie spoločného trhu, vzhľadom na hospodárske údaje, ktorými disponovala v roku 2006.

               66

               Vzhľadom na významnú zmenu okolností uvedenú v bode 64 tohto rozsudku sa nemožno domnievať, že posúdenie tejto schémy Komisiou prejudikuje budúce posúdenie schémy pomoci obsahujúcej podobné opatrenia, ktorá sa však mala uplatňovať v radikálne odlišnom hospodárskom kontexte, než bol kontext zohľadňovaný Komisiou v rámci jej posúdenia. Z toho vyplýva, že to, či nová schéma pomoci, ktorá bola predmetom žiadosti zaslanej Litovskou republikou Rade na základe článku 108 ods. 2 tretieho pododseku ZFEÚ, je zlučiteľná s vnútorným trhom, sa musí vyhodnotiť po individuálnom posúdení odlišujúcom sa od posúdenia schémy uvedenej v bode 15 tohto rozsudku, ktoré zohľadní hospodárske okolnosti relevantné v okamihu poskytnutia tejto pomoci (pozri v tomto zmysle rozsudky z 3. októbra 1991, Taliansko/Komisia, C-261/89, Zb. s. I-4437, bod 21, ako aj z 21. júla 2011, Freistaat Sachsen a Land Sachsen‑Anhalt/Komisia, C-459/10 P, Zb. s. I-109, bod 48).

               67

               Preto sa situácia dotknutá v tejto veci líši od situácie, ktorú Súdny dvor preskúmal v už citovaných rozsudkoch z 29. júna 2004, Komisia/Rada, a z 22. júna 2006, Komisia/Rada.

               68

               Na rozdiel od rozhodnutí Rady zrušených v týchto dvoch rozsudkoch je totiž napadnuté rozhodnutie v tomto prípade odôvodnené práve novými skutočnosťami, ktoré vyplývajú z významnej zmeny okolností, ku ktorej došlo medzi okamihom, keď Komisia preskúmala existujúcu schému pomoci uplatňovanú v Litovskej republike, a okamihom, keď Rada posúdila novú schému pomoci, ktorá bola predmetom žiadosti, ktorú jej zaslal tento členský štát.

               69

               V dôsledku toho skutočnosti, ktoré odôvodňovali nedostatok právomoci Rady v dvoch rozsudkoch uvedených v bode 67 tohto rozsudku, nie sú prítomné v prejednávanej veci.

               70

               Navyše uznanie právomoci Rady nemôže umožniť obchádzať príslušné opatrenia akceptované členskými štátmi.

               71

               Na jednej strane totiž Rada má právomoc povoliť novú schému pomoci podobnú existujúcej schéme pomoci, ktorú bol členský štát povinný zmeniť alebo zrušiť v nadväznosti na prijatie návrhov príslušných opatrení, len za predpokladu, že po uvedených návrhoch nastali nové okolnosti.

               72

               Na druhej strane právomoc, ktorú Rade zveruje článok 108 ods. 2 tretí pododsek ZFEÚ, sa uplatňuje len v rámci uvedenom v tomto ustanovení, a síce v prípade výnimočných okolností (pozri v tomto zmysle rozsudok z 29. februára 1996, Komisia/Rada, C-122/94, Zb. s. I-881, bod 13).

               73

               Nakoniec, čo sa týka tvrdenia Komisie, podľa ktorého Rada nemá právomoc povoliť pomoc v rozpore s inštrukciami definovanými v poľnohospodárskych usmerneniach, treba pripomenúť, že v rámci týchto usmernení môžu konečné stanovisko Komisie k zlučiteľnosti schémy pomoci s vnútorným trhom predstavovať výlučne návrhy príslušných opatrení uvedené v bode 196 a prijaté členskými štátmi.

               74

               Výlučne návrhy príslušných opatrení totiž podliehajú akceptácii členských štátov, ako sa to uvádza v bode 197 poľnohospodárskych usmernení, kým ich ostatné ustanovenia predstavujú len všeobecné orientačné pravidlá, ktoré musí Komisia dodržiavať (pozri v tomto zmysle rozsudok 13. júna 2002, Holandsko/Komisia, C-382/99, Zb. s. I-5163, bod 24 a citovanú judikatúru), avšak nezaväzujú členské štáty. A fortiori nemôžu zaväzovať ani Radu, keďže článok 108 ods. 2 tretí pododsek ZFEÚ jej priznáva právomoc odchýliť sa za výnimočných okolností od ustanovení článku 107 ZFEÚ alebo nariadení podľa článku 109 ZFEÚ.

               75

               Z bodu 196 týchto usmernení však vyplýva, že čo sa týka existujúcich schém pomoci na nákup poľnohospodárskej pôdy, členské štáty sa zaviazali výlučne zmeniť tieto schémy s cieľom zosúladiť ich s uvedenými usmerneniami alebo, ak by to nebolo možné, zrušiť ich najneskôr do 31. decembra 2009.

               76

               Naopak z odôvodnení uvedených v bodoch 60 až 69 tohto rozsudku vyplýva, že členské štáty sa prijatím návrhov príslušných opatrení uvedených v bode 196 poľnohospodárskych usmernení nevzdali akejkoľvek možnosti žiadať o povolenie opätovne zaviesť podobné alebo rovnaké schémy na celé obdobie platnosti týchto usmernení.

               77

               Z toho vyplýva, že prvý žalobný dôvod predložený Komisiou, ktorý za zakladá na nedostatku právomoci Rady, nie je dôvodný a musí sa zamietnuť.

         O druhom žalobnom dôvode založenom na zneužití právomoci

      Argumentácia účastníkov konania

               78

               Svojím druhým žalobným dôvodom Komisia tvrdí, že Rada zneužila svoju právomoc, keď sa snažila neutralizovať dôsledky jej posúdenia schémy pomoci na nákup poľnohospodárskej pôdy zavedenej Litovskou republikou.

               79

               Rada zas tvrdí, že prijatím napadnutého rozhodnutia sa nesnažila potlačiť účinky posúdenia Komisie, keďže Komisia neprijala nijaké rozhodnutie, ktoré by schému pomoci povolenú v napadnutom rozhodnutí vyhlasovalo za nezlučiteľnú s vnútorným trhom. Cieľom, ktorý Rada sledovala, bolo v skutočnosti pomôcť litovským poľnohospodárom zasiahnutým hospodárskou a finančnou krízou s kúpou poľnohospodárskej pôdy.

         Posúdenie Súdnym dvorom

               80

               Ako Súdny dvor opakovane rozhodol, v prípade jednotlivého aktu dochádza k zneužitiu právomoci iba vtedy, ak z objektívnych, relevantných a súhlasných dôkazov vyplýva, že bol prijatý s výlučným alebo aspoň rozhodujúcim iným cieľom, než sa uvádza, alebo na účely vyhnutia sa postupu osobitne stanovenému Zmluvou na riešenie okolností prejednávanej veci (pozri v tomto zmysle najmä rozsudky zo 14. mája 1998, Windpark Groothusen/Komisia, C-48/96 P, Zb. s. I-2873, bod 52, a zo 7. septembra 2006, Španielsko/Rada, C-310/04, Zb. s. I-7285, bod 69).

               81

               Je opodstatnené konštatovať, že Komisia takéto dôkazy nepredložila.

               82

               Čo sa týka cieľov sledovaných Radou pri prijímaní napadnutého rozhodnutia, nijaká skutočnosť v spise predloženom Súdnemu dvoru neumožňuje tvrdiť, že Rada sledovala iný výlučný alebo aspoň rozhodujúci cieľ, než je pomoc litovským poľnohospodárom ľahšie nakúpiť poľnohospodársku pôdu s cieľom zaručiť dokončenie agrárnej reformy, ako aj zlepšiť štruktúru poľnohospodárskych podnikov a efektívnosť poľnohospodárstva v Litve.

               83

               Čo sa týka tvrdenia Komisie, podľa ktorého zo sledu udalostí a výmen korešpondencie vyplýva, že cieľom napadnutého rozhodnutia bolo vyvrátiť stanovisko, ktoré prijala, zdá sa, že Rada sa mohla platne domnievať, že Komisia neprijala stanovisko k zlučiteľnosti spornej schémy pomoci, ako to zdôrazňuje odôvodnenie 9 napadnutého rozhodnutia.

               84

               Preto sa druhý žalobný dôvod založený na zneužití právomoci musí zamietnuť ako nedôvodný.

         O treťom žalobnom dôvode založenom na porušení zásady lojálnej spolupráce

      Argumentácia účastníkov konania

               85

               Svojím tretím žalobným dôvodom Komisia tvrdí, že napadnuté rozhodnutie bolo prijaté v rozpore so zásadou lojálnej spolupráce medzi inštitúciami, keďže Rada prijatím tohto rozhodnutia zbavila Litovskú republiku povinnosti spolupráce s Komisiou, ktorá tomuto členskému štátu prináleží na základe článku 108 ods. 1 ZFEÚ.

               86

               Umožnením predĺženia existujúcej schémy pomoci, ktorú sa Litovská republika zaviazala zrušiť, Rada poškodila výsledky predchádzajúceho dialógu medzi Komisiou a týmto členským štátom.

               87

               Rada sa domnieva, že nie je viazaná povinnosťou spolupráce vyplývajúcou z článku 108 ods. 1 ZFEÚ. Navyše opätovne uvádza, že neexistuje nijaký záväzok Litovskej republiky týkajúci sa schémy pomoci schválenej v napadnutom rozhodnutí.

         Posúdenie Súdnym dvorom

               88

               Článok 108 ods. 1 ZFEÚ ukladá Komisii a členským štátom povinnosť pravidelnej a periodickej spolupráce, v rámci ktorej Komisia s členskými štátmi priebežne skúma existujúce schémy pomoci a navrhuje im príslušné opatrenia, ktoré si vyžaduje postupný rozvoj a fungovanie vnútorného trhu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 18. júna 2002, Nemecko/Komisia, už citovaný, bod 28 a citovanú judikatúru).

               89

               V tomto ohľade z bodu 69 tohto rozsudku vyplýva, že Litovská republika neprijala nijaký konkrétny záväzok vo vzťahu k schéme pomoci povolenej v napadnutom rozhodnutí. Z tohto dôvodu toto rozhodnutie nemožno považovať za rozhodnutie, ktoré Litovskú republiku zbavuje osobitnej povinnosti spolupráce, keďže nijako nepoškodilo výsledky predchádzajúceho dialógu medzi Komisiou a týmto členským štátom.

               90

               Vzhľadom na tieto skutočnosti sa tretí žalobný dôvod Komisie založený na porušení zásady lojálnej dôvery musí zamietnuť ako nedôvodný.

         O štvrtom žalobnom dôvode založenom na zjavne nesprávnom posúdení a na porušení zásady proporcionality

               91

               Prvou časťou svojho štvrtého žalobného dôvodu Komisia tvrdí, že Rada sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia svojím konštatovaním, že existujú výnimočné okolnosti, ktoré odôvodňujú schválené opatrenia. V druhej časti tohto žalobného dôvodu tvrdí, že napadnuté rozhodnutie je v rozpore so zásadou proporcionality, keďže sporné opatrenia neumožňujú dosiahnuť ciele sledované uvedeným rozhodnutím a neobmedzujú sa na nevyhnutné minimum pre ich dosiahnutie.

         O prvej časti štvrtého žalobného dôvodu založenej na zjavne nesprávnom posúdení existencie výnimočných okolností
      – Argumentácia účastníkov konania

               92

               Komisia sa domnieva, že okolnosti možno považovať za výnimočné v zmysle článku 108 ods. 2 tretieho pododseku ZFEÚ len v prípade, že neboli predvídateľné skôr, než nastali, a že sa v prejednávanej veci osobitne týkajú Litovskej republiky. Preto o nich nemožno hovoriť v prípade už existujúcej štrukturálnej prekážky alebo problému, ktorému čelí väčšina členských štátov.

               93

               Komisia usudzuje, že malá rozloha poľnohospodárskych podnikov v Litve predstavuje už dávny problém, ktorý súvisí s vlastnou litovskou agrárnou štruktúrou. Rovnako nič nenaznačuje, že nedostatok kapitálu, s ktorým sú konfrontovaní litovskí poľnohospodári, by nepredstavoval štrukturálny problém, ktorý na základe jeho povahy nemožno kvalifikovať ako výnimočný.

               94

               Navyše, aj keby sa pripustilo, že hospodárska kríza môže predstavovať výnimočnú okolnosť, Komisia sa domnieva, že táto kríza môže odôvodňovať napadnuté rozhodnutie len v tej miere, v ktorej spolupôsobí s už existujúcimi štrukturálnymi problémami takým spôsobom, že viedla k výnimočným okolnostiam v Litve, čo Rada nepreukázala. Komisia tiež tvrdí, že dopad uvedenej krízy na úroveň úrokových mier a na zníženie poľnohospodárskych príjmov v Litve nemá výnimočnú povahu vo vzťahu ku kontextu celej Únie.

               95

               Rada sa domnieva, že definícia pojmu výnimočné okolnosti navrhnutá Komisiou je príliš reštriktívna vzhľadom na judikatúru, keďže takéto okolnosti musia byť len nepredvídateľné a môžu mať tiež dopad na iné členské štáty alebo iné odvetvia než poľnohospodárstvo.

               96

               V prejednávanej veci existujú výnimočné okolnosti spočívajúce v mimoriadnych udalostiach týkajúcich sa hospodárskej krízy, ktoré mali významný dopad na litovských poľnohospodárov a v dôsledku toho ešte zhoršili štrukturálne problémy, s ktorými sa už stretli litovské poľnohospodárske podniky. Preto veľmi významné zníženie poľnohospodárskych príjmov spôsobené poklesom cien a vysoká úroveň úrokových mier, ktoré vyplývajú z krízy a sú výraznejšie v Litve než v iných členských štátoch, extrémne sťažili až znemožnili nákup poľnohospodárskej pôdy litovskými poľnohospodármi.

         – Posúdenie Súdnym dvorom

               97

               Z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že Rada pri uplatňovaní článku 108 ods. 2 tretieho pododseku ZFEÚ disponuje širokou mierou voľnej úvahy, ktorej výkon zahŕňa komplexné hodnotenia z hospodárskeho a sociálneho hľadiska, ktoré musia byť vykonané v kontexte Únie. V tomto rámci sa súdne preskúmanie spôsobu výkonu tejto voľnej úvahy obmedzuje na overenie dodržania procesných predpisov a povinnosti odôvodnenia, ako aj na overenie vecnej správnosti skutkových okolností, z ktorých sa vychádza, a neexistencie nesprávneho právneho preskúmania, zjavne nesprávneho posúdenia skutkových okolností alebo zneužitia právomoci (pozri v tomto zmysle rozsudok z 29. februára 1996, Komisia/Rada, už citovaný, body 18 a 19, ako aj analogicky rozsudok z 22. decembra 2008, Régie Networks, C-333/07, Zb. s. I-10807, bod 78).

               98

               Vzhľadom na nezvyčajnosť a nepredvídateľnosť, ako aj rozsah účinkov hospodárskej a finančnej krízy na litovské poľnohospodárstvo nemožno tvrdiť, že sa Rada dopustila zjavne nesprávneho posúdenia, keď sa domnievala, že tieto účinky predstavovali výnimočné okolnosti v zmysle článku 108 ods. 2 tretieho pododseku ZFEÚ. Komisia navyše vo svojej replike uznala, že vznik tejto krízy by mohol byť výnimočnou okolnosťou.

               99

               Skutočnosť, že hospodárska a finančná kríza mala značné účinky v ostatných členských štátoch, nie je rozhodujúca, keďže táto okolnosť nemá vplyv na výnimočnosť účinkov tejto krízy vo vzťahu k vývoju hospodárskej situácie litovských poľnohospodárov a k agrárnej reforme v Litve.

               100

               Rovnako konštatácia, že nízka úroveň poľnohospodárskych príjmov, malá rozloha poľnohospodárskych podnikov alebo nedostatok vlastných zdrojov, s ktorými sú konfrontovaní poľnohospodári, sú v Litve štrukturálnymi problémami, neumožňuje preukázať, že Rada sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia, keď sa domnievala, že veľmi významné zníženie poľnohospodárskych príjmov spôsobené pádom cien a vysokou úrovňou úrokových mier, ktoré sú dôsledkami krízy, citeľne zhoršili situáciu litovských poľnohospodárov, čo ohrozilo agrárnu reformu a v dôsledku toho zabránilo vyriešeniu uvedených štrukturálnych problémov (pozri analogicky rozsudok z 29. februára 1996, Komisia/Rada, už citovaný, bod 21).

               101

               Z toho vyplýva, že prvá časť štvrtého žalobného dôvodu sa musí zamietnuť ako nedôvodná.

         O druhej časti štvrtého žalobného dôvodu založenej na porušení zásady proporcionality
      – Argumentácia účastníkov konania

               102

               Podľa Komisie Rada prijatím napadnutého rozhodnutia porušila zásadu proporcionality.

               103

               Komisia sa totiž domnieva, že schéma dotknutej pomoci neumožňuje dosiahnuť ciele uvedené v dotknutom rozhodnutí. Preto sa napriek existencii schémy pomoci na nákup poľnohospodárskej pôdy priemerná veľkosť poľnohospodárskeho podniku v Litve za posledné roky zmenila len minimálne. Nepreukázalo sa, že by schéma pomoci povolená napadnutým rozhodnutím umožňovala dosiahnuť lepšie výsledky napriek tomu, že pôvodne existujúca schéma pomoci neumožnila čeliť vysokým úrokovým mieram zaznamenaným v rokoch 2008 a 2009. Pomoc na nákup poľnohospodárskej pôdy v skutočnosti prispieva skôr k zvýšeniu cien poľnohospodárskej pôdy než k zmene vlastníckej štruktúry tejto pôdy.

               104

               Preto z rešpektovania zásady proporcionality podľa Komisie vyplýva potreba plne zohľadniť platné opatrenia, ktoré by mohli uspokojiť potreby, ktoré Rada kvalifikuje ako výnimočné okolnosti. Napadnuté rozhodnutie nijako nezohľadňuje opatrenia predtým povolené Komisiou alebo dovolené jej usmerneniami a nariadeniami o skupinových výnimkách. Osobitne dočasný rámec by umožnil členským štátom poskytovať pomoc poľnohospodárskym podnikom. Rovnako by bolo možné využiť pomoc de minimis povolenú nariadením č. 1535/2007.

               105

               Nakoniec opatrenia povolené napadnutým rozhodnutím sa neobmedzujú na nevyhnutné minimum, keďže ich dĺžka trvania presahuje dátum stanovený Komisiou v dočasnom rámci pre uplatnenie špecifickej pomoci s cieľom čeliť účinkom hospodárskej krízy.

               106

               Rada tvrdí, že čo sa týka rešpektovania zásady proporcionality, zákonnosť opatrení prijatých na základe článku 108 ods. 2 tretieho pododseku ZFEÚ môže byť narušená len v prípade, ak sú tieto opatrenia zjavne neprimerané vo vzťahu k cieľu, ktorý Rada sleduje.

               107

               Komisia nepreukázala, že pri hodnotení komplexných hospodárskych skutočností, ktoré uskutočnila Rada, došlo k zjavne nesprávnemu posúdeniu. Rada sa najmä domnieva, že schéma pomoci na nákup poľnohospodárskej pôdy uplatňovaná Litovskou republikou zlepšila štruktúru litovských poľnohospodárskych podnikov v zmysle ich rozlohy. Rada tiež tvrdí, že Komisia nepreukázala, že by takáto schéma pomoci prispievala k zvýšeniu cien poľnohospodárskej pôdy. Navyše sa domnieva, že zväčšenie rozlohy poľnohospodárskych podnikov umožňuje zlepšiť konkurencieschopnosť a príjmy dotknutých poľnohospodárov.

               108

               Okrem toho sa Rada domnieva, že nebola povinná zohľadniť opatrenia už schválené Komisiou, keďže cieľom právomoci, ktorú jej priznáva článok 108 ods. 2 tretí pododsek ZFEÚ, je práve umožniť jej schváliť pomoc, ktorú Komisia nebola spôsobilá zákonným spôsobom schváliť, čo je aj prípad prejednávanej veci. Navyše schéma pomoci povolená napadnutým rozhodnutím nemôže byť krytá dočasným rámcom.

               109

               Pokiaľ ide o dĺžku trvania tejto schémy pomoci, nemusí sa obmedzovať na obdobie kryté dočasným rámcom, ale zodpovedá času, ktorý sa považuje za nevyhnutný na dokončenie procesu privatizácie poľnohospodárskej pôdy v Litve a zníženie účinkov krízy.

         – Posúdenie Súdnym dvorom

               110

               Čo sa týka dodržania zásady proporcionality, z úvah uvedených v bode 97 tohto rozsudku vyplýva, že len zjavne neprimeraná povaha opatrenia prijatého na základe článku 108 ods. 2 tretieho pododseku ZFEÚ vo vzťahu k cieľu, ktorý Rada sleduje, môže ovplyvniť zákonnosť takéhoto opatrenia (pozri analogicky rozsudky z 8. júla 2010, Afton Chemical, C-343/09, Zb. s. I-7027, bod 46, a z 12. júla 2012, Association Kokopelli, C‑59/11, bod 39).

               111

               Z toho vyplýva, že treba stanoviť, či je povolenie schémy pomoci uvedenej v napadnutom rozhodnutí zjavne neprimerané na účely dosiahnutia cieľov uvedených v odôvodnení 10 tohto rozhodnutia spočívajúcich v úspešnom dokončení agrárnej reformy a zlepšení štruktúry poľnohospodárskych podnikov, ako aj efektívnosti poľnohospodárstva v Litve.

               112

               Je nesporné, že tieto ciele možno dosiahnuť len zvýšením rozlohy poľnohospodárskych podnikov, čoho predpokladom je nákup poľnohospodárskej pôdy litovskými poľnohospodármi. Tiež je nesporné, že nízke príjmy a ťažkosť prístupu k pôžičkám, s ktorým sú konfrontovaní títo poľnohospodári, bránia uskutočneniu tohto druhu nákupu. Preto povoliť dotknutú schému pomoci, ktorej cieľom je kompenzovať tieto problémy a ich sťaženie z dôvodu hospodárskej a finančnej krízy tak, že sa navrhne buď zníženie kúpnej ceny poľnohospodárskej pôdy, alebo dotácia na úroky z pôžičiek určených na nákup takejto pôdy, sa nezdá byť zjavne neprimerané na dosiahnutie cieľov sledovaných prijatím napadnutého rozhodnutia.

               113

               Za týchto podmienok okolnosť, že schéma pomoci na nákup poľnohospodárskej pôdy uplatňovaná skôr neumožnila výrazné a pokračujúce zvyšovanie rozlohy litovských poľnohospodárskych podnikov, nemôže preukázať zjavnú neprimeranosť napadnutého rozhodnutia na účely dosiahnutia ním sledovaných cieľov, ako sú pripomenuté v bode 111 tohto rozsudku.

               114

               Na jednej strane totiž slabý nárast priemernej rozlohy uvedených podnikov nestačí na preukázanie zjavnej neefektívnosti schémy pomoci povolenej Radou v rozsahu, v akom možno predpokladať, že tento slabý nárast vyplýva z okolností, ktoré by nemali pretrvávať počas celého obdobia, na ktoré sa vzťahuje napadnuté rozhodnutie. Toto zistenie možno vysvetliť, ako to uvádza Litovská republika, osobitosťami predpisov upravujúcich reštitúciu pôdy, čo je proces, ktorý nemožno zamieňať s nákupom pôdy na základe zmluvy, ktorý sa snaží podporiť schéma pomoci povolená napadnutým rozhodnutím. Na druhej strane treba pripomenúť, že napadnuté rozhodnutie sa netýka len zlepšenia štruktúry poľnohospodárskych podnikov, ale aj úspešného zavŕšenia agrárnej reformy v Litve. Uskutočnenie tohto posledného cieľa však nemožno hodnotiť výlučne na základe vývoja rozlohy poľnohospodárskych podnikov.

               115

               Čo sa týka tvrdenia Komisie, podľa ktorého schémy pomoci na nákup poľnohospodárskej pôdy skôr prispievajú k zvýšeniu ceny poľnohospodárskej pôdy než k zmene štruktúry vlastníctva tejto pôdy, treba konštatovať, že toto tvrdenie nie je dostatočne podopreté dôkazmi na to, aby sa preukázalo, že Rada sa vzhľadom na sledovaný cieľ rozhodla pre zjavne neprimerané opatrenie.

               116

               Ďalej treba overiť, či povolenie spornej schémy pomoci nejde zjavne nad rámec toho, čo je potrebné na dosiahnutie cieľov sledovaných napadnutým rozhodnutím. Komisia totiž tvrdí, že Rada dostatočne nezohľadnila možnosti ponúkané inými nástrojmi, ktoré by mohli prispieť k realizácii týchto cieľov.

               117

               Vzhľadom na rozsah voľnej úvahy, ktorou disponuje Rada v prejednávanej veci, napadnuté rozhodnutie nemožno považovať za rozhodnutie porušujúce zásadu proporcionality len na základe skutočnosti, že Litovská republika mohla sledovať ciele uvedené v bode 111 tohto rozsudku prostredníctvom iného typu schémy pomoci. Z ustálenej judikatúry totiž vyplýva, že pri preskúmaní dodržania zásady proporcionality rozhodnutím prijatým na základe voľnej úvahy, akú Rade zveruje článok 108 ods. 2 tretí pododsek ZFEÚ, Súdnemu dvoru neprináleží, aby stanovil, či uvedené rozhodnutie bolo jediné a najlepšie možné, ale len či bolo zjavne neprimerané (pozri analogicky rozsudok z 11. júna 2009, Agrana Zucker, C-33/08, Zb. s. I-5035, bod 33 a citovanú judikatúru).

               118

               Ako však zdôraznil generálny advokát v bode 46 svojich návrhov, široká miera voľnej úvahy, ktorú má Rada, ju nezbavuje povinnosti zohľadniť v rámci svojho posúdenia predchádzajúce opatrenia špecificky určené na to, aby čelili výnimočným okolnostiam, ktoré odôvodnili povolenie dotknutej schémy pomoci.

               119

               V tomto ohľade je cieľom nariadenia č. 1535/2007 vyňať pomoc v nízkej sume z povinnosti oznámenia uvedenej v článku 108 ods. 3 ZFEÚ, a nemožno ho teda považovať za majúce špecifický cieľ čeliť účinkom hospodárskej a finančnej krízy na litovských poľnohospodárov.

               120

               Naopak pravdou ostáva, že sa zaviedol dočasný rámec s cieľom uľahčiť prístup podnikov k financovaniu v kontexte hospodárskej a finančnej krízy. Pomoc, ktorú tento dočasný rámec predpokladá, má všeobecnú funkciu podpory investícií, a nie je teda špecificky určená na umožnenie nákupu poľnohospodárskej pôdy. Navyše ku dňu prijatia napadnutého rozhodnutia bod 7 dočasného rámca stanovoval, že tento rámec sa po 31. decembri 2010 nebude uplatňovať. Preto rozhodnutie Rady povoliť na dlhšie obdobie schému pomoci špecificky určenú na zaručenie dovŕšenia agrárnej reformy a na zvýšenie rozlohy poľnohospodárskych podnikov v Litve nemožno považovať za idúce zjavne nad rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie cieľov sledovaných napadnutým rozhodnutím.

               121

               Pokiaľ ide nakoniec o dĺžku trvania schémy pomoci povolenej uvedeným rozhodnutím, z vlastnej logiky článku 108 ods. 2 tretieho pododseku ZFEÚ vyplýva, že Rada nemôže byť viazaná časovým obmedzením stanoveným v oznámení Komisie. Navyše vzhľadom na čas, ktorý si vyžaduje zavŕšenie agrárnej reformy, a na dĺžku trvania účinkov hospodárskej a finančnej krízy, sa nemožno domnievať, že sa Rada rozhodla pre zjavne neprimerané opatrenie, keď povolila spornú schému pomoci na obdobie od 1. januára 2010 do 31. decembra 2013.

               122

               V dôsledku toho je namieste zamietnuť aj druhú časť štvrtého žalobného dôvodu Komisie ako nedôvodnú.

               123

               Z toho vyplýva, že tento štvrtý žalobný dôvod sa musí ako celok zamietnuť.

               124

               Keďže nebolo možné prijať nijaký zo žalobných dôvodov predložených Komisiou, žaloba sa musí zamietnuť.

         O trovách

               125

               Podľa článku 138 ods. 1 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Rada navrhla zaviazať Komisiu na náhradu trov konania a Komisia nemala úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania.

               126

               V súlade s článkom 140 ods. 1 tohto istého rokovacieho poriadku Litovská republika, Maďarsko a Poľská republika znášajú svoje vlastné trovy konania.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (veľká komora) rozhodol a vyhlásil:

                           1.

                           Žaloba sa zamieta.

                           2.

                           Európska komisia je povinná nahradiť trovy konania.

                           3.

                           Litovská republika, Maďarsko a Poľská republika znášajú svoje vlastné trovy konania.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: angličtina.


Rozsudok Súdu pre verejnú službu (druhá komora) z 8. októbra 2015.#FT proti Európskemu orgánu pre cenné papiere a trhy
 .#Verejná služba – Dočasný zamestnanec – Účtovník – Neobnovenie zmluvy na dobu určitú – Príslušný orgán – Zjavne nesprávne posúdenie – Dôkazné bremeno – Pravidlo zhody medzi žalobou a sťažnosťou.#Vec F-39/14.


Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) z 26. septembra 1996. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Španielskemu kráľovstvu. # Nesplnenie povinnosti členským štátom. # Vec C-79/95.


ROZSUDOK SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU EURÓPSKEJ ÚNIE (druhá komora) z 19. júna 2014.#BN proti Európskemu parlamentu.#Verejná služba – Úradníci – Žaloba o neplatnosť – Úradník v platovej triede AD 14 zastávajúci pracovné miesto vedúceho útvaru – Tvrdenie o psychickom obťažovaní namierené proti generálnemu riaditeľovi – Mobilita – Odmietnutie prijať vymenovanie na pracovné miesto poradcu na inom generálnom riaditeľstve so stratou zvýšenia základného platu vedúceho útvaru – Rozhodnutie o dočasnej zmene miesta pridelenia na iné pracovné miesto poradcu – Záujem služby – Pravidlo zhody medzi platovou triedou a pracovným miestom – Žaloba o náhradu škody – Ujma vyplývajúca zo správania, ktoré nemá povahu rozhodnutia.#Vec F‑24/12.


ROZSUDOK SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU EURÓPSKEJ ÚNIE (tretia komora) z 28. marca 2012.#Letizia Marsili proti Európskej komisii.#Verejná služba – Verejné výberové konanie – Nezapísanie do rezervného zoznamu – Hodnotenie ústnej skúšky – Zloženie výberovej komisie.#Vec F-19/10.


title: Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 28. júla 2016.#Rada Európskej únie proti Európskej komisii.#Žaloba o neplatnosť – Vonkajšie vzťahy Európskej únie – Prístup Švajčiarskej konfederácie na vnútorný trh – Finančný príspevok Švajčiarskej konfederácie k hospodárskej a sociálnej súdržnosti rozšírenej únie – Memorandum o porozumení o finančnom príspevku Švajčiarskej konfederácie určenom členským štátom, ktoré pristúpili v rámci rozšírenia z roku 2004 – Rozšírenie Únie o Chorvátsku republiku – Dodatok k memorandu o porozumení týkajúci sa finančného príspevku Švajčiarskej konfederácie určenom Chorvátskej republike – Podpis dodatku Európskou komisiou v mene Únie bez predchádzajúceho poverenia Rady Európskej únie – Právomoc – Článok 13 ods. 2, článok 16 ods. 1 a 6, ako aj článok 17 ods. 1 ZEÚ – Zásady zverenia právomocí, inštitucionálnej rovnováhy a lojálnej spolupráce.#Vec C-660/13.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (veľká komora)
      z 28. júla 2016 (
            *1
         )
      „Žaloba o neplatnosť — Vonkajšie vzťahy Európskej únie — Prístup Švajčiarskej konfederácie na vnútorný trh — Finančný príspevok Švajčiarskej konfederácie k hospodárskej a sociálnej súdržnosti rozšírenej únie — Memorandum o porozumení o finančnom príspevku Švajčiarskej konfederácie určenom členským štátom, ktoré pristúpili v rámci rozšírenia z roku 2004 — Rozšírenie Únie o Chorvátsku republiku — Dodatok k memorandu o porozumení týkajúci sa finančného príspevku Švajčiarskej konfederácie určenom Chorvátskej republike — Podpis dodatku Európskou komisiou v mene Únie bez predchádzajúceho poverenia Rady Európskej únie — Právomoc — Článok 13 ods. 2, článok 16 ods. 1 a 6, ako aj článok 17 ods. 1 ZEÚ — Zásady zverenia právomocí, inštitucionálnej rovnováhy a lojálnej spolupráce“
      Vo veci C‑660/13,
      ktorej predmetom je žaloba o neplatnosť podľa článku 263 ZFEÚ, podaná 13. decembra 2013,

         Rada Európskej únie, v zastúpení: A. de Elera‑San Miguel Hurtado, E. Finnegan a P. Mahnič, splnomocnení zástupcovia,
      žalobkyňa,
      ktorú v konaní podporujú:

         Česká republika, v zastúpení: M. Smolek, J. Vláčil, E. Ruffer a M. Hedvábná, splnomocnení zástupcovia,

         Spolková republika Nemecko, v zastúpení: T. Henze a B. Beutler, splnomocnení zástupcovia,

         Helénska republika, v zastúpení: S. Chala a M. Tassopoulou, splnomocnené zástupkyne, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

         Francúzska republika, v zastúpení: G. de Bergues, D. Colas, F. Fize a N. Rouam, splnomocnení zástupcovia,

         Litovská republika, v zastúpení: D. Kriaučiūnas a J. Nasutavičienė, splnomocnení zástupcovia,

         Maďarsko, v zastúpení: M. Z. Fehér a G. Szima, splnomocnení zástupcovia,

         Holandské kráľovstvo, v zastúpení: M. Bulterman, M. Gijzen a M. Noort, splnomocnené zástupkyne,

         Poľská republika, v zastúpení: B. Majczyna, splnomocnený zástupca,

         Fínska republika, v zastúpení: J. Heliskoski a H. Leppo, splnomocnení zástupcovia,

         Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska, v zastúpení: J. Kraehling, C. Brodie, S. Behzadi‑Spencer a E. Jenkinson, splnomocnené zástupkyne, za právnej pomoci J. Holmes, barrister,
      vedľajší účastníci konania,
      proti

         Európskej komisii, v zastúpení: S. Pardo Quintillán a T. Scharf, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,
      žalovanej,
      SÚDNY DVOR (veľká komora),
      v zložení: predseda K. Lenaerts, predsedovia komôr M. Ilešič, L. Bay Larsen, T. von Danwitz (spravodajca), C. Toader a D. Šváby, sudcovia A. Rosas, E. Juhász, M. Safjan, M. Berger, A. Prechal, E. Jarašiūnas a K. Jürimäe,
      generálna advokátka: E. Sharpston,
      tajomník: I. Illéssy, referent,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 2. júna 2015,
      po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 26. novembra 2015,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Rada Európskej únie sa svojou žalobou domáha, aby Súdny dvor zrušil rozhodnutie Komisie C(2013) 6355 final z 3. októbra 2013 o podpísaní dodatku k memorandu o porozumení o finančnom príspevku Švajčiarskej konfederácie (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“).

         Okolnosti predchádzajúce sporu:

               2

               Po tom, čo Švajčiarska konfederácia odmietla 6. decembra 1992 Dohodu o Európskom hospodárskom priestore z 2. mája 1992 (Ú. v. ES L 1, 1994, s. 3; Mim. vyd. 11/052, s. 3), uzavrela s Európskou úniou a jej členskými štátmi sériu dvojstranných dohôd v konkrétnych oblastiach. V apríli 2003 prijala Rada a zástupcovia vlád členských štátov závery poverujúce Európsku komisiu na rokovanie so Švajčiarskou konfederáciou o potrebných úpravách dohody medzi Európskym spoločenstvom a jeho členskými štátmi na jednej strane a Švajčiarskou konfederáciou na strane druhej o voľnom pohybe osôb (Ú. v. ES L 114, 2002, s. 6; Ú. v. EÚ L 353, 2009, s. 71) vzhľadom na očakávané rozšírenie Únie v máji 2004. V týchto záveroch okrem iného Rada poverila Komisiu na dojednanie dohody o finančnom príspevku k hospodárskej a sociálnej súdržnosti rozšírenej Únie, a to v súlade so smernicami pre rokovania pripojenými v prílohe uvedených záverov a po konzultácii s pracovnou skupinou pre Európske združenie voľného obchodu (ďalej len „pracovná skupina EZVO“).

               3

               V súlade s uvedenými smernicami pre rokovania bolo cieľom rokovať o „finančnom príspevku na zníženie hospodárskych a sociálnych rozdielov v rozšírenej [Únii]“. V týchto smerniciach pre rokovania sa taktiež uvádza, že „Švajčiarska konfederácia by mala výmenou za voľný prístup na rozšírený vnútorný trh finančne prispieť k sociálnej a hospodárskej súdržnosti vnútri rozšírenej [Únie] obdobným spôsobom ako Nórsko, Island a Lichtenštajnsko“.

               4

               Švajčiarska konfederácia počas rokovaní uviedla, že z dôvodu jej vnútorných obmedzení nie je možné uzavrieť žiadnu záväznú dohodu o takomto finančnom príspevku, takže bolo potrebné v závere rokovaní pristúpiť k vypracovaniu memoranda o porozumení, podľa ktorého sa bude postupovať pri uzatváraní dvojstranných dohôd s každým prijímajúcim členským štátom.

               5

               Memorandum o porozumení podpísali 27. februára 2006 člen švajčiarskej Federálnej rady, predseda Rady, ako aj Komisia (ďalej len „memorandum o porozumení“). Podľa bodu 1 tohto memoranda o porozumení predseda Rady a švajčiarska Federálna rada vypracovali „usmernenia“, podľa ktorých má švajčiarska Federálna rada viesť s desiatimi novými členskými štátmi, vymenovanými v memorande o porozumení, rokovania o dohodách o švajčiarskom finančnom príspevku na obdobie piatich rokov od schválenia financovania, zodpovedajúceho celkovej sume jednej miliardy švajčiarskych frankov (CHF) (približne 905422671,45 eura), švajčiarskym parlamentom.

               6

               Podľa bodu 8 uvedeného memoranda o porozumení švajčiarska Federálna rada navrhne švajčiarskemu parlamentu schválenie finančného príspevku vo výške jednej miliardy CHF (približne 905422671,45 eura). V zmysle bodu 2 memoranda o porozumení sa môžu z tohto príspevku financovať regionálne a vnútroštátne projekty a programy. Bod 5 memoranda o porozumení stanovuje, že švajčiarska Federálna rada a Komisia sa zaväzujú pravidelne komunikovať o implementácii švajčiarskeho finančného príspevku. Okrem toho sa Komisia zaväzuje vyhodnocovať zlučiteľnosť navrhnutých projektov a programov s cieľmi Únie a informovať o nich švajčiarsku Federálnu radu.

               7

               Člen Federálnej rady Švajčiarskej konfederácie, predseda Rady, ako aj Komisia podpísali 25. júna 2008 dodatok k memorandu o porozumení, ktorý dojednal predseda Rady za asistencie Komisie a ktorý sa týkal prispôsobenia švajčiarskeho finančného príspevku vzhľadom na pristúpenie Bulharskej republiky a Rumunska k Európskej únii.

               8

               Rada a zástupcovia vlád členských štátov prijali 20. decembra 2012 závery, ktorými najmä zobrali na vedomie želanie Chorvátskej republiky prijímať finančný príspevok primeraný k sumám dohodnutým v rokoch 2006 a 2008 pre ostatné členské štáty. Okrem iného vyzvali Komisiu, aby v úzkej spolupráci s predsedníctvom Rady „začala potrebné rokovania“ so švajčiarskou Federálnou radou s cieľom získať švajčiarsky finančný príspevok v prospech Chorvátskej republiky a aby s pracovnou skupinou EZVO pravidelne konzultovala pokrok v týchto rokovaniach (ďalej len „závery z roku 2012“).

               9

               V rovnaký deň Komisia urobila vyhlásenie zaznamenané do zápisnice zo zasadnutia Výboru stálych zástupcov (Coreper) vyjadrujúce jej stanovisko, podľa ktorého uvedené závery predstavujú politické rozhodnutie v zmysle článku 16 ZEÚ, ktorý Rade zveruje právomoci tvorby politík Únie, v dôsledku čoho je potrebné tieto závery chápať ako politické rozhodnutie Rady, a nie členských štátov.

               10

               Dňa 25. júla 2013 Komisia informovala pracovnú skupinu EZVO, že rokovania so Švajčiarskou konfederáciou sa úspešne zavŕšili.

               11

               Dňa 3. októbra 2013 Komisia na základe článku 17 ZEÚ prijala napadnuté rozhodnutie, ktorého odôvodnenie 8 stanovuje, že „navrhovaný dodatok neukladá, ani nemá žiadnej zo strán uložiť akékoľvek záväzné alebo právne povinnosti podľa vnútroštátneho alebo medzinárodného práva“. Jediný článok tohto rozhodnutia stanovuje, že Komisia schvaľuje dodatok k [memorandu o porozumení] týkajúci sa švajčiarskeho finančného príspevku v prospech Chorvátskej republiky (ďalej len „dodatok z roku 2013“), a že Komisia poveruje svojho podpredsedu zodpovedného za vonkajšie vzťahy, ako aj člena Komisie zodpovedného za regionálnu politiku na podpis tohto dodatku v mene Únie.

               12

               Počas zasadnutí pracovnej skupiny EZVO, ktoré sa konali 15. a 23. októbra 2013, členské štáty a Rada namietali proti rozhodnutiu Komisie podpísať dodatok z roku 2013 bez predchádzajúceho poverenia Rady. Uviedli, že Komisia v tejto súvislosti porušila úlohu členských štátov. Táto pracovná skupina počas svojho zasadnutia 31. októbra 2013 pripravila návrh záverov, s cieľom predložiť ich Rade a zástupcom vlád členských štátov, v zmysle ktorých sa predseda Rady poveruje na podpis dodatku z roku 2013, pričom sa potvrdzuje mandát Komisie na výkon jej funkcií koordinácie a dohľadu a na podpis tohto dodatku. Počas tohto zasadnutia Európska služba pre vonkajšiu činnosť informovala, že Komisia vyjadrila svoj nesúhlas s navrhovanými závermi.

               13

               Podpredseda Komisie zodpovedný za vonkajšie vzťahy a člen Komisie zodpovedný za regionálnu politiku podpísali 7. novembra 2013 dodatok z roku 2013 v mene Únie.

               14

               Podľa tohto dodatku švajčiarska Federálna rada akceptuje, že bude rokovať s Chorvátskou republikou o dohode týkajúcej sa finančného príspevku vo výške 45 miliónov CHF (približne 40744020,22 eura) na obdobie piatich rokov od schválenia finančných prostriedkov švajčiarskym parlamentom a vyjadruje svoj úmysel poskytnúť tento príspevok do 31. mája 2017. Okrem toho švajčiarska Federálna rada súhlasí s tým, že navrhne švajčiarskemu parlamentu, aby schválil tento príspevok.

               15

               Rada a zástupcovia vlád členských štátov 19. novembra 2013 formálne prijali závery Rady poverujúce jej predsedu na podpis dodatku z roku 2013 a udeľujúce Komisii mandát na výkon funkcií koordinácie a dohľadu. Rada prijala 9. decembra 2013 pozíciu, v ktorej vyjadrila najmä svoj nesúhlas s tým, ako postupovala Komisia.

               16

               Švajčiarska konfederácia a Chorvátska republika podpísali 30. júna 2015 dvojstrannú rámcovú dohodu, ktorá sa týka implementácie programu švajčiarsko‑chorvátskej spolupráce na zníženie hospodárskych a sociálnych rozdielov v rámci rozšírenej Únie.

         Návrhy účastníkov konania a konanie na Súdnom dvore

               17

               Rada navrhuje, aby Súdny dvor:

                        —

                        zrušil napadnuté rozhodnutie,

                        —

                        zachoval jeho účinky až do jeho nahradenia a

                        —

                        zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

               18

               Komisia navrhuje, aby Súdny dvor:

                        —

                        zamietol žalobu a

                        —

                        zaviazal Radu na náhradu trov konania.

               19

               Českej republike, Spolkovej republike Nemecko, Helénskej republike, Francúzskej republike, Litovskej republike, Maďarsku, Holandskému kráľovstvu, Poľskej republike, Fínskej republike, ako aj Spojenému kráľovstvu Veľkej Británie a Severného Írska bol povolený vstup do konania ako vedľajším účastníkom konania na podporu návrhov Rady. Holandské kráľovstvo sa však nezúčastnilo na žiadnom štádiu tohto konania.

         O žalobe

               20

               Na podporu svojej žaloby Rada uvádza dva žalobné dôvody. Prvý žalobný dôvod je založený na porušení zásady zverenia právomocí uvedenej v článku 13 ods. 2 ZEÚ, ako aj zásady inštitucionálnej rovnováhy. Druhý žalobný dôvod je založený na porušení zásady lojálnej spolupráce zakotvenej v tom istom ustanovení.

         O prvom žalobnom dôvode

      Argumentácia účastníkov konania

               21

               Podľa názoru Rady, ktorú podporujú všetky členské štáty, ktoré vstúpili do konania ako vedľajší účastníci konania, prijatie napadnutého rozhodnutia zo strany Komisie a podpis dodatku z roku 2013 bez predchádzajúceho poverenia Rady predstavujú porušenie zásady zverenia právomocí uvedenej v článku 13 ods. 2 ZEÚ, a tým aj zásady inštitucionálnej rovnováhy.

               22

               Memorandum o porozumení upravujúce švajčiarsky finančný príspevok a jeho dodatky predstavujú nezáväzné dohody obsahujúce politický záväzok strán. Článok 218 ZFEÚ sa teda neuplatní, pričom Zmluva o EÚ neupravuje nijaký osobitný postup na dojednávanie a uzatváranie takýchto dohôd. Toto ustanovenie je však relevantné, keďže odráža všeobecné rozdelenie právomocí medzi inštitúciami, ako bolo vymedzené v článkoch 16 a 17 ZEÚ.

               23

               Na základe judikatúry Súdneho dvora vychádzajúcej z rozsudku z 23. marca 2004, Francúzsko/Komisia (C‑233/02, EU:C:2004:173, bod 40), Rada uvádza, že skutočnosť, že akt nie je záväzný, nestačí na to, aby mala Komisia právomoc na jeho prijatie. Táto inštitúcia totiž nemala právomoc na základe článku 17 ZEÚ na podpis nezáväznej medzinárodnej dohody, akou je dodatok z roku 2013, v mene Únie bez predchádzajúceho poverenia Rady. Komisia si takto prisvojila právomoc rozhodovať o politike Únie a porušila zásadu zverenia právomocí uvedenú v článku 13 ods. 2 prvej vete ZEÚ, a tým aj zásadu inštitucionálnej rovnováhy.

               24

               Komisia tým stanovila politiku Únie, keď jednostranne rozhodla o poverení na podpis dodatku z roku 2013, a tým aj o prijatí jeho obsahu, a to bez toho, aby mala Rada v tejto súvislosti možnosť definovať svoju pozíciu. Komisia okrem toho stanovila politiku Únie, keď rozhodla o tom, že bude pristupovať k dodatku z roku 2013, ako keby patril do výlučnej právomoci Únie, a o zmene signatárov tohto dodatku tým, že ho v mene Únie podpísala sama. Komisia tým, že pristúpila k podpisu dodatku z roku 2013, konala v rozpore s výslovne vyjadrenou pozíciou Rady.

               25

               Komisia prijíma stanovisko vyjadrené Radou a členskými štátmi, podľa ktorého memorandum o porozumení, ako aj jeho dodatky, predstavujú nezáväzné dokumenty, pričom s týmto stanoviskom rovnako súhlasí aj Švajčiarska konfederácia. Rovnako ako Rada, aj Komisia tvrdí, že postup uvedený v článku 218 ZFEÚ sa preto v prejednávanej veci neuplatní, takže sa má dodržať zásada zverenia právomocí stanovená v článku 13 ods. 2 ZEÚ, článku 16 ods. 1 ZEÚ a článku 17 ods. 1 ZEÚ. Medziinštitucionálny spor sa týka len postupu, ktorý by mal byť dodržaný pri schválení a podpise takýchto dokumentov.

               26

               Komisia v tejto súvislosti uvádza, že v súlade s článkom 16 ods. 1 ZEÚ prináleží Rade stanovovať politiku Únie a zabezpečovať súlad vonkajšej činnosti Únie. Pokiaľ ide o Komisiu, tá má túto politiku vykonávať a zabezpečovať zastupovanie Únie navonok. Úloha, ktorú jej v tejto súvislosti zveruje článok 17 ods. 1 ZEÚ, si vyžaduje, aby mala určitú autonómiu. Toto ustanovenie ju priamo oprávňuje na vykonávanie politiky Únie a na podpis nezáväzných dokumentov politickej povahy v mene Únie v rozsahu, v akom odrážajú pozíciu Rady, a to bez toho, aby bolo potrebné predchádzajúce poverenie Rady. Okrem toho podpis nezáväzného dokumentu, akým je dodatok z roku 2013, je aktom zastupovania navonok v zmysle článku 17 ods. 1 ZEÚ, a to politickej pozície, ktorá bola vopred stanovená Radou. Ako vyplýva aj z judikatúry Súdneho dvora vychádzajúcej z rozsudku z 20. apríla 2010, Komisia/Švédsko (C‑246/07, EU:C:2010:203, bod 77), nie je nevyhnutné, aby spoločná pozícia mala určitú formu na to, aby existovala.

               27

               V prejednávanej veci predstavovali závery z roku 2012 politické rozhodnutie Únie v zmysle článku 16 ods. 1 ZEÚ, ktorým Rada v kontexte vytvorenej politiky Únie stanovila, že švajčiarsky finančný príspevok v prospech Chorvátskej republiky má zodpovedať rovnakým výpočtom, aké boli použité a dohodnuté v memorande o porozumení a v dodatku podpísanom 25. júna 2008. Napadnuté rozhodnutie sa od tejto pozície neodchýlilo, čo ani Rada nenamieta. Rada nevzniesla ani žiadnu námietku, pokiaľ ide jednak o výsledok rokovaní so Švajčiarskou konfederáciou, a ani pokiaľ ide o právny základ napadnutého rozhodnutia, pričom jej výhrady majú výlučne procesnú povahu.

               28

               Okrem toho patrí podpis dodatku z roku 2013 medzi výkonné a riadiace funkcie, ktoré Komisia na seba prebrala v rámci memoranda o porozumení a jeho dodatkov. Tieto výkonné a riadiace funkcie boli Komisii zverené aj na základe článku 17 ods. 1 ZEÚ.

               29

               Komisia napokon uvádza, že tvrdenie Rady týkajúce sa obsahu dodatku z roku 2013 a skutočnosti, že tento obsah nezodpovedá záverom z roku 2012, sú neprípustné, keďže boli po prvýkrát uvedené v replike. V každom prípade sa tieto tvrdenia netýkajú právomocí Rady, ale povahy dodatku z roku 2013, a preto nemajú žiaden základ v článku 16 ZEÚ.

         Posúdenie Súdnym dvorom

               30

               Svojím prvým žalobným dôvodom Rada, ktorú podporujú všetky členské štáty, ktoré vstúpili do konania ako vedľajší účastníci konania, v zásade tvrdí, že Komisia nemala bez predchádzajúceho poverenia Rady právomoc na prijatie napadnutého rozhodnutia týkajúceho sa poverenia na podpis dodatku z roku 2013 v mene Únie a že Komisia preto porušila zásadu zverenia právomocí uvedenú v článku 13 ods. 2 ZEÚ, ako aj zásadu inštitucionálnej rovnováhy, keď toto rozhodnutie prijala.

               31

               V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že Zmluvy zaviedli systém rozdelenia právomocí medzi rôzne inštitúcie Únie, v rámci ktorého je každej inštitúcii pridelená vlastná úloha v inštitucionálnej štruktúre Únie a pri napĺňaní úloh, ktoré sú jej zverené (pozri v tomto zmysle rozsudok z 22. mája 1990, Parlament/Rada, C‑70/88, EU:C:1990:217, bod 21).

               32

               Článok 13 ods. 2 ZEÚ preto stanovuje, že každá inštitúcia koná v medziach právomocí, ktoré sú jej zverené Zmluvami, a v súlade s postupmi, podmienkami a cieľmi v nich ustanovenými. V tomto ustanovení sa premieta zásada inštitucionálnej rovnováhy, ktorou sa vyznačuje inštitucionálna štruktúra Únie, z ktorej vyplýva, že každá inštitúcia pri výkone svojich právomocí rešpektuje právomoci ostatných inštitúcií (rozsudky zo 14. apríla 2015, Rada/Komisia, C‑409/13, EU:C:2015:217, bod 64, a zo 6. októbra 2015, Rada/Komisia, C‑73/14, EU:C:2015:663, bod 61).

               33

               Pokiaľ ide o právomoci Rady, článok 16 ods. 1 druhá veta ZEÚ stanovuje, že Rada vykonáva funkcie tvorby politík a koordinačné funkcie v súlade s podmienkami ustanovenými v Zmluvách. Pokiaľ ide osobitne o vonkajšiu činnosť Únie, článok 16 ods. 6 tretí pododsek ZEÚ stanovuje, že Rada pre zahraničné veci rozpracúva vonkajšiu činnosť Únie na základe strategických usmernení stanovených Európskou radou a zabezpečuje, aby činnosť Únie bola konzistentná.

               34

               Vo vzťahu k právomociam Komisie stanovuje článok 17 ods. 1 ZEÚ v prvej, piatej a šiestej vete, že Komisia podporuje všeobecný záujem Únie a na tento účel sa ujíma vhodných iniciatív, vykonáva koordinačné, výkonné a riadiace funkcie v súlade s podmienkami ustanovenými v Zmluvách a s výnimkou spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky a iných prípadov ustanovených v Zmluvách zabezpečuje zastupovanie Únie navonok.

               35

               Komisia tvrdí, že podpis nezáväznej dohody predstavuje akt zastupovania Únie navonok v zmysle článku 17 ods. 1 ZEÚ v rozsahu, v akom táto nezáväzná dohoda vyjadruje pozíciu alebo politiku Únie, ktorá už bola stanovená Radou. V takom prípade si podpis takéhoto nezáväzného dokumentu nevyžaduje predchádzajúce poverenie Rady. V prejednávanej veci Rada stanovila v záveroch z roku 2012 „pozíciu Únie“. Dodatok z roku 2013 bol v súlade s touto pozíciou, takže Komisia bola podľa jej názoru oprávnená pristúpiť k podpisu uvedeného dodatku bez získania predchádzajúceho poverenia Rady na tento účel.

               36

               V tejto súvislosti je potrebné uviesť, že len tá skutočnosť, že Komisia disponuje na základe článku 17 ods. 1 ZEÚ právomocou zastupovať Úniu navonok, nestačí na zodpovedanie otázky, vznesenej v rámci prvého žalobného dôvodu Rady, a to, či si dodržanie zásady zverenia právomocí uvedenej v článku 13 ods. 2 ZEÚ vyžadovalo, aby bol podpis dodatku z roku 2013 Komisiou v mene Únie vopred schválený Radou (pozri analogicky, pokiaľ ide o článok 335 ZFEÚ, rozsudok zo 6. októbra 2015, Rada/Komisia, C‑73/14, EU:C:2015:663, body 59 a 60).

               37

               Aj keď závery z roku 2012 poverovali Komisiu na „začatie potrebných rokovaní“ so švajčiarskou Federálnou radou s cieľom získať finančný príspevok v prospech Chorvátskej republiky, ako to uviedla aj generálna advokátka v bode 115 svojich návrhov, neobsahovali žiadne poverenie umožňujúce Komisii podpísať v mene Únie dodatok, ktorý bude výsledkom týchto rokovaní. V tejto súvislosti ani Komisia neuviedla informácie, na základe ktorých by bolo možné domnievať sa, že jej Rada v záveroch z roku 2012 udelila oprávnenie na podpis dodatku z roku 2013.

               38

               Za týchto podmienok nie je možné Komisiu na základe jej právomoci vonkajšieho zastupovania podľa článku 17 ods. 1 ZEÚ považovať za oprávnenú na podpis nezáväznej dohody vyplývajúcej z rokovaní s treťou krajinou.

               39

               Rozhodnutie týkajúce sa podpisu dohody s treťou krajinou v oblasti právomocí Únie, či už táto dohoda bude záväzná, alebo nie, predpokladá totiž vyhodnotenie záujmov Únie v rámci vzťahov s dotknutou treťou krajinou a zváženie rôznych záujmov týkajúcich sa týchto vzťahov, a to pri dodržaní strategických usmernení stanovených Európskou radou, ako aj zásad a cieľov vonkajšej činnosti Únie uvedených v článku 21 ods. 1 a 2 ZEÚ.

               40

               Preto rozhodnutie o podpise nezáväznej dohody, o aké ide v prejednávanej veci, tvorí súčasť činností tvorby politík Únie a rozpracúvania jej vonkajšej činnosti v zmysle článku 16 ods. 1 druhej vety a článku 16 ods. 6 tretieho pododseku ZEÚ.

               41

               Skutočnosť, že Rada už vykonala vyhodnotenie záujmov Únie pri prijatí rozhodnutia o začatí rokovaní smerujúcich k vypracovaniu nezáväznej dohody, nemôže túto analýzu spochybniť.

               42

               Podpis nezáväznej dohody si totiž na strane Únie vyžaduje vyhodnotenie otázky, či táto dohoda stále zodpovedá jej záujmu, ako ho definovala Rada najmä v rozhodnutí o začatí rokovaní o uzatvorení dohody.

               43

               Toto vyhodnotenie si vyžaduje najmä overenie konkrétneho obsahu nezáväznej dohody, ktorý vzišiel z rokovaní vedených s treťou krajinou, ako v prípade dodatku z roku 2013, pričom tento obsah nemožno vopred stanoviť ani predvídať pri rozhodnutí o začatí takýchto rokovaní. Preto len tá skutočnosť, že konkrétny obsah nezáväznej dohody dojednanej Komisiou s treťou krajinou zodpovedá rokovaciemu mandátu udelenému Radou, nemôže postačovať na to, aby sa tým Komisii poskytlo oprávnenie podpísať takýto nezáväzný dokument bez predchádzajúceho poverenia Rady z dôvodu, že by bola krytá už skôr zaujatou pozíciou Rady.

               44

               V prejednávanej veci je potrebné dodať, že nepochybne, ako uvádza aj Komisia, dodatočný finančný príspevok Švajčiarskej konfederácie uvedený v dodatku z roku 2013, si vyžadoval aj schválenie zodpovedajúceho financovania zo strany švajčiarskeho parlamentu. Okrem toho podrobnosti tohto príspevku mali byť predmetom neskorších rokovaní medzi Švajčiarskou konfederáciou a Chorvátskou republikou.

               45

               Okrem toho, čo bolo uvedené v bodoch 39 až 43 tohto rozsudku, však informácie uvedené v bode 1 tohto dodatku, týkajúce sa samotnej sumy uvedeného príspevku, konkrétne 45 miliónov CHF (približne 40744020,22 eura), a jeho trvania, predstavujú podstatné prvky tvorby politiky Únie v kontexte prispôsobenia švajčiarskeho finančného príspevku z dôvodu prístupu Švajčiarskej konfederácie na rozšírený vnútorný trh v nadväznosti na pristúpenie Chorvátskej republiky k Únii.

               46

               Z predchádzajúcich úvah vyplýva, že podpis dodatku z roku 2013 Komisiou v mene Únie si vyžadoval predchádzajúce poverenie Rady. Preto Komisia tým, že podpísala dodatok z roku 2013 v mene Únie bez predchádzajúceho poverenia Rady, porušila zásadu zverenia právomocí uvedenú v článku 13 ods. 2 ZEÚ, ako aj zásadu inštitucionálnej rovnováhy.

               47

               V dôsledku toho je prvý žalobný dôvod dôvodný.

               48

               Je teda potrebné zrušiť napadnuté rozhodnutie bez toho, aby bolo potrebné preskúmať druhý žalobný dôvod, ktorý na podporu svojej žaloby uvádza Rada.

         O návrhu na zachovanie účinkov napadnutého rozhodnutia

               49

               Rada, podporovaná Českou republikou, Francúzskou republikou, Maďarskom a Fínskou republikou, žiada Súdny dvor, aby v prípade, že zruší napadnuté rozhodnutie, zachoval jeho účinky až do prijatia nového rozhodnutia.

               50

               Podľa článku 264 druhého odseku ZFEÚ Súdny dvor môže uviesť, ak to považuje za potrebné, ktoré z účinkov aktu, ktorý vyhlásil za neplatný, sa považujú za konečné.

               51

               V tejto súvislosti z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že vzhľadom na dôvody súvisiace s právnou istotou možno účinky takéhoto aktu zachovať najmä v prípade, keby okamžité účinky jeho zrušenia mali závažné negatívne následky na dotknuté osoby a keď zákonnosť napadnutého aktu nie je napadnutá z dôvodov jeho cieľa alebo obsahu, ale z dôvodov nedostatku právomoci jeho autora alebo pre porušenie základných formálnych náležitostí (rozsudok z 26. novembra 2014, Parlament a Komisia/Rada, C‑103/12 a C‑165/12, EU:C:2014:2400, bod 90 a citovaná judikatúra).

               52

               V prejednávanej veci je potrebné uviesť, že napadnuté rozhodnutie umožnilo podpis dodatku z roku 2013, ktorým Komisia v mene Únie schválila ukončenie rokovaní medzi ňou a Švajčiarskou konfederáciou, ako aj politický záväzok druhej uvedenej obsiahnutý v tomto dodatku.

               53

               Zrušenie napadnutého rozhodnutia bez toho, aby boli jeho účinky zachované, by mohlo mať závažné negatívne dôsledky na vzťahy Únie so Švajčiarskou konfederáciou.

               54

               V dôsledku toho je potrebné, aby Súdny dvor vykonal právomoc, ktorú mu zveruje článok 264 druhý odsek ZFEÚ a zachoval účinky napadnutého rozhodnutia až do nadobudnutia účinnosti nového rozhodnutia, ktoré ho v primeranej lehote nahradí.

         O trovách

               55

               Podľa článku 138 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Rada navrhla zaviazať Komisiu na náhradu trov konania a Komisia vo veci nemala úspech, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania.

               56

               Podľa článku 140 ods. 1 toho istého rokovacieho poriadku Česká republika, Spolková republika Nemecko, Helénska republika, Francúzska republika, Litovská republika, Maďarsko, Holandské kráľovstvo, Poľská republika, Fínska republika, ako aj Spojené kráľovstvo, ktorí vstúpili do tohto konania ako vedľajší účastníci konania, znášajú svoje vlastné trovy konania.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (veľká komora) rozhodol a vyhlásil:

                           1.

                           Rozhodnutie Komisie C(2013) 6355 final z 3. októbra 2013 o podpísaní dodatku k memorandu o porozumení o finančnom príspevku Švajčiarskej konfederácie sa zrušuje.

                           2.

                           Účinky rozhodnutia Komisie C(2013) 6355 final zostávajú v platnosti až do nadobudnutia účinnosti nového rozhodnutia, ktoré ho v primeranej lehote nahradí.

                           3.

                           Európska komisia je povinná nahradiť trovy konania.

                           4.

                           Česká republika, Spolková republika Nemecko, Helénska republika, Francúzska republika, Litovská republika, Maďarsko, Holandské kráľovstvo, Poľská republika, Fínska republika, ako aj Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska znášajú svoje vlastné trovy konania.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: angličtina.


Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) z 12. decembra 1990. # SARPP - Société d'application et de recherches en pharmacologie et phytotherapie SARL proti Chambre syndicale des raffineurs et conditionneurs de sucre de France a i. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Tribunal de grande instance de Paris - Francúzsko. # Vec C-241/89.


Rozsudok Všeobecného súdu (tretia komora) z 23. januára 2014.#Gigaset AG (predtým Arques Industries AG) proti Európskej komisii.#Hospodárska súťaž – Kartely – Trh s acetylidom vápenatým a horčíkom pre oceliarsky a plynárenský priemysel v EHP s výnimkou Írska, Španielska, Portugalska a Spojeného kráľovstva – Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 81 ES – Určenie cien a rozdelenie trhu – Pripísateľnosť protiprávneho správania – Povinnosť odôvodnenia – Pokuty – Dĺžka trvania porušenia – Rovnosť zaobchádzania – Poľahčujúce okolnosti – Spolupráca počas správneho konania – Solidárna zodpovednosť za zaplatenie pokuty – Usmernenia k metóde stanovovania pokút z roku 2006.#Vec T‑395/09.


title: Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 10. januára 2006. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Mercedes Alvarez Moreno. # Odvolanie - Úradníci - Pomocný zamestnanec - Konferenčný tlmočník - Žaloba - Žiadosť v zmysle článku 90 ods. 1 služobného poriadku - Akt s negatívnymi účinkami - Pojem. # Vec C-373/04 P.

text:
      Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 10. januára 2006, Komisia/Alvarez Moreno
      (Vec C‑373/04 P)
      „Odvolanie – Úradníci – Pomocný zamestnanec – Konferenčný tlmočník – Žaloba – Žiadosť v zmysle článku 90 ods. 1 služobného poriadku – Akt s negatívnymi účinkami – Pojem“
      1.                     Úradníci – Žaloba – Žiadosť v zmysle článku 90 ods. 1 služobného poriadku – Pojem (Služobný poriadok úradníkov, článok 90
            ods. 1) (pozri bod 37)
      2.                     Úradníci – Žaloba – Akt s negatívnymi účinkami – Pojem (Služobný poriadok úradníkov, článok 91) (pozri body 42, 44)
      Predmet:

         Odvolanie proti rozsudku Súdu prvého stupňa (piata komora) z 10. júna 2004, Alvarez Moreno/Komisia (spojené veci T‑153/01
                  a T‑323/01), ktorým Súd prvého stupňa zrušil rozhodnutie Komisie z 23. februára 2001, v ktorom Komisia vyhlásila vekovú hranicu
                  stanovenú v článku 74 ods. 1 písm. b) PZOZ za uplatniteľnú na zmluvy pomocných zamestnancov, ktorí sú konferenčnými tlmočníkmi
                  a ktorí boli zamestnaní podľa článku 78 tretieho odseku PZOZ

            Výrok:

                  Rozsudok Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev z 10. júna 2004, Alvarez Moreno/Komisia (T‑153/01 a T‑323/01), sa zrušuje
                     v rozsahu, v akom vyhlásil za prípustnú žalobu o neplatnosť listu pána Walkera z 23. februára 2001 a zaviazal Komisiu Európskych
                     spoločenstiev na náhradu všetkých trov konania vo veci T‑323/01.

                  Vo veci T-323/01 sa žaloba o neplatnosť listu pána Walkera z 23. februára 2001 na jednej strane a rozhodnutia Komisie Európskych
                     spoločenstiev zo 7. septembra 2001 o zamietnutí sťažnosti pani Alvareza Morena na druhej strane zamieta.

                  Každý z účastníkov konania znáša svoje vlastné trovy konania v tomto stupni konania a takisto svoje vlastné trovy konania
                     pred Súdom prvého stupňa Európskych spoločenstiev.


Rozsudok Všeobecného súdu (piata komora) zo 14. januára 2016.#International Gaming Projects Ltd proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT).#Ochranná známka Spoločenstva – Prihláška obrazovej ochrannej známky Spoločenstva BIG BINGO – Absolútny dôvod zamietnutia – Rozlišovacia spôsobilosť – Článok 7 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009.#Vec T-663/14.


Rozsudok Súdu pre verejnú službu (tretia komora) z 15. októbra 2014. # José António de Brito Sequeira Carvalho proti Európskej komisii. # Vec F-107/13.


Rozsudok Súdneho dvora z 5. decembra 2000. # Eurostock Meat Marketing Ltd proti Department of Agriculture for Northern Ireland. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Court of Appeal in Northern Ireland - Spojené kráľovstvo. # Poľnohospodárstvo. # Vec C-477/98.


Rozsudok Súdneho dvora zo 14. decembra 1979. # Regina proti Maurice Donald Henn a John Frederick Ernest Darby. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania House of Lords - Spojené kráľovstvo. # Vec 34/79.