title: Rozsudok Súdu pre verejnú službu (plénum) z 11. júla 2007.#Dieter Wils proti Európskemu parlamentu.#Vec F-105/05.

text:
ROZSUDOK SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU (plénum)
      z 11. júla 2007
      Vec F-105/05
      Dieter Wils
      proti
      Európskemu parlamentu
      „Verejná služba – Úradníci – Dôchodky – Zvýšenie sadzby príspevku do dôchodkového systému na základe ustanovení služobného poriadku v jeho znení účinnom od 1. mája
         2004“

      Predmet: Žaloba, podaná na základe článkov 236 ES a 152 AE, ktorou M. Wils navrhuje zrušenie svojej výplatnej listiny za január 2005
         v rozsahu, v akom podľa služobného poriadku v znení účinnom od 1. mája 2004 táto listina obsahuje zvýšenie sadzby príspevku
         do systému dôchodkového zabezpečenia na 9,75 % so spätnou účinnosťou od 1. júla 2004

      Rozhodnutie: Žaloba sa zamieta. Parlament znáša svoje vlastné trovy konania a je povinný nahradiť polovicu trov konania žalobcu. Žalobca
         znáša polovicu svojich vlastných trov konania. Rada Európskej únie a Komisia Európskych spoločenstiev, vedľajší účastníci
         konania, ktorí podporujú Parlament, znášajú svoje vlastné trovy konania.

      Abstrakt
      1.      Úradníci – Žaloba – Námietka nezákonnosti – Záujem na konaní
      (Článok 241 ES; Služobný poriadok úradníkov, príloha XII)
      2.      Úradníci – Služobný poriadok – Nariadenie, ktorým sa mení a dopĺňa služobný poriadok – Postup vypracovania
      3.      Úradníci – Dôchodky – Financovanie dôchodkového systému – Spôsoby zachovania poistno-matematickej rovnováhy dôchodkového systému
            Spoločenstva
      (Služobný poriadok úradníkov, príloha XII)
      4.      Úradníci – Dôchodky – Financovanie dôchodkového systému – Spôsoby zachovania poistno-matematickej rovnováhy dôchodkového systému
            Spoločenstva
      (Služobný poriadok úradníkov, príloha XII)
      5.      Úradníci – Dôchodky – Financovanie dôchodkového systému – Spôsoby zachovania poistno-matematickej rovnováhy dôchodkového systému
            Spoločenstva
      (Služobný poriadok úradníkov, príloha XII)
      6.      Úradníci – Zásady – Ochrana legitímnej dôvery – Podmienky
      1.      Podľa článku 241 ES má žalobca možnosť dovolávať sa, prostredníctvom námietky, nezákonnosti všeobecne platných aktov Spoločenstva,
         ktoré sa ho osobne netýkajú, najmä služobného poriadku, a to ako úradník. Nemožno vyžadovať splnenie požiadavky priameho a osobného
         vzťahu medzi žalobcom a všeobecne platným aktom, ktorý napáda, v rámci incidenčného návrhu podaného na základe článku 241 ES.
         Prípustnosť spochybnenia všeobecne platného aktu Spoločenstva v rámci incidenčného konania sa viaže len na dvojitú podmienku,
         že individuálny napadnutý akt bol prijatý priamo na základe všeobecne platného aktu a že žalobca má záujem napadnúť individuálne
         rozhodnutie, ktoré je predmetom žaloby vo veci samej. Keďže sa zvýšenie sadzby príspevku na dôchodky uvedenej na výplatnej
         listine žalobcu 2005 rozhodlo priamo na základe prílohy XII služobného poriadku, ktorá stanovuje spôsoby zachovania poistno-matematickej
         rovnováhy dôchodkového systému, a keďže žalobca má záujem požadovať zrušenie tohto zvýšenia, je táto námietka nezákonnosti
         podaná proti tejto prílohe prípustná.

      V tejto súvislosti okolnosť, že sa výhrady formulované žalobcom opierajú o inštitucionálne, politické a odborové úvahy a že
         sa nevzťahujú na jeho osobnú situáciu, nie je spôsobilá preukázať, že tieto výhrady sú neprípustné.

      (pozri body 35 – 38, 40 a 41)
      Odkaz:
      Súdny dvor: 30. júna 1983, Schloh/Rada, 85/82, Zb. s. 2105, bod 14; 5. októbra 2000, Rada/Chvatal a i., C‑432/98 P a C‑433/98 P,
         Zb. s. I‑8535, bod 33; 25. júla 2002, Unión de Pequeños Agricultores/Rada, C‑50/00 P, Zb. s. I‑6677, bod 40

      Súd prvého stupňa: 29. novembra 2006, Agne-Dapper a i./Komisia a i., T‑35/05, T‑61/05, T‑107/05, T‑108/05 a T‑139/05, Zb. VS
         s. I‑A-2-291, II‑A-2-1497, body 42 a 43

      2.      Konzultačné konanie sa môže uplatňovať len na návrhy predložené Rade Komisiou týkajúce sa zmeny a doplnenia služobného poriadku
         alebo podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov Spoločenstva, alebo uplatňovania ustanovení uvedeného služobného poriadku
         alebo systému odmeňovania a dôchodkov. To však konzultačnému výboru nezakazuje rozšíriť konzultáciu o iné prvky ako tie, ktoré
         sú obsiahnuté v návrhu Komisie a zohľadniť všetky relevantné skutočnosti predložené odborovými a profesijnými organizáciami,
         členskými štátmi alebo inštitúciami s ohľadom na zabezpečenie jeho úlohy tripartitnej konzultácie. V dôsledku toho konzultačný
         výbor môže tiež preskúmavať zmeny a doplnenia, ktorých začlenenie do prvého návrhu Rada zamýšľa navrhnúť Komisii.

      Okrem toho konzultačné konanie sa uplatňuje na návrhy Komisie, len ak o to požiada člen konzultačného výboru. Toto pravidlo
         má zabrániť tomu, aby sa konzultačné konanie uskutočnilo, pokiaľ sa nezdá byť užitočné pre tých, ktorí sú zodpovední za jeho
         vedenie. To hlavne umožňuje konzultačnému výboru neskúmať pozmeňujúce návrhy Komisie, ak už bol prvý návrh predmetom konzultácie,
         ktorá sa považuje za dostatočnú.

      Napokon procesný nedostatok môže viesť k zrušeniu aktu len vtedy, ak sa preukáže, že v prípade neexistencie tohto nedostatku
         by uvedený akt mal iný obsah. Ak sa teda nepreukázalo, že dotknutý akt by mal iný obsah, keby sa na pozmeňujúci návrh Komisie
         uplatnilo konzultačné konanie, nemôže takýto nedostatok v žiadnom prípade viesť k zrušeniu uvedeného aktu.

      (pozri body 51 – 56)
      Odkaz:
      Súd prvého stupňa: 5. marca 2003, Staelen/Parlament, T‑24/01, Zb. VS s. I‑A‑79 a II‑423, bod 53
      3.      Keďže poistno-matematická rovnováha dôchodkového systému Spoločenstva, ktorej spôsoby vymedzuje príloha XII služobného poriadku,
         predpokladá zohľadnenie ekonomických vývojov a finančných zmien z dlhodobého hľadiska a vyžaduje komplexné štatistické výpočty,
         disponuje normotvorca Spoločenstva širokou mierou voľnej úvahy pri prijímaní úpravy podmienok poistno-matematickej rovnováhy
         tohto dôchodkového systému. Súd Spoločenstva vykonáva vo vzťahu k ustanoveniam prílohy XII služobného poriadku len preskúmanie
         zjavne nesprávneho posúdenia.

      Okrem toho zákonnosť právnej úpravy Spoločenstva podlieha v súlade so zásadou proporcionality aj podmienke, že prostriedky,
         ktoré využíva, sú vhodné na uskutočnenie cieľa, ktorý predmetná úprava legitímne sleduje, a nejdú nad rámec toho, čo je nevyhnutné
         na jeho dosiahnutie, pričom ak si možno vybrať medzi viacerými vhodnými opatreniami, v zásade je potrebné použiť najmenej
         obmedzujúce. Ak však ide o oblasť, v ktorej ako v prejednávanej veci normotvorca Spoločenstva disponuje širokou mierou voľnej
         úvahy, ktorá zodpovedá politickým úlohám, ktoré mu zveruje Zmluva, kontrola proporcionality sa obmedzí výlučne na skúmanie
         zjavnej nevhodnosti predmetného opatrenia vo vzťahu k cieľu, ktorý je príslušná inštitúcia povinná sledovať.

      Súdne preskúmanie, aj keď má obmedzený rozsah, je potrebné na to, aby inštitúcie Spoločenstva boli schopné súdu Spoločenstva
         preukázať, že akt bol prijatý na základe skutočného výkonu ich voľnej úvahy, čo predpokladá zohľadnenie všetkých relevantných
         skutočností a okolností situácie, ktoré mal tento akt upravovať. Z toho vyplýva, že normotvorca Spoločenstva musí byť prinajmenšom
         schopný jasným a jednoznačným spôsobom predložiť a vysvetliť základné údaje, ktoré sa museli zohľadniť na odôvodnenie napadnutých
         opatrení a od ktorých závisel výkon jeho voľnej úvahy.

      V tejto súvislosti skutočnosť, že žalobca na podporu žalobných dôvodov založených na zjavne nesprávnom posúdení a na porušení
         zásady proporcionality poskytol dostatočne presné, objektívne a súhlasné nepriame dôkazy, odôvodňuje, aby sa sudca Spoločenstva
         priamo zúčastnil vyhľadávania dôkazov s cieľom preveriť, či inštitúcia Spoločenstva zjavne nesprávne a nevhodne nepoužila
         svoju širokú mieru voľnej úvahy.

      (pozri body 70 – 73 a 75 – 77)
      Odkaz:
      Súdny dvor: 6. marca 2001, Connolly/Komisia, C‑274/99 P, Zb. s. I‑1611, bod 113; 25. októbra 2001, Taliansko/Rada, C‑120/99,
         Zb. s. I‑7997, body 44 a 45; 7. septembra 2006, Španielsko/Rada, C‑310/04, Zb. s. I‑7285, body 122 a 123

      Súd prvého stupňa: 5. júna 1996, NMB Francúzsko a i./Komisia, T‑162/94, Zb. s. II‑427, bod 69, citovaná judikatúra, a bod 70;
         29. novembra 2006, Campoli/Komisia, T‑135/05, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, bod 143

      4.      Zo spoločných ustanovení článku 83a ods. 1 služobného poriadku a článku 4 ods. 1 prílohy XII uvedeného služobného poriadku
         vyplýva, že cieľom metódy výpočtu vyjadrenej v tejto prílohe je zabezpečiť poistno-matematickú rovnováhu dôchodkového systému
         Spoločenstva. Podľa článku 83 ods. 2 služobného poriadku a podľa článku 1 ods. 1 a článku 5 prílohy XII služobného poriadku
         musí byť sadzba príspevku úradníkov stanovená v dostatočnej výške, aby mohla financovať tretinu nákladov systému vypočítaných
         na poistno-matematickom základe.

      Príloha XII služobného poriadku totiž používa tzv. metódu „premietnutia jednotky úveru“, podľa ktorej suma poistno-matematických
         hodnôt práv na dôchodok nadobudnutých všetkými aktívnymi zamestnancami počas jedného roka, nazývaná „náklady na službu“, je
         prenesená do ročného súčtu ich základného platu. Sadzba príspevku úradníkov sa rovná tretine tohto výnosu s ohľadom na stupnicu
         financovania, ktorá vyplýva z článku 83 ods. 2 služobného poriadku. Výpočet nákladov na službu vyžaduje poistno-matematické
         predpoklady, teda odhady budúcej hodnoty viacerých parametrov (úrokové sadzby, úmrtnosť, platový postup, atď.). Pokiaľ ide
         o úroky, článok 10 ods. 2 prílohy XII služobného poriadku vymedzuje úrokovú sadzbu, na ktorú sa má prihliadať pri poistno-matematickom
         výpočte, ako priemer priemerných reálnych úrokových sadzieb za dvanásť rokov predchádzajúcich prebiehajúcemu roku.

      Voľba referenčného obdobia dvanástich rokov namiesto dvadsiatich rokov, však nemá vplyv na platnosť poistno-matematickej metódy.
         Na jednej strane perspektívna hodnota priemernej reálnej úrokovej sadzby vypočítanej za uplynulé obdobie je v každom prípade
         približná bez ohľadu na dĺžku tohto obdobia. Na druhej strane dĺžka referenčného obdobia nemôže ovplyvniť poistno-matematickú
         rovnováhu, s výhradou, že parameter nemožno zmeniť na dlhé obdobie. Iba ak by bola v budúcnosti dĺžka tohto obdobia s ohľadom
         na vývoj úrokovej sadzby predĺžená alebo skrátená s cieľom zachovať nízku priemernú reálnu úrokovú sadzbu používanú v poistno-matematickom
         výpočte a v dôsledku toho vysokú sadzbu príspevku úradníkov, tak by bola objektívnosť metódy výpočtu spochybnená a cieľ zaručiť
         poistno-matematickú rovnováhu na transparentných a nepopierateľných základoch narušený. Z toho vyplýva, že obdobie dvanástich
         rokov uvedené v článku 10 ods. 2 a v článku 4 ods. 6 prílohy XII služobného poriadku nie je zjavne nesprávne, ani zjavne nevhodné.

      (pozri body 84, 86, 88, 97 a 98)
      5.      Pri výkone širokej miery voľnej úvahy normotvorcu na účely zabezpečenia poistno-matematickej rovnováhy dôchodkového systému
         Spoločenstva nie je zohľadnenie rozpočtových úvah Radou protiprávne. Toto zohľadnenie je dokonca nevyhnutné, keďže pri neexistencii
         dôchodkových fondov Spoločenstva je vyplácanie dôchodkových dávok nákladom pre rozpočet Spoločenstiev v súlade s článkom 83
         ods. 1 služobného poriadku, obdobne ako príspevok úradníkov predstavuje príjem.

      (pozri bod 126)
      6.      Úradníci sa nemôžu dovolávať zásady ochrany legitímnej dôvery na účely spochybnenia zákonnosti ustanovení nového nariadenia,
         predovšetkým v oblasti, ktorej predmet zahŕňa pravidelné úpravy v závislosti od zmien ekonomickej situácie.

      Ak je však normotvorca oprávnený slobodne meniť a dopĺňať pravidlá služobného poriadku, o ktorých sa domnieva, že sú v súlade
         so všeobecným záujmom, a prijímať ustanovenia služobného poriadku menej priaznivé pre dotknutých úradníkov s výhradou stanovenia
         v prípade potreby dostatočne dlhého prechodného obdobia, platí to len pod podmienkou, že rozhoduje o budúcnosti, teda len
         pod podmienkou, že nová právna úprava sa bude uplatňovať len na nové situácie a na budúce účinky situácií vzniknutých počas
         účinnosti skoršej právnej úpravy.

      Práve preto nie je možné odmietnuť žalobcovi právo namietať porušenie zásady ochrany legitímnej dôvery pri zmene služobných
         predpisov, ktoré majú vo vzťahu k minulosti zmeniť kľúč pre rozdelenie príspevkov do dôchodkového systému Spoločenstva medzi
         inštitúcie a úradníkov.

      (pozri body 149, 150 a 153)
      Odkaz:
      Súdny dvor: 16. mája 1979, Tomadini, 84/78, Zb. s. 1801, bod 21; 5. mája 1981, Dürbeck, 112/80, Zb. s. 1095, bod 48; 11. júla
         1991, Crispoltoni, C‑368/89, Zb. s. I‑3695, bod 21

      Súd prvého stupňa: 26. októbra 1993, Reinarz/Komisia, T‑6/92 a T‑52/92, Zb. s. II‑1047, bod 85; 22. júna 1994, Di Marzio a Lebedef/Komisia,
         T‑98/92 a T‑99/92, Zb. VS s. I‑A‑167 a II‑541, bod 68; 11. decembra 1996, Barraux a i./Komisia, T‑177/95, Zb. VS s. I‑A‑541
         a II‑1451, bod 47; Campoli/Komisia, už citovaný, bod 85

ROZSUDOK SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU EURÓPSKEJ ÚNIE (plénum)
      z 11. júla 2007 (*)

      „Verejná služba – Úradníci – Dôchodky – Zvýšenie sadzby príspevku do dôchodkového systému na základe ustanovení služobného poriadku v jeho znení účinnom od 1. mája
         2004“

      Vo veci F‑105/05,
      ktorej predmetom je žaloba podaná na základe článkov 236 ES a 152 AE,
      Dieter Wils, úradník Európskeho parlamentu, bydliskom v Altrieri (Luxembursko), v zastúpení: G. Vandersanden a C. Ronzi, advokáti,

      žalobca,
      proti
      Európskemu parlamentu, v zastúpení: J. F. De Wachter a M. Mustapha Pacha, splnomocnení zástupcovia,

      žalovanému,
      ktorého v konaní podporujú:
      Rada Európskej únie, v zastúpení: M. Arpio Santacruz a M. Simm, splnomocnené zástupkyne,

      a
      Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: J. Currall a D. Martin, splnomocnení zástupcovia,

      vedľajší účastníci konania,
      SÚD PRE VEREJNÚ SLUŽBU (plénum),
      v zložení: predseda P. Mahoney, predsedovia komôr H. Kreppel a S. Van Raepenbusch, sudcovia I. Boruta, H. Kanninen, H. Tagaras
         a S. Gervasoni (spravodajca),

      tajomník: W. Hakenberg,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 13. februára 2007,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Žalobou podanou do kancelárie Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev faxom 21. októbra 2005 (podanie originálu sa uskutočnilo
         28. októbra 2005) navrhuje pán Wils zrušenie svojej výplatnej pásky za január 2005 v rozsahu, v akom táto páska obsahuje podľa
         Služobného poriadku úradníkov Európskych spoločenstiev v jeho znení účinnom od 1. mája 2004 (ďalej len „služobný poriadok“
         alebo „nový služobný poriadok“) zvýšenie sadzby príspevku do systému dôchodkového zabezpečenia na 9,75 % s retroaktívnym účinkom
         od 1. júla 2004.

       Právny rámec
      2        Článok 83 Služobného poriadku úradníkov Európskych spoločenstiev v znení účinnom pred 1. májom 2004 (ďalej len „starý služobný
         poriadok“) stanovoval:

      „1. Dávky vyplácané v rámci tohto dôchodkového systému sú účtované na ťarchu rozpočtu spoločenstiev. Členské štáty spoločne
         ručia za platbu týchto dávok v súlade so stupnicou určenou na financovanie týchto výdavkov.

      …
      2. Úradníci prispievajú na náklady na financovanie tohto systému dôchodkového zabezpečenia jednou tretinou. Príspevok je 8,25 %
         zo základného platu úradníka, pričom opravné koeficienty uvedené v článku 64 sa nezohľadnia. Príspevok sa každý mesiac zrazí
         z miezd úradníkov.

      …
      4. Ak diagnostika založená na pravdepodobnom odhade pre systém dôchodkového zabezpečenia, vykonaná jedným alebo viacerými
         kvalifikovanými expertmi na žiadosť Rady, ukáže, že príspevky úradníkov nestačia na financovanie jednej tretiny dávok, vyplácaných
         v rámci systému dôchodkového zabezpečenia, rozpočtové orgány, konajúce v súlade s rozpočtovým postupom a po porade s výborom
         pre služobný poriadok, ustanoveným v článku 10, rozhodnú o potrebných zmenách sadzieb príspevkov alebo dôchodkového veku.“

      3        Nariadenie Rady (ES, Euratom) č. 723/2004 z 22. marca 2004, ktorým sa mení a dopĺňa Služobný poriadok zamestnancov Európskych
         spoločenstiev a Podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov Európskych spoločenstiev Ú. v. ES L 124, s. 1; Mim. vyd. 01/002,
         s. 130) nadobudlo účinnosť 1. mája 2004. Článok 83 Služobného poriadku úradníkov Európskych spoločenstiev v znení účinnom
         od 1. mája 2004 stanovuje:

      „1. Dávky vyplácané v rámci tohto dôchodkového systému sú účtované na ťarchu rozpočtu spoločenstiev. Členské štáty spoločne
         ručia za platbu týchto dávok v súlade so stupnicou určenou na financovanie týchto výdavkov.

      …
      2. Úradníci prispievajú na náklady na financovanie tohto systému dôchodkového zabezpečenia jednou tretinou. Príspevok je 9,25 %
         zo základného platu úradníka, pričom opravné koeficienty uvedené v článku 64 sa nezohľadnia. Príspevok sa každý mesiac zrazí
         z miezd úradníkov. Príspevok sa upraví v súlade s predpismi ustanovenými v prílohe XII.

      3. Postup pri výpočte dôchodkov úradníkov, ktorí strávili časť svojej služby v Európskom spoločenstve uhlia a ocele, alebo
         ktorí patria k spoločným orgánom alebo inštitúciám spoločenstiev, a rozdelenie nákladov na vymeranie týchto dôchodkov medzi
         dôchodkový fond Európskeho spoločenstva uhlia a ocele a rozpočty Európskeho hospodárskeho spoločenstva a Európskeho spoločenstva
         pre atómovú energiu ustanoví nariadenie prijaté na základe dohody medzi radami a Výborom predsedov Európskeho spoločenstva
         uhlia a ocele, po porade s Výborom pre služobný poriadok.“

      4        Okrem toho nariadenie č. 723/2004 doplnilo do služobného poriadku nový článok 83a, podľa ktorého:

      „1. Rovnováha systému sa udržiava v súlade podrobnými predpismi stanovenými v prílohe XII.
      2. Agentúry, ktoré nedostávajú dotáciu zo všeobecného rozpočtu Európskej únie, zaplatia do tohto rozpočtu celú čiastku príspevkov,
         potrebných na financovanie systému.

      3. Pri príležitosti päťročnej diagnostiky, založenej na pravdepodobnom odhade podľa prílohy XII, a na účely zabezpečenia rovnováhy
         systému, Rada rozhodne o sadzbe príspevku a každej zmene vekovej hranice odchodu do dôchodku.

      4. Komisia každý rok predloží Rade aktuálnu verziu diagnostiky, založenej na pravdepodobnom odhade v súlade s článkom 1 ods. 2
         prílohy XII. Ak sa ukáže, že medzi sadzbou platného príspevku a sadzbou potrebnou na zachovanie poistno‑technickej rovnováhy
         je rozdiel aspoň 0,25 bodu, Rada zváži, či je potrebné sadzbu upraviť podľa postupov stanovených v prílohe XII.

      5. Na účely odsekov 3 a 4 tohto článku Rada prijíma k návrhu Komisie uznesenie kvalifikovanou väčšinou tak, ako to vyplýva
         z článku 205 ods. 2 prvá zarážka Zmluvy o ES. Na účely odseku 3 sa návrh Komisie predkladá po konzultácii s Výborom pre Služobný
         poriadok.“

      5        Príloha XII služobného poriadku, ktorá sa týka vykonávacích ustanovení k článku 83a, vo svojom článku 1 stanovuje.

      „1. Na stanovenie výšky príspevku zamestnancov do systému dôchodkového zabezpečenia, uvedeného v článku 83 ods. 2 Služobného
         poriadku, Komisia každých päť rokov, počínajúc rokom 2004, vypracuje poistno-matematické hodnotenie rovnováhy systému dôchodkového
         zabezpečenia, uvedené v článku 83a ods. 3 Služobného poriadku. Tento odhad ukáže, či príspevok zamestnancov stačí na financovanie
         jednej tretiny nákladov v rámci systému dôchodkového zabezpečenia.

      2. Pri príprave na skúmanie uvedené v článku 83a ods. 4 Služobného poriadku Komisia každý rok aktualizuje toto poistno-matematické
         hodnotenie so zreteľom na zmeny počtu obyvateľstva definované v článku 9 tejto prílohy, úrokovej sadzby definovanej v článku
         10 tejto prílohy a ročnej miery zmien v platových stupniciach zamestnancov ES definovanej v článku 11 tejto prílohy.

      3. Hodnotenie a aktualizácie sa vykonávajú v každom roku n na základe súboru aktívnych prispievateľov do systému dôchodkového zabezpečenia k 31. decembru predchádzajúceho roka (n-1).“

      6        Článok 2 prílohy XII služobného poriadku stanovuje:

      „1. Každá úprava výšky príspevku nadobúda účinnosť 1. júla, v rovnakom čase ako ročná úprava odmien podľa článku 65 Služobného
         poriadku. Žiadnou úpravou sa výška príspevku nemôže zmeniť o viac ako jeden percentuálny bod nad alebo pod platnú sadzbu predchádzajúceho
         roka.

      2. Úprava, ktorá nadobúda účinnosť 1. júla 2004, nemôže viesť k zvýšeniu príspevku nad 9,75 %. Úprava, ktorá nadobúda účinnosť
         1. júla 2005, nemôže viesť k zvýšeniu príspevku nad 10,25 %.

      3. Rozdiel zistený medzi úpravou sadzby príspevku, ktorá by vyplynula z poistno-technického výpočtu a úpravou vyplývajúcou
         z odchýlky uvedenej v ods. 2, nikdy nebude vrátený alebo následne zohľadnený v neskorších poistno-matematických výpočtoch.
         Sadzba príspevku, ktorá by vyplynula z poistno-matematického výpočtu, sa uvádza v hodnotiacej správe stanovenej v článku 1
         tejto prílohy.“

      7        Podľa článku 4 prílohy XII služobného poriadku:

      „1. Poistno-matematická rovnováha sa posudzuje na základe metódy pre výpočet uvedenej v tejto kapitole.
      2. Na základe tejto metódy poistno-matematická hodnota práv na dôchodok, ktoré vznikli pred dňom výpočtu, predstavuje predchádzajúcu
         služobnú povinnosť, kým poistno-matematická hodnota práv na dôchodok, ktoré vzniknú v roku služby začínajúcom dňom výpočtu,
         predstavuje ‚náklady na službu‘.

      3. Predpokladá sa, že všetky odchody do dôchodku (okrem invalidného) nastanú pri dosiahnutí určitej priemernej vekovej hranice
         (r). Priemerná veková hranica odchodu do dôchodku sa aktualizuje len pri päťročnom poistno-matematickom hodnotení uvedenom
         v článku 1 tejto prílohy a môže sa líšiť podľa jednotlivých skupín zamestnancov.

      4. Pri určovaní poistno-matematických hodnôt:
      a) sa berú do úvahy budúce zmeny základného platu každého zamestnanca, ku ktorým dôjde medzi dňom výpočtu a dosiahnutím predpokladanej
         vekovej hranice pre odchod do dôchodku;

      b) sa nebudú brať do úvahy práva na dôchodok, získané pred dňom výpočtu (predchádzajúca služobná povinnosť).
      5. Pri pravdepodobnom odhade nákladov na službu sa berú do úvahy všetky relevantné ustanovenia uvedené v tomto Služobnom poriadku
         (najmä v prílohách VIII a XIII).

      6. Vyrovnávací proces sa používa pri určovaní reálnej diskontnej sadzby a veľkosti ročnej zmeny platových stupníc zamestnancov
         Spoločenstiev. Vyrovnanie sa dosiahne pomocou 12-ročného pohyblivého priemeru pre úrokovú sadzbu a pre zvýšenie platových
         stupníc.“

      8        Podľa článku 10 prílohy XII služobného poriadku

      „1. Úrokové sadzby, ktoré treba vziať do úvahy pri poistno-matematických výpočtoch, vychádzajú z pozorovaných priemerných
         ročných úrokových sadzieb pre dlhodobý štátny dlh členských štátov a zverejnených Komisiou. Príslušný index spotrebiteľských
         cien sa použije pre výpočet zodpovedajúcej úrokovej sadzby, očistenej od inflácie, potrebnej pre poistno-matematické výpočty.

      2. Skutočnou ročnou úrokovou mierou, ktorú treba vziať do úvahy pri poistno-technických výpočtoch, je priemer reálnych priemerných
         úrokových sadzieb za 12 rokov predchádzajúcich bežnému roku.“

      9        Technické vykonávanie prílohy XII služobného poriadku sa zverilo Eurostatu, ktorému pomáhajú jeden alebo viacero nezávislých
         odborníkov, ktorí majú odbornú spôsobilosť na vykonávanie matematicko-poistných hodnotení. Podľa článku 13 prílohy XII služobného
         poriadku:

      „…
      3. Eurostat predkladá každý rok 1. septembra správu o hodnoteniach a aktualizáciách uvedených v článku 1 tejto prílohy.
      4. Všetky otázky metodológie, vyplývajúce z uplatňovania tejto prílohy, rieši Eurostat v spolupráci s národnými odborníkmi
         z príslušných ministerstiev členských štátov a s kvalifikovaným nezávislým odborníkom alebo odborníkmi. Eurostat zvolá na
         tento účel zasadanie tejto skupiny aspoň raz ročne. Eurostat však môže zvolávať zasadania aj častejšie, ak to pokladá za potrebné.“

      10      Rozhodnutie Rady z 23. júna 1981, ktorým sa ustanovuje tripartitné konzultačné konanie v oblasti vzťahov so zamestnancami
         (ďalej len „rozhodnutie z 23. júna 1981“), stanovuje:

      „I.      Konzultácie v rámci konzultačného výboru
      1.      Vzťahy medzi Radou a zamestnancami, ktorých zastupujú odborové a profesijné organizácie, sú založené na konzultačnom konaní,
         na ktorom sa zúčastňujú správne orgány inštitúcií a podobné orgány, a v priebehu ktorého sa všetky dostupné informácie a stanoviská
         strán skúmajú na účely uľahčenia zhody stanovísk v čo najväčšej miere a zabezpečenia toho, aby boli stanoviská zamestnancov
         a správnych orgánov známe zástupcom členských štátov prv, než zaujmú konečné stanovisko.

      2.      a) Konzultácie sa konajú v rámci konzultačného výboru, ktorý sa skladá
      –        z predstaviteľa každého členského štátu,
      –        z rovnakého počtu zástupcov určených odborovými a profesijnými organizáciami,
      –        z vedúceho administratívy každej inštitúcie (teda tajomníka Súdneho dvora Európskych spoločenstiev a generálneho tajomníka
         každej z ďalších inštitúcií) alebo z osoby určenej ako jeho zástupcu.

      …
      3.      Konzultačné konanie sa môže uplatniť iba na návrhy predložené Rade Komisiou týkajúce sa zmeny a doplnenia služobného poriadku…
         alebo podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov Európskych spoločenstiev alebo týkajúce sa ustanovení uvedeného služobného
         poriadku, alebo systému odmien alebo dôchodkov. Uplatní sa vždy, keď o to požiada, niektorý z členov konzultačného výboru.

      …
      7.      Konzultačný výbor vypracuje správu o výsledkoch skúmania návrhu podaného v rámci neho, ktorú doručí… Výboru stálych zástupcov
         (COREPERu) na účely jej predloženia Rade.“ [neoficiálny preklad]

       Skutkové okolnosti
      11      Žalobca je úradníkom Európskeho parlamentu, v ktorom pracuje od roku 1991. Predtým, ako bol zaradený na oddelenie „Doprava
         a sťahovanie“, bol vedúcim služby „Dôchodky“ v Parlamente.

      12      Po nadobudnutí účinnosti nového služobného poriadku žalobca zistil, že zmena služobného poriadku môže spôsobiť zvýšenie jeho
         príspevkov na financovanie systému dôchodkového zabezpečenia Spoločenstva.

      13      Listom z 23. júla 2004 žalobca položil generálnemu tajomníkovi Parlamentu 41 otázok a návrhov týkajúcich sa najmä zákonnosti
         nového služobného poriadku a jeho prílohy XII.

      14      Parlament žalobcovi čiastočne odpovedal listom z 30. novembra 2004, viacerým jeho otázkam a návrhom sa však vyhol alebo dal
         na ne neuspokojivú odpoveď.

      15      Po doručení zmieneného listu 30. novembra 2004 žalobca zistil, že jeho výplatná páska za január 2005 uvádzala, že jeho príspevok
         do systému dôchodkového zabezpečenia sa zvýšil s retroaktívnym účinkom od 1. júla 2004 a že predstavuje 9, 75 %.

      16      Listom z 28. februára 2005 žalobca podal sťažnosť v súlade s článkom 90 ods. 2 služobného poriadku, ktorou napadol odpovede
         poskytnuté Parlamentom v zmienenom liste z 30. novembra 2004 a navrhoval zrušenie svojej výplatnej pásky za január 2005.

      17      Predseda Parlamentu zamietol sťažnosť žalobcu listom z 13. júla 2005.

       Konanie a návrhy účastníkov konania
      18      Táto žaloba bola na začiatku zapísaná v kancelárii Súdu prvého stupňa pod číslom T‑399/05.

      19      Uznesením z 15. decembra 2005 Súd prvého stupňa podľa článku 3 ods. 3 rozhodnutia Rady 2004/752/ES z 2. novembra 2004, ktorým
         sa zriaďuje Súd pre verejnú službu Európskej únie (Ú. v. EÚ L 333, s. 7), postúpil túto vec Súdu pre verejnú službu. Žaloba
         bola zapísaná v kancelárii tohto súdu pod číslom F‑105/05.

      20      Podaním podaným do kancelárie Súdu pre verejnú službu faxom z 1. decembra 2005 (podanie originálu sa uskutočnilo 5. decembra
         2005) Rada podala návrh na vstup vedľajšieho účastníka do konania na podporu návrhov Parlamentu. Predseda prvej komory Súdu
         pre verejnú službu vyhovel tomuto návrhu uznesením z 22. februára 2006.

      21      Samostatným aktom podaným do kancelárie Súdu pre verejnú službu faxom z 3. apríla 2006 (podanie originálu sa uskutočnilo 5. apríla
         2006) Rada vzniesla námietku podľa článku 114 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa, ktorý sa uplatňuje mutatis mutandis na Súd pre verejnú službu podľa článku 3 ods. 4 rozhodnutia 2004/752 až do nadobudnutia účinnosti rokovacieho poriadku tohto
         posledného menovaného súdu. Týmto aktom požiadala Súd pre verejnú službu, aby bolo stanovisko právneho servisu Rady z 10. apríla
         2003, predložené žalobcom v prílohe svojej žaloby, vyňaté zo spisu v tejto veci.

      22      Uznesením z 20. júna 2006 vyhovel Súd pre verejnú službu návrhu Rady vyňatím stanoviska právneho servisu z 10. apríla 2003
         zo spisu a určil, že o trovách konaniach sa rozhodne v konaní vo veci samej.

      23      Podľa článku 51 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa rozhodol Súd pre verejnú službu 4. októbra 2006 po vypočutí
         účastníkov konania o postúpení veci plénu.

      24      Na základe správy sudcu spravodajcu Súd pre verejnú službu rozhodol o začatí ústnej časti konania a v rámci opatrení na zabezpečenie
         priebehu konania stanovených v článku 64 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa vyzval účastníkov konania, vedľajšieho účastníka
         konania a Komisiu, ktorá v tom čase nebola vedľajším účastníkom konania, aby mu predložili niektoré dokumenty a položil im
         písomné otázky.

      25      Podaním podaným do kancelárie Súdu pre verejnú službu zo 7. decembra 2006 Komisia podala návrh na vstup vedľajšieho účastníka
         do konania na podporu návrhov Parlamentu. Podľa článku 115 ods. 1 a článku 116 ods. 6 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa
         vyhovel predseda Súdu pre verejnú službu návrhu Komisie na vstup vedľajšieho účastníka do ústneho konania uznesením z 10. januára
         2007.

      26      Faxom podaným do kancelárie Súdu pre verejnú službu 8. februára 2007 Komisia navrhla v mene troch inštitúcií, ktoré sa zúčastnia
         na konaní, aby mohol na pojednávaní vysvetliť zamestnanec Eurostatu niektoré technické skutočnosti. S ohľadom na technickú
         povahu otázok vyvolaných sporom Súd pre verejnú službu umožnil, aby mohol na pojednávaní zástupcom inštitúcií pomáhať zamestnanec
         Eurostatu pre potreby obrany. Súd pre verejnú službu oznámil prítomnosť úradníka na pojednávaní faxom 9. februára 2007 zástupcovi
         žalobcu, ktorý nepodal v deň pojednávania námietku proti tomu, aby mohol tento úradník odpovedať na otázky technickej povahy
         položené Súdom pre verejnú službu.

      27      Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na otázky, ktoré im Súd pre verejnú službu položil, boli vypočuté na pojednávaní
         13. februára 2007.

      28      Žalobca navrhuje, aby Súd pre verejnú službu:

      –        zrušil jeho výplatnú pásku za január 2005 s retroaktívnym účinkom od 1. júla 2004,
      –        zaviazal Parlament na náhradu trov konania.
      29      Parlament navrhuje, aby Súd pre verejnú službu:

      –        vyhlásil žalobu za čiastočne neprípustnú a v zostávajúcej časti za nedôvodnú,
      –         rozhodol o trovách konania podľa práva.
      30      Rada a Komisia ako vedľajší účastníci konania podporujú návrhy Parlamentu.

       Právny stav
      31      Žalobca tvrdí, že zvýšenie jeho sadzby príspevku do systému dôchodkového zabezpečenia na 9,75 % uvedené v jeho výplatnej páske
         nemá riadny právny základ v rozsahu, v akom bola uvedená sadzba príspevku stanovená podľa prílohy XII služobného poriadku,
         proti ktorej podáva námietku nezákonnosti.

      32      Námietka nezákonnosti podaná žalobcom proti prílohe XII služobného poriadku sa v podstate opiera o päť žalobných dôvodov.
         Prvý žalobný dôvod je založený na tom, že nariadenie č. 723/2004 bolo prijaté v rozpore s konzultačným konaním stanoveným
         rozhodnutím z 23. júna 1981. Druhý žalobný dôvod je založený na tom, že príloha XII služobného poriadku vychádza zo zjavne
         nesprávneho posúdenia skutkového stavu, ktoré viedlo k nesprávnemu právnemu posúdeniu. Tretí žalobný dôvod je založený na
         porušení zásady proporcionality. Štvrtý žalobný dôvod je založený na zneužití právomoci. Piaty žalobný dôvod je založený na
         porušení zásady ochrany legitímnej dôvery.

      1.     O záujme na konaní
      33      Komisia na pojednávaní tvrdila, že v žalobe sa nenachádza žiadna zmienka o osobnej situácii žalobcu, ale len o inštitucionálnych,
         politických a odborových otázkach. Žaloba bola predložená len v záujme samotného práva a z tohto dôvodu sa má zamietnuť ako
         neprípustná.

      34      V prvom rade je pravda, že všetky žalobné dôvody sú založené na nezákonnosti prílohy XII služobného poriadku, ktorá sa osobne
         nedotýka žalobcu v tom zmysle, že sa ho nedotýka na základe určitých osobitných vlastností alebo na základe okolnosti, ktorá
         ho charakterizuje vo vzťahu k akejkoľvek inej osobe, ale vzťahuje sa na neho len z rovnakého dôvodu ako na každého iného úradníka.
         Práve preto podľa článku 230 štvrtého odseku ES nie je žalobca oprávnený priamo sa domáhať zrušenia uvedenej prílohy (rozsudok
         Súdneho dvora z 15. júla 1963, Plaumann/Komisia, 25/62, Zb. s. 197, 223; rozsudok Súdu prvého stupňa z 29. novembra 2006,
         Agne-Dapper a i./Parlament, Rada, Komisia, Dvor audítorov a EHSV, T‑35/05, T‑61/05, T‑107/05, T‑108/05 a T‑139/05, zatiaľ
         neuverejnený v Zbierke, bod 58).

      35      Podľa článku 241 ES má však žalobca možnosť dovolávať sa prostredníctvom námietky nezákonnosti všeobecne platných aktov Spoločenstva,
         ktoré sa ho osobne netýkajú, najmä služobného poriadku, a to ako úradník. Podľa Súdneho dvora je táto možnosť podmienkou dodržiavania
         práva na účinnú súdnu ochranu (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 25. júla 2002, Unión de Pequeños Agricultores/Rada,
         C‑50/00 P, Zb. s. I‑6677, bod 40). Práve preto nemožno vyžadovať splnenie požiadavky priameho a osobného vzťahu medzi žalobcom
         a všeobecne platným aktom, ktorý napáda, v rámci incidenčného návrhu podaného na základe článku 241 ES.

      36      Prípustnosť spochybnenia všeobecne platného aktu Spoločenstva v rámci incidenčného konania sa viaže len na dvojitú podmienku,
         že individuálny napadnutý akt bol prijatý priamo na základe všeobecne platného aktu (pozri rozsudok Súdneho dvora z 5. októbra
         2000, Rada/Chvatal a i., C‑432/98 P a C‑433/98 P, Zb. s. I‑8535, bod 33), a že žalobca má záujem napadnúť individuálne rozhodnutie,
         ktoré je predmetom žaloby vo veci samej (rozsudok Agne-Dapper a i./Parlament, Rada, Komisia, Dvor audítorov a EHSV, už citovaný,
         body 42 a 43).

      37      V prejednávanej veci pritom nie je spochybnené to, že o zvýšení sadzby príspevku na dôchodky uvedenej na výplatnej páske žalobcu
         za január 2005 sa rozhodlo priamo na základe prílohy XII služobného poriadku, a ani to, že žalobca má záujem žiadať zrušenie
         tohto zvýšenia.

      38      V druhom rade z ustálenej judikatúry vyplýva, že žalobca nie je oprávnený konať v záujme samotného práva alebo inštitúcií
         a na podporu svojej žaloby o neplatnosť sa môže dovolávať len výhrad, ktoré sa ho osobne týkajú (rozsudok Súdneho dvora z 30. júna
         1983, Schloh/Rada, 85/82, Zb. s. 2105, bod 14). Túto požiadavku však nemožno chápať tak, že znamená, že súd Spoločenstva uzná
         prípustnosť výhrady len pod podmienkou, že sa viaže na osobnú situáciu samotného žalobcu. Tak ako je žaloba prípustná len
         vtedy, ak má žalobca osobný záujem na zrušení aktu, ktorý napáda (pozri rozsudok Súdu prvého stupňa z 28. septembra 2004,
         MCI/Komisia, T‑310/00, Zb. s. II‑3253, bod 44, a a contrario uznesenie Súdu prvého stupňa z 24. januára 2000, Cuenda Guijarro a i./Rada, T‑179/98, Zb. VS. s. I‑A‑1 a II‑1, bod 60), výhrady
         žalobcu sú prípustné len vtedy, ak sú spôsobilé vyvolať neplatnosť, z ktorej môže žalobca vyvodiť prospech, teda na ktorej
         má osobný záujem (rozsudky Súdneho dvora z 15. marca 1973, Marcato/Komisia, 37/72, Zb. s. 361, bod 7, a zo 16. decembra 1976,
         Perinciolo/Rada, 124/75, Zb. s. 1953, bod 26). Obdobne námietka nezákonnosti je prípustná len vtedy, ak je jej uplatnenie
         spôsobilé priniesť prospech tomu účastníkovi konania, ktorý ju podal (rozsudok Súdu prvého stupňa z 29. novembra 2006, Campoli/Komisia,
         T‑135/05, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, bod 132).

      39      Súdny dvor teda rozhodol, že úradník Rady nemal záujem sťažovať sa na to, že o voľnom mieste neboli informovaní zamestnanci
         iných inštitúcií ako Rady, keďže išlo o opomenutie, ktoré mu nespôsobilo ujmu (rozsudok Schloh/Rada, už citovaný, body 13
         a 14). Súd prvého stupňa takisto v už citovanom rozsudku Campoli/Komisia (bod 133) rozhodol, že výhrada predložená v rámci
         námietky nezákonnosti namierenej proti článku 20 prílohy XIII služobného poriadku je neprípustná, keďže žalobca nepreukázal,
         že by mohol mať finančný prospech z rozsudku uvedeného súdu, ktorým sa vyhlasuje za nezákonný opravný koeficient vzťahujúci
         sa na dôchodky minimálne vo výške 100 % pre členské štáty, v ktorých sú nižšie životné náklady.

      40      V prejednávanom spore je pravda, že žalobné dôvody uvádzané žalobcom na podporu námietky nezákonnosti prílohy XII služobného
         poriadku sa nevzťahujú na jeho osobnú situáciu. Všetky sú však založené na nedostatkoch, ktoré mu môžu spôsobiť škodu. Dotknutá
         osoba má totiž záujem domáhať sa v rámci incidenčného konania toho, že uvedená príloha nebola prijatá v súlade s pravidlami
         konzultácie, ktoré stanovila Rada, ďalej že metóda výpočtu jeho príspevku na dôchodky je zjavne nesprávna a neprimeraná na
         dosiahnutie cieľa poistno-matematickej rovnováhy systému dôchodkového zabezpečenia, alebo je výsledkom zneužitia právomoci,
         a že legitímnu dôveru v dodržiavanie pravidiel financovania uvedeného systému je potrebné riadne chrániť.

      41      Takže skutočnosť, že výhrady formulované žalobcom sa opierajú o inštitucionálne, politické a odborové úvahy a že sa nevzťahujú
         na jeho osobnú situáciu, nie je spôsobilá preukázať, že tieto výhrady sú neprípustné.

      42      Z predchádzajúcich úvah vyplýva, že námietka prekážky konania vznesená Komisiou musí byť zamietnutá.

      2.     O veci samej
       O prvom žalobnom dôvode založenom na porušení konzultačného konania
       Tvrdenia účastníkov konania
      43      Žalobca vo svojej žalobe (v bode 31 a v poznámke pod čiarou 9) tvrdí, že konanie o prijatí reformy dôchodkového systému Spoločenstva
         má nedostatky, keďže konzultácia stanovená rozhodnutím z 23. júna 1981 na základe formálneho návrhu Komisie sa neuskutočnila.

      44      Podľa tvrdení Parlamentu v jeho vyjadrení k žalobe žalobca nepredložil dôkaz o tom, že konzultačný výbor mohol byť požiadaný
         o stanovisko len na základe formálneho návrhu Komisie podaného Rade. Rozhodnutie z 23. júna 1981 sa vôbec o tejto požiadavke
         nezmieňuje.

      45      Žalobca vo svojej replike opäť opakuje, že príloha XII služobného poriadku bola prijatá v rozpore s konzultačným konaním stanoveným
         rozhodnutím z 23. júna 1981. Aj keď mal totiž konzultačný výbor prerokovať každý návrh Komisie podaný Rade, podľa článku 3
         rozhodnutia z 23. júna 1981 bol konzultačný výbor požiadaný o stanovisko len vo vzťahu k pôvodnému návrhu prílohy XII predloženému
         Komisiou, a nie vo vzťahu k druhému návrhu Komisie, ktorý zohľadnil usmernenia Rady z 19. mája 2003 (kompromis gréckeho predsedníctva).
         Konzultačný výbor bol priamo Radou požiadaný o stanovisko ku kompromisu uvedeného predsedníctva. Keďže Komisia predložila
         svoj pozmenený návrh až v novembri 2003, konečné znenie prílohy XII nebolo predložené konzultačnému výboru Komisiou, a preto
         nebolo schválené organizáciami zastupujúcimi zamestnancov.

      46      Rada vo svojom vyjadrení vedľajšieho účastníka konania zdôrazňuje, že ako orgán Spoločenstva, ktorý je oprávnený zmeniť a doplniť
         služobný poriadok, prijala nariadenie č. 723/2004 na návrh Komisie, ako bol zmenený a doplnený dokumentom KOM(2003) 721 z 18. novembra
         2003 a po porade s dotknutými inštitúciami v súlade s článkom 283 ES. Okrem toho Rada pripomína, že pôvodný návrh Komisie
         z 26. novembra 2002 už obsahoval novú prílohu XII služobného poriadku, ktorá stanovila metódu na zabezpečenie rovnováhy systému
         dôchodkového zabezpečenia. Z dôvodov naliehavosti Komisia nezahrnula do pôvodného návrhu podrobnosti týkajúce sa metódy výpočtu.
         Po rokovaniach však bola táto metóda predložená v druhom návrhu Komisie z 18. novembra 2003. Príloha XII služobného poriadku
         teda bola prijatá na základe formálneho návrhu Komisie po formálnej konzultácii s konzultačným výborom. Odôvodnenie č. 38
         nariadenia č. 723/2004 potvrdzuje prijatie nových pravidiel „organizáciami zastupujúcimi zamestnancov, s ktorými sa uskutočnili
         konzultácie v rámci konzultačného výboru zriadeného rozhodnutím… z 23. júna 1981“.

      47      Vo svojej duplike Parlament uvádza, že žalobný dôvod založený na porušení konzultačného konania žalobca formálne uviedol až
         v štádiu repliky, a preto musí byť tento žalobný dôvod vyhlásený za neprípustný. Subsidiárne Parlament pripomína, že nedostatok
         konania má za následok zrušenie rozhodnutia alebo jeho časti len v prípade, ak je preukázané, že v prípade neexistencie tohto
         nedostatku by napadnuté rozhodnutie malo iný obsah. V prejednávanej veci však žalobca nepredložil nijaký argument, na základe
         ktorého by si bolo možné myslieť, že ak by konzultačný výbor formálne prerokoval druhý návrh nariadenia z 18. novembra 2003,
         obsah prílohy XII služobného poriadku by bol iný. Nakoniec rozhodnutie z 23. júna 1981 neuložilo povinnosť zabezpečiť pod
         sankciou neplatnosti prijatého nariadenia, aby konzultačný výbor prerokoval pozmeňujúci návrh nariadenia.

      48      Nakoniec podľa stanoviska vyjadreného Komisiou na pojednávaní žalobca nemá nijaký osobný záujem na spochybnení riadneho priebehu
         konzultačného konania, a preto je táto výhrada neprípustná.

       Posúdenie Súdom pre verejnú službu
      49      Zo spisových dokumentov vyplýva, že prvý návrh nariadenia Rady, ktorým sa mení a dopĺňa služobný poriadok úradníkov Európskych
         spoločenstiev bol predložený Komisiou v apríli 2002. Tento návrh nepredpokladal významnú zmenu systému dôchodkového zabezpečenia.
         Rozhodnutím z 19. mája 2003 Rada stanovila usmernenia reformy systému dôchodkového zabezpečenia a rozhodla spojiť túto reformu
         s reformou služobného poriadku. Konzultačné konanie prebiehalo od júna do septembra 2003 na základe prvého návrhu Komisie
         a usmernení Rady. Dňa 18. novembra 2003 Komisia predložila druhý návrh nariadenia Rady, ktorý zohľadňoval usmernenia vydané
         Radou 19. mája 2003 a výsledky konzultačného konania.

      50      Argumentácia žalobcu týkajúca sa nedostatkov konzultačného konania sa delí na dve časti. Prvá časť je založená na tom, že
         v rozpore s ustanoveniami rozhodnutia z 23. júna 1981 sa konzultácia neuskutočnila na základe formálneho návrhu Komisie, ale
         na podnet Rady a na základe textu vypracovaného priamo Radou. Podľa druhej časti druhý návrh Komisie, ktorý zahŕňa novú verziu
         prílohy XII služobného poriadku, nebol predložený konzultačnému výboru.

      51      V prvom rade, podľa ustanovení bodu I 3 rozhodnutia z 23. júna 1981 možno konzultačné konanie uplatňovať len na návrhy predložené
         Rade Komisiou týkajúce sa zmeny a doplnenia služobného poriadku alebo podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov Spoločenstva,
         alebo uplatňovania ustanovení uvedeného služobného poriadku alebo systému odmeňovania a dôchodkov. Tieto ustanovenia podriaďujú
         organizáciu konzultačného konania dvom kumulatívnym podmienkam, teda návrhu Komisie podanému Rade v stanovenej veci a žiadosti
         člena konzultačného výboru. Naopak tieto ustanovenia nemajú za cieľ zakázať konzultačnému výboru, čo by bolo v rozpore s cieľom
         konania, rozšíriť konzultáciu o iné časti ako tie, ktoré sú obsiahnuté v návrhu Komisie a zohľadniť všetky relevantné skutočnosti
         predložené odborovými a profesijnými organizáciami, členskými štátmi alebo inštitúciami s ohľadom na zabezpečenie jeho úlohy
         tripartitnej konzultácie. V dôsledku toho rozhodnutie z 23. júna 1981 nebráni, v rozpore, s tým čo tvrdí žalobca v prvej časti
         svojej argumentácie, tomu, aby konzultačný výbor skúmal, ako v prejednávanej veci, zmeny a doplnenia, ktorých začlenenie do
         prvého návrhu zamýšľa Rada navrhnúť Komisii.

      52      V druhom rade, ako už bolo pripomenuté, sa konzultačné konanie uplatňuje na návrhy Komisie, len ak o to požiada člen konzultačného
         výboru. Toto ustanovenie má zabrániť tomu, aby sa konzultačné konanie konalo, ak sa nezdá byť užitočné tým, ktorí sú zodpovední
         za jeho vedenie. Uvedené ustanovenie môže hlavne umožniť konzultačnému výboru neskúmať pozmeňujúce návrhy Komisie, ak už bol
         prvý návrh predmetom konzultácie, ktorá sa považuje za dostatočnú.

      53      V prejednávanej veci Rada na pojednávaní uvádzala bez toho, aby to bolo spochybnené, že ani jeden člen konzultačného výboru
         nepožiadal o uplatňovanie konzultačného konania na druhý pozmeňujúci návrh Komisie predložený 18. novembra 2003. Preto neexistuje
         žiadna právna povinnosť začať konzultačné konanie o tomto návrhu, v rozpore s tým, čo predpokladá druhá časť argumentácie
         žalobcu.

      54      V poslednom rade podľa ustálenej judikatúry procesný nedostatok môže viesť k zrušeniu normatívneho aktu alebo jeho časti len
         vtedy, ak je preukázané, že v prípade neexistencie tohto nedostatku by uvedený akt mal iný obsah (pozri najmä rozsudok Súdu
         prvého stupňa z 5. marca 2003, Staelen/Parlament, T‑24/01, Zb. VS. s. I‑A‑79 a II‑423, bod 53).

      55      Zo spisových dokumentov však nevyplýva, že skutočnosť, že druhý návrh Komisie z 18. novembra 2003 nebol predložený na konzultáciu,
         mohla mať vplyv na obsah prílohy XII služobného poriadku. Keď totiž žalobca na pojednávaní uviedol, že konzultácia sa nemohla
         týkať novej verzie prílohy XII formalizovanej v druhom návrhu Komisie, neuviedol presne skutočnosti, ktoré boli takto vyňaté
         z konzultácie. Naopak z bodu 18 výsledkov konzultačného výboru, ktoré oznámila Rada Súdu pre verejnú službu faxom z 8. decembra
         2006 v odpovedi na písomné otázky tohto Súdu z 26. októbra 2006, vyplýva, že konzultačný výbor schválil poistno-matematickú
         metódu nakoniec zapísanú v prílohe XII služobného poriadku, a to metódu vyplývajúcu zo štúdie Eurostatu zo septembra 2003,
         upravenú v troch bodoch. Ako pripomenula Rada na pojednávaní, väčšina odborových organizácií dala najavo svoj súhlas s reformou.

      56      Z tohto vyplýva, že sa nepreukázalo, že keby sa na druhý návrh Komisie uplatnilo konzultačné konanie, mala by príloha XII
         služobného poriadku iný obsah. Preto, aj keby sa na prílohu XII služobného poriadku v tomto ohľade vzťahoval procesný nedostatok,
         nemohol by v žiadnom prípade viesť k zrušeniu uvedenej prílohy.

      57      Z predchádzajúceho vyplýva, že žalobný dôvod založený na porušení konzultačného konania musí byť zamietnutý bez toho, aby
         bolo potrebné rozhodnúť o jeho prípustnosti.

       O druhom a treťom žalobnom dôvode založenom na zjavne nesprávnom posúdení a porušení zásady proporcionality
      58      V prejednávanej veci je pre úzku súvislosť medzi týmito dvoma výhradami potrebné skúmať ich spoločne.

       Tvrdenia účastníkov konania
      59      V prvom rade, pokiaľ ide o žalobný dôvod založený na zjavne nesprávnom posúdení, tento nedostatok mal podľa žalobcu vplyv
         na voľbu uskutočnenú v článku 10 ods. 2 prílohy XII služobného poriadku vypočítať reálnu priemernú úrokovú sadzbu za dvanásť
         rokov predchádzajúcich bežnému roku. Pri poistno-matematickom hodnotení uskutočnenom v roku 2003 je to totiž práve obdobie
         dvadsiatich rokov predchádzajúcich bežnému roku, na ktorom sa zhodol Eurostat a skupina národných odborníkov. Referenčné obdobie
         dvanásť rokov bolo prijaté preto, aby mohol výpočet viesť k vyššej sadzbe príspevku úradníkov. Žalobca uvádza, že zápisnica
         zo schôdze, ktorá sa konala 7. júna 2004, na ktorej sa zišla skupina odborníkov poverených podľa článku 13 ods. 4 prílohy
         XII služobného poriadku, aby pomáhala Eurostatu v jeho úlohe technického vykonania uvedenej prílohy (ďalej len „pracovná skupina
         podľa ‚článku 83‘“), uvádza, že referenčné obdobie dvadsiatich rokov odporúčané v poistno-matematickej štúdii uskutočnenej
         spoločnosťou KPMG v roku 1998 a potvrdenej správou Eurostatu v roku 2003 v súlade s medzinárodnými účtovnými normami IAS č. 19
         bolo po politických rokovaniach nahradené referenčným obdobím dvanástich rokov. Tento parameter teda nebol zvolený preto,
         aby zaistil poistno-matematickú rovnováhu systému. Preto je úlohou Parlamentu alebo Rady vysvetliť dôvody tejto voľby.

      60      Parlament uvádza, že žalobný dôvod založený na zjavne nesprávnom posúdení, ktoré viedlo k nesprávnemu právnemu posúdeniu,
         nebol uvedený v sťažnosti a že je z tohto dôvodu neprípustný. Vo veci samej s ohľadom na voľnú úvahu, ktorou disponuje Rada
         ako zákonodarca v oblasti ustanovení služobného poriadku, môže súd posudzovať jedine zjavne nesprávne posúdenie a voľba referenčného
         obdobia dvanástich rokov nepredstavuje takéto posúdenie. Nezávislý odborník poistno-matematická poradenská spoločnosť Ernst
         & Young okrem toho potvrdila význam a spoľahlivosť použitých poistno-matematických postupov a predpokladov.

      61      Rada vo svojom vyjadrení vedľajšieho účastníka konania zdôrazňuje, že ak je pravda, že skrátenie referenčného obdobia z dvadsať
         na dvanásť rokov sa odzrkadlilo v znížení diskontnej sadzby použitej pri poistno-matematickom hodnotení k 31. decembru 2003
         (3,9 % namiesto 4,7 %) a že toto zníženie diskontnej sadzby čiastočne vysvetľuje zvýšenie sadzby príspevku (na 10,43 %, pred
         uplatňovaním pravidla maximálnej výšky na 9,75 % uvedeného v článku 2 ods. 2 prílohy XII služobného poriadku), toto zistenie
         neumožňuje vyvodiť záver, že prijaté opatrenie nie je primerané na zaručenie poistno-matematickej rovnováhy systému dôchodkového
         zabezpečenia.

      62      Rada pripúšťa, že skrátenie počtu rokov, na ktoré sa prihliada pri výpočte reálnej úrokovej sadzby, ju robí, a s ňou aj sadzbu
         príspevku, nestálou, ale tvrdí, že táto voľba nemá vplyv na dlhodobú rovnováhu systému dôchodkového zabezpečenia a úrokové
         sadzby sú každý rok prepočítané, čo umožňuje ročne prispôsobiť sadzby príspevku s cieľom zabezpečiť poistno-matematickú rovnováhu.
         Nemožno tvrdiť, že priemerná reálna úroková sadzba vypočítaná za dvanásť rokov bude v budúcnosti systematicky nižšia ako priemerná
         reálna úroková sadzba vypočítaná za dvadsať rokov. Rada navyše naznačuje, že obdobie dvanástich rokov bolo takisto potvrdené
         na účely stanovenia všeobecnej sadzby zvýšenia platov, na ktoré sa má prihliadať pri matematicko-poistných výpočtoch v článku
         4 ods. 6 prílohy XII služobného poriadku.

      63      Úvahy o poistno-matematickej rovnováhe predpokladali dlhodobú víziu. Nemožno vyvodiť záver, že ustanovenia prílohy XII služobného
         poriadku nie sú primerané len na základe skutočnosti, že poistno-matematické výpočty sa v danom roku prejavili zvýšením sadzby
         príspevkov na dôchodky.

      64      V druhom rade, pokiaľ ide o porušenie zásady proporcionality, podľa žalobcu z toho vyplýva, že zvýšenie sumy príspevku úradníkov
         do systému dôchodkového zabezpečenia nie je ani nevyhnutné, ani primerané na zabezpečenie poistno-matematickej rovnováhy.
         Vo svetle skutočností, ktorými disponoval zákonodarca, najmä vo svetle správy Eurostatu zo septembra 2003, sa zvýšenie sadzby
         príspevku zdá zjavne neprimerané. Uvedená správa Eurostatu preukázala, že zvýšenie sadzby príspevku na 8,7 % bolo dostatočné
         na zabezpečenie poistno-matematickej rovnováhy. Žalobca tvrdí, že je to práve voľba zachovať obdobie dvanástich rokov na výpočet
         priemernej reálnej úrokovej sadzby prednostne pred obdobím dvadsiatich rokov, ktorá viedla k vypočítaniu čistej vyššej sadzby
         príspevku. Podľa správy poistno-matematickej spoločnosti EIS Belgium, ktorú dal vyhotoviť žalobca, bolo teda toto obdobie
         dvanástich rokov menej primerané.

      65      Parlament sa domnieva, že žalobný dôvod založený na porušení zásady proporcionality treba vyhlásiť za neprípustný v rozsahu,
         v akom nebol výslovne predložený v predchádzajúcej sťažnosti a v rozsahu, v akom táto sťažnosť neobsahovala žiadnu skutočnosť,
         z ktorej by mohol Parlament vyvodiť, že žalobca mal v úmysle dovolávať sa tohto žalobného dôvodu.

      66      Subsidiárne Parlament pripomína, že podľa judikatúry zákonodarca disponuje v ekonomickej oblasti širokou mierou voľnej úvahy.
         Táto judikatúra sa rovnako vzťahuje na oblasť služobného poriadku, pokiaľ ide o posúdenie poistno-matematickej rovnováhy systému
         dôchodkového zabezpečenia. V dôsledku toho by jedine zjavná neprimeranosť opatrenia vydaného v tejto oblasti vo vzťahu k cieľu,
         ktorý príslušné inštitúcie zamýšľajú sledovať, mohla mať vplyv na zákonnosť takéhoto opatrenia. Takže metóda prílohy XII služobného
         poriadku a jej parametre, najmä stanovenie dvanástich rokov ako referenčného obdobia pre výpočet priemernej reálnej úrokovej
         sadzby, nie je zjavne neprimeraná s ohľadom na cieľ, ktorý sa má dosiahnuť, a to zabezpečenie poistno-matematickej rovnováhy.

       Posúdenie Súdom pre verejnú službu
      –       O rozsahu preskúmania ustanovení prílohy XII služobného poriadku vykonávaného súdom
      67      Súd Spoločenstva v zásade vykonáva úplné preskúmanie vecnej zákonnosti samotného aktu, a to preskúmanie, ktoré sa týka tak
         skutkových a právnych dôvodov, ako aj jeho obsahu. V tomto prípade súd Spoločenstva skúma najmä platnosť skutkových posúdení
         vykonaných autorom aktu.

      68      Napriek tomu v oblastiach, ktoré predpokladajú komplexné posúdenie najmä ekonomických situácií (pozri rozsudok Súdneho dvora
         z 19. novembra 1998, Spojené kráľovstvo/Rada, C‑150/94, Zb. s. I‑7235, bod 54) alebo štatistických metód (pozri vo vzťahu
         k úprave opravných koeficientov odmien rozsudky Súdu prvého stupňa z 8. novembra 2000, Bareyt a i./Komisia, T‑158/98, Zb.
         VS. s. I‑A‑235 a II‑1085, bod 57, a z 25. septembra 2002, Ajour a i./Komisia, T‑201/00 a T‑384/00, Zb. VS. s. I‑A‑167 a II‑885,
         bod 48), ako aj vo výkone politických úloh zverených Zmluvami (pozri rozsudok Súdneho dvora zo 7. septembra 2006, Španielsko/Rada,
         C‑310/04, Zb. s. I‑7285, bod 96; rozsudok Súdu prvého stupňa z 1. decembra 1999, Boehringer/Rada a Komisia, T‑125/96 a T‑152/96,
         Zb. s. II‑3427, bod 74), priznáva súd Spoločenstva inštitúciám širokú mieru voľnej úvahy.

      69      Preto sa pri preskúmaní výkonu takejto právomoci musí súd obmedziť na skúmanie, či akt, ktorý posudzuje, nevyplýva zo zjavne
         nesprávneho posúdenia alebo zneužitia právomoci, alebo, či inštitúcia zjavne neprekročila hranice svojej voľnej úvahy (pozri
         rozsudky Súdneho dvora z 25. januára 1979, Racke, 98/78, Zb. s. 69, bod 5; zo 17. januára 1985, Piraiki-Patraiki a i./Komisia,
         11/82, Zb. s. 207, bod 40, a z 25. októbra 2001, Taliansko/Rada, C‑120/99, Zb. s. I‑7997, body 44 a 45).

      70      V prejednávanej veci poistno-matematická rovnováha systému dôchodkového zabezpečenia Spoločenstva, ktorého podrobnosti vymedzuje
         príloha XII služobného poriadku, predpokladá zohľadnenie ekonomických vývojov a finančných zmien z dlhodobého hľadiska a vyžaduje
         komplexné štatistické výpočty. Práve z tohto dôvodu disponuje zákonodarca Spoločenstva širokou mierou voľnej úvahy pri prijímaní
         úpravy podmienok poistno-matematickej rovnováhy tohto systému dôchodkového zabezpečenia. Súd prvého stupňa navyše rozhodol,
         že Rada na účely úpravy nového systému dôchodkového zabezpečenia Spoločenstva disponuje širokou mierou voľnej úvahy, ktorá
         zodpovedá politickým úlohám, ktoré jej Zmluva zverila (rozsudok Campoli/Komisia, už citovaný, body 143 a 144).

      71      Z predchádzajúceho vyplýva, že Súd pre verejnú službu vykonáva vo vzťahu k ustanoveniam prílohy XII služobného poriadku, ktoré
         žalobca spochybňuje prostredníctvom námietky, a to najmä vo vzťahu k ustanoveniam článku 10 ods. 2, výlučne preskúmanie zjavne
         nesprávneho posúdenia.

      72      V súlade so zásadou proporcionality podlieha zákonnosť právnej úpravy Spoločenstva aj podmienke, že prostriedky, ktoré využíva,
         sú vhodné na uskutočnenie cieľa, ktorý predmetná úprava legitímne sleduje, a nejdú nad rámec toho, čo je nevyhnutné na jeho
         dosiahnutie, pričom ak si možno vybrať medzi viacerými primeranými opatreniami, v zásade je potrebné použiť najmenej obmedzujúce
         (rozsudok Súdu prvého stupňa z 5. júna 1996, NMB France a i./Komisia, T‑162/94, Zb. s. II‑427, bod 69 a citovaná judikatúra).

      73      Podľa ustálenej judikatúry, ak však ide o oblasť, v ktorej ako v prejednávanej veci zákonodarca Spoločenstva disponuje širokou
         mierou voľnej úvahy, ktorá zodpovedá politickým úlohám, ktoré mu zveruje Zmluva, kontrola proporcionality sa obmedzí výlučne
         na skúmanie zjavnej neprimeranosti predmetného opatrenia vo vzťahu k cieľu, ktorý je príslušná inštitúcia povinná sledovať
         (pozri v tomto zmysle rozsudok Taliansko/Rada, už citovaný, body 44 a 45; rozsudky NMB France a i./Komisia, už citovaný, bod
         70, a Campoli/Komisia, už citovaný, bod 143).

      74      S ohľadom na obmedzené súdne preskúmanie predmetných zákonných ustanovení mala Komisia na pojednávaní obavy v súvislosti s presnosťou
         a odbornosťou písomných otázok, ako aj s rozsahom žiadostí o dôkazy odoslaných Súdom pre verejnú službu účastníkom konania
         a vedľajším účastníkom konania a zdôraznila, že žalobca opomenul predložiť dôkaz, ktorý mu prináleží predložiť o tom, že v prejednávanej
         veci bolo zákonodarcom Spoločenstva porušené ustanovenie s vyššiu právnou silou. Podľa uvedenej inštitúcie môžu opatrenia
         na zabezpečenie priebehu konania, o ktorých rozhodol Súd pre verejnú službu, dokonca porušovať zásadu rešpektovania práv na
         obranu, pričom sám Súd pre verejnú službu sa vystavuje nebezpečenstvu vypracovania riešenia sporu, ktoré sa vymyká z rámca
         tvrdení účastníkov konania.

      75       V tejto veci nemožno takéto tvrdenia uznať. Keď má totiž takéto súdne preskúmanie v prejednávanej veci obmedzenú pôsobnosť,
         je potrebné, aby bola Rada, autor predmetného aktu, schopná súdu Spoločenstva preukázať, že akt bol prijatý na základe skutočného
         výkonu jej voľnej úvahy, čo predpokladá zohľadnenie všetkých relevantných skutočností a okolností situácie, ktoré mal tento
         akt upravovať (rozsudok zo 7. septembra 2006, Španielsko/Rada, už citovaný, bod 122).

      76      Z toho vyplýva, že Rada musí byť prinajmenšom schopná jasným a jednoznačným spôsobom zabezpečiť a predložiť východiskové údaje,
         ktoré sa musia zohľadniť pri odôvodnení napadnutých opatrení tohto aktu a od ktorých závisí výkon jej voľnej úvahy (rozsudok
         zo 7. septembra 2006, Španielsko/Rada, už citovaný, bod 123).

      77      Žalobca pritom na podporu žalobných dôvodov založených na zjavne nesprávnom posúdení a na porušení zásady proporcionality
         poskytol dostatočne presné, objektívne a súhlasné nepriame dôkazy, ktoré boli dôvodom na to, aby sa Súd pre verejnú službu
         priamo zúčastnil vyhľadávania dôkazov (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora zo 6. marca 2001, Connolly/Komisia, C‑274/99 P,
         Zb. s. I‑1611, bod 113), s cieľom preveriť, či Rada zjavne nesprávne a neprimerane nepoužila svoju širokú mieru voľnej úvahy.

      78      Žalobca podložil svoju argumentáciu početnými dôkazmi, celkovo 47 dôkazmi pripojenými k rôznym vyjadreniami, a dal vypracovať
         poistno-matematickej spoločnosti EIS Belgium porovnávaciu štúdiu poistno-matematických metód, ktoré sa používajú v správach
         Eurostatu zo septembra 2003 a septembra 2004. Súdu pre verejnú službu predložil maximálny počet dôkazov, a dokonca dokument,
         ktorý nebol oprávnený predložiť, a ktorý Súd pre verejnú službu vyňal zo spisu uznesením z 20. júna 2006.

      79      Naproti tomu inštitúcie spontánne predložili len málo alebo žiadne dokumenty: Parlament nepredložil žiadnu prílohu a Rada
         k svojmu vyjadreniu vedľajšieho účastníka konania pripojila dva dokumenty.

      80      Dve alebo tri poistno-matematické štúdie, na základe ktorých bola vypracovaná reforma systému dôchodkového zabezpečenia, teda
         štúdia uskutočnená spoločnosťou KPMG z decembra 1998 a štúdia uskutočnená poistno-matematickou spoločnosťou Watson Wyatt Brans
         & Co z decembra 2002, sa však nenachádzajú v spise, aj keď boli viackrát spomínané účastníkmi konania a demonštratívne citované
         Radou v jej vyjadrení vedľajšieho účastníka konania. Obdobne účastníci konania diskutovali o povinnostiach vyplývajúcich pre
         Radu z rozhodnutia z 23. júna 1981 a z medzinárodnej účtovnej normy IAS č. 19 bez oznámenia týchto textov. Súd pre verejnú
         službu preto požiadal o to, aby boli tieto dokumenty vložené do spisu.

      81      Navyše, keďže ani Parlament, ani Rada vo svojich vyjadreniach neuviedli dôvody, pre ktoré bolo referenčné obdobie dvanástich
         rokov zvolené zákonodarcom a odvolaním sa iba na širokú mieru voľnej úvahy Rady, Súd pre verejnú službu sa domnieval, že je
         jeho úlohou hľadať tieto dôvody v prípravných prácach k prílohe XII služobného poriadku a na základe toho žiadať ich oznámenie,
         aby si mohol byť plne vedomý dôvodnosti výhrad založených na zjavne nesprávnej a neprimeranej povahe voľby tohto referenčného
         obdobia.

      82      Navyše skutočnosť, že sa Súd pre verejnú službu v domnienke, že mu niektoré body neboli dostatočne objasnené, rozhodol v záujme
         riadneho výkonu spravodlivosti obrátiť sa na Parlament a Radu s viacerými písomnými otázkami, nemožno považovať za nezlučiteľnú
         s právami na obranu.

      83      Nakoniec z tých istých dôvodov považoval Súd pre verejnú službu za nevyhnutné s ohľadom na úlohu Komisie a obzvlášť Eurostatu
         obrátiť sa pri vypracovaní prílohy XII služobného poriadku s otázkami aj na túto inštitúciu.

      –       O referenčnom období dvanástich rokov
      84      Ako vyplýva zo spoločných ustanovení článku 83a ods. 1 služobného poriadku a článku 4 ods. 1 prílohy XII uvedeného služobného
         poriadku, cieľom metódy výpočtu vyjadrenej v tejto prílohe je zabezpečiť poistno-matematickú rovnováhu systému dôchodkového
         zabezpečenia Spoločenstva. Podľa článku 1 ods. 1 a článku 5 prílohy XII služobného poriadku musí byť sadzba príspevku úradníkov
         stanovená v dostatočnej výške, aby mohla financovať tretinu nákladov systému vypočítaných na poistno-matematickom základe.

      85      Na rozdiel od tzv. systémov „rozdelenia“, ktorého rovnováha definovaná rozpočtom je dosiahnutá, ak súčet zdrojov vytvorených
         príspevkami zaplatenými zamestnávateľom a zamestnancami v priebehu roka pokrýva súčet dávok vyplatených v tomto istom roku
         dôchodcom, dôchodkový systém Spoločenstva je v poistno-matematickom význame prílohy XII služobného poriadku v rovnováhe, ak
         výška príspevkov, ktoré každý rok zaplatia aktívni úradníci, umožňuje financovať budúcu sumu práv, ktoré títo úradníci nadobudli
         v priebehu toho istého roka. Na rozdiel od rozpočtového prístupu poistno-matematický prístup teda predpokladá financovanie
         systému dôchodkového zabezpečenia z dlhodobého hľadiska. Článok 83 ods. 2 služobného poriadku stanovuje, že úradníci prispievajú
         na financovanie systému dôchodkového zabezpečenia jednou tretinou, pričom dve ďalšie tretiny sú financované inštitúciami.

      86      Príloha XII služobného poriadku používa tzv. metódu „premietnutia jednotky úveru“, ktorá je odporúčaná medzinárodnými účtovnými
         normami IAS č. 19. Podľa tejto metódy suma poistno-matematických hodnôt práv na dôchodok nadobudnutých všetkými aktívnymi
         prispievateľmi počas jedného roka, nazývaná poistnými matematikmi náklady na službu, je prenesená do ročného súčtu ich základného
         platu. Sadzba príspevku úradníkov sa rovná tretine tohto výnosu s ohľadom na stupnicu financovania, ktorá vyplýva z článku
         83 ods. 2 služobného poriadku. Výpočet nákladov na službu vyžaduje poistno-matematické predpoklady, teda odhady budúcej hodnoty
         viacerých parametrov (úrokové sadzby, úmrtnosť, platový postup, atď.). Na účely zohľadnenia skutočne zaznamenaných hodnôt
         dodržiavanie poistno-matematickej rovnováhy vyžaduje periodickú úpravu týchto predpokladov, ktorých vykonávanie stanovuje
         článok 1 ods. 2 prílohy XII.

      87      Ako spoločne zdôraznili účastníci konania a vedľajší účastníci konania, sadzba príspevku na dôchodky je obzvlášť citlivá na
         zmeny reálnej úrokovej sadzby zachovanej pre poistno-matematické výpočty. Zohľadnenie nízkej reálnej úrokovej sadzby vedie
         k zvýšeniu sadzby príspevku na dôchodky. Naopak zachovávanie vyššej úrokovej sadzby na účely poistno-matematického výpočtu
         má za následok značné zníženie sadzby príspevku. S ohľadom na túto citlivosť sadzby príspevku na zmeny reálnej úrokovej miery
         a s cieľom vyhnúť sa častým úpravám a brutálnym zmenám sadzby príspevku poistní matematici odporúčajú používanie priemernej
         reálnej úrokovej sadzby vypočítanej na dlhé obdobie.

      88      Takže článok 10 ods. 2 prílohy XII služobného poriadku vymedzuje úrokovú sadzbu, na ktorú sa má prihliadať pri poistno-matematickom
         výpočte, ako priemer priemerných reálnych úrokových sadzieb za dvanásť rokov predchádzajúcich bežnému roku.

      89      Žalobca spochybňuje voľbu tohto obdobia. Správne uvádza, že všetky poistno-matematické štúdie, ktorými disponuje Rada na účely
         prijatia metódy prílohy XII služobného poriadku, uvádzali dlhšie obdobie dvadsiatich rokov pre výpočet priemernej reálnej
         úrokovej sadzby. To je totiž prípad štúdie spoločnosti KPMG z decembra 1998, štúdie poistno-matematickej spoločnosti Watson
         Wyatt Brans & Co z decembra 2002 a aj správy Eurostatu zo septembra 2003. Takže sa zdá, že príloha XII služobného poriadku
         sa v tomto bode odchyľuje od obvyklej praxe poistných matematikov.

      90      Ďalej, opatrenia na zabezpečenie priebehu konania nariadené Súdom pre verejnú službu umožnili preukázať, že Rada pri prijímaní
         prílohy XII služobného poriadku nedisponovala žiadnou poistno-matematickou štúdiou systému dôchodkového zabezpečenia Spoločenstva,
         ktorá vychádzala z obdobia dvanástich rokov. Naopak, zo zápisnice zo schôdze pracovnej skupiny podľa „článku 83“ zo 7. júna
         2004, pripojenej k replike, vyplýva, že obdobie bolo znížené z dvadsať na dvanásť rokov „po politických rokovaniach“.

      91      Rada sa vo svojom vyjadrení vedľajšieho účastníka konania dovolávala toho, že voľba obdobia dvanástich rokov patrí do jej
         širokej miery voľnej úvahy, a potom v odpovedi na písomnú otázku Súdu pre verejnú službu vysvetlila dôvody, pre ktoré sa odchýlila
         od poistno-matematického postupu, ktorý sledovali tri štúdie, ktoré mala k dispozícii: voľba obdobia dvanástich rokov je výsledkom
         kompromisu, ktorý schválili organizácie zastupujúce zamestnancov medzi obdobím dvadsiatich rokov navrhovaným Komisiou a obdobím
         piatich rokov, ktoré si želali niektoré členské štáty.

      92      Spisové dokumenty a obzvlášť „non-paper“ predsedníctva COREPERu z 23. septembra 2003, ktorý bol vypracovaný Radou v odpovedi
         na žiadosť o dôkazy zaslanú Súdom pre verejnú službu, umožňujú doplniť tieto vysvetlenia. Keďže ročné úrokové miery boli obzvlášť
         nízke v priebehu rokov predchádzajúcich roku 2004, priemerná reálna úroková sadzba by bola o niečo vyššia, ak by bola vypočítaná
         na základe krátkeho obdobia predchádzajúceho uvedenému roku. V rozsahu, v akom táto sadzba slúži na výpočet budúcej hodnoty
         príspevkov zaplatených úradníkmi počas bežného roka, čím je táto sadzba nižšia, tým vyššie musia byť príspevky úradníkov,
         aby sa zabezpečila poistno-matematická rovnováha systému. Takže z „non-paper“ z 23. septembra 2003 vyplýva, že ak zostanú
         všetky ďalšie parametre rovnaké, voľba obdobia piatich rokov pre výpočet priemernej reálnej úrokovej sadzby by viedla k sadzbe
         príspevku 12,4 % od 1. januára 2004 namiesto 8,9 %, ak by bolo zachované obdobie dvadsiatich rokov. Z tohto porovnania vyplýva,
         že o skrátení referenčného obdobia naposledy zníženého na dvanásť rokov bolo rozhodnuté s ohľadom na významnejšie okamžité
         dosiahnutie posilňovania sadzby príspevku úradníkov.

      93      Na základe tohto zistenia nemožno považovať obdobie dvanástich rokov za zjavne nesprávny a zjavne neprimeraný parameter na
         účely poistno-matematického výpočtu.

      94      Totiž, po prvé, ak poistní matematici vychádzajú skôr z obdobia dvadsiatich rokov, ich postup nemá hodnotu záväznej normy.
         Obzvlášť medzinárodné účtovné normy IAS č. 19, na ktoré sa odvoláva žalobca a ktoré nie sú pre zákonodarcu Spoločenstva záväzné,
         neodporúčajú vyrovnanie priemernej reálnej úrokovej sadzby vo vzťahu k stanovenému obdobiu.

      95      Po druhé, ako bolo vysvetlené v bode 87 tohto rozsudku, účelom výpočtu priemeru úrokových sadzieb vo vymedzenom období predchádzajúcom
         bežnému roku je vyhnúť sa tomu, aby sa sadzba príspevku menila každý rok v závislosti od ročnej úrokovej miery. Používanie
         priemeru z dvanástich rokov namiesto priemeru z dvadsiatich rokov však nespochybňuje poistno-matematickú rovnováhu.

      96      Iste, sama Rada vo svojom vyjadrení vedľajšieho účastníka konania priznáva, že zníženie počtu rokov, ktoré sa zohľadňujú pri
         výpočte priemernej reálnej úrokovej sadzby, ju, a s ňou aj sadzbu príspevku na dôchodky, robí „viac nestálou“. Keďže účelom
         referenčného obdobia je práve obmedziť nestálosť sadzby príspevku, obdobie dvadsiatich rokov sa zdá v dôsledku toho primeranejšie
         ako obdobie dvanástich rokov, ako zdôrazňuje poistno-matematická štúdia EIS Belgium, ktorú žalobca vložil do spisu.

      97      Voľba referenčného obdobia dvanástich rokov však nemá vplyv na platnosť poistno-matematickej metódy vymedzenej Radou. Na jednej
         strane perspektívna hodnota priemernej reálnej úrokovej sadzby vypočítanej za uplynulé obdobie je v každom prípade približná
         bez ohľadu na dĺžku tohto obdobia. Na druhej strane, ako už bolo uvedené predtým, dĺžka referenčného obdobia nemôže ovplyvniť
         poistno-matematickú rovnováhu s výhradou, že parameter nemožno zmeniť na dlhé obdobie. Ako uviedol zamestnanec Eurostatu na
         pojednávaní, iba ak by bola v budúcnosti dĺžka tohto obdobia s ohľadom na vývoj úrokovej sadzby predĺžená alebo skrátená s cieľom
         zachovať nízku priemernú reálnu úrokovú sadzbu používanú v poistno-matematickom výpočte a v dôsledku toho vysokú sadzbu príspevku
         úradníkov, tak by bola objektívnosť metódy výpočtu spochybnená a cieľ zaručiť poistno-matematickú rovnováhu na transparentných
         a nepopierateľných základoch narušený.

      98       Z predchádzajúceho vyplýva, že obdobie dvanástich rokov uvedené v článku 10 ods. 2 a v článku 4 ods. 6 prílohy XII služobného
         poriadku nie je zjavne nesprávne, ani zjavne neprimerané. Preto musia byť žalobné dôvody založené na tom, že poistno-matematická
         metóda prílohy XII služobného poriadku vychádza v tejto otázke zo zjavne nesprávneho posúdenia a porušenia zásady proporcionality,
         zamietnuté bez toho, aby bolo v dôsledku toho potrebné rozhodnúť o námietkach prekážok konania vznesených proti týmto žalobným
         dôvodom.

       O štvrtom žalobnom dôvode založenom na zneužití právomoci
       Tvrdenia účastníkov konania
      99      Žalobca vysvetľuje, že metóda výpočtu podľa prílohy XII služobného poriadku údajne vypracovaná s cieľom zabezpečiť poistno-matematickú
         rovnováhu systému dôchodkového zabezpečenia Spoločenstva bola v skutočnosti vypracovaná, aby odôvodnila zvýšenie sadzby príspevku
         úradníkov do systému dôchodkového zabezpečenia. Cieľom tohto zvýšenia je na jednej strane zaručiť, aby úradníci znášali deficit
         systému dôchodkového zabezpečenia, ktorý sa nahromadil, pretože členské štáty dlhý čas neuhrádzali príspevky do systému, a na
         druhej strane zosúladiť systém Spoločenstva s vnútroštátnymi menej výhodnými systémami.

      100    Príloha XII služobného poriadku je na jednej strane v rozpore s článkom 83 ods. 4 starého služobného poriadku, ktorý stanovuje,
         že príspevok úradníkov do systému možno zvýšiť len s cieľom zabezpečiť poistno-matematickú rovnováhu systému dôchodkového
         zabezpečenia, a na druhej strane vyplýva zo zneužitia konania.

      101     Členské štáty zamýšľali dosiahnuť, aby úradníci financovali deficit systému dôchodkového zabezpečenia, aj keď im ho nemožno
         pripísať. Existencia deficitu pred reformou služobného poriadku vyplývala zo správy generálneho spravodajcu rozpočtového výboru
         Parlamentu, pani Dührkop Dührkop, o návrhu všeobecného rozpočtu Európskej únie v rozpočtovom období 1999 (ďalej len „správa
         Dührkop Dührkop“), ktorá vyčíslila tento deficit k 31. decembru 1997 na 14,3 miliardy eur. Táto správa skonštatovala, že až
         do roku 1997 členské štáty neuhrádzali alebo len čiastočne uhrádzali príspevky do systému dôchodkového zabezpečenia prislúchajúce
         zamestnávateľovi. Až do roku 1982 nebol uhradený žiadny príspevok zamestnávateľa do systému dôchodkového zabezpečenia a od
         roku 1982 do roku 1998 bol tento príspevok uhrádzaný len čiastočne. Podľa správy Dührkop Dührkop „počet úradníkov Spoločenstva
         neprestal stúpať takou mierou ako rozšírenie právomocí Spoločenstva a rozšírenie Únie…, ‚biologická výkonnosť‘ systému bola
         až donedávna dostatočná na zachovanie rovnováhy systému, t. j. všetky dávky uhradené na základe dôchodkového systému neboli
         vyššie ako súčet príspevkov zamestnancov a zamestnávateľov, a navyše až do roku 1982 mzdový príspevok rovnajúci sa tretine
         financovania sám stačil na pokrytie všetkých dávok uhradených na základe dôchodkového systému, v roku 1998 všetky uhradené
         dávky [presiahli] teoretický súčet… príspevkov úradníkov na dôchodok,… hypotetickej alebo nominálnej účasti zamestnávateľa
         a… prevodu práv na dôchodok nadobudnutých na základe vnútroštátnych systémov“.

      102     Metóda vymedzená v prílohe XII služobného poriadku je výsledkom „politického obchodovania“, keďže viaceré členské štáty požadovali,
         aby prebytočné výdavky systému dôchodkového zabezpečenia znášali úradníci. Pôvodný návrh prílohy XII služobného poriadku predložený
         Rade Komisiou vyslovil len niekoľko veľkých zásad, avšak potom, čo sa konštatovalo, že metodológia stanovená v roku 2003 neslúži
         hlavnému cieľu zvýšiť sadzbu príspevku, rozhodlo sa o začlenení novej podrobnej metódy so svojvoľnými parametrami do uvedenej
         prílohy XII. Práve preto nebolo možné tieto zvýšenia sadzby príspevku úradníkov stanovené uvedeným služobným poriadkom vyvodiť
         zo štúdií vedených Eurostatom v roku 2003 podľa medzinárodných účtovných noriem IAS č. 19 a ich jediným účelom nebolo zaručiť
         poistno-matematickú rovnováhu systému.

      103    Vo svojom vyjadrení k žalobe Parlament podotýka, že tvrdením, že príloha XII služobného poriadku je nezákonná, sa žalobca
         dovoláva žalobného dôvodu založeného na porušení Zmlúv alebo pravidla nadradeného ustanoveniam obsiahnutým v uvedenej prílohe
         XII. Žalobca však neupresnil, aké vyššie pravidlo v tejto prílohe bolo porušené. Ustanovenia článku 83 ods. 4 starého služobného
         poriadku totiž nemali vyššiu právnu silu ako nové ustanovenia prijaté Radou vo forme prílohy XII služobného poriadku. Keďže
         právny základ nie je určený, je žalobný dôvod neprípustný. Keby sa tento žalobný dôvod mal vykladať ako oznámenie zneužitia
         právomoci, Parlament zdôrazňuje, že nebol výslovne predložený v štádiu predchádzajúcej sťažnosti a že sa má zamietnuť ako
         neprípustný.

      104    Vo veci samej Parlament uvádza, že zvýšenie sadzby príspevku úradníkov bolo nevyhnutné na zachovanie poistno-matematickej
         rovnováhy systému dôchodkového zabezpečenia Spoločenstva. Toto zvýšenie, o ktorom rozhodla Rada, bol prijaté na základe návrhu
         Komisie založenom na správe o poistno-matematickom hodnotení systému dôchodkového zabezpečenia. Podľa tejto správy „na zabezpečenie
         rovnováhy dôchodkového systému sadzba príspevku potrebná na financovanie tretiny dávok stanovených dôchodkovým systémom Spoločenstva
         [je] 10,43 % základného platu“. Základom zvýšenia sadzby príspevku bola teda poistno-matematická štúdia uskutočnená v súlade
         so zásadami prílohy XII služobného poriadku a všeobecne akceptovanými poistno-matematickými postupmi.

      105    Parlament nakoniec pripomína, že zneužitie právomoci existuje len vtedy, ak sa na základe objektívnych, relevantných a súhlasných
         nepriamych dôkazov zdá, že napadnutý akt bol prijatý s výlučným alebo prinajmenšom rozhodujúcim zámerom dosiahnuť iné účely
         ako tie, ktoré boli vyjadrené. Žalobca pritom nepreukázal, že vyrovnanie rozpočtového deficitu systému dôchodkového zabezpečenia
         bolo výlučným alebo rozhodujúci zámerom prijatia prílohy XII služobného poriadku, ani to, že prijatie tejto prílohy zodpovedalo
         výlučnému alebo rozhodujúcemu zámeru zosúladiť smerom nadol dôchodkový systém Spoločenstva na účely jeho priblíženia vnútroštátnym
         systémom. V tomto ohľade Parlament tvrdí, že dokumenty predložené žalobcom nie sú dostatočnými nepriamymi dôkazmi, ktoré umožňujú
         s istotou preukázať, že príloha XII služobného poriadku sledovala iné ako vyjadrené ciele. Aj keby išlo o „politické obchodovanie“,
         ako tvrdí žalobca, čo však tak nebolo, rozhodujúcim zámerom prílohy XII služobného poriadku bolo stanoviť konanie, ktoré umožní
         zaručiť poistno-matematickú rovnováhu systému dôchodkového zabezpečenia.

      106    Vo svojej replike sa žalobca domnieva, že vo svojej predchádzajúcej sťažnosti implicitne uvádzal zneužitie konania, aj keď
         jeho argumenty neboli formulované v striktných právnych pojmoch. Podľa judikatúry nemožno vyžadovať, aby boli výhrady uvádzané
         na podporu predchádzajúcej sťažnosti formulované v takýchto pojmoch.

      107    Žalobca odkazuje na štúdiu, ktorú objednal v poistno-matematickej spoločnosti EIS Belgium, ktorá analyzovala zmenu poistno-matematickej
         metódy, ktorá prebehla medzi rokmi 2003 a 2004 a odchýlku od výsledkov získaných jednou alebo druhou metódou. Napriek návrhu
         žalobcu Parlament neposkytol žiadne vysvetlenie o dôvodoch tejto zmeny metódy. Žalobca navrhuje, aby Súd pre verejnú službu
         požiadal o predloženie dokumentov, ktoré vysvetlia tento obrat.

      108    V rozpore s tým, čo tvrdí Parlament, správa vypracovaná v roku 2004 poistnou‑matematickou spoločnosťou Ernst & Young na žiadosť
         Eurostatu nepotvrdzovala, že metóda uvedená v prílohe XII služobného poriadku je v súlade s poistno-matematickými postupmi.
         Táto správa spočívala len na overení poistno‑matematickej rovnováhy, ktorá je vymedzená v prílohe XII služobného poriadku,
         na základe informácií poskytnutých Eurostatom.

      109    Žalobca popiera, že by mohol zákonodarca rozhodnúť na základe voľnej úvahy o metóde výpočtu poistno-matematickej rovnováhy.
         Keďže sa odvolával na poistno-matematickú rovnováhu, zákonodarca mal dodržiavať zásady používané špecialistami pre jej výpočet.

      110    Vo svojom vyjadrení vedľajšieho účastníka konania Rada uvádza, že podrobnosti výpočtu uvedené v prílohe XII služobného poriadku,
         zodpovedali výlučne cieľu, ktorý je spoločný pre starý a nový služobný poriadok, zaručiť poistno-matematickú rovnováhu systému
         dôchodkového zabezpečenia.

      111    Rada podporuje tvrdenia Parlamentu. Navyše sa domnieva, že s ohľadom na povahu systému dôchodkového zabezpečenia úradníkov
         Spoločenstva sú tvrdenia žalobcu týkajúce sa údajnej nedostatočnosti príspevkov členských štátov nesprávne. V prípade určitého
         percenta súčtu dôchodkov nejde o „príspevky“ členských štátov, ako by to mohlo byť v prípade systému dôchodkových fondov.
         Naopak členské štáty majú povinnosť financovať rozpočet Spoločenstiev tak, aby mohol uvedený rozpočet zabezpečiť úhradu dôchodkov
         bez ohľadu na ich výšku.

      112    Počas prijímania nariadenia č. 723/2004 sa Rada domnievala, že bolo potrebné do služobného poriadku začleniť metódu výpočtu
         zaručujúcu poistno-matematickú rovnováhu systému dôchodkového zabezpečenia Spoločenstva. No s ohľadom na rôznorodosť ekonomických
         parametrov, na ktoré sa má prihliadať, Rada disponuje voľnou úvahou na vymedzenie tejto metódy. Teda žalobca nevysvetlil ako
         metóda stanovená v prílohe XII služobného poriadku prekročila túto voľnú úvahu, ani aké ustanovenie uvedenej prílohy XII bolo
         prijaté na účely použitia príspevkov úradníkov do systému dôchodkového zabezpečenia na iné účely ako zaručenie poistno-matematickej
         rovnováhy.

      113    Žalobca nemá dôvod s odvolaním sa na správu Eurostatu zo septembra 2003, obzvlášť na štatistickú analýzu v jej bode 8.2.3.1,
         tvrdiť, že sadzba príspevku úradníkov, ktorá sa má uplatňovať s cieľom zaručiť poistno-matematickú rovnováhu, mala byť nižšia
         ako sadzba nakoniec uvedená v služobnom poriadku, teda 9,25 %. Niektoré opatrenia služobného poriadku, ako zníženie percenta
         ročného nadobudnutia práv na dôchodok (1,9 % namiesto 2 %), totiž prinieslo účinky v zmysle zníženia sadzby príspevku len
         v dlhodobom horizonte. Obdobne veľká časť zmien stanovených služobným poriadkom mala malý okamžitý účinok, pretože neboli
         alebo boli neúplne uplatniteľné na úradníkov prijatých do zamestnania pred nadobudnutím účinnosti služobného poriadku. Naproti
         tomu zmena pravidiel týkajúcich sa výpočtu reálnej úrokovej sadzby, ktorá sa použije v poistno-matematických výpočtoch (priemer
         z dvanástich rokov namiesto dvadsiatich rokov) má bezprostredný účinok na vypočítanú sadzbu príspevku.

      114    V pripomienkach k vyjadreniu Rady ako vedľajšieho účastníka konania žalobca tvrdí, že je to práve metóda prílohy XII služobného
         poriadku v celom svojom rozsahu, ktorá bola skoncipovaná tak, aby odôvodnila zvýšenie sadzby príspevku. Sadzba príspevku bola
         teda stanovená na 9,25 %, zatiaľ čo štúdia Eurostatu zo septembra 2003 jasne naznačovala, že sadzba príspevku 8,91 % bola
         dostatočná na zaručenie poistno-matematickej rovnováhy, a dokonca stanovila, že nadobudnutie účinnosti nového služobného poriadku
         umožňuje znížiť túto sadzbu približne na 8,7 %.

      115    Voľná úvaha zákonodarcu Spoločenstva neodôvodňuje svojvôľu. V tomto ohľade Rada neposkytla žiadne vysvetlenie voľby zákonodarcu
         skrátiť referenčné obdobie pre výpočet priemernej reálnej úrokovej sadzby z dvadsať na dvanásť rokov vymedzenej priemerom
         reálnych úrokových sadzieb počas referenčného obdobia.

      116    V duplike Parlament uvádza, že súd Spoločenstva vykonáva obmedzené preskúmanie zjavného alebo závažného nesprávneho posúdenia,
         keď preskúmava zákonnosť legislatívnej normy Spoločenstva, ktorá predpokladá komplexné posúdenia. Štúdia spoločnosti EIS Belgium
         predložená žalobcom však neodhalila žiadne zjavné alebo závažné nesprávne posúdenie v prílohe XII služobného poriadku. Vo
         vzťahu k obdobiu dvanástich rokov stanovenému touto prílohou pre výpočet priemernej reálnej úrokovej sadzby sa autor štúdie
         uspokojil s tým, že uviedol, že obdobie dvadsiatich rokov bolo primeranejšie. Žiadne účtovné pravidlo však nezakazuje výber
         referenčného obdobia dvanástich rokov pre tento výpočet.

      117    Dôvod, pre ktorý metóda, ktorú používa správa Eurostatu zo septembra 2003, napokon nebola vybratá, je jednoduchý: zákonodarca
         použil voľnú úvahu, ktorou disponuje pri voľbe metódy výpočtu poistno-matematickej rovnováhy.

       Posúdenie Súdom pre verejnú službu
      118    Na úvod je potrebné vylúčiť tvrdenia založené na rozpore prílohy XII služobného poriadku s článkom 83 ods. 4 starého služobného
         poriadku. Keďže tieto ustanovenia boli zrušené nadobudnutím účinnosti služobného poriadku, žalobca nie je v žiadnom prípade
         oprávnený dovolávať sa ich (pozri v tomto zmysle uznesenie Súdu prvého stupňa zo 17. septembra 1997, Antillean Rice Mills/Komisia,
         T‑26/97, Zb. s. II‑1347, body 14 až 16).

      119    Ako Súdny dvor opakovane rozhodol, akt vychádza zo zneužitia právomoci iba vtedy, ak sa na základe objektívnych, relevantných
         a súhlasných nepriamych dôkazov ukazuje, že bol prijatý s výlučným alebo prinajmenšom rozhodujúcim zámerom dosiahnuť iné ako
         uvádzané ciele alebo vyhnúť sa postupu osobitne upravenému Zmluvou (pozri rozsudok z 21. júna 1958, Groupement des hauts fourneaux
         a aciéries belges/Vysoký úrad, 8/57, Zb. s. 223, 256; pozri tiež vo vzťahu k zákonodarcovi Spoločenstva rozsudky z 10. marca
         2005, Španielsko/Rada, C‑342/03, Zb. s. I‑1975, bod 64, a zo 7. septembra 2006, Španielsko/Rada, už citovaný, bod 69).

      120    Cieľom prílohy XII služobného poriadku, ako bol vyjadrený v bode 84 tohto rozsudku a ako takisto vyplýva z odôvodnenia č. 28
         nariadenia č. 723/2004, je zabezpečiť poistno-matematickú rovnováhu systému dôchodkového zabezpečenia Spoločenstva pri dodržaní
         stupnice určenej na financovanie tohto systému vypočítaním sadzby príspevku úradníkov, ktorá stačí na financovanie tretiny
         nákladov na službu.

      121    Žalobca však uvádza, že opatrenia prijaté Radou, osobitne voľba počítať priemernú reálnu úrokovú sadzbu z dvanástich rokov
         namiesto dvadsiatich rokov, nemali žiadny vzťah k účelu, ktorý táto inštitúcia údajne sledovala, keďže bezprostredné rozpočtové
         úlohy sa týkali stanovenia výpočtu poistno-matematickej rovnováhy na objektívnejších základoch.

      122    V tomto ohľade napriek striktnému odmietnutiu Rady na pojednávaní zo spisových dokumentov vyplýva, že rozpočtové úvahy sa
         skutočne odzrkadlili pri voľbe obdobia dvanástich rokov, ako už bolo uvedené v bode 92 tohto rozsudku.

      123    Po prvé, táto voľba sa odchyľuje od obvyklého postupu v oblasti poistno-matematického výpočtu, ktorý spočíva vo výpočte priemeru
         úrokových sadzieb za dlhšie obdobie dvadsiatich rokov, aby sa dosiahlo lepšie vyrovnanie premennej hodnoty. Po druhé, zo štúdie
         uskutočnenej Eurostatom v septembri 2003 vyplýva, že zvýšenie sadzby príspevku na 8,9 %, resp. na 8,7 %, s ohľadom na zamýšľané
         zmeny služobného poriadku bolo k 1. januáru 2004 dostatočné na zabezpečenie poistno-matematickej rovnováhy systému dôchodkového
         zabezpečenia, ak by sa vychádzalo z priemernej reálnej úrokovej sadzby vypočítanej z obdobia dvadsiatich rokov predchádzajúcich
         bežnému roku. Po tretie, štúdia realizovaná poistno-matematickou spoločnosťou EIS Belgium jasne ukázala, že voľba referenčného
         obdobia v podstate vysvetľuje, že Eurostat mohol vo svojej správe zo septembra 2004 vypočítať sadzbu príspevku na 10,43 %.
         Nakoniec, prípravné práce reformy dôchodkov, najmä vysvetlivka Rady zo 7. marca 2003 pripojená k žalobe, prezrádzajú vôľu
         viacerých členských štátov zvýšiť príspevok úradníkov s cieľom znížiť rozpočtové náklady dôchodkového systému.

      124    Napriek tomu sa zdá, že rozpočtové úvahy nemali rozhodujúci vplyv na metódu prílohy XII služobného poriadku. Začlenenie poistno-matematickej
         metódy do služobného poriadku totiž prekáža samo osebe tomu, aby sa príspevky úradníkov menili v závislosti od rozpočtovej
         situácie, pretože práve s ohľadom na budúce potreby financovania systému dôchodkového zabezpečenia vymedzené objektívne podľa
         uvedenej poistno-matematickej metódy sa počítajú príspevky počas bežného roka.

      125    Výpočet priemernej reálnej úrokovej sadzby za dlhšie alebo kratšie obdobie sám osebe nemá nijaký vplyv, ako bolo uvedené v bodoch
         95 až 97 tohto rozsudku, na poistno-matematickú rovnováhu, pretože toto obdobie má jedinú funkciu zabezpečiť časové vyrovnanie
         úrokovej sadzby a v dôsledku toho aj sadzby príspevku. Navyše, voľba dĺžky obdobia dvanástich rokov vôbec nespochybňuje vyrovnávaciu
         funkciu referenčného obdobia, ako sa mohlo stať v prípade voľby naozaj krátkej dĺžky piatich rokov, ktorá bola navrhnutá viacerými
         delegáciami v Rade s cieľom dosiahnuť vyššiu sadzbu príspevku v roku 2004. Takže medzi stabilitou sadzby príspevku garantovanou
         dostatočne dlhým referenčným obdobím a významnejším okamžitým zvýšením sadzby príspevku dala Rada prednosť prvému cieľu. V dôsledku
         toho nemožno tvrdiť, že dĺžka dvanástich rokov bola prijatá výlučne alebo rozhodujúcim spôsobom na rozpočtové účely.

      126    Nakoniec zo služobného poriadku nevyplýva, že pri výkone širokej miery voľnej úvahy zákonodarcu na účely zabezpečenia poistno-matematickej
         rovnováhy dôchodkového systému Spoločenstva je zohľadnenie akýchkoľvek rozpočtových úvah Radou protiprávne. Toto zohľadnenie
         je dokonca nevyhnutné, keďže pri neexistencii dôchodkových fondov Spoločenstva je vyplácanie dôchodkových dávok nákladom pre
         rozpočet Spoločenstiev v súlade s článkom 83 ods. 1 služobného poriadku, obdobne ako príspevok úradníkov predstavuje príjem.
         Okrem toho článok 14 ods. 2 prílohy XII služobného poriadku stanovuje, že v prípade päťročných poistno-matematických hodnotení
         môže byť uvedená príloha XII opätovne preskúmaná Radou nielen preto, aby sa zohľadnila poistno-matematická rovnováha, aj „z hľadiska
         jej rozpočtových dôsledkov“.

      127    Z predchádzajúceho vyplýva, že žalobný dôvod založený na tom, že Rada prijatím prílohy XII služobného poriadku v zásade sledovala
         rozpočtový cieľ a v dôsledku toho uvedená príloha vychádzala zo zneužitia právomoci, musí byť zamietnutý bez toho, aby bolo
         potrebné rozhodnúť o prípustnosti tohto žalobného dôvodu.

       O piatom žalobnom dôvode založenom na porušení zásady ochrany legitímnej dôvery
       Tvrdenia účastníkov konania
      128    Žalobca vo svojej žalobe tvrdí, že metóda prílohy XII služobného poriadku bola vymedzená v rozpore so zásadou ochrany legitímnej
         dôvery.

      129    Kým sa Parlament viackrát svojim úradníkom a zamestnancom zaručil, že ich príspevok sa zvýši len v rozsahu, aký bude striktne
         nevyhnutný na zachovanie poistno-matematickej rovnováhy, tento príspevok bolo umelo zvýšený nad tento rámec, a v rozpore so
         zásadou poistno-matematickej rovnováhy. Parlament teda nerešpektoval záruky, ktoré dal svojim úradníkom a zamestnancom, a takto
         porušil dôveru, ktorú do neho títo poslední menovaní vkladali.

      130    Okrem toho žalobca sa domnieva, že neodôvodneným zvýšením sadzby príspevku zamestnávateľ preniesol bremeno dlhu systému dôchodkového
         zabezpečenia Spoločenstva na úradníkov, hoci ho bol sám povinný znášať. Počas mnohých rokov totiž stačili na pokrytie výdavkov
         systému dôchodkového zabezpečenia samotné mzdové príspevky, kým zamestnávateľ neuhrádzal potrebné príspevky na financovanie
         uvedeného systému. Žalobca uvádza, že v korešpondencii z roku 2001 predseda Komisie priznal existenciu významných nadobudnutých
         práv, ktoré zodpovedajú minulým príspevkom na dôchodky, ktoré mali byť uhradené, a ubezpečil, že „príčinou prípadného zvýšenia
         príspevkov nemôže byť v žiadnom prípade financovanie týchto nadobudnutých práv“.

      131    Parlament vo svojom vyjadrení k žalobe pripomína, že o porušení zásady ochrany legitímnej dôvery možno uvažovať len vtedy,
         ak presné, nepodmienečné a zhodné záruky pochádzajúce z oprávnených a dôveryhodných zdrojov vyvolali dôvodné nádeje u dotknutej
         osoby. To však nie je prípad v prejednávanej veci, keďže Parlament, ktorý nemal právomoci na prijatie ustanovení služobného
         poriadku a bol iba konzultovaný pri prijímaní nariadenia č. 723/2004, v žiadnom prípade počas reformy systému dôchodkového
         zabezpečenia neposkytol bezpodmienečné záruky. Preto prípadné záruky, ktoré žalobca dostal zo strany Parlamentu, nemohli vyvolať
         u dotknutej osoby dôvodné nádeje, že sadzba príspevku do dôchodkového systému Spoločenstva sa nezvýši.

      132    Parlament tiež uvádza, že úradníci sa nemôžu dovolávať zásady ochrany legitímnej dôvery na účely spochybnenia nového ustanovenia
         nariadenia najmä v oblasti, ktorej predmet zahŕňa pravidelné úpravy v závislosti od zmeny ekonomickej situácie.

      133    Vo svojej replike žalobca tvrdí, že skutočnosť, že ustanovenia služobného poriadku neboli Parlamentom prijaté, ale len konzultované,
         a boli prijaté Radou, má malý význam. Stanovisko Parlamentu je totiž podstatnou a nevyhnutnou časťou konania, bez ktorej by
         nemohol byť nový služobný poriadok prijatý. Poskytnutím priaznivého stanoviska k metóde prílohy XII Parlament nerešpektoval
         záruky, ktoré poskytol svojim úradníkom a zamestnancom.

      134    Napokon žalobca tvrdí, že jeho legitímna dôvera vyplýva nielen zo záruk, ktoré mu poskytla hierarchia Parlamentu, ale aj zo
         znenia služobného poriadku.

      135    Vo svojom vyjadrení vedľajšieho účastníka konania Rada odpovedá na pripomienky žalobcu, podľa ktorých nemôže byť príčinou
         zvýšenia sadzby príspevku do systému dôchodkového zabezpečenia financovanie už nadobudnutých práv na dôchodok. Prijatie nového
         služobného poriadku a zachovanie vzájomnej záruky členských štátov uhrádzať dôchodky de facto potvrdzujú poistno-matematickú rovnováhu k 30. aprílu 2004. Z dôvodu povahy systému dôchodkového zabezpečenia Spoločenstva
         pokryli úradníci a inštitúcia dôchodkové práva úradníkov a zamestnancov zhromaždené k tomuto dátumu. Nový služobný poriadok
         nestanovil vrátenie prípadných kladných alebo záporných rozdielov spôsobených predpokladanou nevhodnosťou sadzby príspevku.
         Jediným cieľom metódy poistno-matematického hodnotenia vymedzenej v prílohe XII služobného poriadku bolo zaručiť, aby bola
         sadzba príspevku, ktorá sa bude uplatňovať od 1. mája 2004, dostatočná na pokrytie práv na dôchodok, ktoré budú nadobudnuté
         úradníkmi od tohto dátumu.

      136    Vo svojich pripomienkach k vyjadreniu Rady ako vedľajšieho účastníka konania žalobca konštatuje, že všetci účastníci konania
         uznávajú, že úradníci a zamestnanci musia uhrádzať len tretinu príspevkov potrebných na zaručenie budúceho vyplácania práv,
         ktoré nadobudnú v súčasnosti, a že minulý deficit musí byť úplne financovaný členskými štátmi prostredníctvom rozpočtu Spoločenstva.
         Nesúhlas sa týka len vykonania tejto zásady. V rozpore s tým, čo tvrdí Rada, metóda prílohy XII služobného poriadku umelo
         zvýšila príspevok úradníkov a zamestnancov.

      137    V duplike Parlament tvrdí, že zachovanie poistno-matematickej rovnováhy patrí do zložitej oblasti, ktorej predmet zahŕňa pravidelné
         úpravy v závislosti od zmien ekonomickej situácie. Navyše, premenlivosť výšky príspevku jasne vyplýva z ustanovení služobného
         poriadku, najmä z článku 83 ods. 4 starého služobného poriadku. Žalobca sa preto nemôže dovolávať zásady ochrany legitímnej
         dôvery na účely spochybnenia zákonnosti nových ustanovení týkajúcich sa metódy výpočtu poistno-matematickej rovnováhy.

       Posúdenie Súdom pre verejnú službu
      138    Zásada ochrany legitímnej dôvery bola potvrdená judikatúrou ako „vyššie právne pravidlo“ (rozsudok Súdneho dvora zo 14. mája
         1975, CNTA/Komisia, 74/74, Zb. s. 533, bod 44), „jedna zo základných zásad Spoločenstva“ (rozsudky Súdneho dvora zo 14. októbra
         1999, Atlanta/Európske spoločenstvo, C‑104/97 P, Zb. s. I‑6983, bod 52, a zo 7. júna 2005, VEMW a i., C‑17/03, s. I‑4983,
         bod 73) alebo aj ako všeobecná zásada (rozsudok Súdneho dvora zo 4. októbra 2001, Taliansko/Komisia, C‑403/99, Zb. s. I‑6883,
         bod 35).

      139    Táto zásada súvisí so zásadou právnej istoty, ktorá vyžaduje, aby bola právna úprava Spoločenstva určitá a jej uplatňovanie
         predvídateľné pre právne subjekty v tom zmysle, že je jej cieľom v prípade zmeny a doplnenia právneho pravidla zabezpečiť
         ochranu legitímne nadobudnutých práv jednou alebo viacerými fyzickými alebo právnickými osobami (pozri v tomto zmysle rozsudky
         Súdneho dvora z 15. februára 1996, Duff a i., C‑63/93, Zb. s. I‑569, bod 20, a z 18. mája 2000, Rombi & Arkopharma, C‑107/97,
         Zb. s. I‑3367, bod 66; rozsudok Súdu prvého stupňa zo 16. septembra 1999, Partex/Komisia, T‑182/96, Zb. s. II‑2673, bod 191).

      140    Podľa ustálenej judikatúry sa právo požadovať ochranu legitímnej dôvery vzťahuje na každého jednotlivca, ktorý sa nachádza
         v situácii, z ktorej vyplýva, že správne orgány Spoločenstva, tým, že mu poskytli presné uistenia, vytvorili v jeho vedomí
         dôvodné nádeje (rozsudky Súdu prvého stupňa zo 5. februára 1997, Petit‑Laurent/Komisia, T‑211/95, Zb. VS. s. I‑A‑21 a II‑57,
         bod 72, a z 5. novembra 2002, Ronsse/Komisia, T‑205/01, Zb. VS. s. I‑A‑211 a II‑1065, bod 54).

      141    Podľa prvej časti žalobného dôvodu žalobca tvrdí, že Parlament poskytol úradíkom o obsahu budúcej reformy dôchodkov záruky,
         ktoré neboli dodržané, a to v rozpore so zásadou ochrany legitímnej dôvery.

      142    Jedine presné záruky, ktoré pochádzajú od príslušného orgánu a potvrdzujú, čo sľubuje, môžu vyvolať legitímnu dôveru u dotknutého
         úradníka (pozri rozsudok Súdu prvého stupňa z 8. decembra 2005, Reynolds/Parlament, T‑237/00, Zb. VS. s. I‑A‑385 a II‑1731,
         bod 146).

      143    Parlament však disponuje len poradnou úlohou v procese prijímania alebo revízie služobného poriadku. V zmysle článku 283 ES
         totiž „Rada vydá Služobný poriadok… a podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov týchto Spoločenstiev kvalifikovanou väčšinou
         na návrh Komisie a po porade s ďalšími dotknutými orgánmi“. Práve preto nemožno tvrdiť, že Parlament mohol poskytnúť svojim
         úradníkom o reforme systému dôchodkového zabezpečenia Spoločenstva záruky, ktorými bola Rada ďalej viazaná, inak by došlo
         k popretiu ustanovení Zmlúv, ktoré upravujú rozdelenie právomocí medzi inštitúciami.

      144    Za týchto podmienok nemohli vyhlásenia Parlamentu o reforme systému dôchodkového zabezpečenia Spoločenstva v tom čase v štádiu
         príprav vyvolať u žalobcu dôvodné nádeje.

      145    Podľa druhej časti žalobného dôvodu žalobca tvrdí, že jeho dôvera v omnoho menšie zvýšenie príspevku úradníkov na dôchodky
         vychádzala z ustanovení služobného poriadku, ktoré obmedzujú uvedený príspevok na tretinu potrieb financovania systému dôchodkového
         zabezpečenia Spoločenstva, a zo skutočnosti, že v minulosti príspevky úradníkov tento strop presahovali. V rozpore s tým,
         čo Rada tvrdila na pojednávaní, dôvera uvádzaná žalobcom teda nespočíva na jednoduchom postupe.

      146    Ustanovenia článku 83 ods. 2 starého služobného poriadku, ktoré boli zachované v novom služobnom poriadku, už stanovovali,
         že úradníci prispievajú tretinou na financovanie systému dôchodkového zabezpečenia. Aj pred nadobudnutím účinnosti nového
         služobného poriadku totiž systém dôchodkového zabezpečenia Spoločenstva financovali v pomere dvoch tretín zamestnávateľ Spoločenstva
         a tretinu príspevky úradníkov a ďalších zamestnancov.

      147    Žalobca sa však domnieva, že metóda prílohy XII služobného poriadku narušila toto rozdelenie financovania z minulosti.

      148    V prvom rade Parlament namieta, že žalobca sa nemôže dovolávať zásady ochrany legitímnej dôvery proti ustanoveniam prílohy
         XII služobného poriadku.

      149    Podľa ustálenej judikatúry sa úradníci nemôžu dovolávať zásady ochrany legitímnej dôvery na účely spochybnenia zákonnosti
         ustanovení nového nariadenia, predovšetkým v oblasti, ktorej predmet zahŕňa pravidelné úpravy v závislosti od zmien ekonomickej
         situácie (rozsudky Súdu prvého stupňa z 22. júna 1994, Di Marzio a Lebedef/Komisia, T‑98/92 a T‑99/92, Zb. VS. s. I‑A‑167
         a II‑541, bod 68, a z 11. decembra 1996, Barraux a i./Komisia, T‑177/95, Zb. VS. s. I‑A‑541 a II‑1451, bod 47). Platí to najmä
         o úprave systému sociálneho zabezpečenia Spoločenstva, vo vzťahu ku ktorému zákonodarca navyše disponuje širokou mierou voľnej
         úvahy, pokiaľ ide o nevyhnutnosť reforiem (pozri v tomto zmysle rozsudok Campoli/Komisia, už citovaný, body 71 a 72).

      150    Ak je však zákonodarca oprávnený slobodne meniť a dopĺňať pravidlá služobného poriadku, o ktorých sa domnieva, že sú v súlade
         so všeobecným záujmom, a prijímať ustanovenia služobného poriadku menej priaznivé pre dotknutých úradníkov s výhradou stanovenia
         v prípade potreby dostatočne dlhého prechodného obdobia, platí to len pod podmienkou, že rozhoduje o budúcnosti (pozri rozsudok
         Campoli/Komisia, už citovaný, bod 85), teda len pod podmienkou, že nová právna úprava sa bude uplatňovať len na nové situácie
         a na budúce účinky situácií vzniknutých počas účinnosti skoršej právnej úpravy (pozri a contrario rozsudky Súdneho dvora zo 16. mája 1979, Tomadini, 84/78, Zb. s. 1801, bod 21, a z 5. mája 1981, Dürbeck, 112/80, Zb. s. 1095,
         bod 48, a v oblasti verejnej služby rozsudok Súdu prvého stupňa z 26. októbra 1993, Reinarz/Komisia, T‑6/92 a T‑52/92, Zb.
         s. II‑1047, bod 85).

      151    Je potrebné konštatovať, že takto vymedzené obmedzenie uplatniteľnosti zásady ochrany legitímnej dôvery voči novému ustanoveniu
         nariadenia nemožno proti žalobcovi v prejednávanej veci namietať.

      152    Žalobca totiž netvrdí, že došlo v rozpore so zásadou ochrany legitímnej dôvery k narušeniu rozdelenia financovania podľa článku
         83 ods. 2 starého služobného poriadku do budúcnosti. Ako bolo uvedené v bode 146 tohto rozsudku, predmetné ustanovenia boli
         bez zmeny prevzaté do článku 83 ods. 2 nového služobného poriadku. Výhrada, ktorú žalobca formuluje voči prílohe XII služobného
         poriadku, je, že narušila rozdelenie financovania pre obdobie predchádzajúce nadobudnutiu účinnosti uvedenej prílohy, a to
         výlučne retroaktívnym spôsobom.

      153    Práve preto v rozpore s tým, čo tvrdí Parlament, sa už citovaná judikatúra týkajúca sa nových ustanovení nariadenia nebude
         uplatňovať na prejednávanú vec, a preto sa jej nemožno užitočne dovolávať na účely odoprenia žalobcovi práva dovolávať sa
         zásady ochrany legitímnej dôvery. Naopak Súdny dvor v rozsudku z 11. júla 1991, Crispoltoni (C‑368/89, Zb. s. I‑3695, bod
         21), ostro odsúdil narušenie legitímnej dôvery ekonomických subjektov dvomi nariadeniami Spoločenstva z dôvodu ich retroaktívnych
         účinkov.

      154    V druhom rade je potrebné preskúmať, či, ako tvrdí žalobca, príloha XII služobného poriadku skutočne narušila v období pred
         1. májom 2004 pravidlo financovania systému dôchodkového zabezpečenia Spoločenstva.

      155    Zo správy Dührkop Dührkop vyplýva, že až do roku 1982 inštitúcie neuhradili žiadny príspevok do dôchodkového systému Spoločenstva
         a až od roku 1998 začali v plnom rozsahu uhrádzať podiel zamestnávateľa Spoločenstva.

      156    Ako uvádza Rada vo svojom vyjadrení vedľajšieho účastníka konania, poistno-matematická metóda vymedzená prílohou XII služobného
         poriadku má za cieľ výlučne zaručiť, aby bola sadzba príspevku na dôchodky, ktorá sa bude uplatňovať od 1. mája 2004, dostatočná
         na pokrytie práv na dôchodok, ktoré úradníci nadobudnú od tohto dátumu. Nedostatok zohľadnenia minulosti prílohou XII služobného
         poriadku má dva následky, ktoré je potrebné pri skúmaní argumentácie žalobcu rozlíšiť.

      157    Po prvé, poistno-matematická rovnováha neprihliada na práva na dôchodok nadobudnuté pred dátumom výpočtu v súlade s článkom
         4 ods. 4 písm. b) prílohy XII služobného poriadku. Toto ustanovenie zaručuje, že deficity systému dôchodkového zabezpečenia
         Spoločenstva prípadne nahromadené do 1. mája 2004 nebudú znášať úradníci a že príčinou zvýšenia sadzby príspevku nebude môcť
         byť financovanie práv na dôchodok, ktoré títo poslední menovaní už nadobudli v rozpore, s tým, čo tvrdí žalobca.

      158    Po druhé, služobný poriadok tiež nestanovuje vrátenie prípadných kladných alebo záporných rozdielov spôsobených predpokladanou
         nevhodnosťou sadzby príspevku v minulosti. Inými slovami, vymedzenie poistno-matematickej rovnováhy upravené prílohou XII
         služobného poriadku neprihliada na príspevky uhradené do 30. apríla 2004 a stanovuje, že práva na dôchodok nadobudnuté do
         tohto dátumu boli pokryté v súlade s rozdeľovacím kľúčom financovania.

      159    Teda žalobca vychádza zo správy Dührkop Dührkop, aby mohol tvrdiť, že zamestnávateľ Spoločenstva financuje systém dôchodkového
         zabezpečenia vo výške dvoch tretín len od roku 1998 a že úradníci v minulosti prispievali viac ako jednou tretinou na financovanie
         uvedeného systému.

      160    Keďže však správa Dührkop Dührkop nie je založená na poistno-matematickej štúdii systému dôchodkového zabezpečenia, obmedzuje
         sa na konštatovanie, že ročný príspevok úradníkov už po dlhú dobu prekračoval tretinu ročných rozpočtových nákladov systému
         dôchodkového zabezpečenia Spoločenstva. Takže ustanovenia článku 83 ods. 2 starého služobného poriadku, ktoré stanovili rovnako
         ako nový služobný poriadok, že úradníci prispievajú na financovanie tohto systému jednou tretinou, je potrebné chápať v poistno-matematickom
         zmysle, a nie v rozpočtovom zmysle, ako jasne vyplýva z ustanovení článku 83 ods. 4 starého služobného poriadku. Tieto ustanovenia
         znamenajú, že tretina súčtu poistno-matematických hodnôt práv na dôchodok nadobudnutých všetkými aktívnymi úradníkmi v priebehu
         roka, teda tretina nákladov na službu, musí byť financovaná úradníkmi.

      161    Zistenie, že v priebehu desaťročia, kým systém dôchodkového zabezpečenia Spoločenstva ešte počítal s veľmi obmedzeným počtom
         dôchodcov, výška príspevkov úradníkov značne prekročila tretinu rozpočtových nákladov tohto systému, neumožňuje potvrdiť,
         že príspevok úradníkov takisto prekročil tretinu nákladov na službu.

      162    Takýto záver totiž môže najskôr vychádzať len z poistno-matematickej štúdie. Komisia pritom na pojednávaní tvrdila bez toho,
         aby to bolo spochybnené, že pred rokom 1998 nebola uskutočnená nijaká poistno-matematická štúdia systému dôchodkového zabezpečenia
         Spoločenstva. Ďalej nie je isté, že so sadzbami príspevku stanovenými na 6,75 % a potom na 8,25 %, úradníci v minulosti financovali
         viac ako tretinu nákladov na službu. Nakoniec, aj keby mohlo byť dodržiavanie stupnice financovania preverené na základe rozpočtových
         údajov a v dôsledku toho by bolo možné pripustiť záver správy Dührkop Dührkop, podľa ktorej bol príspevok zamestnávateľa uhrádzaný
         len čiastočne do roku 1998, aj tak by ešte bolo potrebné overiť, či predpokladaný prebytok príspevkov úradníkov do tohto dátumu
         nebol nahradený prebytkom príspevkov Spoločenstiev medzi rokmi 1998 a 2004.

      163    Preto nie je preukázané, že nová právna úprava mala za následok retroaktívne narušenie kľúča financovania systému dôchodkového
         zabezpečenia Spoločenstva.

      164    Vzhľadom na to, že Rada implicitne predpokladala, že toto pravidlo bolo dodržiavané pred nadobudnutím účinnosti prílohy XII
         služobného poriadku, nemožno na ňu hľadieť tak, že narušila dôveru, ktorú mohli úradníci legitímne vkladať do dodržiavania
         uvedeného pravidla.

      165    Z predchádzajúceho vyplýva, že žalobný dôvod založený na porušení zásady ochrany legitímnej dôvery musí byť vo svojich jednotlivých
         častiach zamietnutý.

      166    S ohľadom na všetky predchádzajúce úvahy je potrebné zamietnuť žalobu ako nedôvodnú.

       O trovách
      167    Ako rozhodol Súd pre verejnú službu vo svojom rozsudku z 26. apríla 2006, Falcione/Komisia (F-16/05, zatiaľ neuverejnený v Zbierke,
         body 77 až 86), dovtedy, kým nenadobudne účinnosť Rokovací poriadok Súdu pre verejnú službu a predovšetkým osobitné ustanovenia
         týkajúce sa trov konania, treba v záujme riadneho výkonu spravodlivosti a s cieľom zaručiť osobám podliehajúcim súdnej právomoci
         dostatočnú predvídateľnosť pravidiel týkajúcich sa výdavkov na konanie, uplatňovať výlučne Rokovací poriadok Súdu prvého stupňa.

      168    Podľa článku 87 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť
         trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Na základe článku 88 toho istého rokovacieho poriadku v sporoch medzi
         Spoločenstvami a ich zamestnancami inštitúcie znášajú svoje vlastné trovy konania.

      169    Podľa článku 87 ods. 3 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa môže Súd prvého stupňa vo výnimočných prípadoch rozdeliť náhradu
         trov konania.

      170    V prejednávanej veci Parlament odpovedal na sťažnosť len čiastočne, vo svojich písomnostiach neposkytol žiadne vysvetlenie
         voľby obdobia dvanástich rokov, ktoré závažne a presne namietal žalobca, a v odpovedi na veľmi podloženú argumentáciu nepripojil
         žiadny dôkaz k svojim vyjadreniam. Na účely rozhodnutia a poznania ratio legis spochybnených ustanovení bol tak Súd pre verejnú službu povinný nariadiť početné opatrenia na zabezpečenie priebehu konania.

      171    Za daných okolností je opodstatnené zaviazať Parlament, aby okrem svojich vlastných trov konania nahradil polovicu trov konania
         žalobcu. Žalobca znáša polovicu svojich vlastných trov konania.

      172    Nakoniec podľa článku 87 ods. 4 prvého pododseku Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa Rada a Komisia, ktoré vstúpili do
         konania ako vedľajší účastníci, znášajú svoje vlastné trovy konania.

      Z týchto dôvodov
      SÚD PRE VEREJNÚ SLUŽBU (plénum)
      rozhodol a vyhlásil:
      1.      Žaloba sa zamieta.
      2.      Európsky parlament znáša svoje vlastné trovy konania a je povinný nahradiť polovicu trov konania pána Wilsa.
      3.      Pán Wils znáša polovicu svojich vlastných trov konania.
      4.      Rada Európskej únie a Komisia Európskych spoločenstiev znášajú svoje vlastné trovy konania.

               Mahoney

               Kreppel

               Van Raepenbusch

               Boruta

               Kanninen

               Tagaras

                     Gervasoni

         Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 11. júla 2007.

               Tajomník

                     Predseda

               W. Hakenberg

                     S. Mahoney

         Znenie tohto rozhodnutia, ako aj v ňom citované rozhodnutia súdov Spoločenstva, ktoré neboli zatiaľ uverejnené v Zbierke,
            sú k dispozícii na internetovej stránke Súdneho dvora: www.curia.europa.eu

      * Jazyk konania: francúzština.