title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (piata rozšírená komora) zo 14. apríla 2005. # Sniace, SA proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Štátna pomoc - Žaloba o neplatnosť - Prípustnosť - Akt, ktorý sa žalobcu týka osobne. # Vec T-88/01.

text:
      Vec T‑88/01
      Sniace, SA
      proti
      Komisii Európskych spoločenstiev
      „Štátna pomoc – Žaloba o neplatnosť – Prípustnosť – Akt, ktorý sa žalobcu osobne týka“
      Rozsudok Súdu prvého stupňa (piata rozšírená komora) zo 14. apríla 2005
      Abstrakt rozsudku
      1.     Konanie – Vedľajšie účastníctvo – Návrh, ktorý neobsahuje iba návrhy podporujúce jedného z účastníkov konania – Neprípustnosť
            – Prekážka konania z dôvodu verejného záujmu – Preskúmanie súdom bez návrhu – Nedostatok aktívnej legitimácie žalobcu
      (Štatút Súdneho dvora, článok 40 štvrtý odsek; Rokovací poriadok Súdu prvého stupňa, články 113 a 116 ods. 3)
      2.     Žaloba o neplatnosť – Fyzické alebo právnické osoby – Akty, ktoré sa ich priamo a osobne týkajú – Rozhodnutie Komisie, ktorým
            sa ukončuje konanie o pomoci – Konkurenčný podnik podniku príjemcu pomoci – Právo podať žalobu – Podmienky
      (Článok 88 ods. 2 ES a článok 230 štvrtý odsek ES)
      1.     Podľa článku 40 štvrtého odseku Štatútu Súdneho dvora môže návrh na vstup vedľajšieho účastníka do konania obsahovať iba návrhy
         podporujúce jedného z účastníkov konania. Okrem toho, podľa článku 116 ods. 3 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa vedľajší
         účastník konania musí prijať spor v stave, v akom sa nachádza v čase jeho vstupu do konania. V zmysle článku 113 rokovacieho
         poriadku však Súd prvého stupňa môže kedykoľvek aj bez návrhu preskúmať prekážky konania z dôvodu verejného záujmu, vrátane
         tých, na ktoré sa odvolávajú vedľajší účastníci konania. Prekážka konania týkajúca sa aktívnej procesnej legitimácie žalobcu
         zdôrazňuje takúto otázku verejného záujmu.

      (pozri body 49, 52, 53)
      2.     V súlade s článkom 230 štvrtým odsekom ES môže fyzická alebo právnická osoba podať žalobu proti rozhodnutiu adresovanému inej
         osobe, len ak sa jej toto rozhodnutie priamo a osobne týka. Iné osoby ako adresáti rozhodnutia môžu tvrdiť, že sa ich toto
         rozhodnutie osobne týka, len v prípade, že ich toto rozhodnutie zasahuje z dôvodu určitých vlastností, ktoré sú vlastné len
         im alebo z dôvodu skutkových okolností, ktoré ich charakterizujú vo vzťahu ku všetkým ostatným osobám a vyčleňujú ich podobným
         spôsobom, ako je vyčlenený adresát rozhodnutia.

      Čo sa týka konkrétne oblasti štátnej pomoci, okrem podnikov, ktoré boli príjemcami pomoci, sú za osobne ovplyvnené rozhodnutím
         Komisie, ktorým bolo ukončené konanie začaté na základe článku 88 ods. 2 ES v súvislosti s individuálnou pomocou, uznané konkurujúce
         podniky, ktoré hrali aktívnu úlohu v rámci tohto konania, pokiaľ bola ich pozícia na trhu výrazne ovplyvnená opatrením pomoci,
         ktoré bolo predmetom napadnutého rozhodnutia. Podnik preto nemôže odkazovať výlučne na svoje postavenia konkurenta vo vzťahu
         k podniku, ktorý je príjemcom pomoci, ale musí okrem iného preukázať, že berúc do úvahy stupeň svojej prípadnej účasti v konaní
         a silu zásahu do svojej trhovej pozície, je v situácii, ktorá ho vyčleňuje podobným spôsobom, ako je vyčlenený adresát rozhodnutia.
         Je potrebné sa domnievať, že podnik hral v konaní pred podaním žaloby len malú úlohu, ak jednak nepredložil Komisii žiadnu
         sťažnosť a jednak sa zdá, že priebeh tohto konania nebol vo veľkej miere ovplyvnený pripomienkami, ktoré predložil, keďže
         sa niekoľkokrát za sebou obmedzil v podstate na zopakovanie určitých konštatovaní Komisie v jej rozhodnutí o začatí konania
         a na súhrnný komentár k nim, a to bez toho, aby poskytol akýkoľvek konkrétny dôkaz, a obmedzil sa na tvrdenie, bez najmenšieho
         upresnenia alebo akéhokoľvek dôkazu, že opatrenia uvedené v rozhodnutí o rozšírení konania sú štátnou pomocou a že majú byť
         vyhlásené za nezlučiteľné so spoločným trhom.

      Pokiaľ ide o silu zásahu do trhovej pozície žalobcu, súdu Spoločenstva neprináleží v štádiu skúmania prípustnosti, aby sa
         definitívne vyjadril o konkurenčnom vzťahu medzi žalobcom a podnikom, ktorý je príjemcom pomoci. V tejto súvislosti prislúcha
         výlučne žalobcovi, aby vhodným spôsobom poukázal na dôvody, pre ktoré rozhodnutie Komisie môže poškodiť jeho legitímne záujmy
         tým, že výrazne ovplyvní jeho pozíciu na trhu.

      (pozri body 54 – 57, 59, 60)
ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (piata rozšírená komora)
      zo 14. apríla 2005 (*)

      „Štátna pomoc – Žaloba o neplatnosť – Prípustnosť – Akt, ktorý sa žalobcu osobne týka“
      Vo veci T‑88/01,
      Sniace, SA, so sídlom v Madride (Španielsko), v zastúpení: J. Baró Fuentes, M. Gómez de Liaño y Botella a F. Rodríguez Carretero, advokáti,

      žalobca,
      proti
      Komisii Európskych spoločenstiev, v zastúpení: D. Triantafyllou a J. Buendía Sierra, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      žalovanej,
      ktorú v konaní podporujú:
      Rakúska republika, v zastúpení: H. Dossi a M. Burgstaller, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      Lenzing Lyocell GmbH & Co. KG, so sídlom v Heiligenkreuz im Lafnitztal (Rakúsko),

      a
      Spolková krajina Burgenland (Rakúsko), v zastúpení: U. Soltész, advokát,

      vedľajší účastníci konania,
      ktorej predmetom je návrh na zrušenie rozhodnutia Komisie 2001/102/ES z 19. júla 2000 o štátnej pomoci Rakúska v prospech
         Lenzing Lyocell GmbH & Co. KG (Ú. v. ES L 38, 2001, s. 33),

      SÚD PRVÉHO STUPŇA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV (piata rozšírená komora),

      v zložení: predsedníčka komory P. Lindh, sudcovia R. García-Valdecasas, J. D. Cooke, P. Mengozzi a M. E. Martins Ribeiro,
      tajomník: J. Palacio González, hlavný referent,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 17. júna 2004,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
       Skutkový stav
      1       Sniace SA (ďalej len „žalobca“) je španielskou spoločnosťou, ktorá sa zaoberá predovšetkým výrobou a predajom umelých a syntetických
         vlákien, celulózy, celulózových vlákien (viskózová striž), polyamidových nekonečných nití, netkanej plste, ako aj síranu sodného,
         lesným hospodárstvom a spoločnou výrobou elektrickej energie.

      2       Lenzing Lyocell GmbH &Co. KG (ďalej len „LLG“) je rakúskou dcérskou spoločnosťou rakúskej spoločnosti Lenzing AG, ktorá vyrába
         predovšetkým vlákna viskózy a modalu. LLG sa zaoberá výrobou a predajom lyocellu, nového typu vlákna, vyrábaného z čistej
         prírodnej celulózy. Toto vlákno je tiež vyrábané britskou spoločnosťou Courtaulds plc, ktorá ho predáva pod názvom „Tencel“.

      3       V roku 1995 začala LLG výstavbu továrne na výrobu lyocellu v rámci priemyselného parku v Heiligenkreuz-Szentgotthárd, ktorý
         sa nachádza v pohraničnej zóne medzi Rakúskom a Maďarskom. Továreň je umiestnená v rakúskej časti zóny v Land Burgenland.

      4       V roku 1995 rakúska verejnoprávna organizácia Wirtschaftsbeteiligungs AG (ďalej len „WiBAG“) oficiálne oznámila Komisii svoj
         zámer poskytnúť verejnú pomoc spoločnosti LLG v prospech investičného projektu. Listom z 30. augusta 1995 Rakúska republika
         oznámila Komisii, že táto pomoc bude poskytnutá v rámci systému pomoci s regionálnym účelom s referenčným číslom N 589/95,
         schváleného Komisiou listom z 3. augusta 1995. Listom z 5. októbra 1995 Komisia informovala Rakúsku republiku o tom, že individuálne
         oznámenie o pomoci plánovanej vo forme subvencií nie je nevyhnutné, keďže podlieha systému povolených pomocí, pritom ju však
         vyzvala, aby neposkytovala LLG pomoc vo forme záruk bez toho, aby ju o tom vopred informovala.

      5       Dňa 21. apríla 1997 rakúske orgány adresovali Komisii formuláre žiadostí o spolufinancovanie prostredníctvom Európskeho fondu
         pre regionálny rozvoj (EFRR) vo vzťahu k dvom veľkým investičným projektom v priemyselnom parku, ktoré mali realizovať Business
         Park Heiligenkreuz GmbH (ďalej len „BPH“) a Wirtschaftspark Heiligenkreuz Servicegesellschaft mbH (ďalej len „WHS“).

      6       Komisia sa na základe údajov uvedených v týchto formulároch, ako aj v zmluve uzavretej roku 1995 medzi spolkovou krajinou
         Burgenland a LLG, rozhodla znova preskúmať vec týkajúcu sa pomoci poskytnutej LLG. Potom, ako sa stretla s rakúskymi orgánmi,
         a po výmene korešpondencie s nimi, rozhodla Komisia túto vec zapísať na zoznam neoznámených pomocí. Neskôr došlo k ďalším
         stretnutiam a k ďalšej výmene korešpondencie medzi Komisiou a rakúskymi orgánmi.

      7       Listom z 29. októbra 1998 informovala Komisia rakúsku vládu o svojom rozhodnutí zo 14. októbra 1998 o začatí konania uvedeného
         v článku 93 ods. 2 Zmluvy ES (teraz článok 88 ods. 2 ES) v súvislosti s rôznymi opatreniami prijatými rakúskymi orgánmi v prospech
         LLG (ďalej len „rozhodnutie o začatí konania“). Predmetné opatrenia pozostávali zo štátnej záruky na subvencie a z pôžičiek
         vo výške 50,3 miliónov eur, výhodnej ceny 4,4 eur za meter štvorcový za 120 ha priemyselného pozemku a zo záruk pevnej ceny
         za základné kolektívne služby počas 30 rokov. Komisia nariadila rakúskej vláde v súlade s princípmi stanovenými Súdnym dvorom
         v rozsudku z 13. apríla 1994, Nemecko a Pleuger Worthington/Komisia (C‑324/90 a C‑342/90, Zb. s. I‑1173), aby jej oznámila
         určité údaje, aby mohla posúdiť súlad týchto opatrení so spoločným trhom.

      8       Komisia rakúskej vláde tiež nariadila v súlade s princípmi stanovenými Súdnym dvorom v rozsudku z 5. októbra 1994, Taliansko/Komisia,
         nazývanom „Italgrani“ (C‑47/91, Zb. s. I‑4635, body 21 až 24), aby jej predložila súbor informácií, ktoré by Komisii umožnili
         posúdiť, či určité ďalšie opatrenia prijaté rakúskymi orgánmi v prospech LLG boli prijaté v rámci systému povolených alebo
         existujúcich pomocí. Ostatné členské štáty a oprávnené subjekty boli informované o začatí tohto konania a listom uverejneným
         v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev z 13. januára 1999 (Ú. v. ES C 9, s. 6) boli vyzvané, aby predložili svoje prípadné pripomienky.

      9       Rakúska vláda na tento list Komisie odpovedala listami z 15. marca a 16. a 28. apríla 1999. Pripomienky predložili tiež Spojené
         kráľovstvo a ďalšie oprávnené subjekty, medzi ktorých patrí aj žalobca (listom z 12. februára 1999).

      10     Komisia potom, ako preskúmala informácie, ktoré jej boli predložené rakúskymi orgánmi, informovala listom zo 14. júla 1999
         rakúsku vládu o svojom rozhodnutí z 23. júna 1999 o rozšírení konania, ktoré začala na základe článku 88 ods. 2 ES (ďalej
         len rozhodnutie o rozšírení konania), o štyri ďalšie opatrenia prijaté v prospech LLG. Ide o nasledujúce opatrenia: investičná
         pomoc ad hoc vo výške 0,4 milióna eur na nákup pozemku, tiché účastníctvo v hodnote 21,8 milióna eur, vypovedateľné len po
         uplynutí obdobia 30 rokov a s výnosom 1 % ročne, pomoc v neznámej výške na výstavbu vlastnej infraštruktúry podniku a pomoc
         na environmentálne účely vo výške 5,4 milióna eur, v súvislosti s ktorou je možné, že bola udelená v rozpore s jestvujúcim
         systémom pomoci. Komisia vyzvala rakúsku vládu, aby predložila svoje pripomienky. Ostatné členské štáty a oprávnené subjekty
         boli informované o rozšírení konania a listom, ktorý bol uverejnený v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev zo 4. septembra 1999 (Ú. v. ES C 253, s. 4) boli vyzvané k predloženiu svojich prípadných pripomienok. Rakúska vláda predložila
         svoje pripomienky listom zo 4. októbra 1999 (Ú. v. ES C 253, s. 4). Pripomienky predložili tiež Spojené kráľovstvo a ďalšie
         oprávnené subjekty, medzi ktorých patrí aj žalobca (listom zo 4. októbra 1999). Rakúska vláda predložila dodatočné informácie
         listami z 25. februára a 27. apríla 2000.

      11     Komisia prijala 19. júla 2000 rozhodnutie 2001/102/ES o štátnej pomoci Rakúska v prospech LLG (Ú. v. ES L 38, 2001, s. 33,
         ďalej len „sporné rozhodnutie“).

      12     Výrok tohto rozhodnutia znie:
      „Prvý článok
      Pomoci, ktoré Rakúsko poskytlo… (LLG) v Heiligenkreuz vytvorením záruk vo výške 35,80 miliónov eur [záruka konzorcia komerčných
         bánk a štátnych bánk vo výške 21,8 miliónov eur a tri záruky… (WHS) vo výške 1,4 milióna eur, 10,35 miliónov eur a 2,25 miliónov
         eur], ako aj cena 4,4 eur za meter štvorcový na kúpu priemyselného pozemku s rozlohou 120 ha, záruky pevných cien spolkovej
         krajiny… Burgenland na poskytovanie kolektívnych služieb a pomoc v neznámej výške vo forme výstavby vlastnej infraštruktúry
         podniku, nie sú štátnou pomocou v zmysle článku 87 ods. 1 [ES].

      Článok 2
      Pomoc poskytnutá Rakúskom v prospech LLG vytvorením záruky vo výške 14,5 miliónov eur zo strany WiBAG je v súlade s pravidlom
         [s referenčným číslom] N 542/95 o zárukách a bola schválená Komisiou.

      Pomoc na environmentálne účely vo výške 5,37 miliónov eur je v súlade s pravidlom [s referenčným číslom] N 93/148 o financovaní
         ochrany životného prostredia a bola schválená Komisiou.

      Článok 3
      Individuálne pomoci schválené Rakúskom vo výške 0,4 milióna eur vo forme pomoci pri nadobudnutí pozemku a vo výške 21,8 miliónov
         eur vo forme tichého účastníctva sú zlučiteľné so spoločným trhom.

      Článok 4
      Adresátom tohto rozhodnutia je Rakúska republika.“
       Konanie
      13     Návrhom doručeným do kancelárie Súdu prvého stupňa 17. apríla 2001 podal žalobca túto žalobu.
      14     Aktmi doručenými do kancelárie postupne 6. júna, 16. a 26. júla 2001 podali LLG, Rakúska republika a spolková krajina Burgenland
         návrhy na vstup vedľajšieho účastníka do konania na podporu návrhov Komisie.

      15     Listom zo 16. októbra 2001 podal žalobca návrh na prijatie opatrení na zabezpečenie priebehu konania, ktorého predmetom bolo,
         aby Komisia poskytla súbor dokumentov uvedených vo vyjadrení odporcu a v spornom rozhodnutí, ako aj isté informácie, predovšetkým
         v súvislosti s obchodom s predmetnými výrobkami. Komisia bola 14. novembra 2001 v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu
         konania vyzvaná, aby predložila niektoré z týchto dokumentov. Komisia tomuto návrhu v stanovenej lehote vyhovela.

      16     Listom z 10. decembra 2001 požiadal žalobca, aby určité informácie uvedené v prílohách 14 a 15 svojho návrhu boli voči LLG,
         Rakúskej republike a spolkovej krajine Burgenland považované za dôverné.

      17     Predseda piatej rozšírenej komory vyhovel uznesením z 18. februára 2002 návrhom na vstup vedľajších účastníkov do konania
         a žiadosti o dôverné zaobchádzanie.

      18     LLG a spolková krajina Burgenland podali 21. mája 2002 spoločné vyjadrenie vedľajších účastníkov konania.
      19     Rakúska republika podala 23. mája 2002 svoje vyjadrenie vedľajšieho účastníka konania.
      20     Komisia podala svoje pripomienky k vyjadreniam vedľajších účastníkov konania 19. júla 2002, žalobca tak urobil 6. septembra
         2002.

      21     Na základe správy sudcu spravodajcu rozhodol Súd prvého stupňa (piata rozšírená komora) o začatí ústnej časti konania.
      22     Na pojednávaní 17. júna 2004 boli vypočuté ústne prednesy účastníkov konania a ich odpovede na otázky Súdu prvého stupňa.
       Návrhy účastníkov konania
      23     Žalobca navrhuje, aby Súd prvého stupňa:
      –       vyhlásil žalobu za prípustnú a dôvodnú,
      –       zrušil článok 1 sporného rozhodnutia v rozsahu, v akom Komisia rozhodla, že vytvorenie záruky vo výške 35,8 milióna eur nie
         je štátnou pomocou v zmysle článku 87 ods. 1 ES,

      –       zrušil článok 2 sporného rozhodnutia v rozsahu, v akom Komisia rozhodla, že pomoc poskytnutá Rakúskou republikou v prospech
         LLG vytvorením záruky vo výške 14,5 milióna eur zo strany WiBAG je v súlade s pravidlom s referenčným číslom N 542/95 o zárukách
         a je schválená Komisiou,

      –       zrušil článok 3 sporného rozhodnutia,
      –       subsidiárne zrušil článok 1 sporného rozhodnutia v rozsahu, v akom Komisia rozhodla, že záruka pevnej ceny zo strany spolkovej
         krajiny Burgenland za poskytnutie kolektívnych služieb a pomoc v neznámej výške vo forme vytvorenia vlastnej infraštruktúry
         podniku nie sú štátnou pomocou v zmysle článku 87 ods. 1 ES,

      –       zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.
      24     Vo svojej replike žalobca tiež navrhuje, aby Súd prvého stupňa zrušil článok 2 sporného rozhodnutia v rozsahu, v akom Komisia
         rozhodla, že pomoc na environmentálne účely vo výške 5,37 miliónov eur je v súlade s pravidlom s referenčným číslom N 93/148
         o financovaní ochrany životného prostredia a je schválená Komisiou.

      25     Komisia navrhuje, aby Súd prvého stupňa:
      –       zamietol nepodložené dôvody a nové dôvody, na ktoré sa žalobca odvoláva, ako neprípustné,
      –       v každom prípade zamietol žalobu ako nedôvodnú v celom rozsahu,
      –       zaviazal žalobcu na náhradu trov konania.
      26     Vedľajší účastníci konania navrhujú, aby Súd prvého stupňa:
      –       zamietol žalobu ako neprípustnú a v každom prípade ako nedôvodnú,
      –       zaviazal žalobcu na náhradu trov konania.
       O prípustnosti
       Tvrdenia účastníkov konania
      27     Vedľajší účastníci konania spochybňujú prípustnosť žaloby vzhľadom na to, že žalobcu sa sporné rozhodnutie osobne nedotýka.
      28     Rakúska republika pripomína, že v oblasti kontroly štátnych pomocí sa rozhodnutie Komisie, ktorým sa končí konanie začaté
         na základe článku 88 ods. 2 ES, osobne týka podnikov, ktoré podali sťažnosť, na základe ktorej sa toto konanie začalo a ktorých
         pripomienky – ktoré ovplyvnili priebeh konania – boli vypočuté, avšak len vtedy, ak je ich postavenie na trhu podstatne ovplyvnené
         opatrením pomoci, ktoré je predmetom tohto rozhodnutia (rozsudok Súdneho dvora z 28. januára 1986, COFAZ a i./Komisia, 169/84,
         Zb. s. 391, body 24 a 25).

      29     Rakúska republika tvrdí, že po prvé, skutočnosť, že žalobca je oprávneným subjektom v zmysle článku 88 ods. 2 ES, ho neoprávňuje
         konať proti spornému rozhodnutiu. Pripomína, že podľa ustálenej judikatúry fyzická alebo právnická osoba môže byť osobne dotknutá
         ako oprávnený subjekt len rozhodnutím Komisie, ktorým sa zamieta začať štádium skúmania pomoci uvedené v článku 88 ods. 2 ES
         (rozsudok Súdu prvého stupňa z 15. septembra 1998, BP Chemicals/Komisia, T‑11/95, Zb. s. II‑3235, body 88 a 89). V tomto prípade
         by totiž táto osoba mohla dosiahnuť svoje procesné záruky len vtedy, ak by mala možnosť napadnúť toto rozhodnutie pred súdom
         Spoločenstva (rozsudok BP Chemicals/Komisia, už citovaný, bod 89). Ak, ako je tomu v tomto prípade, však Komisia prijala rozhodnutie
         o začatí štádia skúmania, oprávneným subjektom boli účinne poskytnuté ich procesné záruky, a teda vzhľadom na túto jedinú
         okolnosť nemôžu byť viac považovaní za osobne ovplyvnených týmto rozhodnutím.

      30     Rakúska republika dodáva, že účasť žalobcu na konaní podľa článku 88 ods. 2 ES nepostačuje na to, aby bol vyčlenený obdobným
         spôsobom ako adresát napadnutého rozhodnutia (rozsudok Súdu prvého stupňa z 11. februára 1999, Arbeitsgemeinschaft Deutscher
         Luftfahrt-Unternehmen a Hapag-Lloyd/Komisia, T‑86/96, Zb. s. II‑179, bod 50). Z judikatúry totiž vyplýva, že vo veciach štátnej
         pomoci účasť na takomto konaní predstavuje podľa okolností len jeden z prvkov, na základe ktorých možno určiť, že fyzická
         alebo právnická osoba je osobne ovplyvnená rozhodnutím, ktorého zrušenie žiada (rozsudok COFAZ a i./Komisia, už citovaný,
         bod 25, a uznesenie Súdu prvého stupňa z 18. februára 1998, Comité d’entreprise de la Société française de production a i./Komisia,
         T‑189/97, Zb. s. II‑335, bod 44).

      31     Po druhé, Rakúska republika tvrdí, že žalobca nie je oprávnený zakladať svoje tvrdenia na skutočnosti, že jeho záujmy sú ovplyvnené
         prijatím sporných opatrení v zmysle rozsudku Súdneho dvora zo 14. novembra 1984, Intermills/Komisia (323/82, Zb. s. 3809,
         bod 16). Časť tohto rozsudku, na ktorú sa poukazuje, sa v skutočnosti netýka otázky aktívnej legitimácie.

      32     Po tretie, Rakúska republika uvádza, že žalobca nepreukázal, že jeho pozícia na trhu je výrazne ovplyvnená spornými rozhodnutiami.
         Pripomína, že tieto opatrenia sa týkajú výlučne výstavby továrne produkujúcej lyocell, výrobok, ktorý žalobca nevyrába. Rakúska
         republika dodáva, že nejestvuje žiaden konkrétny konkurenčný vzťah medzi týmto výrobkom a výrobkami žalobcu. Konkrétne tvrdí,
         že Komisia v spornom rozhodnutí správne konštatovala, že vlákna viskózy a lyocell patria do dvoch rôznych trhových prostredí.

      33     V súvislosti s posledným tvrdením Rakúska republika uvádza, že vlákna viskózy a vlákna lyocellu nemožno z pohľadu kupujúcich
         vzájomne nahradiť. Na podporu tohto tvrdenia Rakúska republika uvádza, že lyocell má špecifické vlastnosti, ktoré ho odlišujú
         od viskózy, ako je jeho zvýšená odolnosť v suchom stave a vo vlhkom prostredí, slabá zrážanlivosť vo vode, vysoká schopnosť
         absorpcie farby, hebkosť pri dotyku, podoba s hodvábom, ako aj možnosť ho zmiešať s inými textilnými vláknami. Jeho špecifické
         „povrchové vlastnosti“ a sklon k fibrilácii umožňujú výrobu nových výrobkov s novými vlastnosťami, ktoré nie je možné vytvoriť
         používaním vlákien viskózy, ako sú napríklad efekt „stonewashed“ a „broskyňová pokožka“. Okrem toho, v určitých oblastiach,
         v ktorých sa lyocell používa, ako napríklad pri výrobe džínsoviny, by bolo používanie viskózy technicky nemožné. Vysoká odolnosť
         lyocellu umožňuje výnimočne vysokú produkciu v pradiarni a v tkáčovni. Vzhľadom na to, že výroba lyocellu je drahšia, tieto
         výrobky sú nevyhnutne určené pre tie segmenty trhu, v rámci ktorých sa predávajú výrobky vyššej kvality a vyššej ceny. Rakúska
         republika odkazuje tiež na isté tvrdenia Komisie v jej rozhodnutí zo 17. októbra 2001 vo veci COMP/M.2187-CVC/Lenzing.

      34     Ďalej Rakúska republika tvrdí, že výrobné metódy lyocellu a vlákien viskózy sú podstatne odlišné. Výroba viskózy využíva proces
         chemickej transformácie, kým výroba lyocellu prebieha prostredníctvom fyzikálneho postupu, a to za pomoci vodného roztoku
         oxidu N-metyl-morfolínu (NMMO). Rakúska republika zdôrazňuje, že proces výroby lyocellu si vyžiadal rozsiahle výskumné práce
         a že je pre životné prostredie menej škodlivý ako proces výroby vlákien viskózy, pri ktorom je nevyhnutná vysoká spotreba
         chemických látok. Rakúska vláda upresňuje, že „nové technológie, ktoré sa používajú na výrobu vlákien lyocellu sú typické…
         nižším počtom výrobných etáp, kratšími lehotami v rámci výrobného procesu, nižšou spotrebou chemických látok a uzavretými
         výrobnými cyklami“.

      35     Rakúska republika dodáva, že zníženie podielu na trhu a obratu, na ktoré sa žalobca odvoláva, nemožno pripisovať prijatiu
         sporných opatrení v prospech LLG, ale skôr finančným a ekonomickým ťažkostiam, ako aj nadmernému zadĺženiu, ktorému žalobca
         čelil počas niekoľkých rokov od začiatku 90. rokov. V tejto súvislosti poukazuje na rozhodnutie Komisie 1999/395/ES z 28. októbra
         1998 o štátnej pomoci poskytnutej Španielskym kráľovstvom v prospech Sniace, SA so sídlom v Torrelavega (Kantábria) (Ú. v. ES
         L 149, 1999, s. 40).

      36     LLG a spolková krajina Burgenland tvrdia, že medzi LLG a žalobcom nie je žiaden konkurenčný vzťah, keďže žalobca nepôsobí
         v oblasti výroby lyocellu. V tomto smere sa LLG a spolková krajina Burgenland odvolávajú na rovnaké tvrdenia, aké uviedla
         Rakúska republika, a ktoré sú uvedené vyššie.

      37     Vo svojej duplike Komisia žiada Súd prvého stupňa, aby preskúmal bez návrhu otázku aktívnej procesnej legitimácie žalobcu.
         Vyjadruje vážne pochybnosti, či je konkurenčná pozícia žalobcu podstatne ovplyvnená spornými opatreniami, keďže tieto boli
         určené výlučne výrobe lyocellu, ktorý patrí do iného trhového prostredia ako viskóza. V tejto súvislosti Komisia trvá konkrétne
         na tom, že cena lyocellu je citeľne vyššia ako cena vlákien viskózy a že tieto dve vlákna nie sú určené na rovnaké použitie.
         Okrem toho Komisia poznamenáva, že žalobca sa vo svojich pripomienkach, ktoré predložil v rámci konania pred podaním žaloby,
         obmedzil na „zopakovanie pochybností vyjadrených v rozhodnutí [o začatí konania]“.

      38     Žalobca predovšetkým pripomína, že podľa ustálenej judikatúry vedľajší účastník konania nie je oprávnený podať námietku neprípustnosti
         žaloby, ktorá nie je uvedená v návrhoch odporcu (rozsudky Súdu prvého stupňa z 27. novembra 1997, Kaysersberg/Komisia, T‑290/94,
         Zb. s. II‑2137, bod 76, a z 21. januára 1999, Riviera Auto service a i./Komisia, T‑185/96, T‑189/96 a T‑190/96, Zb. s. II‑93,
         bod 25). Žalobca ponecháva na múdrosť Súdu prvého stupňa, aby zhodnotil, či je potrebné posúdiť bez návrhu prekážku konania
         vyplývajúcu z nedostatku aktívnej procesnej legitimácie.

      39     Žalobca ďalej tvrdí, že sporné rozhodnutie sa ho priamo a osobne týka.
      40     V súvislosti s podmienkou osobného vplyvu, žalobca po prvé tvrdí, že sa aktívne zúčastňoval na konaní pred podaním žaloby
         tým, že predložil písomné pripomienky.

      41     Po druhé, žalobca uvádza, že bol prijatím sporných opatrení v prospech LLG znevýhodnený „tak, ako to vyplýva z judikatúry
         Súdneho dvora, predovšetkým z už citovaného rozsudku… Intermills/Komisia“.

      42     Po tretie, žalobca uvádza, že tieto opatrenia mu spôsobili ekonomickú škodu „spočívajúcu v znížení podielu na trhu, obratu
         a nehmotného majetku“. V súvislosti s preukázaním reality a objemu tejto škody žalobca odkazuje na poznámku uvedenú v prílohe
         14 jeho žaloby.

      43     V tejto poznámke žalobca poukazuje na tieto úvahy:
      –       pre európsky a svetový trhy s viskózou je typické zníženie výrobnej kapacity a spotreby,
      –       táto situácia je „nezlučiteľná s vytvorením nového náhradného priemyslu, ktorý využíva preferenčné európske financovanie“,
      –       „… lyocell sa používa bez rozdielu s väčšou alebo menšou konkurenčnou výhodou miesto bežného vlákna viskózy ako jej náhrada“,
      –       ponuka lyocellu spoločnosťou LLG zodpovedá 3,5 % európskeho trhu s viskózou,
      –       „niet pochybností o tom, že ponuka, ktorá predstavuje 3,5 % trhu, so sebou prináša zmenu ceny, podmienok atď., tým viac, ak
         vzhľadom na cenu investície/amortizácie môže viesť nekalú súťaž na úkor iných vlákien, ktoré sa nachádzajú v ekonomicky nevýhodnejšej
         pozícii, a teda vyvolať straty, kým vlákna lyocellu, ktoré nemusia byť amortizované, môžu priniesť zisky“,

      –       žalobca tak prestal vyrábať, a teda i predávať nasledujúce množstvá viskózy:…(1) ton roku 1997,… ton roku 1998,… ton roku 1999,… ton roku 2000, zníženie o… ton ročne podľa predpokladov od roku 2001,

      –       to zodpovedá strate čistých ziskov vo výške:… španielskych pesiet (ESP) roku 1997,… ESP roku 1998,… ESP roku 1999,… ESP roku
         2000. … ESP podľa predpokladov na rok 2001 a… ESP podľa predpokladov na roky 2001 až 2007,

      –       ponuka lyocellu spoločnosťou LLG so sebou tiež priniesla „zmenu aktuálnej trhovej ceny o najmenej… %“, z čoho pre žalobcu
         vyplynuli tieto straty:… ESP roku 1997,… ESP roku 1998,… ESP roku 1999,… ESP roku 2000,… ESP podľa predpokladov na rok 2001
         a… ESP podľa predpokladov na roky 2002 až 2007,

      –       okrem toho, LLG každoročne uviedla na trh „prostredníctvom sietí špeciálneho predaja, ktoré ďalej predávajú za mimoriadne
         nízku cenu“ okolo 1000 ton „podpriemerných výrobkov“ (alebo „výrobkov nízkej kvality“), čo donútilo žalobcu znížiť svoje ceny
         „výrobkov rovnakej kvality“,

      –       toto malo pre žalobcu za následok stratu príjmov vo výške… ESP ročne.
      44     Vo svojej replike žalobca uviedol, že LLG vyrába a predáva pod ochrannou známkou „Pro-Viscose“ výrobok, ktorý pozostáva zo
         zmesi viskózy a lyocellu (ďalej len „proviskóza“), a tvrdí, že takýto výrobok konkuruje viskóze. Z poznámky pripojenej v replike
         vyplýva, že LLG ponúkla viacerým zákazníkom žalobcu proviskózu „za podobnú cenu, ako je cena bežnej viskózy“.

      45     Vo svojich pripomienkach k vyjadreniam vedľajšieho účastníka konania žalobca uvádza, že je „nespochybniteľne“ podnikom, ktorý
         konkuruje LLG. Vlákna viskózy, ktoré žalobca vyrába, totiž priamo konkurujú výrobkom vyrábaným LLG, teda lyocellu, „podpriemernému
         lyocellu“ a proviskóze. Na podporu posledného tvrdenia žalobca predkladá znalecký posudok, ktorý vypracoval „nezávislý poradca“
         F. Marsal Amenós, ako aj svedectvo „nezávislej veľkoobchodnej spoločnosti“ Manfib Sas. Lyocell je v skutočnosti len „vylepšeným
         vláknom viskózy“, ktoré je „vo väčšine prípadov jeho použitia“ nahraditeľné viskózou. Žalobca uznáva, že vlákna lyocellu sú
         drahšie ako vlákna viskózy a tvrdí, že proviskóza bola vytvorená s cieľom „vyhnúť sa tomuto problému“. V tomto ohľade žalobca
         tvrdí, že, berúc do úvahy vyššiu cenu lyocellu, LLG uviedla na trh proviskózu a „podpriemerný lyocell (nižšej kvality)“ za
         „cenu približne podobnú cene viskózy“. Žalobca dodáva, že vlákna lyocellu ovládli dôležitú časť európskeho trhu so strihanými
         celulózovými vláknami, teda 5 až 10 %, pričom tento trh bol predtým rozdelený výlučne medzi európskymi výrobcami viskózy.

      46     Na pojednávaní žalobca uviedol, že LLG uviedla na trh „podpriemerný lyocell“ na určité použitie (cigaretové filtre, vlhké
         obrúsky, utierky atď.). Tiež uviedol, že lyocell je výrobok, ktorého kvalita je vyššia ako kvalita viskózy, predovšetkým čo
         sa týka odolnosti, ktorá vykazuje isté množstvo technických vlastností, a že cena „čistého lyocellu“ je vyššia ako cena viskózy.
         V súvislosti s posledným tvrdením žalobca upresnil, že lyocell môže byť ponúkaný za cenu konkurujúcu cene viskózy po jeho
         zmiešaní s inými výrobkami.

      47     Na záver žalobca uznal, že podľa judikatúry samotná skutočnosť, že akt môže ovplyvniť konkurenčné vzťahy v rámci konkrétneho
         trhu, nepostačuje na to, aby všetky hospodárske subjekty, ktoré sa nachádzajú v akomkoľvek konkurenčnom vzťahu s adresátom
         aktu, mohli byť považované za priamo a osobne dotknuté týmto aktom (rozsudok Súdneho dvora z 10. decembra 1969, Eridania a i./Komisia,
         10/68 a 18/68, Zb. s. 459, bod 7). Žalobca však jednak trvá na skutočnosti, že na trhu s dotknutými výrobkami jestvuje len
         obmedzené množstvo výrobcov [na segmente trhu s viskózovou strižou bežnej kvality („commodity viscose staple fibres“) participuje
         len päť výrobcov a na segmente trhu s hromadne farbenou viskózovou strižou („spundyed viscose staple fibres“) participujú
         traja] a jednak trvá na tom, že investičný projekt so sebou prináša výrazné zvýšenie výrobnej kapacity.

      48     Čo sa týka podmienky priameho vplyvu, žalobca tvrdí, že sporné rozhodnutie ponechalo všetky účinky sporných opatrení bez zmeny,
         hoci žalobca žiadal, aby Komisia prijala rozhodnutie, ktorým by zrušila alebo zmenila tieto opatrenia (rozsudok COFAZ a i./Komisia,
         už citovaný, bod 30, a rozsudok Súdu prvého stupňa zo 6. júla 1995, AITEC a i./Komisia, T‑447/93 až T‑449/93, Zb. s. II‑1971,
         bod 41).

       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      49     Je vhodné pripomenúť, že podľa článku 40 štvrtého odseku Štatútu Súdneho dvora môže návrh na vstup vedľajšieho účastníka do
         konania obsahovať iba návrhy podporujúce jedného z účastníkov konania. Okrem toho, podľa článku 116 ods. 3 Rokovacieho poriadku
         Súdu prvého stupňa vedľajší účastník konania musí prijať spor v stave, v akom sa nachádza v čase jeho vstupu do konania.

      50     Vo svojich návrhoch sa Komisia obmedzila na návrh, aby bola žaloba zamietnutá vo veci samej a nenapadla aktívnu procesnú legitimáciu
         žalobcu.

      51     Rakúska republika, LLG a spolková krajina Burgenland sa teda nemôžu odvolávať na prekážku konania.
      52     Z ustálenej judikatúry však vyplýva, že v zmysle článku 113 rokovacieho poriadku, Súd prvého stupňa môže kedykoľvek aj bez
         návrhu preskúmať prekážky konania z dôvodu verejného záujmu, vrátane tých, na ktoré sa odvolávajú vedľajší účastníci konania
         (rozsudky Súdu prvého stupňa z 22. októbra 1996, Skibsvaerftsforeningen a i./Komisia, T‑266/94, Zb. s. II‑1399, bod 40; z 24. októbra
         1997, EISA/Komisia, T‑239/94, Zb. s. II‑1839, bod 26, a zo 17. júna 1998, Svenska Journalistförbundet/Rada, T‑174/95, Zb.
         s. II‑2289, bod 79; pozri v tomto zmysle aj rozsudky Súdneho dvora z 11. júla 1990, Neotype Techmashexport/Komisia a Rada,
         C‑305/86 a C‑160/87, Zb. s. I‑2945, bod 18; z 24. marca 1993, CIRFS a i./Komisia, C‑313/90, Zb. s. I‑1125, bod 23, a z 15. júna
         1993, Matra/Komisia, C‑225/91, Zb. s. I‑3203, bod 13).

      53     V tomto prípade prekážka konania, na ktorú sa odvolávajú vedľajší účastníci konania, zdôrazňuje otázku verejného záujmu v súvislosti
         s aktívnou procesnou legitimáciou žalobcu (pozri v tomto zmysle uznesenie Súdneho dvora z 5. júla 2001, Conseil national des
         professions de l’automobile a i./Komisia, C‑341/00 P, Zb. s. I‑5263, bod 32, a rozsudok Súdu prvého stupňa EISA/Komisia, už
         citovaný, bod 27). Prekážka teda môže byť bez návrhu preskúmaná Súdom prvého stupňa.

      54     V tejto súvislosti je namieste pripomenúť, že v súlade s článkom 230 štvrtým odsekom ES môže fyzická alebo právnická osoba
         podať žalobu proti rozhodnutiu adresovanému inej osobe, len ak sa jej toto rozhodnutie priamo a osobne týka. Keďže sporné
         rozhodnutie bolo adresované Rakúskej republike, je vhodné skúmať, či žalobca spĺňa tieto dve podmienky.

      55     Pri posudzovaní, či sa sporné rozhodnutie žalobcu osobne týka, je potrebné pripomenúť, že z ustálenej judikatúry vyplýva,
         že iné osoby ako adresáti rozhodnutia môžu tvrdiť, že sa ich toto rozhodnutie osobne týka, len v prípade, že ich toto rozhodnutie
         zasahuje z dôvodu určitých vlastností, ktoré sú vlastné len im alebo z dôvodu skutkových okolností, ktoré ich charakterizujú
         vo vzťahu ku všetkým ostatným osobám a vyčleňujú ich podobným spôsobom, ako je vyčlenený adresát rozhodnutia (rozsudky Súdneho
         dvora z 15. júla 1963, Plaumann/Komisia, 25/62, Zb. s. 197, 223; z 23. mája 2000, Comité d’entreprise de la Société française
         de production a i./Komisia, C‑106/98 P, Zb. s. I‑3659, bod 39, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 27. apríla 1995, ASPEC a i./Komisia,
         T‑435/93, Zb. s. II‑1281, bod 62).

      56     Čo sa týka konkrétne oblasti štátnej pomoci, okrem podnikov, ktoré boli príjemcami pomoci, boli ako osobne ovplyvnené rozhodnutím
         Komisie, ktorým bolo ukončené konanie začaté na základe článku 88 ods. 2 ES v súvislosti s individuálnou pomocou, uznané konkurujúce
         podniky, ktoré hrali aktívnu úlohu v rámci tohto konania, pokiaľ bola ich pozícia na trhu výrazne ovplyvnená opatrením pomoci,
         ktoré bolo predmetom napadnutého rozhodnutia (rozsudok COFAZ a i./Komisia, už citovaný, bod 25).

      57     Podnik preto nemôže odkazovať výlučne na svoje postavenia konkurenta vo vzťahu k podniku, ktorý je príjemcom pomoci, ale musí
         okrem iného preukázať, že berúc do úvahy stupeň svojej prípadnej účasti v konaní a silu zásahu do svojej trhovej pozície,
         je v situácii, ktorá ho vyčleňuje podobným spôsobom, ako je vyčlenený adresát rozhodnutia (rozsudok Comité d’entreprise de
         la Société française de production a i./Komisia, už citovaný, bod 41).

      58     V tomto prípade je na mieste preskúmať, akým spôsobom môže v súlade s článkom 230 ES vyčleniť žalobcu jeho účasť na konaní
         začatom na základe článku 88 ods. 2 ES a ovplyvnenie jeho postavenia na trhu.

      59     Po prvé je vhodné konštatovať, že žalobca hral v konaní pred podaním žaloby len malú úlohu. Na jednej strane nepredložil Komisii
         žiadnu sťažnosť. Na strane druhej sa zdá, že priebeh tohto konania nebol vo veľkej miere ovplyvnený pripomienkami, ktoré žalobca
         predložil listami z 12. februára a zo 4. októbra 1999 (pozri v tomto zmysle rozsudok COFAZ a i./Komisia, už citovaný, bod 24).
         Žalobca sa tak vo svojich pripomienkach z 12. februára 1999 v podstate obmedzil na zopakovanie určitých konštatovaní Komisie
         v jej rozhodnutí o začatí konania a na súhrnný komentár k nim, a to bez toho, aby poskytol akýkoľvek konkrétny dôkaz. Rovnako
         vo svojich pripomienkach zo 4. októbra 1999 žalobca len tvrdil, bez najmenšieho upresnenia alebo akéhokoľvek dôkazu, že opatrenia
         uvedené v rozhodnutí o rozšírení konania sú štátnou pomocou a že musia byť vyhlásené za nezlučiteľné so spoločným trhom.

      60     Po druhé, pokiaľ ide o silu zásahu do trhovej pozície žalobcu, je vhodné na úvod pripomenúť, že, ako to vyplýva z bodu 28
         už citovaného rozsudku COFAZ a i./Komisia, súdu Spoločenstva neprináleží v štádiu skúmania prípustnosti, aby sa definitívne
         vyjadril o konkurenčnom vzťahu medzi žalobcom a podnikom, ktorý je príjemcom pomoci. V tejto súvislosti prislúcha výlučne
         žalobcovi, aby vhodným spôsobom poukázal na dôvody, pre ktoré rozhodnutie Komisie môže poškodiť jeho legitímne záujmy tým,
         že výrazne ovplyvní jeho pozíciu na trhu.

      61     Okrem iného je potrebné zdôrazniť, že v tomto prípade sa opatrenia uvedené v spornom rozhodnutí týkajú výlučne továrne určenej
         na výrobu lyocellu a že je isté, že žalobca nevyrába tento typ vlákna, ani to nemá v budúcnosti v úmysle.

      62     Žalobca sa však odvoláva na tri tvrdenia, ktorými sa pokúša preukázať, že jeho pozícia na trhu môže byť výrazne ovplyvnená
         sporným rozhodnutím.

      63     Po prvé, vo svojej žalobe tvrdí, že viskóza a lyocell sa nachádzajú v priamom konkurenčnom vzťahu.
      64     Bez toho, aby bolo v štádiu posúdenia prípustnosti potrebné sa s definitívnou platnosťou vyjadriť k presnej definícii trhu
         s predmetnými výrobkami, postačí konštatovať, že toto tvrdenie je vyvrátené viacerými dôkazmi uvedenými v spise.

      65     Na strane jednej má lyocell isté fyzikálne vlastnosti, ktoré ho zjavne odlišujú od vlákna viskózy. Žalobca v bode 23 svojej
         žaloby tak výslovne uvádza, že „lyocell má prírodný pôvod a je rozložiteľný pomocou živých organizmov; [že] použité rozpúšťadlo
         nie je toxické, je recyklovateľné, v súlade s normami o neprítomnosti toxických látok, má zvýšenú odolnosť tak [v prípade]
         obalovej úpravy, ako aj [v prípade vystavenia] vlhkosti a nízke percento zrážanlivosti“. Na pojednávaní žalobca tiež uznal,
         že lyocell disponuje „výhodami v technickej rovine“, má vyššiu kvalitu ako vlákno viskózy a ponúka mimoriadne vysokú odolnosť.
         Okrem toho, žalobca nenapadol skutočnosť, že lyocell je charakteristický svojou vlastnosťou fibrilácie, ktorá umožňuje výrobu
         tkanín s vynikajúcim skladom a na dotyk hebkých. V súvislosti s touto vlastnosťou lyocellu sa žalobca obmedzil na tvrdenie,
         že „vyšla z módy a… v súčasnosti viac nie je vyhľadávaná“ (bod 26 žaloby).

      66     Tvrdenie žalobcu, že lyocell je „vo väčšine prípadov jeho použitia“ nahraditeľný viskózou, nebolo presvedčivým spôsobom podložené.
         Predovšetkým „znalecký posudok“ „nezávislého poradcu“, ktorý žalobca pripojil ku svojim pripomienkam k vyjadreniam vedľajších
         účastníkov konania s cieľom podporiť toto tvrdenie je málo presvedčivý. Ide o dokument, pozostávajúci z jednej strany, ktorý
         obsahuje len niekoľko odsekov a veľmi povrchnú analýzu tejto otázky. Okrem toho, tento dokument obsahuje zjavne nepresné tvrdenia
         ako napríklad tvrdenia o značnej podobnosti medzi procesom výroby lyocellu a vlákien viskózy, ako aj o podobnosti ich vlastností
         (pozri bod 65 vyššie a bod 69 nižšie). Svedectvo „nezávislej veľkoobchodnej spoločnosti“, ktoré žalobca tiež pripojil k svojim
         pripomienkam k vyjadreniam vedľajších účastníkov konania, najviac preukázalo, že v súvislosti s istými osobitnými použitiami
         istí zákazníci žalobcu do svojich výrobkov zahrnuli lyocell alebo proviskózu miesto viskózy.

      67     Okrem toho, toto tvrdenie je v rozpore s vyhlásením LLG na sympóziu, na ktoré sa žalobca odvoláva pre podporu svojho predpokladu
         (bod 30 žaloby a príloha 14 žaloby) a podľa ktorého je lyocell „doplnkovým vláknom, ktorého použitia sú rôzne“.

      68     Na strane druhej, je isté, že cena lyocellu je citeľne vyššia ako cena vlákien viskózy. Tento názor bol výslovne potvrdený
         žalobcom jednak v jeho písomnostiach (bod 26 žaloby a body 77 a 78 pripomienok k vyjadreniam vedľajších účastníkov konania),
         jednak na pojednávaní. Takto okrem iného opakovane uznal, že lyocell možno uviesť na trh za ceny schopné konkurovať cenám
         vlákien viskózy, len ak bol zmiešaný s inými výrobkami.

      69     Nakoniec, podľa vlastných prehlásení žalobcu, proces výroby lyocellu na jednej strane a proces výroby viskózy na strane druhej
         sa výrazne odlišujú. V bode 23 žaloby žalobca uviedol, že „v prípade lyocellu… sa používa rozpúšťadlo na účely celulózovej
         pasty (typ NMMO), kým proces výroby bežnej viskózy zahŕňa etapy mercerizácie a xantogenácie“ a že „v porovnaní s procesom
         výroby bežnej viskózy… lyocell [sa vyrába] s pomocou rozpúšťadla, a nie podľa tradičných etáp výroby viskózy“. Okrem toho,
         v bode 36 repliky žalobca uvádza, „že z hľadiska metódy výroby súhlasí s Komisiou v súvislosti s jej tvrdením, že lyocell
         sa vyrába inými metódami, ako sú tradičné metódy výroby viskózy“.

      70     V každom prípade aj za predpokladu, že jestvuje konkurenčný vzťah medzi lyocellom a vláknom viskózy, je potrebné konštatovať,
         že údaje predložené žalobcom v jeho písomnostiach a konkrétne v poznámke uvedenej v prílohe 14 žaloby dostatočne právne nepreukazujú,
         že sporné rozhodnutie môže výrazne ovplyvniť pozíciu žalobcu na trhu. Údaje obsiahnuté v tejto poznámke spočívajú na nepodložených
         predpokladoch, ako je napríklad skutočnosť, že výroba lyocellu spoločnosťou LLG bola od roku 1997 úplne nahradená výrobou
         viskózy a že je určená výhradne pre európsky trh. Okrem toho, žalobca v tejto poznámke tvrdí, že z dôvodu „ponuky [LLG], ktorá
         predstavovala 3,5 % trhu“ prestal od roku 1997 vyrábať, a teda i predávať určité množstvá viskózy, bez toho, aby svoj predpoklad
         podložil minimálnym dôkazom a bez toho, aby predložil akékoľvek vysvetlenie o spôsobe výpočtu týchto množstiev. V rovnakom
         duchu je potrebné zdôrazniť, že žalobca nepredložil ani minimálny dôkaz na podporu svojho tvrdenia, podľa ktorého uvedená
         „ponuka“ spôsobila „zmenu o minimálne… % aktuálnej trhovej ceny“.

      71     Po druhé sa žalobca odvoláva na existenciu „podpriemerného lyocellu“, ktorý jestvuje popri „čistom lyocelle“ a proviskóze
         a ktorý tiež označuje ako lyocell „nižšej kvality“ V poznámke uvedenej v prílohe 14 žaloby žalobca v tejto súvislosti uvádza,
         že LLG predala prostredníctvom „sietí špeciálneho predaja“, „za mimoriadne nízku cenu“ 1000 ton „podpriemerných výrobkov“
         ročne, čo donútilo žalobcu znížiť svoje ceny o… ESP za kg v súvislosti s „výrobkami rovnakej kvality“.

      72     V tejto súvislosti je nutné konštatovať, že dôkazy uvedené v spise neumožňujú dospieť k záveru, že jestvujú rôzne vlastnosti
         lyocellu. Musí sa konkrétne zdôrazniť, že žalobca vo svojich písomnostiach vôbec neupresnil, čo znamená pojem „podpriemerný
         lyocell“. Okrem toho vážne nenapadol tvrdenie LLG a spolková krajina Burgenland, niekoľkokrát zopakované na pojednávaní, podľa
         ktorého nejestvuje lyocell nižšej kvality. Svedectvo „nezávislej veľkoobchodnej spoločnosti“ pripojené k pripomienkam k vyjadreniam
         vedľajších účastníkov konania neprináša žiadne objasnenie tejto súvislosti, len sa obmedzuje na zdôraznenie „podpriemerných
         výrobkov“ ako súčasti „upravených vlákien“ spoločnosti LLG, rovnako lyocell a proviskóza.

      73     Aj v prípade prijatia predpokladu, že LLG vyrába lyocell nižšej kvality a že ho predáva za mimoriadne nízku cenu, je vhodné
         zdôrazniť, že žalobca nijako nepodložil svoj predpoklad, podľa ktorého musel následne znížiť cenu „výrobkov rovnakej kvality“.
         Okrem toho, nijako neodôvodňuje množstvá a zníženie ceny, na ktoré sa odvoláva.

      74     Po tretie sa žalobca vo svojej replike a vo svojich pripomienkach k vyjadreniam vedľajších účastníkov konania viac sústredil
         na konkurenciu, ktorá jestvuje medzi proviskózou a viskózou. Tvrdí, že jeho situácia na trhu je ovplyvnená skutočnosťou, že
         LLG uvádza proviskózu na trh za ceny schopné konkurovať cenám viskózy a že, vzhľadom na vyššiu kvalitu proviskózy, ju zákazníci
         uprednostňujú.

      75     V tejto súvislosti je nutné konštatovať, že žalobca sa znova obmedzuje na uvádzanie nedostatočne podložených tvrdení.
      76     Po prvé, poznámka, ktorú žalobca pripojil ku svojej replike na podporu svojich tvrdení, je úplne nepresvedčivá, berúc do úvahy
         to, že ide o jednoduchý dokument vypracovaný vnútornými službami žalobcu a obmedzujúci sa na zdôraznenie veľmi všeobecných
         informácií získaných v rámci pohovorov s istými zákazníkmi.

      77     Okrem toho, aj v prípade prijatia predpokladu, že proviskóza a viskóza sú určené na rovnaké použitie a sú predávané za porovnateľné
         ceny, je nutné zdôrazniť, že žalobca nepredložil žiaden, ani len súhrnný údaj o stratách alebo iných negatívnych následkoch,
         ktoré utrpel vzhľadom na ponuku proviskózy zo strany LLG. Takéto upresnenia sú v tejto súvislosti nevyhnutné o to viac, že
         je nesporné, že proviskóza je novým výrobkom, ktorý sa začal vyrábať a uvádzať na trh len rok pred prijatím sporného rozhodnutia.

      78     Z týchto úvah vyplýva, že žalobca neuviedol vhodným spôsobom dôvody, na základe ktorých mohlo sporné rozhodnutie poškodiť
         jeho legitímne záujmy tým, že by výrazne ovplyvnilo jeho pozíciu na trhu.

      79     Vzhľadom na túto okolnosť a na malú úlohu, ktorú žalobca zohrával v rámci konania pred podaním žaloby (pozri bod 59 vyššie)
         treba dospieť k záveru, že žalobcu sa sporné rozhodnutie osobne netýka.

      80     Z toho vyplýva, že žaloba sa musí vyhlásiť za neprípustnú bez toho, aby bolo potrebné skúmať,. či sa žalobcu sporné rozhodnutie
         priamo týkalo.

      81     Pokiaľ ide o návrh na prijatie opatrení na zabezpečenie priebehu konania podaného žalobcom 16. októbra 2001 v rozsahu, v akom
         sa týka dokumentov alebo informácií, na ktoré sa nevzťahovali opatrenia na zabezpečenie priebehu konania nariadené 14. novembra
         2001, nie je potrebné mu vyhovieť vzhľadom na to, že dôkazy, ktoré sa nachádzajú v spise a vysvetlenia poskytnuté na pojednávaní,
         boli dostačujúce na to, aby sa Súd prvého stupňa mohol v tomto prípade vyjadriť.

       O trovách
      82     Podľa článku 87 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
         ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže žalobca nemal vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu vlastných
         trov, ako aj trov Komisie, v súlade s návrhom žalovanej.

      83     Rakúska republika znáša svoje vlastné trovy konania v súlade s článkom 87 ods. 4 prvým pododsekom rokovacieho poriadku. Podľa
         článku 87 ods. 4 tretím pododsekom rokovacieho poriadku LLG a spolková krajina Burgenland znášajú svoje vlastné trovy konania.

      Z týchto dôvodov
      SÚD PRVÉHO STUPŇA (piata rozšírená komora)
      rozhodol a vyhlásil:
      1.      Žaloba sa zamieta ako neprípustná.
      2.      Žalobca znáša svoje vlastné trovy konania, ako aj trovy konania Komisie.
      3.      Vedľajší účastníci konania znášajú svoje vlastné trovy konania.

               Lindh

               García-Valdecasas

               Cooke

               Mengozzi

                     Martins Ribeiro

         Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 14. apríla 2005.

               Tajomník

                     Predsedníčka komory

               H. Jung

                     P. Lindh

         * Jazyk konania: španielčina.

      1 –	Neuvedené dôverné informácie.


title: Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 22. decembra 2008.#The Wellcome Foundation Ltd proti Paranova Pharmazeutika Handels GmbH.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Oberster Gerichtshof - Rakúsko.#Ochranná známka - Farmaceutický výrobok - Úprava balenia - Súbežný dovoz - Podstatná zmena vo vzhľade balenia - Povinnosť predchádzajúceho upozornenia.#Vec C-276/05.

text:
      Vec C‑276/05
      The Wellcome Foundation Ltd
      proti
      Paranova Pharmazeutika Handels GmbH
      (návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Oberster Gerichtshof)
      „Ochranná známka – Farmaceutický výrobok – Úprava balenia – Súbežný dovoz – Podstatná zmena vo vzhľade balenia – Povinnosť predchádzajúceho upozornenia“
      Abstrakt rozsudku
      1.        Aproximácia právnych predpisov – Ochranné známky – Smernica 89/104 – Výrobok uvedený na trh v členskom štáte majiteľom alebo
            s jeho súhlasom – Dovoz po úprave balenia a opätovnom označení ochrannou známkou v inom členskom štáte – Námietka majiteľa
      (Smernica Rady 89/104, článok 7 ods. 2)
      2.        Aproximácia právnych predpisov – Ochranné známky – Smernica 89/104 – Súbežný dovoz liekov po úprave balenia a opätovnom označení
            ochrannou známkou – Námietka majiteľa
      (Smernica Rady 89/104, článok 7 ods. 2)
      1.        Článok 7 ods. 2 smernice 89/104 o ochranných známkach, zmenenej a doplnenej Dohodou o Európskom hospodárskom priestore z 2. mája
         1992, sa musí vykladať v tom zmysle, že majiteľ ochrannej známky môže oprávnene namietať proti ďalšiemu uvádzaniu farmaceutického
         výrobku na trh, keď dovozca upravil balenie výrobku a umiestnil naň ochrannú známku, s výnimkou:

      –        že sa zistilo, že používanie práva z ochrannej známky majiteľom na bránenie uvádzaniu výrobkov v upravenom balení na trh pod
         touto ochrannou známkou prispelo k umelému rozdeľovaniu trhov medzi členskými štátmi. Platí to predovšetkým vtedy, keď majiteľ
         uviedol rovnaký farmaceutický výrobok na trh vo viacerých členských štátoch v rôznych formách balenia a keď je úprava balenia
         dovozcom na jednej strane nevyhnutná na účely uvedenia výrobku na trh v členskom štáte dovozu a na druhej strane vykonaná
         za takých podmienok, ktoré nemôžu ovplyvniť pôvodný stav výrobku,

      –        že sa preukázalo, že úprava balenia nemôže narušiť pôvodný stav výrobku obsiahnutého v balení,
      –        že na novom balení sa jasne uvedie názov toho, kto upravil balenie výrobku, a názov výrobcu,
      –        že prezentácia výrobku v upravenom balení nie je spôsobilá poškodiť dobré meno ochrannej známky a jej majiteľa. Obal teda
         nesmie byť poškodený, nekvalitný alebo špinavý, a

      –        že dovozca pred uvedením výrobku v upravenom balení do predaja upozorní majiteľa ochrannej známky a poskytne mu na jeho žiadosť
         vzorku výrobku v upravenom balení.

      Keď sa preukáže, že úprava balenia farmaceutického výrobku formou jeho nového balenia je nevyhnutná na jeho ďalšie uvádzanie
         na trh v členskom štáte dovozu, vzhľad tohto balenia sa má posúdiť len v súvislosti s podmienkou, podľa ktorej vzhľad nesmie
         byť taký, aby narušil dobré meno ochrannej známky a jej majiteľa.

      (pozri body 23, 30, bod 1 výroku)
      2.        Článok 7 ods. 2 smernice 89/104 o ochranných známkach, zmenenej a doplnenej Dohodou o Európskom hospodárskom priestore z 2. mája
         1992, sa má vykladať v tom zmysle, že prináleží súbežnému dovozcovi, aby poskytol majiteľovi ochrannej známky potrebné a dostatočné
         informácie na to, aby mohol tento majiteľ preveriť, či úprava balenia výrobku chráneného touto ochrannou známkou je nevyhnutná
         na účely uvádzania tohto výrobku na trh v členskom štáte dovozu.

      Typ informácie, ktorá má byť poskytnutá, závisí napokon od okolností každého prípadu. Nemožno a priori vylúčiť, že výnimočne bude potrebné uviesť aj členský štát vývozu, keby absencia takejto informácie bránila majiteľovi ochrannej
         známky posúdiť nevyhnutnosť úpravy balenia. V prípade, ak sa javí, že poskytnuté informácie použije majiteľ ochrannej známky
         s cieľom identifikovať chyby vo svojej organizácii predaja a tým bojovať proti súbežnému obchodovaniu s jeho výrobkami, sú
         osoby zúčastňujúce sa na súbežnom obchodovaní chránené pred takýmto konaním v rámci pravidiel Zmluvy o ES týkajúcich sa hospodárskej
         súťaže.

      (pozri body 34 – 37, bod 2 výroku)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (druhá komora)
      z 22. decembra 2008 (*)

      „Ochranná známka – Farmaceutický výrobok – Úprava balenia – Súbežný dovoz – Podstatná zmena vo vzhľade balenia – Povinnosť predchádzajúceho upozornenia“
      Vo veci C‑276/05,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Oberster Gerichtshof
         (Rakúsko) z 24. mája 2005 a doručený Súdnemu dvoru 6. júla 2005, ktorý súvisí s konaním:

      The Wellcome Foundation Ltd
      proti
      Paranova Pharmazeutika Handels GmbH,
      SÚDNY DVOR (druhá komora),
      v zložení: predseda druhej komory C. W. A. Timmermans, sudcovia J.‑C. Bonichot, J. Makarczyk, L. Bay Larsen (spravodajca)
         a C. Toader,

      generálna advokátka: E. Sharpston,
      tajomník: K. Sztranc‑Sławiczek, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 3. apríla 2008,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        The Wellcome Foundation Ltd, v zastúpení: L. Wiltschek a E. Tremmel, Rechtsanwälte,
      –        Paranova Pharmazeutika Handels GmbH, v zastúpení: R. Schneider, Rechtsanwalt,
      –        grécka vláda, v zastúpení: O. Patsopoulou, G. Alexaki a M. Apessos, splnomocnení zástupcovia,
      –        portugalská vláda, v zastúpení: L. Inez Fernandes, splnomocnený zástupca,
      –        Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: W. Wils a H. Krämer, splnomocnení zástupcovia,
      po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 9. októbra 2008,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 7 Prvej smernice Rady 89/104/EHS z 21. decembra 1988 o aproximácii
         právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok (Ú. v. ES L 40, 1989, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 92), zmenenej
         a doplnenej Dohodou o Európskom hospodárskom priestore z 2. mája 1992 (Ú. v. ES L 1, s. 3, ďalej len „smernica 89/104“).

      2        Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi The Wellcome Foundation Ltd (ďalej len „Wellcome“), majiteľom rakúskej ochrannej
         známky ZOVIRAX, a Paranova Pharmazeutika Handels GmbH (ďalej len „Paranova“), ktorý sa týka liekov s ochrannou známkou ZOVIRAX,
         ktoré boli uvedené na trh v členských štátoch Európskeho hospodárskeho priestoru (ďalej len „EHP“) spoločnosťou Wellcome alebo
         tretími osobami, pričom ich spoločnosť Paranova súbežne dovážala a uvádzala na trh v Rakúsku po tom, ako upravila ich balenie.

       Právny rámec
       Právna úprava Spoločenstva
      3        Článok 7 smernice 89/104, nazvaný „Vyčerpanie práv z ochrannej známky“, stanovuje:

      „1.      Ochranná známka neoprávňuje majiteľa, aby zakázal jej používanie na tovary, ktoré boli pod touto ochrannou známkou uvedené
         majiteľom alebo s jeho súhlasom na trh v spoločenstve.

      2.      Odsek 1 sa nepoužije v prípade, ak má majiteľ opodstatnené dôvody brániť ďalšiemu obchodovaniu s tovarom, najmä ak sa po uvedení
         tovaru na trhu zmenil alebo zhoršil jeho stav.“

      4        V súlade s článkom 65 ods. 2 Dohody o Európskom hospodárskom priestore v spojení s prílohou XVII bodom 4 tejto dohody bolo
         pôvodné znenie článku 7 ods. 1 smernice 89/104 zmenené na účely tejto dohody tak, že výraz „v spoločenstve“ bol nahradený
         slovami „na území niektorej zmluvnej strany“.

       Vnútroštátna právna úprava
      5        Podľa § 10b ods. 1 zákona o ochrane ochranných známok (Markenschutzgesetz) ochranná známka neoprávňuje majiteľa, aby zakázal
         tretej osobe jej používanie na tovary, ktoré boli pod touto ochrannou známkou uvedené na trh v EHP majiteľom alebo s jeho
         súhlasom. Podľa § 10b ods. 2 tohto zákona odsek 1 tohto ustanovenia sa neuplatní, keď sú oprávnené dôvody na to, aby majiteľ
         namietal proti poslednému uvedenému uvádzaniu tovarov na trh, najmä keď je stav tovarov po ich uvedení na trh zmenený.

       Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
      6        Wellcome je okrem iného majiteľom dvoch rakúskych slovných ochranných známok ZOVIRAX, ako aj rakúskej obrazovej a slovnej
         ochrannej známky ZOVIRAX, ktoré sú chránené, pokiaľ ide o triedy farmaceutických výrobkov. V Rakúsku sú tieto ochranné známky
         riadne používané spoločnosťou GlaxoSmithKline Pharma GmbH so súhlasom Wellcome.

      7        Paranova vykonáva činnosť veľkoobchodu s liekmi. Uvádza na trh najmä v Rakúsku lieky s ochrannou známkou ZOVIRAX v baleniach
         s hmotnosťou 400 mg po 60 tabletách (ZOVIRAX 400/60), ktoré boli uvedené na trh v členských štátoch EHP spoločnosťou Wellcome
         alebo tretími osobami s jej súhlasom a boli kúpené materskou spoločnosťou spoločnosti Paranova v rámci bežného obchodovania
         s liekmi.

      8        Paranova uvádza tieto lieky na trh v novom balení, ktorého vzhľad je úplne odlišný od toho, aký malo balenie pôvodného výrobku.
         Na prednej strane tohto nového balenia je tučným písmom vytlačený nápis „Prebalené a dovezené spoločnosťou Paranova“. Názov
         výrobcu sa nachádza na bokoch a zadnej strane tohto balenia a je vytlačený bežným písmom. Uvedené nové balenie má na hranách
         modrý pruh, pravidelne používaný na lieky, ktoré uvádza na trh Paranova.

      9        Listom z 12. mája 2003 Paranova informovala rakúsku sesterskú spoločnosť spoločnosti Wellcome o svojom zámere uviesť na trh
         ZOVIRAX 400/60 v Rakúsku. K tomuto listu pripojila farebnú kópiu vonkajšieho balenia, blistre a návod na užívanie tohto lieku.
         Anglická sesterská spoločnosť spoločnosti Wellcome potom požiadala Paranovu, aby poslala ďalej informácie týkajúce sa uvádzania
         týchto liekov spoločnosti GlaxoSmithKline Corporate Intellectual Property (ďalej len „Glaxo“) na trh a pripojila aj úplnú
         vzorku každého typu balenia a takisto aby uviedla štát vývozu a presné dôvody vykonanej úpravy balenia.

      10      Keď Paranova oznámila dôvody úpravy balenia, ktoré vykonala, ale nie štát vývozu predmetného lieku, spoločnosť Glaxo ju opäť
         vyzvala, aby uviedla tento štát, ako aj presné dôvody úpravy balenia. Pri tejto príležitosti bolo oznámené, že nie je žiadny
         dôvod na to, aby informácie týkajúce sa súbežného dovozcu boli uvedené tak nápadne, písmom tučnejším a viditeľnejším ako tým,
         ktoré je použité v prípade názvu výrobcu. Odlišný vzhľad, vyplývajúci z dvoch pruhov na hranách škatuľky, bol takisto spochybnený.

      11      Okrem toho Glaxo požiadala o predloženie úplnej vzorky všetkých druhov balení.

      12      Paranova 4. júna 2003 oznámila, že z technických dôvodov spojených s výrobou nie je možné poskytnúť úplnú vzorku konečného
         balenia, najmä ak Glaxo nechce znášať náklady s tým spojené.

      13      Paranova dováža ZOVIRAX 400/60 z Grécka. Tento liek je tam uvádzaný na trh v baleniach obsahujúcich 70 tabliet. V Rakúsku
         je schválené balenie s obsahom 60 tabliet.

      14      Wellcome požiadal na Handelsgericht Wien o vydanie predbežného opatrenia, aby bolo Paranove nariadené prestať ponúkať a/alebo
         uvádzať na trh v obchodnom styku na konkurenčné účely v Rakúsku lieky v upravenom balení, najmä ZOVIRAX, ktorého balenie obsahuje
         novo umiestnené ochranné známky alebo existujúce ochranné známky chránené v Rakúsku v prospech Wellcome, ak:

      –        uvedenie spoločnosti, ktorá vykonala úpravu balenia výrobku, sa nachádza na balení vytlačené tučnejším písmom a čitateľnejšie
         a/alebo na mieste viditeľnejšom ako uvedenie výrobcu,

      –        farebné pruhy, najmä modré, široké približne 5 mm, nachádzajúce sa na hranách upravenej škatuľky, sú také ako tie, ktoré sa
         často používajú na výrobky uvádzané na trh spoločnosťou Paranova,

      –        Paranova pred uvedením výrobku v upravenom balení na trh neinformovala správne Wellcome o plánovanom uvedení tohto výrobku
         na trh, pričom bolo potrebné uviesť najmä štát vývozu a presné dôvody potreby úpravy balenia.

      15      Uznesením zo 7. mája 2004 Handelsgericht Wien čiastočne vyhovel návrhu Wellcome. V odvolacom konaní Oberlandesgericht Wien
         28. januára 2005 vyhovel tomuto návrhu v rozsahu, v akom sa týkal prvého a tretieho vyššie uvedeného bodu, a zamietol ho,
         pokiaľ ide o druhý bod.

      16      Obaja účastníci konania vo veci samej podali opravný prostriedok „Revision“ na Oberster Gerichtshof.

      17      Tento súdny orgán uvádza, že na posúdenie súladu nového balenia je rozhodujúce to, či dôkaz, že úprava balenia výrobku je
         nevyhnutná, aby sa nebránilo účinnému prístupu na trh, musí byť predložený, len pokiaľ ide o úpravu balenia výrobku ako takého.
         V prípade kladnej odpovede vzniká potom otázka, aké sú kritériá, podľa ktorých musí byť posúdený vzhľad nového balenia. V predmetnom
         prípade sú dve možnosti, teda posúdenie vzhľadom na zásadu, podľa ktorej ujma spôsobená ochrannej známke musí byť čo najmenšia,
         alebo posúdenie vzhľadu nového balenia vzhľadom na to, či je schopné poškodiť dobré meno ochrannej známky a jej majiteľa.
         Vnútroštátny súd sa pýta takisto na rozsah povinnosti oznámenia, ktorú má súbežný dovozca.

      18      Za týchto podmienok Oberster Gerichtshof rozhodol o prerušení konania a položil Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

      „1.      a)     Treba článok 7 smernice 89/104… a príslušnú judikatúru Súdneho dvora vykladať tak, že dôkaz o tom, že uplatnenie ochrannej
         známky by prispelo k umelému rozdeleniu trhu, musí byť preukázaný nielen pre samotnú úpravu balenia, ale aj pre vzhľad nového
         balenia?

      V prípade zápornej odpovede na túto otázku:
      b)      Má sa vzhľad nového balenia posudzovať podľa zásady najmenšieho možného zásahu, alebo (iba) podľa toho, či je nové balenie
         spôsobilé poškodiť dobré meno ochrannej známky a jej majiteľa?

      2.      Treba článok 7 smernice [89/104] a príslušnú judikatúru Súdneho dvora vykladať tak, že súbežný dovozca splní svoju oznamovaciu
         povinnosť len vtedy, keď majiteľovi ochrannej známky oznámi aj štát vývozu a podrobnejšie dôvody úpravy balenia?“

       Konanie pred Súdnym dvorom
      19      Rozhodnutím z 20. septembra 2005 predseda Súdneho dvora prerušil konanie až do vydania rozsudku Súdneho dvora vo veci C‑348/04.

      20      Súdny dvor vydal rozsudok v uvedenej veci (rozsudok z 26. apríla 2007, Boehringer Ingelheim a i., C‑348/04, Zb. s. I‑3391).

      21      Listom z 30. mája 2007 vnútroštátny súd oznámil Súdnemu dvoru, že trvá na svojom návrhu na začatie prejudiciálneho konania
         v rozsahu, v akom sa týka prvej otázky písm. b) a druhej otázky.

      22      Rozhodnutím z 15. júna 2007 predseda Súdneho dvora nariadil pokračovať v konaní.

       O prejudiciálnych otázkach
       O prvej otázke písm. b)
      23      Súdny dvor v bode 3 výroku v rozsudku z 11. júla 1996, Bristol‑Myers Squibb a i. (C‑427/93, C‑429/93 a C‑436/93, Zb. s. I‑3457),
         oprávnene rozhodol, že článok 7 ods. 2 smernice 89/104 sa musí vykladať v tom zmysle, že majiteľ ochrannej známky môže oprávnene
         namietať proti ďalšiemu uvádzaniu farmaceutického výrobku na trh, keď dovozca upravil balenie výrobku a umiestnil naň ochrannú
         známku, s výnimkou:

      –        že sa zistilo, že používanie práva z ochrannej známky majiteľom na bránenie uvádzaniu výrobkov v upravenom balení na trh pod
         touto ochrannou známkou prispelo k umelému rozdeľovaniu trhov medzi členskými štátmi. Platí to predovšetkým vtedy, keď majiteľ
         uviedol rovnaký farmaceutický výrobok na trh vo viacerých členských štátoch v rôznych formách balenia a keď je úprava balenia
         dovozcom na jednej strane nevyhnutná na účely uvedenia výrobku na trh v členskom štáte dovozu a na druhej strane vykonaná
         za takých podmienok, ktoré nemôžu ovplyvniť pôvodný stav výrobku,

      –        že sa preukázalo, že úprava balenia nemôže narušiť pôvodný stav výrobku obsiahnutého v balení,
      –        že na novom balení sa jasne uvedie názov toho, kto upravil balenie výrobku, a názov výrobcu,
      –        že prezentácia výrobku v upravenom balení nie je spôsobilá poškodiť dobré meno ochrannej známky a jej majiteľa. Obal teda
         nesmie byť poškodený, nekvalitný alebo špinavý, a

      –        že dovozca pred uvedením výrobku v upravenom balení do predaja upozorní majiteľa ochrannej známky a poskytne mu na jeho žiadosť
         vzorku výrobku v upravenom balení.

      24      Táto posledná uvedená podmienka umožňuje majiteľovi preveriť, či úprava balenia nebola vykonaná spôsobom, ktorý by priamo
         alebo nepriamo ovplyvnil pôvodný stav výrobku, a či vzhľad po úprave balenia nie je takej povahy, že by narušil dobré meno
         ochrannej známky (rozsudky Bristol‑Myers Squibb a i., už citovaný, bod 78, ako aj Boehringer Ingelheim a i., už citovaný,
         bod 20).

      25      Podmienka, podľa ktorej úprava balenia farmaceutického výrobku, najmä vo forme jeho nového balenia, je nevyhnutná na jeho
         ďalšie uvádzanie na trh v členskom štáte dovozu, sa týka len skutočnosti, že dôjde k úprave balenia, a nie spôsobu alebo štýlu,
         akými k nemu dôjde (pozri rozsudok Boehringer Ingelheim a i., už citovaný, body 38 a 39).

      26      Uvedená podmienka nevyhnutnosti sa teda týka len skutočnosti, že došlo k úprave balenia výrobku, najmä formou jeho nového
         balenia, a nie vzhľadu tohto nového balenia.

      27      Keďže vzhľad nového balenia výrobku sa neposudzuje vzhľadom na podmienku nevyhnutnosti na účely ďalšieho uvádzania uvedeného
         výrobku na trh, nemožno ho ani posudzovať v súvislosti s kritériom, podľa ktorého vplyv na právo plynúce z ochrannej známky
         musí byť čo najmenší.

      28      Bolo by totiž nekoherentné pripustiť, že netreba preveriť, či vzhľad nového balenia predmetného výrobku, zvolený súbežným
         dovozcom, je nevyhnutný na účely ďalšieho uvádzania uvedeného výrobku na trh, a zároveň vyžadovať, aby spĺňal kritérium čo
         najmenšieho vplyvu na právo plynúce z ochrannej známky.

      29      Ako vyplýva z bodov 23 a 24 tohto rozsudku, ochrana majiteľa práva plynúceho z ochrannej známky v súvislosti so vzhľadom balenia
         farmaceutického výrobku zvoleným súbežným dovozcom je v zásade zabezpečená dodržiavaním podmienky, podľa ktorej vzhľad výrobku
         v upravenom balení nesmie byť taký, aby mohol narušiť dobré meno ochrannej známky a jej majiteľa.

      30      V dôsledku toho je na prvú otázku písm. b) potrebné odpovedať tak, že článok 7 ods. 2 smernice 89/104 sa má vykladať v tom
         zmysle, že keď sa preukáže, že úprava balenia farmaceutického výrobku formou jeho nového balenia je nevyhnutná na jeho ďalšie
         uvádzanie na trh v členskom štáte dovozu, vzhľad tohto balenia sa má posúdiť len v súvislosti s podmienkou, podľa ktorej vzhľad
         nesmie byť taký, aby narušil dobré meno ochrannej známky a jej majiteľa.

       O druhej otázke
      31      Wellcome v podstate uvádza, že oznámenie štátu vývozu a presné dôvody úpravy balenia majiteľovi ochrannej známky umožňuje
         tomuto majiteľovi skontrolovať, či úprava balenia bola nevyhnutná.

      32      V rámci konania prebiehajúceho na vnútroštátnom súde, v ktorom vystupuje majiteľ ochrannej známky proti súbežnému dovozcovi
         uvádzajúcemu na trh v členskom štáte farmaceutický výrobok dovezený z iného členského štátu v novom balení, prináleží tomuto
         súbežnému dovozcovi, aby preukázal najmä existenciu podmienky, podľa ktorej by používanie práva plynúceho z ochrannej známky
         jej majiteľom na bránenie uvádzaniu výrobkov v upravenom balení na trh pod touto ochrannou známkou prispelo k umelému rozdeľovaniu
         trhov medzi členskými štátmi (pozri rozsudok Boehringer Ingelheim a i., už citovaný, body 24 a 54).

      33      Ako bolo pripomenuté v bode 23 tohto rozsudku, o takýto prípad ide najmä vtedy, keď majiteľ uviedol na trh v rôznych členských
         štátoch rovnaký farmaceutický výrobok v rôznych baleniach a keď úprava balenia vykonaná dovozcom bola nevyhnutná na uvádzanie
         výrobku na trh v členskom štáte dovozu.

      34      Vzhľadom na vyššie uvedené a vzhľadom na to, že primerané fungovanie systému upozorňovania predpokladá, aby sa každá z dotknutých
         strán lojálne usilovala dodržiavať legitímne záujmy druhej strany (rozsudok z 23. apríla 2002, Boehringer Ingelheim a i.,
         C‑143/00, Zb. s. I‑3759, bod 62), prináleží súbežnému dovozcovi, aby poskytol majiteľovi ochrannej známky potrebné a dostatočné
         informácie s cieľom umožniť mu preveriť, či úprava balenia výrobku s touto ochrannou známkou je nevyhnutná na uvádzanie tohto
         výrobku na trh v členskom štáte dovozu.

      35      Typ informácie, ktorá má byť poskytnutá, závisí napokon od okolností každého prípadu. Nemožno a priori vylúčiť, že výnimočne bude potrebné uviesť aj členský štát vývozu, keby absencia takejto informácie bránila majiteľovi ochrannej
         známky posúdiť nevyhnutnosť úpravy balenia.

      36      V tejto súvislosti treba pripomenúť, že v prípade, ak sa javí, že poskytnuté informácie použije majiteľ ochrannej známky s cieľom
         identifikovať chyby vo svojej organizácii predaja a tým bojovať proti súbežnému obchodovaniu s jeho výrobkami, sú osoby zúčastňujúce
         sa na súbežnom obchodovaní chránené pred takýmto konaním v rámci pravidiel Zmluvy o ES týkajúcich sa hospodárskej súťaže (pozri
         v tomto zmysle rozsudok z 11. novembra 1997, Loendersloot, C‑349/95, Zb. s. I‑6227, bod 43).

      37      Na druhú otázku treba teda odpovedať tak, že článok 7 ods. 2 smernice 89/104 sa má vykladať v tom zmysle, že prináleží súbežnému
         dovozcovi, aby poskytol majiteľovi ochrannej známky potrebné a dostatočné informácie na to, aby mohol tento majiteľ preveriť,
         či úprava balenia výrobku chráneného touto ochrannou známkou je nevyhnutná na účely uvádzania tohto výrobku na trh v členskom
         štáte dovozu.

       O trovách
      38      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol takto:
      1.      Článok 7 ods. 2 smernice Rady 89/104/EHS z 21. decembra 1988 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných
            známok, zmenenej a doplnenej Dohodou o Európskom hospodárskom priestore z 2. mája 1992, sa má vykladať v tom zmysle, že keď
            sa preukáže, že úprava balenia farmaceutického výrobku formou jeho nového balenia je nevyhnutná na ďalšie uvádzanie tohto
            výrobku na trh v členskom štáte dovozu, vzhľad tohto balenia sa má posúdiť len v súvislosti s podmienkou, podľa ktorej vzhľad
            nesmie byť taký, aby narušil dobré meno ochrannej známky a jej majiteľa.
      2.      Článok 7 ods. 2 smernice 89/104, zmenenej a doplnenej Dohodou o Európskom hospodárskom priestore z 2. mája 1992, sa má vykladať
            v tom zmysle, že prináleží súbežnému dovozcovi, aby poskytol majiteľovi ochrannej známky potrebné a dostatočné informácie
            na to, aby mohol tento majiteľ preveriť, či úprava balenia výrobku chráneného touto ochrannou známkou je nevyhnutná na účely
            uvádzania tohto výrobku na trh v členskom štáte dovozu.
      Podpisy
      * Jazyk konania: nemčina.


Rozsudok Súdu prvého stupňa (tretia komora) z 13. júla 1995. # Monique Saby proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Úradníci - Žaloba o náhradu škody - Prípustnosť. # Vec T-44/93.


Rozsudok Súdu prvého stupňa (druhá komora) z 19. septembra 2001. # E proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Úradníci - Zamietnutie kandidatúry. # Vec T-152/00.


Rozsudok Súdu prvého stupňa (tretia rozšírená komora) z 24. októbra 2000. # Fresh Marine Company SA proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Vec T-178/98.