title: Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 11. júna 2015.#Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG proti Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Ochrana finančných záujmov Európskej únie – Nariadenie (ES, Euratom) č. 2988/95 – Článok 3 ods. 1 – Premlčacia doba – Dies a quo – Opakujúce sa nezrovnalosti – Prerušenie premlčacej doby – Podmienky – Príslušný orgán – Daná osoba – Akt, ktorý sa týka vyšetrovania alebo právneho konania v súvislosti s nezrovnalosťou – Lehota, ktorá sa rovná dvojnásobku premlčacej doby.#Vec C-52/14.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (štvrtá komora)
      z 11. júna 2015 (
            *1
         )
      „Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Ochrana finančných záujmov Európskej únie — Nariadenie (ES, Euratom) č. 2988/95 — Článok 3 ods. 1 — Premlčacia doba — Dies a quo — Opakujúce sa nezrovnalosti — Prerušenie premlčacej doby — Podmienky — Príslušný orgán — Daná osoba — Akt, ktorý sa týka vyšetrovania alebo právneho konania v súvislosti s nezrovnalosťou — Lehota, ktorá sa rovná dvojnásobku premlčacej doby“
      Vo veci C‑52/14,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein‑Westfalen (Nemecko) zo 17. januára 2014 a doručený Súdnemu dvoru 4. februára 2014, ktorý súvisí s konaním:

         Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG

      proti

         Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung,

      SÚDNY DVOR (štvrtá komora),
      v zložení: predseda štvrtej komory L. Bay Larsen, sudcovia K. Jürimäe (spravodajkyňa), J. Malenovský, M. Safjan a A. Prechal,
      generálny advokát: M. Wathelet,
      tajomník: K. Malacek, referent,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 7. januára 2015,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG, v zastúpení: D. Ehle, Rechtsanwalt,

               —

               Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung, v zastúpení: W. Wolski a J. Jakubiec, splnomocnení zástupcovia,

               —

               grécka vláda, v zastúpení: I. Chalkias, E. Leftheriotou a O. Tsirkinidou, splnomocnení zástupcovia,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: P. Rossi a G. von Rintelen, splnomocnení zástupcovia,

         so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 3 ods. 1 nariadenia Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 z 18. decembra 1995 o ochrane finančných záujmov Európskych spoločenstiev (Ú. v. ES L 312, s. 1; Mim. vyd. 01/001, s. 340).

               2

               Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Pfeifer & Langen GmbH & Co. KG (ďalej len „Pfeifer & Langen“) a Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung, (Spolkový úrad pre poľnohospodárstvo a výživu, ďalej len „BLE“) vo veci vrátenia náhrady skladovacích nákladov, ktoré údajne Pfeifer & Langen neoprávnene získala na úkor finančných záujmov Európskej únie.

         Právny rámec

         Nariadenie (EHS) č. 1998/78

               3

               Článok 13 ods. 1 nariadenia Komisie (EHS) č. 1998/78 z 18. augusta 1978, ktoré stanovuje podrobné pravidlá pre vyrovnávanie nákladov na skladovanie cukru [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 231, s. 5), zmeneného a doplneného nariadením Komisie (EHS) č. 1714/88 z 13. júna 1988 (Ú. v. ES L 152, s. 23; Mim. vyd. 03/008, s. 70, ďalej len „nariadenie č. 1998/78“) stanovuje:
               „Každý, kto má právo na náhradu, oznámi dotknutému členskému štátu najneskôr do pätnásteho dňa každého mesiaca:

                        a)

                        celkové množstvo cukru a sirupu vyjadrené v čistej váhe, ktoré zakladá nárok na náhradu a nachádza sa v sklade 24 hodín posledného dňa mesiaca, ktorý predchádza mesiacu, v ktorom došlo k oznámeniu;

                  …“ [neoficiálny preklad]

         Nariadenie č. 2988/95

               4

               Tretie až piate odôvodnenie nariadenia č. 2988/95 uvádza:
               „… treba brániť vo všetkých oblastiach činom, ktoré poškodzujú finančné záujmy [Únie],
               … účinnosť boja proti podvodom poškodzujúcim finančné záujmy [Únie] si vyžaduje prijatie spoločného právneho rámca pre všetky oblasti, ktoré sú upravené politikami [Únie],
               … protiprávne konanie a správne opatrenia a sankcie, ktoré sa naň vzťahujú, sú ustanovené v odvetvových predpisoch v súlade s týmto nariadením.“

               5

               Článok 1 tohto nariadenia znie takto:
               „1.   Na účely ochrany finančných záujmov [Únie] sa týmto prijíma všeobecná úprava týkajúca sa jednotných kontrol a správnych opatrení a sankcií, ktoré sa týkajú protiprávneho konania s ohľadom na právo [Únie].
               2.   ‚Nezrovnalosť‘ je akékoľvek porušenie ustanovenia práva [Únie] vyplývajúce z konania alebo opomenutia hospodárskeho subjektu, dôsledkom čoho je alebo by bolo poškodenie všeobecného rozpočtu [Únie] alebo rozpočtov [ňou] spravovaných, buď zmenšením, alebo stratou výnosov plynúcich z vlastných zdrojov vyberaných priamo v mene [Únie] alebo neoprávnenou výdajovou položkou.“

               6

               Článok 3 ods. 1 uvedeného nariadenia stanovuje:
               „Premlčacia doba konania je štyri roky od času spáchania nezrovnalosti uvedenej v článku 1 ods. 1. Odvetvové predpisy však môžu ustanoviť kratšie obdobie, ktoré však nesmie byť kratšie ako tri roky.
               V prípade pokračujúcej alebo opakujúcej sa nezrovnalosti, premlčacia doba začína plynúť odo dňa, keď sa nezrovnalosť skončila…
               Premlčacia doba sa prerušuje pri akomkoľvek akte príslušného orgánu, o ktorom je daná osoba upovedomená a týka sa vyšetrovania alebo právneho konania v súvislosti s nezrovnalosťou. Premlčacia doba začína plynúť znova po každom akte prerušenia.
               Premlčanie sa však stane účinným najneskôr v deň, keď vyprší dvojnásobok premlčacej doby bez toho, aby príslušný orgán uložil sankciu, s výnimkou prípadu, keď bolo správne konanie prerušené v zmysle článku 6 ods. 1.“

               7

               V zmysle článku 4 ods. 1 a 4 toho istého nariadenia:
               „1.   Je všeobecným pravidlom, že pri akejkoľvek nezrovnalosti sa neprávom získaná výhoda odníme:

                        —

                        povinnosťou zaplatiť alebo vrátiť dlžné alebo neprávom získané sumy,

                  …
               4.   Opatrenia stanovené v tomto článku sa nepovažujú za sankcie.“

               8

               Článok 6 ods. 1 nariadenia č. 2988/95 znie nasledovne:
               „Bez ohľadu na správne opatrenia [Únie] a sankcie prijaté na základe odvetvových právnych predpisov existujúcich v čase nadobudnutia účinnosti tohto nariadenia, uloženie finančných sankcií, ako sú správne pokuty možno pozastaviť rozhodnutím príslušného orgánu, ak sa začalo trestné konanie voči danej osobe v súvislosti s tými istými skutočnosťami. Prerušením správneho konania premlčacia doba ustanovená v článku 3 neplynie.“

         Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky

               9

               Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že spoločnosti Pfeifer & Langen, ktorá sa venuje spracovaniu cukru, bola poskytnutá v rámci spoločnej organizácie trhov s cukrom náhrada skladovacích nákladov bieleho cukru za hospodárske roky 1987/1988 až 1996/1997.

               10

               Dňa 9. októbra 1997 kontrola vykonaná nemeckými colnými úradmi v spoločnosti Pfeifer & Langen zistila, že vo svojich žiadostiach o náhradu skladovacích nákladov za tie isté hospodárske roky neuviedla určité množstvo vyrobeného cukru, ktoré presahovalo výrobné kvóty, konkrétne cukor C, takže požiadala o niekoľko neoprávnených náhrad a tie získala. V nadväznosti na túto kontrolu začal nemecký prokurátor trestné stíhanie zodpovedných predstaviteľov spoločnosti Pfeifer & Langen za spáchanie daňového a dotačného podvodu za skladovanie cukru.

               11

               V rámci tohto stíhania bola vytvorená mimoriadna komisia colného vyšetrovacieho úradu, ktorú tvorili predstavitelia rôznych dotknutých správnych úradov vrátane BLE. V októbri 1999 táto mimoriadna komisia zabavila na účely posúdenia dokumenty spoločnosti Pfeifer & Langen týkajúce sa hospodárskych rokov 1987/1988 až 1996/1997. V roku 2000 uvedená komisia okrem iného vypočula viacerých zamestnancov tejto spoločnosti ako svedkov.

               12

               Vo februári 2002 BLE vypracoval záverečnú správu týkajúcu sa dotačného podvodu (ďalej len „záverečná správa“). BLE dospel v tejto správe k záveru, že z konštatovaní mimoriadnej komisie vyplýva, že Pfeifer & Langen neoprávnene požiadala o náhradu nákladov na skladovanie bieleho cukru za hospodárske roky 1987/1988 až 1996/1997.

               13

               Rozhodnutím z 30. januára 2003 BLE na základe záverečnej správy čiastočne zrušil rozhodnutia týkajúce sa výpočtu náhrady skladovacích nákladov za mesiace júl 1988 až jún 1989 a požiadal Pfeifer & Langen o vrátenie neoprávnene získaných súm. Pfeifer & Langen podala námietku na BLE, pričom namietala najmä premlčanie nezrovnalostí, ktoré jej boli vytýkané za hospodársky rok 1988/1989.

               14

               V roku 2004 colné úrady zastavili konania týkajúce sa daňového podvodu v nadväznosti na zmier uzavretý so spoločnosťou Pfeifer & Langen.

               15

               Rozhodnutím zo 4. októbra 2006 BLE čiastočne vyhovel námietke spoločnosti Pfeifer & Langen a v dôsledku toho znížil sumy, ktoré mali byť vrátené. Tento úrad sa však domnieval, že nezrovnalosti týkajúce sa hospodárskeho roku 1988/1989 neboli premlčané, keďže doba štyroch rokov stanovená v článku 3 ods. 1 nariadenia č. 2988/95 bola prerušená rôznymi aktmi vyšetrovania alebo právneho konania týkajúcich sa tých istých nezrovnalostí, akými sú akty prijaté mimoriadnou komisiou colných úradov a prokurátorom. Navyše BLE sa domnieval, že konania spoločnosti Pfeifer & Langen sa mali považovať za opakované nezrovnalosti, takže premlčacia doba začala plynúť len od poslednej konštatovanej nezrovnalosti v roku 1997.

               16

               Dňa 7. novembra 2006 Pfeifer & Langen podala žalobu proti tomuto rozhodnutiu na Verwaltungsgericht Köln (Správny súd v Kolíne nad Rýnom). Táto spoločnosť vo svojej žalobe tvrdila najmä to, že pokiaľ ide o nezrovnalosti, ktoré jej boli vytýkané za hospodársky rok 1988/1989, premlčacia lehota ôsmich rokov stanovená v článku 3 ods. 1 štvrtom pododseku nariadenia č. 2988/95 uplynula v júli 1997, pričom pred týmto uplynutím jej nebola uložená sankcia.

               17

               Keďže Verwaltungsgericht Köln zamietol žalobu spoločnosti Pfeifer & Langen v rozsahu týkajúcom sa premlčania právnych konaní, uvedená spoločnosť podala odvolanie na vnútroštátny súd.

               18

               Podľa vnútroštátneho súdu závisí rozhodnutie o odvolaní spoločnosti Pfeifer & Langen od výkladu pravidiel týkajúcich sa premlčacej doby stanovených v článku 3 ods. 1 nariadenia č. 2988/95.

               19

               Za týchto okolností Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein‑Westfalen (Vyšší správny súd spolkovej krajiny Severné Porýnie‑Vestfálsko) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky:

                        „1.

                                 a)

                                 Je ‚príslušným orgánom‘ v zmysle článku 3 ods. 1 tretieho pododseku nariadenia č. 2988/95, pokiaľ ide o prerušenie plynutia premlčacej doby, orgán, ktorý je príslušný na vyšetrovanie alebo právne konanie v súvislosti s nezrovnalosťou, a to bez ohľadu na to, či poskytol finančné prostriedky?

                                 b)

                                 Musia byť akty týkajúce sa vyšetrovania alebo právneho konania v súvislosti s nezrovnalosťou zamerané na vydanie správneho opatrenia alebo uloženie sankcie?

                        2.

                        Môže byť ‚daná osoba‘ v zmysle článku 3 ods. 1 tretieho pododseku nariadenia č. 2988/95 aj zamestnanec podniku, ktorý bol vypočutý ako svedok?

                        3.

                                 a)

                                 Musí ísť ‚pri akomkoľvek akte…, o ktorom je daná osoba upovedomená a týka sa vyšetrovania alebo právneho konania v súvislosti s nezrovnalosťou‘ (článok 3 ods. 1 tretí pododsek nariadenia č. 2988/95), o konkrétne pochybenie pri evidencii výroby cukru (súbory skutkových stavov) zo strany výrobcu, ktoré sa obvykle predpokladá, resp. zistí až v rámci riadne vykonanej kontroly organizácie trhu?

                                 b)

                                 Môže aj záverečná správa, ktorou sa kontrola končí, resp. ktorá vyhodnocuje závery kontroly a neuvádzajú sa v nej ďalšie otázky týkajúce sa určitých súborov skutkových stavov, predstavovať ‚akt vyšetrovania‘, o ktorom bola daná osoba upovedomená?

                        4.

                                 a)

                                 Vyžaduje si pojem ‚opakujúce sa nezrovnalosti‘ v zmysle článku 3 ods. 1 druhého pododseku nariadenia č. 2988/95 existenciu úzkej časovej súvislosti medzi konaniami alebo opomenutiami, ktoré sa klasifikovali ako nezrovnalosti, aby sa ešte mohli považovať za ‚opakované‘?

                                 b)

                                 V prípade kladnej odpovede: Zanikne táto úzka časová súvislosť okrem iného tým, že nezrovnalosť pri evidencii množstva cukru nastane v priebehu jedného hospodárskeho roka len raz a potom sa znovu zopakuje až v nasledujúcom alebo neskoršom hospodárskom roku?

                        5.

                        Môže ‚prvok spočívajúci v opakovaní‘ v zmysle článku 3 ods. 1 druhého pododseku nariadenia č. 2988/95 zaniknúť tým, že príslušný orgán, ktorému je známa komplexná povaha skutkového stavu, nevykonal v podniku nijakú kontrolu, resp. táto kontrola nebola pravidelná či dôkladná?

                        6.

                        V ktorom okamihu začína plynúť dvojnásobok premlčacej doby v dĺžke osem rokov podľa článku 3 ods. 1 štvrtého pododseku nariadenia č. 2988/95 v prípade pokračujúcich alebo opakujúcich sa nezrovnalostí? Začne táto premlčacia doba plynúť na konci každého konania, ktoré treba považovať za nezrovnalosť (článok 3 ods. 1 prvý pododsek tohto nariadenia), alebo na konci posledného opakujúceho sa konania (článok 3 ods. 1 druhý pododsek uvedeného nariadenia)?

                        7.

                        Možno plynutie dvojnásobku premlčacej doby v dĺžke osem rokov podľa článku 3 ods. 1 štvrtého pododseku nariadenia č. 2988/95 prerušiť na základe aktov príslušného orgánu týkajúcich sa vyšetrovania alebo právneho konania v súvislosti s nezrovnalosťou?

                        8.

                        Majú sa v prípade rôznych skutkových stavov majúcich vplyv na posúdenie podpôr premlčacie doby, ktoré treba vypočítať podľa ustanovenia článku 3 ods.1 nariadenia č. 2988/95, určiť samostatne pre každý skutkový stav (každú nezrovnalosť)?

                        9.

                        Je z hľadiska plynutia dvojnásobku premlčacej doby v zmysle článku 3 ods. 1 štvrtého pododseku nariadenia č. 2988/95 relevantná skutočnosť, že orgány vedeli o nezrovnalosti?“

         O prejudiciálnych otázkach

         Úvodné pripomienky

               20

               Po prvé je potrebné pripomenúť, že nariadením č. 2988/95 sa zavádza v súlade s jeho článkom 1 „všeobecná úprava týkajúca sa jednotných kontrol a správnych opatrení a sankcií, ktoré sa týkajú protiprávneho konania s ohľadom na právo [Únie]“, a to ako vyplýva z tretieho odôvodnenia uvedeného nariadenia, aby sa mohlo „brániť vo všetkých oblastiach činom, ktoré poškodzujú finančné záujmy [Únie]“ (pozri rozsudky Handlbauer, C‑278/02, EU:C:2004:388, bod 31; Josef Vosding Schlacht‑, Kühl‑ und Zerlegebetrieb a i., C‑278/07 až C‑280/07, EU:C:2009:38, bod 20, ako aj Pfeifer & Langen, C‑564/10, EU:C:2012:190, bod 36).

               21

               V tejto súvislosti stanovuje článok 3 ods. 1 nariadenia č. 2988/95 premlčaciu dobu právnych konaní v dĺžke štyroch rokov od okamihu, keď došlo k nezrovnalosti alebo v prípade pokračujúcej alebo opakujúcej sa nezrovnalosti odo dňa, keď sa nezrovnalosť skončila. Podľa tohto ustanovenia však odvetvové predpisy môžu stanoviť aj kratšiu lehotu, ktorá však nesmie byť kratšia ako tri roky.

               22

               Keďže odvetvové predpisy relevantné v prejednávanej veci, ktoré tvoria pravidlá Únie týkajúce sa náhrady skladovacích nákladov v odvetví cukru a najmä nariadenie č. 1998/78 neobsahujú osobitné ustanovenia týkajúce sa premlčania, je potrebné uplatniť dobu štyroch rokov uvedenú v článku 3 ods. 1 nariadenia č. 2988/95.

               23

               Túto dobu možno uplatniť tak na nezrovnalosti vedúce k uloženiu správnej sankcie v zmysle článku 5 tohto nariadenia, ako aj na nezrovnalosti, o aké ide v prejednávanom prípade, čo je predmetom správneho opatrenia spočívajúceho v odňatí neoprávnene získanej výhody (pozri v tomto zmysle rozsudky Handlbauer, C‑278/02, EU:C:2004:388, body 33 a 34; Josef Vosding Schlacht‑, Kühl‑ und Zerlegebetrieb a i., C‑278/07 až C‑280/07, EU:C:2009:38, bod 22, ako aj Cruz & Companhia, C‑341/13, EU:C:2014:2230, bod 45).

               24

               Po druhé je potrebné pripomenúť, že cieľom doby uvedenej v článku 3 ods. 1 nariadenia č. 2988/95 je zabezpečiť právnu istotu hospodárskych subjektov (pozri v tomto zmysle rozsudky Handlbauer, C‑278/02, EU:C:2004:388, bod 40, ako aj SGS Belgium a i., C‑367/09, EU:C:2010:648, bod 68). Tieto subjekty musia byť schopné určiť, ktoré z ich činností sú definitívne premlčané a ktoré môžu byť stále predmetom právnych konaní.

               25

               Na otázky položené vnútroštátnym súdom treba odpovedať s prihliadnutím na tieto úvahy.

         O prvej otázke písm. a)

               26

               Svojou prvou otázkou písm. a) sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 3 ods. 1 tretí pododsek nariadenia č. 2988/95 vykladať v tom zmysle, že pojem „príslušný orgán“ sa má v zmysle tohto ustanovenia považovať za orgán, ktorý je podľa vnútroštátneho práva príslušný priznať alebo vymáhať neoprávnene získané sumy na úkor finančných záujmov Únie.

               27

               V tejto súvislosti zo spisu predloženého Súdnemu dvoru vyplýva, že podľa nemeckého práva je BLE príslušný na náhradu skladovacích nákladov a na vymáhanie neoprávnene získaných náhrad, kým colné úrady majú vyšetrovaciu právomoc v oblasti podvodu týkajúceho sa náhrad skladovacích nákladov. Tieto colné úrady tak mali prijať podstatnú časť aktov týkajúcich sa vyšetrovania a právneho konania v súvislosti s nezrovnalosťami vo veci samej.

               28

               Pfeifer & Langen sa v tomto ohľade domnieva, že iba BLE sa má v prejednávanom prípade považovať za „príslušný orgán“ v zmysle článku 3 ods. 1 tretieho pododseku nariadenia č. 2988/95, keďže ako jediný má právomoc priznať náhrady skladovacích nákladov alebo vymáhať ich vrátenie. Z uvedeného podľa jej názoru vyplýva, že akty vyšetrovania alebo právneho konania prijaté colnými orgánmi nemôžu viesť k prerušeniu premlčania právnych konaní v prejednávanom prípade.

               29

               Je potrebné pripomenúť, že podľa článku 3 ods. 1 tretieho pododseku nariadenia č. 2988/95 premlčacia doba konania môže byť prerušená pri akomkoľvek akte príslušného orgánu oznámeného danej osobe, ktorý sa týka vyšetrovania alebo právneho konania v súvislosti s nezrovnalosťou.

               30

               Vzhľadom na toto znenie je potrebné konštatovať, že pojem „príslušný orgán“ v zmysle tohto ustanovenia znamená orgán, ktorý je príslušný na prijatie predmetných aktov vyšetrovania alebo právneho konania.

               31

               Naopak zo znenia článku 3 ods. 1 tretieho pododseku nariadenia č. 2988/95 nijako nevyplýva, že tento orgán musí byť rovnaký ako orgán, ktorý je príslušný priznať alebo vymáhať neoprávnene prijaté sumy na úkor finančných záujmov Únie.

               32

               V tejto súvislosti je potrebné zdôrazniť, že pri absencii pravidiel práva Únie prináleží každému členskému štátu určiť orgány, ktoré sú podľa vnútroštátneho práva príslušné na prijatie aktov vyšetrovania a právneho konania v súvislosti s nezrovnalosťami v zmysle článku 1 ods. 2 nariadenia č. 2988/95. V dôsledku toho môžu členské štáty priznať právomoc konať v súvislosti s nezrovnalosťami inému orgánu než je orgán, ktorý v prejednávanom prípade priznáva náhradu skladovacích nákladov alebo vymáha ich vrátenie s výhradou toho, aby tieto štáty pri tejto príležitosti neohrozili účinné uplatňovanie práva Únie.

               33

               Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy je potrebné na prvú otázku písm. a) odpovedať tak, že článok 3 ods. 1 tretí pododsek nariadenia č. 2988/95 sa má vyklať v tom zmysle, že pojem „príslušný orgán“ sa má v zmysle tohto ustanovenia považovať za orgán, ktorý je podľa vnútroštátneho práva príslušný na prijatie predmetných aktov vyšetrovania alebo právneho konania, pričom tento orgán môže byť odlišný od orgánu, ktorý priznáva alebo vymáha neoprávnene získané sumy na úkor finančných záujmov Únie.

         O druhej otázke

               34

               Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 3 ods. 1 tretí pododsek nariadenia č. 2988/95 vykladať v tom zmysle, že akty týkajúce sa vyšetrovania alebo právneho konania v súvislosti s nezrovnalosťou boli oznámené „danej osobe“ v zmysle tohto ustanovenia, ak je touto osobou právnická osoba, boli tieto akty oznámené zamestnancom uvedenej osoby v rámci ich vypočutia ako svedkov.

               35

               V tejto súvislosti vnútroštátny súd uvádza, že počas vyšetrovania vedeného proti spoločnosti Pfeifer & Langen boli vypočutí viacerí zamestnanci tejto spoločnosti ako svedkovia. Vnútroštátny súd sa v tomto ohľade pýta, či na účely prerušenia premlčania konaní v súvislosti s nezrovnalosťami, o ktoré ide v prejednávanom prípade, postačuje, že akty týkajúce sa vyšetrovania alebo právneho konania boli týmto osobám oznámené.

               36

               Na úvod treba uviesť, že zo znenia článku 3 ods. 1 tretieho pododseku nariadenia č. 2988/95 vyplýva, že pojem „daná osoba“ označuje hospodársky subjekt, u ktorého je podozrenie, že sa dopustil nezrovnalostí, ktoré boli predmetom vyšetrovania alebo o ktorých sa viedlo konanie, teda v tomto prípade spoločnosť Pfeifer & Langen.

               37

               Ďalej je potrebné konštatovať, že nariadenie č. 2988/95 nestanovuje osobitné pravidlá týkajúce sa spôsobov, podľa ktorých sa má „akt týkajúci sa vyšetrovania alebo právneho konania“ v zmysle článku 3 ods. 1 tretieho pododseku tohto nariadenia danej osobe oznámiť.

               38

               Túto podmienku treba považovať za splnenú v prípade, ak všetky skutkové okolnosti umožňujú dospieť k záveru, že dotknuté akty týkajúce sa vyšetrovania alebo právneho konania boli skutočne oznámené danej osobe. Pokiaľ ide o právnickú osobu, táto podmienka je splnená, ak bol dotknutý akt oznámený osobe, ktorej konanie možno v súlade s vnútroštátnym právom pripísať tejto právnickej osobe, čo prináleží overiť vnútroštátnemu súdu.

               39

               Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy je potrebné na druhú otázku odpovedať tak, že článok 3 ods. 1 tretí pododsek nariadenia č. 2988/95 sa má vykladať v tom zmysle, že akty týkajúce sa vyšetrovania alebo právneho konania v súvislosti s nezrovnalosťou boli oznámené „danej osobe“ v zmysle tohto ustanovenia, ak všetky skutkové okolnosti umožňujú dospieť k záveru, že dotknuté akty týkajúce sa vyšetrovania alebo právneho konania boli danej osobe skutočne oznámené. Pokiaľ ide o právnickú osobu, táto podmienka je splnená, ak bol dotknutý akt skutočne oznámený osobe, ktorej konanie možno v súlade s vnútroštátnym právom pripísať tejto právnickej osobe, čo prináleží overiť vnútroštátnemu súdu.

         O prvej otázke písm. b) a tretej otázke

               40

               Svojou prvou otázkou písm. b) a treťou otázkou, ktoré je potrebné skúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 3 ods. 1 tretí pododsek nariadenia č. 2988/95 vykladať v tom zmysle, že na jednej strane na to, aby bol akt kvalifikovaný ako „akt, ktorý sa týka vyšetrovania alebo právneho konania“ v zmysle tohto ustanovenia, musí byť zameraný na konkrétnu nezrovnalosť, ktorej sa dopustil subjekt, ako aj na vydanie správneho opatrenia alebo uloženie sankcie a na strane druhej, či takýto akt môže predstavovať správa, akou je záverečná správa v prejednávanom prípade, ktorá hodnotí výsledky vyšetrovania, ktoré vedú k podozreniu o nezrovnalostiach, bez toho, aby bola danej osobe poslaná žiadosť o dodatočné informácie týkajúca sa uvedených činností.

               41

               Pokiaľ ide o pojem „akt týkajúci sa vyšetrovania alebo právneho konania“ v zmysle článku 3 ods. 1 tretieho pododseku nariadenia č. 2988/95, Súdny dvor už rozhodol, že premlčacia doba, akú stanovuje toto ustanovenie, spĺňa všeobecne funkciu zabezpečenia právnej istoty a že takáto funkcia nie je úplne splnená, ak táto doba môže byť prerušená akýmkoľvek úkonom kontroly všeobecnej povahy zo strany vnútroštátneho orgánu bez súvislosti s podozrením na nezrovnalosti týkajúce sa dostatočne presne vymedzených činností (pozri rozsudok SGS Belgium a i., C‑367/09, EU:C:2010:648, bod 68).

               42

               Naopak pokiaľ vnútroštátne orgány vyzývajúce osobu na predloženie ďalších informácií týkajúcich sa tejto transakcie odovzdajú tejto osobe správu konštatujúcu nezrovnalosť, ku ktorej prispela v súvislosti s určitou transakciou a uložia jej sankciu v súvislosti s uvedenou transakciou, prijmú tým akty, ktoré sú dostatočne presné a týkajú sa vyšetrovania alebo právneho konania v súvislosti s nezrovnalosťou v zmysle článku 3 ods. 1 tretieho pododseku nariadenia č. 2988/95 (rozsudky SGS Belgium a i., C‑367/09, EU:C:2010:648, bod 69, ako aj Chambre de commerce et d’industrie de l’Indre, C‑465/10, EU:C:2011:867, bod 61).

               43

               Z toho vyplýva, že na to, aby akt predstavoval „akt týkajúci sa vyšetrovania alebo právneho konania“ v zmysle článku 3 ods. 1 tretieho pododseku nariadenia č. 2988/95, musí dostatočne presne vymedziť činnosti, ktorých sa týkajú podozrenia z nezrovnalostí. Táto požiadavka spresnenia však nevyžaduje, aby tento uvedený akt uvádzal možnosť uloženia osobitnej sankcie alebo vydanie osobitného správneho opatrenia.

               44

               Vnútroštátny súd však zdôrazňuje, že rozsudky SGS Belgium a i. (C‑367/09, EU:C:2010:648), ako aj Chambre de commerce et d’industrie de l’Indre(C‑465/10, EU:C:2011:867) možno vyložiť v tom zmysle, že správa, akou je záverečná správa v prejednávanom prípade, musí na to, aby predstavovala „akt, ktorý sa týka vyšetrovania alebo právneho konania“ v zmysle článku 3 ods. 1 tretieho pododseku nariadenia č. 2988/95, nevyhnutne obsahovať žiadosť o dodatočné informácie adresovanú danej osobe.

               45

               V tejto súvislosti je potrebné uviesť, že Súdny dvor sa v týchto rozsudkoch obmedzil na exemplifikatívne vymenovanie aktov, na základe ktorých sa možno domnievať, že dostatočne presne vymedzujú činnosti, ktorých sa týkajú podozrenia z nezrovnalostí.

               46

               Z toho vyplýva, že správa, akou je záverečná správa v prejednávanom prípade, môže byť považovaná za „akt týkajúci sa vyšetrovania alebo právneho konania“ v zmysle článku 3 ods. 1 tretieho pododseku nariadenia č. 2988/95, ak dostatočne presne vymedzuje činnosti, ktorých sa týkajú podozrenia z nezrovnalostí, čo prináleží overiť vnútroštátnemu súdu, a to aj v prípade, ak by neobsahoval žiadosť o dodatočné informácie adresovanú danej osobe.

               47

               Vzhľadom na vyššie uvedené je potrebné na prvú otázku písm. b) a tretiu otázku odpovedať tak, že článok 3 ods. 1 tretí pododsek nariadenia č. 2988/95 sa má vykladať v tom zmysle, že na to, aby mohol byť akt kvalifikovaný ako „akt, ktorý sa týka vyšetrenia alebo právneho konania“ v zmysle tohto ustanovenia, musí dostatočne presne vymedziť činnosti, ktorých sa týkajú podozrenia z nezrovnalostí. Táto požiadavka presnosti však nevyžaduje, aby uvedený akt uvádzal možnosť uloženia osobitnej sankcie alebo vydania osobitného správneho opatrenia. Vnútroštátnemu súdu prináleží overiť, či správa v prejednávanom prípade spĺňa túto podmienku.

         O štvrtej a ôsmej otázke

               48

               Svojou štvrtou a ôsmou otázkou, ktoré je potrebné skúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 3 ods. 1 druhý pododsek nariadenia č. 2988/95 vykladať v tom zmysle, že na jednej strane medzi viacerými nezrovnalosťami musí existovať úzka časová súvislosť, aby sa mohli považovať za „opakujúcu sa nezrovnalosť“ v zmysle tohto ustanovenia a na strane druhej, že nezrovnalosti týkajúce sa stanovenia množstiev cukru skladovaného výrobcom, ku ktorému došlo v rôznych hospodárskych rokoch a ktoré viedli k nesprávnemu uvedeniu týchto množstiev tým istým výrobcom, a teda k neoprávnenému vyplateniu súm z dôvodu náhrady skladovacích nákladov, môžu predstavovať „opakovanú nezrovnalosť“ v zmysle uvedeného ustanovenia.

               49

               Na úvod je potrebné pripomenúť, že v súlade s judikatúrou Súdneho dvora ide o nezrovnalosť „pokračujúcu alebo opakujúcu sa“ v zmysle článku 3 ods. 1 druhého pododseku nariadenia č. 2988/95, pokiaľ sa jej dopustí subjekt, ktorý čerpá hospodárske výhody zo všetkých podobných činností, ktorými sa porušuje rovnaké ustanovenie práva Únie (pozri rozsudok Vonk Dairy Products, C‑279/05, EU:C:2007:18, bod 41).

               50

               V súvislosti s touto definíciou sa vnútroštátny súd na úvod pýta na nevyhnutnosť úzkej časovej súvislosti medzi dvoma alebo viacerými nezrovnalosťami na to, aby mohli predstavovať „opakujúcu sa nezrovnalosť“ v zmysle článku 3 ods. 1 druhého pododseku nariadenia č. 2988/95. Podľa tohto súdu došlo v prejednávanom prípade k určitým činnostiam vyčítaným žalobkyni vo veci samej v rôznych hospodárskych rokoch.

               51

               V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, ako bolo uvedené v bode 24 tohto rozsudku, že cieľom premlčacej doby uvedenej v článku 3 ods. 1 nariadenia č. 2988/95 je zabezpečiť právnu istotu subjektov, ktorí zároveň musia určiť spomedzi ich činností tie, ktoré sú definitívne premlčané a tie, ktoré stále môžu byť predmetom právnych konaní.

               52

               Je však potrebné zohľadniť, že nezrovnalosti nemôžu predstavovať „opakujúcu sa nezrovnalosť“ v zmysle článku 3 ods. 1 druhého pododseku nariadenia č. 2988/95, ak ich oddeľuje obdobie, ktoré je dlhšie ako premlčacia doba štyroch rokov stanovená v prvom pododseku tohto istého odseku. Za týchto okolnosti tieto odlišné nezrovnalosti nevykazujú úzku časovú súvislosť. Pri neexistencii aktu príslušného orgánu, ktorý sa týka vyšetrovania alebo právneho konania, by tak mohol subjekt oprávnene považovať prvú z týchto nezrovnalostí za premlčanú. Naopak takáto úzka časová súvislosť existuje, ak je obdobie medzi jednotlivými nezrovnalosťami kratšie ako uvedená premlčacia doba.

               53

               Ďalej, pokiaľ ide o kvalifikovanie nezrovnalostí vo veci samej, prináleží vnútroštátnemu súdu, aby v súlade s dôkaznými pravidlami vnútroštátneho práva uplatniteľnými na prejednávanú vec overil, či tým nie je narušená účinnosť práva Únie, či sú naplnené prvky pokračujúcej alebo opakovanej nezrovnalosti, pripomenuté v bode 49 tohto rozsudku (pozri v tomto zmysle rozsudok Vonk Dairy Products, C‑279/05, EU:C:2007:18, bod 43). Súdny dvor však môže na základe informácií obsiahnutých v rozhodnutí vnútroštátneho súdu tomuto súdu poskytnúť výkladové prvky, ktoré umožnia vnútroštátnemu súdu rozhodnúť.

               54

               Predovšetkým v tejto súvislosti sa zdá, že nezrovnalosti vytýkané spoločnosti Pfeifer & Langen prispievajú k nesprávnemu charakteru vyhlásenia poskytnutého touto spoločnosťou, pokiaľ ide o kvalifikovanie danej časti jej výroby bieleho cukru, za ktorý žiadala náhradu skladovacích nákladov (skôr kvóty A a/alebo B ako cukor C). Z tohto dôvodu preto nezrovnalosti môžu predstavovať opakované porušenie článku 13 ods. 1 nariadenia č. 1998/78, ktorý ukladá výrobcovi cukru povinnosť oznámiť zásoby, ktoré zakladajú nárok na náhradu skladovacích nákladov.

               55

               Nemožno preto vylúčiť, že nezrovnalosti vytýkané spoločnosti Pfeifer & Langen vo veci samej predstavujú ako celok „opakovanú nezrovnalosť“ v zmysle článku 3 ods. 1 druhého pododseku nariadenia č. 2988/95, čo však prináleží overiť vnútroštátnemu súdu.

               56

               Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy je potrebné na štvrtú a ôsmu otázku odpovedať tak, že článok 3 ods. 1 druhý pododsek nariadenia č. 2988/95 sa má vykladať v tom zmysle, že pokiaľ ide o úzku časovú súvislosť, ktorá má existovať medzi nezrovnalosťami, aby predstavovali „opakujúcu sa nezrovnalosť“ v zmysle tohto ustanovenia, sa vyžaduje len to, aby bolo obdobie medzi jednotlivými nezrovnalosťami kratšie ako premlčacia doba stanovená v prvom pododseku toho istého odseku. Nezrovnalosti, o aké ide vo veci samej, týkajúce sa výpočtu množstiev cukru skladovaného výrobcom, ku ktorému došlo v rôznych hospodárskych rokoch a ktoré viedli k nesprávnemu uvedeniu týchto množstiev tým istým výrobcom, a teda k neoprávnenému vyplateniu súm z dôvodu náhrady skladovacích nákladov, v zásade predstavujú „opakovanú nezrovnalosť“ v zmysle článku 3 ods. 1 druhého pododseku nariadenia č. 2988/95, čo prináleží overiť vnútroštátnemu súdu.

         O piatej otázke

               57

               Svojou piatou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 3 ods. 1 druhý pododsek nariadenia č. 2988/95 vykladať v tom zmysle, že kvalifikovanie všetkých nezrovnalostí ako „pokračujúca alebo opakujúca sa nezrovnalosť“ v zmysle tohto ustanovenia je vylúčené v prípade, keď príslušné orgány nepodriadili danú osobu pravidelným a dôkladným kontrolám.

               58

               Pfeifer & Langen sa domnieva, že BLE si nesplnil svoju povinnosť náležitej starostlivosti tým, že danú osobu nepodriadil pravidelným a dôkladným kontrolám počas hospodárskych rokov vo veci samej. Táto spoločnosť tvrdí, že tento úrad sa nemôže za týchto okolností dovolávať pokračujúcej alebo opakujúcej sa povahy nezrovnalostí na účely odkladu premlčania právnych konaní.

               59

               Ako bolo pripomenuté v bode 49 tohto rozsudku, „pokračujúca alebo opakujúca sa nezrovnalosť“ v zmysle článku 3 ods. 1 druhého pododseku nariadenia č. 2988/95 sa vyznačuje len tým, že určitý subjekt čerpá hospodárske výhody zo všetkých podobných operácií, ktorými sa porušuje rovnaké ustanovenie práva Únie.

               60

               Z toho vyplýva, že tento pojem je založený na objektívnych kritériách, ktoré sú vlastné tejto kategórii nezrovnalostí a sú nezávislé od konania vnútroštátneho správneho orgánu voči predmetného subjektu. Najmä kvalifikovanie všetkých nezrovnalostí ako „pokračujúca alebo opakujúca sa nezrovnalosť“ v zmysle článku 3 ods. 1 druhého pododseku nariadenia č. 2988/95 nemôže závisieť od skutočnosti, či príslušný orgán podriadil danú osobu pravidelným a dôkladným kontrolám alebo nie.

               61

               Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy je potrebné na piatu otázku odpovedať tak, že článok 3 ods. 1 druhý pododsek nariadenia č. 2988/95 sa má vykladať v tom zmysle, že kvalifikovanie všetkých nezrovnalostí ako „pokračujúca alebo opakujúca sa nezrovnalosť“ v zmysle tohto ustanovenia nie je vylúčené v prípade, ak príslušný orgán nepodriadil dotknutú osobu pravidelným a dôkladným kontrolám.

         O šiestej a deviatej otázke

               62

               Svojou šiestou a deviatou otázkou, ktoré je potrebné skúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 3 ods. 1 štvrtý pododsek nariadenia č. 2988/95 vykladať v tom zmysle, že doba stanovená v tomto pododseku plynie v prípade pokračujúcich alebo opakujúcich sa nezrovnalostí buď odo dňa ukončenia poslednej nezrovnalosti, alebo odo dňa, keď došlo ku každej z opakujúcich sa nezrovnalostí, alebo tiež odo dňa, keď sa príslušné vnútroštátne orgány dozvedeli o týchto nezrovnalostiach.

               63

               Na úvod je potrebné uviesť, že tak zo znenia, ako aj zo systematiky článku 3 ods. 1 nariadenia č. 2988/95 vyplýva, že toto ustanovenie stanovuje vo svojom štvrtom pododseku absolútnu hranicu, ktorá sa uplatňuje na premlčanie právnych konaní v súvislosti s nezrovnalosťami, pričom táto lehota uplynie najneskôr v deň, keď uplynie dvojnásobok tejto premlčacej doby stanovenej v prvom pododseku tohto istého odseku, pričom príslušný orgán neuložil sankciu, okrem prípadov, keď bolo správne konanie prerušené v súlade s článkom 6 ods. 1 tohto nariadenia.

               64

               Lehota stanovená v štvrtom pododseku článku 3 ods. 1 uvedeného nariadenia tak prispieva k posilneniu právnej istoty hospodárskych subjektov v súlade s požiadavkou pripomenutou v bode 24 tohto rozsudku, tým že bráni tomu, aby premlčanie príslušných právnych konaní týkajúcich sa nezrovnalostí mohlo byť prerušujúcimi sa aktmi, ktoré sa opakujú, posúvané na neurčito.

               65

               Pokiaľ ide o dies a quo tejto lehoty, zo systematiky článku 3 ods. 1 nariadenia č. 2988/95 a najmä z neexistencie osobitných pravidiel v tejto veci tiež vyplýva, že tento začiatok musí byť určený na základe dvoch prvých pododsekov tohto istého odseku.

               66

               Podľa článku 3 ods. 1 druhého pododseku tohto nariadenia v prípade opakujúcich sa nezrovnalostí plynie premlčacia doba odo dňa, keď došlo k ukončeniu nezrovnalostí. Ako však bolo pripomenuté v bode 49 tohto rozsudku v prípade, keď subjekt uskutoční na účely čerpania hospodárskej výhody viacero podobných činností, čím poruší toto isté ustanovenie práva Únie, bude potrebné považovať tieto činnosti za činnosti, ktoré tvoria jednu a tú istú pokračujúcu alebo opakujúcu sa nezrovnalosť. V dôsledku toho sa musí pojem „nezrovnalosť, ktorá sa skončila“ uvedený v tomto ustanovení chápať ako odkazujúci na deň, keď sa skončila posledná činnosť tvoriaca tú istú opakujúcu sa nezrovnalosť.

               67

               Vzhľadom na to, dátum, ku ktorému sa vnútroštátne orgány dozvedeli o nezrovnalosti, nemá vplyv na začiatok uvedenej lehoty. Okrem skutočnosti, že nič zo znenia článku 3 ods. 1 nariadenia č. 2988/95 neumožňuje vyvodiť opačný výklad, je potrebné zdôrazniť, že vnútroštátny správny orgán má všeobecnú povinnosť náležitej starostlivosti pri overovaní správnosti platieb, ktoré vykonal a ktoré zaťažujú rozpočet Únie, z čoho vyplýva, že tento orgán musí bezodkladne prijať opatrenia určené na nápravu (pozri v tomto zmysle rozsudky Ze Fu Fleischhandel a Vion Trading, C‑201/10 a C‑202/10, EU:C:2011:282, bod 44, ako aj Cruz & Companhia, C‑341/13, EU:C:2014:2230, bod 62).

               68

               Za týchto okolností by pripustenie toho, že lehota stanovená v článku 3 ods. 1 štvrtého pododseku nariadenia č. 2988/95 začne plynúť len od okamihu, keď správny orgán konštatoval tieto nezrovnalosti, mohlo určitým spôsobom podporovať vnútroštátne orgány v ich nečinnosti pri začatí konania o uvedených nezrovnalostiach a hospodárske subjekty by na jednej strane boli počas dlhého obdobia vystavené právnej neistote a na strane druhej riziku, že po uplynutí takého dlhého obdobia už nebudú schopné predložiť dôkazy o správnosti dotknutých operácií (pozri v tomto zmysle rozsudky Ze Fu Fleischhandel a Vion Trading, C‑201/10 a C‑202/10, EU:C:2011:282, bod 45, ako aj Cruz & Companhia, C‑341/13, EU:C:2014:2230, bod 62).

               69

               Vzhľadom na vyššie uvedené je potrebné na šiestu a deviatu otázku odpovedať tak, že článok 3 ods. 1 štvrtý pododsek nariadenia č. 2988/95 sa má vykladať v tom zmysle, že lehota stanovená v tomto pododseku začne v prípade pokračujúcej alebo opakujúcej sa nezrovnalosti plynúť odo dňa, keď sa táto nezrovnalosť skončila, bez ohľadu na dátum, ku ktorému sa vnútroštátny správny orgán o tejto nezrovnalosti dozvedel.

         O siedmej otázke

               70

               Svojou siedmou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 3 ods. 1 nariadenia č. 2988/95 vykladať v tom zmysle, že akty týkajúce sa vyšetrovania alebo právneho konania prijaté príslušným správnym orgánom a oznámené danej osobe v súlade s tretím pododsekom tohto odseku majú za následok prerušenie lehoty stanovenej v štvrtom pododseku tohto istého odseku.

               71

               Ako bolo uvedené v bode 63 tohto rozsudku, článok 3 ods. 1 štvrtý pododsek nariadenia č. 2988/95 stanovuje absolútnu hranicu, ktorá sa uplatňuje na premlčanie právnych konaní týkajúcich sa nezrovnalostí, pričom táto premlčacia lehota uplynie najneskôr v deň, keď uplynie dvojnásobok premlčacej doby stanovenej v prvom pododseku tohto istého odseku, pričom príslušný orgán neuložil sankciu, okrem prípadov, keď bolo prerušené správne konanie v súlade s článkom 6 ods. 1 tohto nariadenia.

               72

               Z uvedeného vyplýva, že okrem tohto posledného prípadu akty týkajúce sa vyšetrovania alebo právneho konania prijaté príslušným orgánom a oznámené danej osobe v súlade s článkom 3 ods. 1 tretieho pododseku uvedeného nariadenia nemajú za následok prerušenie lehoty stanovenej v článku 3 ods. 1 štvrtého pododseku tohto istého nariadenia.

               73

               Tento záver potvrdzuje cieľ tejto lehoty, ktorým je konkrétne, ako bolo uvedené aj v bode 64 tohto rozsudku, zabránenie tomu, aby premlčanie príslušných právnych konaní týkajúcich sa nezrovnalostí mohlo byť prerušujúcimi sa aktmi, ktoré sa opakujú, posúvaná na neurčito.

               74

               Vzhľadom na vyššie uvedené je potrebné na siedmu otázku článku 3 ods. 1 nariadenia č. 2988/95 odpovedať tak, že sa má vykladať v tom zmysle, že akty týkajúce sa vyšetrovania alebo právneho konania prijaté príslušným správnym orgánom a oznámené danej osobe v súlade s tretím pododsekom tohto odseku nemajú za následok prerušenie lehoty stanovenej v štvrtom pododseku tohto istého odseku.

         O trovách

               75

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:

                           1.

                           Článok 3 ods. 1 tretí pododsek nariadenia Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 z 18. decembra 1995 o ochrane finančných záujmov Európskych spoločenstiev sa má vyklať v tom zmysle, že pojem „príslušný orgán“ sa má v zmysle tohto ustanovenia považovať za orgán, ktorý je podľa vnútroštátneho práva príslušný na prijatie predmetných aktov vyšetrovania alebo právneho konania, pričom tento orgán môže byť odlišný od orgánu, ktorý priznáva alebo vymáha sumy neoprávnene získané na úkor finančných záujmov Európskej únie.

                           2.

                           Článok 3 ods. 1 tretí pododsek nariadenia č. 2988/95 sa má vykladať v tom zmysle, že akty týkajúce sa vyšetrovania alebo právneho konania v súvislosti s nezrovnalosťou boli oznámené „danej osobe“ v zmysle tohto ustanovenia, ak všetky skutkové okolnosti umožňujú dospieť k záveru, že dotknuté akty týkajúce sa vyšetrovania alebo právneho konania boli danej osobe skutočne oznámené. Pokiaľ ide o právnickú osobu, táto podmienka je splnená, ak bol dotknutý akt skutočne oznámený osobe, ktorej konanie možno v súlade s vnútroštátnym právom pripísať tejto právnickej osobe, čo prináleží overiť vnútroštátnemu súdu.

                           3.

                           Článok 3 ods. 1 tretí pododsek nariadenia č. 2988/95 sa má vykladať v tom zmysle, že na to, aby mohol byť akt kvalifikovaný ako „akt, ktorý sa týka vyšetrovania alebo právneho konania“ v zmysle tohto ustanovenia, musí dostatočne presne vymedziť činnosti, ktorých sa týkajú podozrenia z nezrovnalostí. Táto požiadavka presnosti však nevyžaduje, aby uvedený akt uvádzal možnosť uloženia osobitnej sankcie alebo vydanie osobitného správneho opatrenia. Vnútroštátnemu súdu prináleží overiť, či správa v prejednávanom prípade spĺňa túto podmienku.

                           4.

                           Článok 3 ods. 1 druhý pododsek nariadenia č. 2988/95 sa má vykladať v tom zmysle, že pokiaľ ide o úzku časovú súvislosť, ktorá má existovať medzi nezrovnalosťami, aby predstavovali „opakujúcu sa nezrovnalosť“ v zmysle tohto ustanovenia, sa vyžaduje len to, aby bolo obdobie medzi jednotlivými nezrovnalosťami kratšie ako premlčacia doba stanovená v prvom pododseku toho istého odseku. Nezrovnalosti, o aké ide vo veci samej, týkajúce sa výpočtu množstiev cukru skladovaného výrobcom, ku ktorému došlo v rôznych hospodárskych rokoch a ktoré viedli k nesprávnemu uvedeniu týchto množstiev tým istým výrobcom, a teda k neoprávnenému vyplateniu súm z dôvodu náhrady skladovacích nákladov, v zásade predstavujú „opakovanú nezrovnalosť“ v zmysle článku 3 ods. 1 druhého pododseku nariadenia č. 2988/95, čo prináleží overiť vnútroštátnemu súdu.

                           5.

                           Článok 3 ods. 1 druhý pododsek nariadenia č. 2988/95 sa má vykladať v tom zmysle, že kvalifikovanie všetkých nezrovnalostí ako „pokračujúca alebo opakujúca sa nezrovnalosť“ v zmysle tohto ustanovenia nie je vylúčená v prípade, ak príslušný orgán nepodriadil danú osobu pravidelným a dôkladným kontrolám.

                           6.

                           Článok 3 ods. 1 štvrtý pododsek nariadenia č. 2988/95 sa má vykladať v tom zmysle, že lehota stanovená v tomto pododseku začne v prípade pokračujúcej alebo opakujúcej sa lehoty plynúť odo dňa, keď sa táto nezrovnalosť skončila, bez ohľadu na dátum, ku ktorému sa vnútroštátny správny orgán o tejto nezrovnalosti dozvedel.

                           7.

                           Článok 3 ods. 1 nariadenia č. 2988/95 sa má vykladať v tom zmysle, že akty týkajúce sa vyšetrovania alebo právneho konania prijaté príslušným správnym orgánom a oznámené danej osobe v súlade s tretím pododsekom tohto odseku nemajú za následok prerušenie lehoty stanovenej v štvrtom pododseku tohto istého odseku.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: nemčina.


title: Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 18. novembra 2010. # Architecture, microclimat, énergies douces - Europe et Sud SARL (ArchiMEDES) proti Európskej komisii. # Odvolanie - Započítanie vzájomných pohľadávok podľa viacerých právnych poriadkov - Návrh na vrátenie poskytnutých súm - Zásada litis denuntiatio - Právo na obranu a právo na spravodlivý proces. # Vec C-317/09 P.

text:
      Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 18. novembra 2010 – ArchiMEDES/Komisia
      (vec C‑317/09 P)
      „Odvolanie – Započítanie pohľadávok podľa viacerých právnych poriadkov – Návrh na vrátenie preddavkov – Zásada litis denuntiatio – Právo na obranu a právo na spravodlivý proces“
      1.                     Konanie – Odôvodnenie rozsudkov – Rozsah (Štatút Súdneho dvora, článok 36) (pozri body 76 – 78)
      2.                     Odvolanie – Dôvody – Dôvod uvedený prvýkrát v konaní o odvolaní – Neprípustnosť (pozri body 88 – 91)
      3.                     Odvolanie – Dôvody – Odôvodnenie rozsudku postihnuté porušením práva Únie (pozri bod 105)
      4.                     Odvolanie – Dôvody – Dôvod založený na neexistencii mechanizmu núteného vedľajšieho účastníctva (pozri body 121 – 125)
      5.                     Odvolanie – Dôvody – Jednoduché zopakovanie dôvodov a tvrdení predložených Všeobecnému súdu – Neprípustnosť (pozri body 130
            – 134)
      Predmet

         Odvolanie podané proti rozsudku Súdu prvého stupňa (piata komora) z 10. júna 2009, ArchiMEDES/Komisia (spojené veci T‑396/05
                  a T‑397/05), ktorým Súd prvého stupňa zamietol žaloby odvolateľky jednak na zrušenie rozhodnutí Komisie o vymáhaní preddavkov
                  poskytnutých v rámci zmluvy medzi ňou a odvolateľkou a o započítaní vzájomných pohľadávok a jednak na zaviazanie Komisie uhradiť
                  zostávajúcu časť dotácie stanovenej touto zmluvou – Neuplatniteľnosť zásady

               litis denuntiatio
                – Zamietnutie návrhu na uplatnenie solidárnej zodpovednosti zmluvných partnerov – Porušenie práv na obranu a práva na spravodlivý
                  proces

            Výrok

                  1.

                  	Odvolanie sa zamieta.

                  2.

                  	Architecture, microclimat, énergies douces – Europe et Sud SARL (ArchiMEDES) je povinná nahradiť trovy konania.


Rozsudok Súdu pre verejnú službu (tretia komora) z 28. júna 2006.#Marie-Yolande Beau proti Európskej komisii.#Vec F-39/05.


title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (tretia komora) z 10. septembra 2008.#Evropaïki Dynamiki - Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE proti Komisii Európskych spoločenstiev.#Verejné zmluvy na poskytnutie služieb - Verejné obstarávanie Spoločenstvom - Poskytovanie služieb vývoja, udržiavania a podpory finančných informačných systémov Generálneho riaditeľstva pre poľnohospodárstvo - Kritériá výberu a hodnotenia ponúk - Zamietnutie ponuky uchádzača - Povinnosť odôvodnenia - Neexistencia zjavne nesprávneho posúdenia - Zásada náležitej starostlivosti a zásada riadnej správy vecí verejných.#Vec T-59/05.

text:
      Rozsudok Súdu prvého stupňa (tretia komora) z 10. septembra 2008 – Evropaïki Dynamiki/Komisia
      (vec T‑59/05)
      „Verejné zmluvy na poskytnutie služieb – Verejné obstarávanie Spoločenstvom – Poskytovanie služieb vývoja, udržiavania a podpory finančných informačných systémov Generálneho riaditeľstva pre poľnohospodárstvo
         – Kritériá výberu a hodnotenia ponúk – Zamietnutie ponuky uchádzača – Povinnosť odôvodnenia – Neexistencia zjavne nesprávneho posúdenia – Zásada náležitej starostlivosti a zásada riadnej správy vecí verejných“

      1.                     Verejné zmluvy Európskych spoločenstiev – Verejné obstarávanie – Kritériá výberu a hodnotenia ponúk (nariadenie Rady č. 1605/2002,
            článok 89 a článok 97 ods. 1; nariadenie Komisie č. 2342/2002, články 135 až 138) (pozri body 48 – 51)
      2.                     Verejné zmluvy Európskych spoločenstiev – Uzavretie zmluvy v rámci verejného obstarávania – Uzavretie zmlúv – Kritériá hodnotenia
            ponúk (nariadenie Rady č 1605/2002, článok 97 ods. 2; nariadenie Komisie č. 2342/2002, článok 138) (pozri body 56 – 59)
      3.                     Verejné zmluvy Európskych spoločenstiev – Uzavretie zmluvy v rámci verejného obstarávania – Voľná úvaha inštitúcií – Súdne
            preskúmanie – Hranice (pozri body 70, 71, 82)
      4.                     Verejné zmluvy Európskych spoločenstiev – Uzavretie zmluvy v rámci verejného obstarávania – Uzavretie zmlúv (pozri body 101,
            104, 105)
      5.                     Akty inštitúcií – Odôvodnenie – Povinnosť – Rozsah (článok 253 ES) (pozri body 120 – 122)
      6.                     Právo Spoločenstva – Zásady – Zásada riadnej správy vecí verejných – Povinnosť náležitej starostlivosti (pozri body 152, 153)
      Predmet

               Návrh na zrušenie rozhodnutia Komisie z 23. novembra 2004, ktorým Komisia neprijala ponuku žalobcu predloženú v rámci verejného
                  obstarávania týkajúceho sa poskytnutia služieb vývoja a udržiavania informačných systémov a súvisiacich služieb podpory pre
                  finančné informačné systémy Generálneho riaditeľstva „Poľnohospodárstvo“, a ktorým sa uzaviera zmluva s vybraným uchádzačom

            Výrok

                  1.

                  	Žaloba sa zamieta ako nedôvodná.

                  2.

                  	Komisia znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť pätinu trov konania Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata
                     Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE.

                  3.

                  	Evropaïki Dynamiki znáša štyri pätiny svojich trov konania.


Rozsudok Všeobecného súdu (prvá komora) zo 4. júna 2014.#Abdolnaser Hemmati proti Rade Európskej únie.#Spoločná zahraničná a bezpečnostná politika – Reštriktívne opatrenia prijaté voči Iránu s cieľom zabrániť šíreniu jadrových zbraní – Zmrazenie finančných prostriedkov – Zákaz vstupu alebo tranzitu – Žaloba o neplatnosť – Záujem na konaní – Prípustnosť – Povinnosť odôvodnenia.#Vec T‑68/12.


Rozsudok Súdneho dvora z 24. apríla 1980. # Procureur de la République proti René Chatain. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Tribunal de grande instance de Nanterre - Francúzsko. # Colná hodnota. # Vec 65/79.


title: Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 21. februára 2008.#Maira María Robledillo Núñez proti Fondo de Garantía Salarial (Fogasa).#Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Juzgado de lo Social Único de Algeciras - Španielsko.#Sociálna politika - Ochrana zamestnancov v prípade platobnej neschopnosti zamestnávateľa - Smernica 80/987/EHS zmenená a doplnená smernicou 2002/74/ES - Článok 3 prvý odsek a článok 10 písm. a) - Náhrada škody za neplatné prepustenie dohodnutá v konaní o mimosúdnom zmieri - Vyplatenie zabezpečené záručnou inštitúciou - Vyplatenie podmienené vydaním súdneho rozhodnutia - Zásady rovnosti a zákazu diskriminácie.#Vec C-498/06.

text:
      Vec C‑498/06
      Maira María Robledillo Núñez
      proti
      Fondo de Garantía Salarial (Fogasa)
      (návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný
      Juzgado de lo Social Único de Algeciras)
      „Sociálna politika – Ochrana zamestnancov v prípade platobnej neschopnosti zamestnávateľa – Smernica 80/987/EHS, zmenená a doplnená smernicou 2002/74/ES – Článok 3 prvý odsek a článok 10 písm. a) – Náhrada škody za neplatné prepustenie dohodnutá v konaní o mimosúdnom zmieri – Platba zabezpečená záručnou inštitúciou – Platba podmienená prijatím súdneho rozhodnutia – Zásady rovnosti a zákazu diskriminácie“
      Abstrakt rozsudku
      Sociálna politika – Aproximácia právnych predpisov – Ochrana zamestnancov v prípade platobnej neschopnosti zamestnávateľa
            – Smernica 80/987
      [Smernica Rady 80/987, zmenená a doplnená smernicou 2002/74, článok 3 prvý odsek a článok 10 písm. a)]
      Článok 3 prvý odsek smernice 80/987/EHS o ochrane zamestnancov v prípade platobnej neschopnosti ich zamestnávateľa, zmenenej
         a doplnenej smernicou 2002/74, sa má vykladať v tom zmysle, že členský štát má podľa tohto ustanovenia možnosť vylúčiť náhrady
         škody priznané za neplatné prepustenie zo záruky vyplatenia zabezpečovanej záručnou inštitúciou, ak boli priznané mimosúdnym
         zmierom, a takéto vylúčenie, objektívne odôvodnené, predstavuje nevyhnutné opatrenie na predchádzanie zneužívaniu v zmysle
         článku 10 písm. a) tej istej smernice.

      (pozri bod 44 a výrok)

ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (štvrtá komora)
      z 21. februára 2008 (*)

      „Sociálna politika – Ochrana zamestnancov v prípade platobnej neschopnosti zamestnávateľa – Smernica 80/987/EHS, zmenená a doplnená smernicou 2002/74/ES – Článok 3 prvý odsek a článok 10 písm. a) – Náhrada škody za neplatné prepustenie dohodnutá v konaní o mimosúdnom zmieri – Platba zabezpečená záručnou inštitúciou – Platba podmienená prijatím súdneho rozhodnutia – Zásady rovnosti a zákazu diskriminácie“
      Vo veci C‑498/06,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Juzgado de lo Social
         Único de Algeciras (Španielsko) z 18. septembra 2006 a doručený Súdnemu dvoru 7. decembra 2006, ktorý súvisí s konaním:

      Maira María Robledillo Núñez
      proti
      Fondo de Garantía Salarial (Fogasa),
      SÚDNY DVOR (štvrtá komora),
      v zložení: predseda štvrtej komory K. Lenaerts, sudcovia G. Arestis, R. Silva de Lapuerta, E. Juhász a T. von Danwitz (spravodajca),
      generálny advokát: M. Poiares Maduro,
      tajomník: M. Ferreira, hlavná referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 22. novembra 2007,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        španielska vláda, v zastúpení: J. Rodríguez Cárcamo a B. Plaza Cruz, splnomocnení zástupcovia,
      –        Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: J. Enegren a R. Vidal Puig, splnomocnení zástupcovia,
      so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu smernice Rady 80/987/EHS z 20. októbra 1980 o ochrane zamestnancov
         pri platobnej neschopnosti ich zamestnávateľa (Ú. v. ES L 283, s. 23; Mim. vyd. 05/001, s. 217), zmenenej a doplnenej smernicou
         Európskeho parlamentu a Rady 2002/74/ES z 23. septembra 2002 (Ú. v. ES L 270, s. 10; Mim. vyd. 05/004, s. 261, ďalej len „smernica
         80/987“).

      2        Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi pani Robledillovou Núñezovou a Fondo de Garantía Salarial (Garančný mzdový fond,
         ďalej len „Fogasa“) týkajúceho sa odmietnutia Fogasy vyplatiť z dôvodu subsidiárnej zodpovednosti náhradu škody dotknutej
         osobe za neplatné prepustenie, ktorého predmetom bola pani Robledillo Núñez, keď sa vyplatenie tejto náhrady uvádzalo v dohode
         o mimosúdnom zmieri uzavretej medzi pani Robledillovou Núñezovou a jej zamestnávateľom.

       Právny rámec
       Právna úprava Spoločenstva
      3        Článok 1 ods. 1 smernice 80/987 stanovuje, že „táto smernica sa uplatňuje na nároky zamestnancov vyplývajúce z pracovnoprávnych
         zmlúv alebo pracovnoprávnych vzťahov voči zamestnávateľom, ktorí sa nachádzajú v platobnej neschopnosti v zmysle článku 2
         ods. 1“.

      4        Článok 2 ods. 2 predmetnej smernice spresňuje, že táto smernica sa nedotýka vnútroštátnych predpisov v súvislosti s definíciou
         pojmov „zamestnanec“, „zamestnávateľ“, „odmena“, „právo zakladajúce okamžitý nárok“ a „právo zakladajúce budúci nárok“.

      5        Článok 3 prvý odsek smernice 80/987 stanovuje:

      „Členské štáty prijmú potrebné opatrenia, ktorými zabezpečia, že záručné inštitúcie zaručia, podľa článku 4 [s výhradou ustanovení
         článku 4 – neoficiálny preklad], výplatu neuspokojených nárokov zamestnancov vyplývajúcich z pracovnoprávnych zmlúv alebo pracovnoprávnych vzťahov vrátane,
         ak to ustanovujú vnútroštátne predpisy, výplaty odstupného [náhrady škody – neoficiálny preklad] pri skončení pracovnoprávnych vzťahov.“

      6        Článok 10 písm. a) a b) smernice 80/987 stanovuje:

      „Táto smernica nemá vplyv na možnosť členských štátov:
      a)      prijímať nevyhnutné opatrenia, aby sa predišlo zneužívaniu;
      b)      odmietnuť alebo obmedziť zodpovednosť uvedenú v článku 3 alebo záručnú povinnosť uvedenú v článku 7, ak sa ukáže, že plnenie
         tejto povinnosti nie je opodstatnené vzhľadom na existenciu osobitých väzieb medzi zamestnancom a zamestnávateľom a spoločných
         záujmov, vedúcich ku kolúzii medzi nimi.“

      7        Podľa svojho článku 3 smernica 2002/74 nadobudla účinnosť 8. októbra 2002.

       Španielska právna úprava
       Nároky, ktoré preberá Fogasa
      8        Článok 33 ods. 1 kráľovského legislatívneho dekrétu č. 1/1995 z 24. marca 1995 o schválení novelizovaného znenia zákona o štatúte
         pracovníkov (Estatuto de los Trabajadores) z 24. marca 1995 (BOE č. 75 z 29. marca 1995, s. 9654) v jeho znení účinnom od
         14. decembra 2002 (ďalej len „štatút pracovníkov“) stanovuje:

      „Garančný mzdový fond... vypláca pracovníkom sumy miezd, ktoré im neboli vyplatené v prípade platobnej neschopnosti, pozastavenia
         platieb, úpadku alebo núteného vyrovnania podnikateľov.

      Na účely predchádzajúceho pododseku sa za mzdu považuje suma uznaná za mzdu v zmieri alebo súdnom rozhodnutí na základe akéhokoľvek
         dôvodu podľa článku 26 ods. 1, ako aj ‚salarios de tramitación‘ v prípadoch uvádzaných zákonom...“

      9        Článok 33 ods. 2 štatútu pracovníkov v znení vyplývajúcom zo zákona 60/1997 z 19. decembra 1997 (BOE č. 304 z 20. decembra
         1997, s. 37453) stanovoval:

      „Garančný mzdový fond, v prípadoch uvedených v predchádzajúcom odseku, vyplatí nároky uznané rozsudkom alebo správnym rozhodnutím
         v prospech pracovníkov z dôvodu prepustenia alebo skončenia pracovného pomeru v súlade s článkami 50, 51 a 52 písm. c) tohto
         zákona, maximálne vo výške jednej splátky, pričom denná mzda, ktorá slúži ako výpočtový základ, nesmie prekročiť dvojnásobok
         minimálnej mzdy.

      ...“
      10      Článok 33 ods. 2 štatútu pracovníkov v jeho znení vyplývajúcom zo zákona 43/2006 z 29. decembra 2006 na podporu a rast zamestnanosti
         (BOE č. 312 z 30. decembra 2006, s. 46586), vyplývajúci z kráľovského zákonného dekrétu 5/2006 (Real Decreto Ley 5/2006) z 9. júna
         2006 (BOE č. 141 zo 14. júna 2006, s. 22670), ktorý sa stal účinným 15. júna 2006, stanovuje:

      „V prípadoch uvedených v predchádzajúcom odseku Garančný mzdový fond vyplatí nároky uznané rozsudkom, uznesením, súdnym zmierom
         alebo správnym rozhodnutím v prospech pracovníkov z dôvodu prepustenia alebo skončenia pracovného pomeru podľa článkov 50,
         51 a 52 tohto zákona a podľa článku 64 zákona č. 22/2003 z 9. júla 2003 o konkurze...“

      11      Podľa znenia článku 56 štatútu pracovníkov neplatné prepustenie, uznané ako také zamestnávateľom v mimosúdnom alebo súdnom
         zmieri, alebo určené súdnym rozhodnutím, má pre zamestnávateľa za dôsledok vznik povinnosti vyplatiť predmetnému pracovníkovi
         na jednej strane „salarios de tramitación“, teda ušlú mzdu za obdobie trvania konania o neplatnosti prepustenia, a na druhej
         strane náhradu škody za skončenie pracovného pomeru.

       Mimosúdny zmier
      12      Kráľovský legislatívny dekrét č. 2/1995 o schválení novelizovaného znenia zákona o pracovnoprávnom konaní (Ley de Procedimiento
         laboral) zo 7. apríla 1995 (BOE č. 86 z 11. apríla 1995, s. 10695, ďalej len „LPL“) stanovuje pravidlá mimosúdneho alebo súdneho
         zmieru.

      13      Článok 67 LPL, ktorý uvádza pravidlá napadnutia dohody o zmieri, stanovuje:

      „1.      Dohoda o zmieri môže byť napadnutá účastníkmi a tými, ktorých môže poškodiť, pred súdom príslušným prejednávať vec, ktorá
         bola predmetom zmieru, podaním žaloby o neplatnosť z dôvodov, ktoré robia dohody neplatnými.

      2.      Právo podať žalobu zaniká po uplynutí 30 dní od uzavretia dohody. Pre účastníkov, ktorí boli poškodení, lehota plynie od dňa,
         keď sa dozvedeli o dohode.“

      14      Činnosť zmierovacích služieb je upravená kráľovským dekrétom 2756/1979 z 23. novembra 1979 (BOE č. 291 z 5. decembra 1979,
         s. 28015), ktorý upravuje úlohu Instituto de Mediación, Arbitraje y Conciliación (mediačné, rozhodcovské a zmierovacie stredisko).
         Články 5, 8, 10 a 11 predmetného kráľovského dekrétu stanovujú:

      „Článok 5
      1.      Zmierovacie konanie prebieha pred orgánmi mediačného, rozhodcovského a zmierovacieho strediska v mieste plnenia služieb alebo
         bydliska zainteresovaných osôb, podľa výberu navrhovateľa.

      2.      Zmierovacie konanie prebieha pred riaditeľom, predsedom rozhodcovského súdu, tajomníkom alebo akýmkoľvek iným úradníkom strediska
         za podmienky, že sú držiteľmi právnej licencie (‚Licenciatura‘).

      Účastníci zmierovacieho konania musia mať rovnakú spôsobilosť, aká sa vyžaduje od účastníkov pracovnoprávneho konania.
      ...
      Článok 8
      1.      Keď je návrh podaný a zaregistrovaný, skúma sa s cieľom určiť, či sú splnené požadované podmienky. Prípadne sa požadujú potrebné
         spresnenia, aby zainteresované osoby mohli byť riadne predvolané. Jedna riadne datovaná a kolkom opatrená kópia sa vydá oproti
         podpisu predvolanej osobe, ktorá bude informovaná o mieste, dni a hodine zmierovania, ktoré sa musí uskutočniť v zákonných
         lehotách. V prípade, ak predvolaná osoba nie je navrhovateľ a odmieta predvolanie, oznámi sa jej rovnakým spôsobom ako ostatným
         zainteresovaným účastníkom konania.

      ...
      Článok 10
      Keď sa po predvolaní účastníkov konania, ktorí sa môžu dostaviť s poradcom, začne pojednávanie, zmierovateľ overí ich totožnosť,
         ich právnu spôsobilosť a ich právomoc zastupovania a po udelení súhlasu navrhovateľa im udelí slovo s cieľom, aby uviedli
         svoje námietky a návrhy, predloženie dokladov a iných dôkazov je fakultatívne.

      Potom zmierovateľ vyzve zainteresovaných účastníkov konania na dosiahnutie dohody, prípadne za pomoci poradcov, udeliac im
         slovo vždy, keď je to potrebné, a prípadne im navrhujúc primerané riešenia. Zmierovateľ udržiava počas diskusie poriadok a má
         možnosť diskusiu prerušiť, ak diskusia narúša dôstojnosť konania alebo ak sa zdá byť nemožné dospieť k dohode: v oboch prípadoch
         je konanie považované za ukončené bez dohody.

      Zmierovateľ vyhotovuje z pojednávania zápisnicu a zachytáva čo možno najpresnejšie obsah dohôd uzavretých zainteresovanými
         účastníkmi konania. Ak nie je uzavretá žiadna dohoda, výslovne to konštatuje.

      Zápisnica je podpisovaná zainteresovanými účastníkmi konania a zmierovateľom, a ak jeden z nich nevie alebo nemôže podpisovať,
         spresní sa to. Poradca môže byť poverený vykonať to v jeho mene. Rovnako sa výslovne poznamená odmietnutie podpisu, ako aj
         dôvody odmietnutia, ak sú známe, a konanie je považované za ukončené bez dohody.

      Bezodkladne po zmierovacom konaní zmierovateľ vydá zainteresovaným účastníkom konania overenú kópiu zápisnice.
      Článok 11
      To, čo sa rozhodne počas zmierovania pred mediačným, rozhodcovským a zmierovacím strediskom, je vykonateľné a záväzné pre
         pracovnoprávne súdy.

      ...“
       Súdny zmier
      15      Súdny zmier upravuje článok 84 LPL, ktorý znie takto:

      „1.      Súdny orgán, rozhodujúc na verejnom pojednávaní, smeruje k uzavretiu zmieru, informujúc účastníkov konania o ich právach a povinnostiach,
         bez toho, aby prejudikoval obsah prípadného rozsudku. Ak sa súdny orgán domnieva, že obsah dohody o zmieri predstavuje významné
         poškodenie jedného z účastníkov konania, obchádzanie zákona alebo zneužívanie práva, neschváli ju.

      2.      Súdny orgán môže schváliť dohodu kedykoľvek pred vyhlásením rozsudku.
      ...“
      16      Pokiaľ ide o účasť Fogasy v súdnych pracovnoprávnych konaniach, článok 23 LPL stanovuje:

      „1.      Garančný mzdový fond môže kedykoľvek vystupovať ako účastník konania v konaní, ktoré môže viesť k vyplateniu miezd alebo peňažných
         náhrad pracovníkom zo strany uvedeného Garančného mzdového fondu; konanie sa jeho vstupom ani nespomaľuje, ani neprerušuje.

      ...“
       Práva a povinnosti Fogasy
      17      Podľa znenia článkov 274 a 275 LPL, ktoré upravujú účasť Fogasy v konaní o vyhlásení platobnej neschopnosti podnikov:

      „Článok 274
      1.      Pred vyhlásením platobnej neschopnosti je Garančný mzdový fond, ak ešte nebol predvolaný, vypočutý v lehote maximálne pätnásť
         dní, aby mohol žiadať prijatie vhodných opatrení a označiť majetok hlavného dlžníka, o ktorom vie.

      2.      V lehote tridsiatich dní po prijatí opatrení požadovaných Garančným mzdovým fondom konajúci súd vydá uznesenie, ktoré deklaruje,
         či existuje úplná alebo čiastočná platobná neschopnosť zamestnávateľa, a určí hodnotu zaisteného majetku. Platobná neschopnosť
         je považovaná za dočasnú, až kým nebude známy majetok zamestnávateľa alebo kým sa zaistený majetok nepredá.

      ...
      Článok 275
      1.      Ak majetok, ktorý by mohol byť zaistený, je určený na výrobný proces podniku – dlžníka, a ak podnik pokračuje vo svojej činnosti,
         Garančný mzdový fond môže žiadať odklad vykonania na obdobie tridsiatich dní...

      2.      Ak Garančný mzdový fond konštatoval nemožnosť splácania mzdových nárokov..., oznámi to s dôvodmi uvádzanými na ich podporu,
         žiadajúc vyhlásenie platobnej neschopnosti s jediným účelom uznania plnenia mzdovej garancie.“

      18      Článok 28 ods. 3 kráľovského dekrétu 505/1985 zo 6. marca 1985 o organizácii a činnosti Garančného mzdového fondu (BOE č. 92
         zo 17. apríla 1985, s. 10203) uvádza predpisy týkajúce sa spracovania žiadostí o prebratie plnenia zo strany Fogasy týmto
         znením:

      „Po uplynutí vyšetrovacieho obdobia uvedeného v bode 2 vyššie, ak je to potrebné, generálny sekretariát vydá do piatich dní
         rozhodnutie, v ktorom uzná, úplne alebo čiastočne, alebo zamietne žiadosti. Žiadosti podané na základe zneužívania práva alebo
         podvodného porušenia zákona a žiadosti, ktorých vyplatenie nie je odôvodnené, keďže existuje spoločný záujem zamestnancov
         a zamestnávateľov vyvolať zdanlivý stav platobnej neschopnosti s cieľom získať plnenia z Garančného mzdového fondu, musia
         byť zamietnuté.“

       Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
      19      Pani Robledillo Núñez, žalobkyňa v konaní vo veci samej, bola súčasťou personálu spoločnosti Linya Fish SL (ďalej len „spoločnosť
         Linya Fish“) počas obdobia medzi 4. októbrom 2001 a 28. januárom 2003, keď jej táto spoločnosť dala výpoveď.

      20      V nadväznosti na návrh na začatie zmierovacieho konania, ktorý na mediačné, rozhodcovské a zmierovacie stredisko v Algeciras
         podala pani Robledillo Núñez, účastníci konania 2. apríla 2003 uzavreli dohodu o zmieri z dôvodu neplatného prepustenia, podľa
         ktorej spoločnosť Linya Fish priznala pani Robledillo Núñez sumu 1 237 eur (ďalej len „náhrada škody za prepustenie“), hoci
         podľa vnútroštátneho súdu, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, táto náhrada škody nemôže v nijakom prípade
         prevyšovať sumu 1 186 eur.

      21      Dňa 5. mája 2004 tento súd v rámci konania o výkone rozhodnutia, ktoré sa začalo na návrh pani Robledillovej Núñezovej smerujúceho
         proti spoločnosti Linya Fish, vydal uznesenie o dočasnej platobnej neschopnosti. Na základe neho pani Robledillo Núñez 26. novembra
         2004 požiadala Fogasu o vyplatenie nároku zodpovedajúceho náhrade škody za neplatné prepustenie, ktorú jej táto spoločnosť
         nevyplatila.

      22      Rozhodnutím z 21. januára 2005 Fogasa zamietla túto žiadosť v celom rozsahu z dôvodu, že náhrada škody za neplatné prepustenie
         nebola priznaná ani rozsudkom, ani žiadnym správnym rozhodnutím.

      23      Pani Robledillo Núñez 5. mája 2006 podala pred Juzgado de lo Social Único de Algeciras žalobu smerujúcu proti predmetnému
         rozhodnutiu o zamietnutí zo strany Fogasy. Napáda zamietnutie Fogasy vyplatiť jej náhradu škody za neplatné prepustenie uvádzanú
         v dohode o zmieri.

      24      Vnútroštátny súd v odôvodnení návrhu na začatie prejudiciálneho konania spresňuje, že španielsky právny poriadok v článku
         33 ods. 2 štatútu pracovníkov v jeho znení účinnom pred 15. júnom 2006 uvádza vyplatenie náhrad škôd z dôvodu ukončenia pracovného
         pomeru, ale výlučne iba ak sú priznané rozsudkom alebo správnym rozhodnutím v prospech pracovníkov z dôvodu prepustenia alebo
         skončenia pracovného pomeru. Keďže v uvedenom ustanovení štatútu pracovníkov sa neuvádzajú náhrady škôd priznané mimosúdnym
         zmierom, podľa tohto súdu nepatria medzi náhrady, ktorých plnenie preberá Fogasa.

      25      Odkazujúc na uznesenie z 13. decembra 2005, Guerrero Pecino (C‑177/05, Zb. s. I‑10887), týkajúce sa náhrady škody určenej
         v konaní o súdnom zmieri, vnútroštátny súd spresňuje rozdiel medzi mimosúdnym zmierom a súdnym zmierom v tom zmysle, že druhý
         menovaný typ zmieru sa uzatvára pred súdom, ktorý môže okrem iného za uplatnenia článku 84 ods. 1 LPL odmietnuť schváliť ho,
         zatiaľ čo mimosúdny zmier sa uzatvára pred orgánom špecificky povereným touto funkciou, ktorý nemá nijakú možnosť kontroly
         obsahu dohody ani nijakú právomoc na schválenie alebo neschválenie predmetnej dohody. Tento právny rozdiel medzi dvomi druhmi
         zmieru smeruje k zabráneniu podvodných konaní. Podľa tohto istého súdu však Fogasa môže skutočne odmietnuť vyplatenie náhrady
         škody za prepustenie určenej v konaní o mimosúdnom zmieri, vychádzajúc z podvodu konštatovaného v rámci konania sledujúceho
         získanie vyplatenia náhrady od tohto orgánu v prípade platobnej neschopnosti zamestnávateľa.

      26      Za týchto podmienok Juzgado de lo Social Único de Algeciras rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu
         otázku:

      „Chýba rozdielnemu zaobchádzaniu podľa článku 33 ods. 2 štatútu pracovníkov v jeho aktuálnom znení a v skoršom znení, ktoré
         bolo účinné do 14. júna 2006, z hľadiska všeobecnej zásady rovnosti a zákazu diskriminácie objektívne odôvodnenie, a musí
         sa preto náhrada škody za prepustenie, ktorá sa má zamestnancovi vyplatiť v zmysle mimosúdneho zmieru, zahrnúť do pôsobnosti
         smernice 80/987... v jej znení vyplývajúcom zo smernice 2002/74..., keďže článok 33 ods. 1 štatútu zamestnancov pripúšťa tento
         typ zmieru na účely vyplatenia ‚salarios de tramitación‘, ktoré sú tiež dlžné v dôsledku tej istej výpovede záručnou inštitúciou?“

       O prejudiciálnej otázke
      27      Svojou otázkou sa vnútroštátny súd, vychádzajúc z už citovaného uznesenia Guerrero Pecino, pýta, či vylúčenie náhrad škody
         za neplatné prepustenie zo záruky vyplatenia zabezpečovanou záručnými inštitúciami uvádzanými v článku 3 prvom odseku smernice
         80/987 je objektívne odôvodnené ako opatrenie potrebné na predídenie zneužívania záruky podľa článku 10 písm. a) tej istej
         smernice, ak sú predmetné náhrady škody priznané mimosúdnym zmierom.

      28      Na úvod je potrebné pripomenúť, že podľa znenia článku 3 prvého odseku smernice 80/987 členské štáty prijmú potrebné opatrenia,
         ktorými zabezpečia, že záručné inštitúcie zaručia, s výhradou ustanovení článku 4 tej istej smernice, výplatu neuspokojených
         nárokov zamestnancov vyplývajúcich z pracovnoprávnych zmlúv alebo pracovnoprávnych vzťahov vrátane, ak to ustanovujú vnútroštátne
         predpisy, náhrady škody pri skončení pracovnoprávneho vzťahu.

      29      Z toho vyplýva, že vnútroštátna právna úprava, ktorej sa týka konanie vo veci samej, patrí do pôsobnosti smernice 80/987,
         keďže výplatu náhrad škôd pri skončení pracovného pomeru zahŕňa pod ochranu, ktorú poskytuje príslušná záručná inštitúcia,
         a to napriek tomu, že vôbec nie je povinná urobiť to podľa článku 3 prvého odseku tejto smernice (pozri rozsudok zo 7. septembra
         2006, Cordero Alonso, C‑81/05, Zb. s. I‑7569, bod 31, a zo 17. januára 2008, Velasco Navarro, C‑246/06, Zb. s. I‑105, bod
         32).

      30      Možnosť priznaná uvedenou smernicou vnútroštátnemu právu spresniť plnenia, ktoré má poskytovať záručná inštitúcia, je podriadená
         rešpektovaniu základných požiadaviek vyplývajúcich zo všeobecnej zásady rovnosti a zákazu diskriminácie (rozsudok z 12. decembra
         2002, Rodríguez Caballero, C‑442/00, Zb. s. I‑11915, body 29 až 33, ako aj zo 16. decembra 2004, Olaso Valero, C‑520/03, Zb.
         s. I‑12065, body 34 a 35).

      31      Zamestnanci, ktorým dal zamestnávateľ neplatnú výpoveď, sa nachádzajú v porovnateľnej situácii, pokiaľ majú právo na náhradu
         škody v prípade, že si nenašli nové zamestnanie (pozri rozsudky Rodríguez Caballero, už citovaný, bod 33, a Olaso Valero,
         už citovaný, bod 35), z toho vyplýva, že náhrady škody za prepustenie priznané v rámci konania o mimosúdnom zmieri nemôžu
         byť posudzované odlišne od iných dlžných náhrad škody, vylučujúc ich z náhrad patriacich pod článok 33 ods. 2 štatútu pracovníkov,
         pokiaľ tento rozdiel v zaobchádzaní nemôže byť objektívne odôvodnený (pozri v tomto zmysle, uznesenie Guerrero Pecino, už
         citované, body 26 a 28, ako aj rozsudok Olaso Valero, už citovaný, body 34 a 36).

      32      Pokiaľ ide o takéto odôvodnenie, je dôležité pripomenúť, že článok 10 písm. a) smernice 80/987 udeľuje členským štátom možnosť
         prijať potrebné opatrenia, aby sa predišlo zneužívaniu (pozri rozsudok Rodríguez Caballero, už citovaný, bod 36). Na tento
         účel španielske právo stanovuje, že náhrady škody za prepustenie priznané v nadväznosti na konanie o mimosúdnom zmieri sú
         vylúčené zo záruky, ktorú poskytuje Fogasa.

      33      Takéto vylúčenie nemôže byť považované za potrebné na dosiahnutie cieľa sledovaného predmetným článkom 10 písm. a), ak záručná
         inštitúcia disponuje údajmi postačujúcimi na predchádzanie zneužívania. Podľa judikatúry Súdneho dvora takým je najmä prípad,
         ak je zmier kontrolovaný súdnym orgánom (pozri v tomto zmysle rozsudky Rodríguez Caballero, už citovaný, body 36 a 37, ako
         aj Olaso Valero, už citovaný, bod 37).

      34      V tejto súvislosti španielska vláda konštatuje, že mimosúdny zmier nie je porovnateľný so súdnym zmierom, keďže neobsahuje
         dostatok záruk umožňujúcich predísť zneužívaniu. Naopak, Komisia Európskych spoločenstiev zastáva názor, že rozdiel v zaobchádzaní,
         na ktorý poukazuje návrh na začatie prejudiciálneho konania, nie je nijako objektívne odôvodnený. Fogasa disponuje primeranými
         a dostatočnými prostriedkami na zisťovanie a predchádzanie zneužívaniu v konkrétnych prípadoch.

      35      Po prvé je potrebné pripomenúť, že podľa návrhu na začatie prejudiciálneho konania dohoda týkajúca sa náhrady škody za prepustenie
         uzavretá v konaní o mimosúdnom zmieri sa uzatvára za absencie akéhokoľvek súdneho orgánu. Konkrétne vypracovanie takejto dohody
         nie je kontrolované súdom. Ako vyplýva z článku 10 kráľovského dekrétu 2756/1979, zmierovateľ nemá udelenú právomoc, ktorá
         by mu umožňovala vplývať na zmierovacie konanie.

      36      V tomto kontexte je potrebné zdôrazniť, že článok 23 LPL nepredvída vstup Fogasy do konania o mimosúdnom zmieri. Na rozdiel
         od konania o súdnom zmieri záručnej inštitúcii nie je povolené zúčastniť sa konania o mimosúdnom zmieri. V dôsledku toho Fogasa
         prakticky nemá možnosť dozvedieť sa o okolnostiach, ktoré by zakladali zneužívanie alebo podvod.

      37      Rovnako účasť Fogasy na konaní o vyhlásení platobnej neschopnosti príslušného zamestnávateľa neumožňuje tomuto orgánu namietať
         voči nároku na náhradu škody za prepustenie, pri ktorom má podozrenie o jeho podvodnom stanovení. V dôsledku toho z článkov
         274 a 275 LPL vyplýva, že toto konanie sa týka iba existencie platobnej neschopnosti zamestnávateľa a jej vyhlásenia. Naopak,
         ak bola platobná neschopnosť vyhlásená, predmetné konanie nemá za cieľ kontrolovať oprávnenosť nárokov, ktoré sú zaručené
         zo strany Fogasy.

      38      Po druhé podľa kráľovského dekrétu 2756/1979 konanie o mimosúdnom zmieri, ktoré vedie k dohode o náhrade škody za prepustenie,
         je vedené pred orgánmi mediačného, rozhodcovského a zmierovacieho strediska. Takto uzavretá dohoda nepodlieha schváleniu súdneho
         orgánu, keďže zmierovateľ nemôže kontrolovať obsah dohody, ako to môže urobiť súdny orgán podľa článku 84 LPL pri súdnom zmieri.

      39      Po tretie, pokiaľ ide o možnosť záručnej inštitúcie odôvodneným rozhodnutím odmietnuť vyplatenie náhrady škody za prepustenie,
         ktorú zaručuje (pozri v tomto zmysle rozsudok Rodríguez Caballero, už citovaný, bod 36), z článku 28 ods. 3 kráľovského dekrétu
         505/1985 vyplýva, že takáto inštitúcia môže skutočne odmietnuť žiadosť o vyplatenie, ak môže, napríklad v neskoršom súdnom
         konaní, predložiť dôkaz o okolnostiach umožňujúcich prijatie záveru o existencii prípadu zneužívania v zmysle tohto ustanovenia.
         V praxi je ťažké stanoviť spôsob, akým by príslušná záručná inštitúcia prípadne mohla určiť a preukázať takéto okolnosti,
         keďže záručná inštitúcia sa nemôže zúčastňovať konania o mimosúdnom zmieri. To platí aj vzhľadom na právomoc záručnej inštitúcie
         podať žalobu podľa článku 67 ods. 1 LPL.

      40      Je potrebné prijať záver, že náhrady škody za prepustenie priznané mimosúdnym zmierom neponúkajú dostatočné záruky s cieľom
         predchádzať zneužívaniu, na rozdiel od náhrad škôd určených v zmierovacom konaní vedenom za prítomnosti súdneho orgánu, do
         ktorého má záručná inštitúcia právo vstúpiť.

      41      Tento záver nemôže byť spochybnený právnou úpravou týkajúcou sa „salarios de tramitación“, uvádzanou v článku 33 ods. 1 štatútu
         pracovníkov, ktorá nestanovuje ochranu zodpovedajúcu ochrane udeľovanej nárokom podľa ods. 2 toho istého článku 33 na predchádzanie
         zneužívaniu. V tejto súvislosti z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že otázka položená vnútroštátnym súdom
         sa rovnako týka toho, či pre nároky uvádzané v odseku 2 predmetného článku 33 je ochranné opatrenie v zmysle článku 10 písm. a)
         smernice 80/987 skutočne potrebné.

      42      V tejto súvislosti treba poznamenať, že nároky, akými sú „salarios de tramitación“, už svojou povahou vo všeobecnosti nemôžu
         byť predmetom určenia za podmienok zneužívania, ak sú uznané v mimosúdnom zmieri. Keďže takéto nároky sú vypočítavané a určované
         v závislosti od objektívnych kritérií, tieto objektívne kritériá, na rozdiel od nárokov vypočítavaných za uplatnenia článku
         33 ods. 2 štatútu pracovníkov, neponechávajú účastníkom dostatočný priestor na zneužívanie pri ich určení.

      43      Potreba vylúčiť nároky na náhradu škody priznané v mimosúdnom zmieri zo záruky vyplatenia nezaplatených nárokov záručnou inštitúciou
         teda nemôže byť vo svetle zaobchádzania s takými nárokmi, akými sú „salarios de tramitación“, spochybnená.

      44      Vzhľadom na súhrn vyššie uvedených úvah je na otázku položenú vnútroštátnym súdom potrebné odpovedať, že článok 3 prvý odsek
         smernice 80/987 sa má vykladať v tom zmysle, že členský štát má podľa tohto ustanovenia možnosť vylúčiť náhrady škody priznané
         za neplatné prepustenie zo záruky vyplatenia zabezpečovanej záručnou inštitúciou, ak boli priznané mimosúdnym zmierom, a takéto
         vylúčenie, objektívne odôvodnené, predstavuje nevyhnutné opatrenie na predchádzanie zneužívaniu v zmysle článku 10 písm. a)
         tej istej smernice.

       O trovách
      45      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:
      Článok 3 prvý odsek smernice Rady 80/987/EHS z 20. októbra 1980 o ochrane zamestnancov v prípade platobnej neschopnosti ich
            zamestnávateľa, zmenenej a doplnenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2002/74/ES z 23. septembra 2002, sa má vykladať
            v tom zmysle, že členský štát má podľa tohto ustanovenia možnosť vylúčiť náhrady škody priznané za neplatné prepustenie zo
            záruky vyplatenia zabezpečovanej záručnou inštitúciou, ak boli priznané mimosúdnym zmierom, a takéto vylúčenie, objektívne
            odôvodnené, predstavuje nevyhnutné opatrenie na predchádzanie zneužívaniu v zmysle článku 10 písm. a) tej istej smernice.
      Podpisy
      * Jazyk konania: španielčina.


title: Rozsudok Všeobecného súdu (šiesta komora) z 28. marca 2017.#Deutsche Telekom AG proti Európskej komisii.#Prístup k dokumentom – Nariadenie (ES) č. 1049/2001 – Dokumenty týkajúce sa konania o uplatnení pravidiel hospodárskej súťaže – Zamietnutie prístupu – Povinnosť odôvodnenia – Výnimka vzťahujúca sa na ochranu obchodných záujmov tretej osoby – Výnimka vzťahujúca sa na ochranu účelu inšpekcií, vyšetrovania a kontroly – Prevažujúci verejný záujem – Konzultácia s tretími stranami – Transparentnosť – Neposkytnutie odpovede na opakovanú žiadosť v stanovenej lehote.#Vec T-210/15.

text: unsupported format


Rozsudok Súdneho dvora z 15. marca 1988. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Helénskej republike. # Nesplnenie povinnosti. # Vec 147/86.


Rozsudok Súdneho dvora z 9. novembra 1999. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Talianskej republike. # Nesplnenie povinnosti členským štátom. # Vec C-365/97.


Rozsudok Súdu prvého stupňa (druhá komora) z 5. marca 2003. # Unilever NV proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Ochranná známka Spoločenstva. # Vec T-194/01.