title: Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 30. mája 2013.#Doux Élevage SNC a Coopérative agricole UKL‑ARREE proti Ministère de l’Agriculture, de l’Alimentation, de la Pêche, de la Ruralité et de l’Aménagement du territoire a Comité interprofessionnel de la dinde française (CIDEF).#Návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Conseil d’État (Francúzsko).#Článok 107 ods. 1 ZFEÚ – Štátna pomoc – Pojem ‚štátne prostriedky‘ – Pojem ‚pripísateľnosť štátu‘ – Medziodborové organizácie v odvetví poľnohospodárstva – Uznané organizácie – Spoločné úkony v záujme odboru, o ktorých rozhodli tieto organizácie – Financovanie príspevkami, ktoré tieto organizácie dobrovoľne zaviedli – Správny akt, ktorý tieto príspevky určuje ako povinné pre všetkých podnikateľov dotknutej zložky poľnohospodárstva.#Vec C‑677/11.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (piata komora)
      z 30. mája 2013 (
            *1
         )
      „Článok 107 ods. 1 ZFEÚ — Štátna pomoc — Pojem ‚štátne prostriedky‘ — Pojem ‚pripísateľnosť štátu‘ — Medziodborové organizácie v odvetví poľnohospodárstva — Uznané organizácie — Spoločné úkony v záujme odboru, o ktorých rozhodli tieto organizácie — Financovanie príspevkami, ktoré tieto organizácie dobrovoľne zaviedli — Správny akt, ktorý tieto príspevky určuje ako povinné pre všetkých podnikateľov dotknutej zložky poľnohospodárstva“
      Vo veci C-677/11,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Conseil d’État (Francúzsko) z 28. novembra 2011 a doručený Súdnemu dvoru 29. decembra 2011, ktorý súvisí s konaním:

         Doux Élevage SNC,

         Coopérative agricole UKL-ARREE

      proti

         Ministère de l’Agriculture, de l’Alimentation, de la Pêche, de la Ruralité et de l’Aménagement du territoire,

         Comité interprofessionnel de la dinde française (CIDEF),

      SÚDNY DVOR (piata komora),
      v zložení: predseda piatej komory T. von Danwitz, sudcovia A. Rosas, E. Juhász (spravodajca), D. Šváby a C. Vajda,
      generálny advokát: M. Wathelet,
      tajomník: V. Tourrès, referent,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 15. novembra 2012,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               Doux Élevage SNC, v zastúpení: P. Spinosi, M. Massart a D. Lechat, avocats,

               —

               Coopérative agricole UKL-ARREE, v zastúpení: P. Spinosi, avocat,

               —

               Comité interprofessionnel de la dinde française (CIDEF), v zastúpení: H. Calvet, Y. Trifounovitch, C. Rexha a M. Louvet, avocats,

               —

               francúzska vláda, v zastúpení: E. Belliard, G. de Bergues, J. Gstalter a J. Rossi, splnomocnení zástupcovia,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: B. Stromsky a S. Thomas, splnomocnení zástupcovia,

         po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 31. januára 2013,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 107 ods. 1 ZFEÚ v súvislosti so štátnou pomocou, konkrétne pojmu „štátne prostriedky“ uvedeného v tomto ustanovení.

               2

               Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi na jednej strane Doux Élevage SNC a Coopérative agricole UKL-ARREE vykonávajúcimi činnosť v zložke poľnohospodárstva zaoberajúcej sa chovom moriek a na druhej strane príslušnými vnútroštátnymi orgánmi vo veci zákonnosti rozhodnutia týchto orgánov, ktoré pre všetkých podnikateľov tejto zložky určuje dohodu uzatvorenú v rámci medziodborovej organizácie zastupujúcej túto zložku, ktorá stanovuje príspevok na financovanie spoločných úkonov, o ktorých rozhodne táto organizácia, za záväznú.

         Francúzske právo

               3

               Zákon č. 75-600 z 10. júla 1975 o medziodborovej organizácii v poľnohospodárstve (JORF z 11. júla 1975, s. 7124) zaviedol v tomto odvetví medziodborové združenie v tom zmysle, že rôzne organizácie odboru, spoločne nazývané „skupiny“, ktoré v najväčšej miere zastupovali zložky poľnohospodárstva, sa môžu združiť v rámci medziodborového zoskupenia. Ustanovenia tohto zákona boli kodifikované v zákonníku poľnohospodárstva a námorného rybolovu (ďalej len „poľnohospodársky zákonník“), ktorého relevantné ustanovenia v znení účinnom v čase rozhodujúcich skutočností vo veci samej sú uvedené nižšie.

               4

               Článok L. 611-1 stanovuje:
               „Conseil supérieur d’orientation a de coordination de l’économie agricole a alimentaire (Vyššia rada pre orientáciu a koordináciu poľnohospodárstva a potravinárstva) zložená zo zástupcov dotknutých ministrov, poľnohospodárskej výroby, spracovania poľnohospodárskych výrobkov a ich uvádzania na trh, remeselnej výroby a nezávislého obchodu v potravinárstve, spotrebiteľov a združení akreditovaných v oblasti ochrany životného prostredia, poľnohospodárskych vlastníkov, odborov zastupujúcich zamestnancov v odvetví poľnohospodárstva a potravinárstva sa podieľa na vymedzení, koordinácii, uplatňovaní a hodnotení politiky orientácie výroby a organizácie trhov.
               Do jej právomoci patrí akákoľvek poľnohospodárska, poľnohospodársko-potravinárska, poľnohospodársko-priemyselná a lesná výroba.
               …“

               5

               Článok L. 632-1 uvádza:
               „I. Zoskupenia iniciatívne vytvorené najreprezentatívnejšími profesijnými organizáciami poľnohospodárskej výroby, prípadne spracovania, uvádzania na trh a distribúcie, môžu byť po vydaní stanoviska Vyššej rady pre orientáciu a koordináciu poľnohospodárstva a potravinárstva uznané príslušným správnym orgánom ako medziodborové organizácie na celoštátnej úrovni alebo na úrovni výrobnej zóny pre konkrétny výrobok, prípadne pre skupinu výrobkov, pokiaľ je najmä prostredníctvom uzatvárania medziodborových dohôd ich cieľom:

                        —

                        definovať a podporovať uzatváranie zmlúv medzi ich členmi,

                        —

                        prispievať k riadeniu trhov prostredníctvom predvídavého sledovania trhov, prostredníctvom lepšieho prispôsobovania výrobkov kvantitatívnym a kvalitatívnym plánom a prostredníctvom podpory ich predaja,

                        —

                        posilňovať potravinovú bezpečnosť predovšetkým pomocou sledovateľnosti výrobkov v záujme používateľov a spotrebiteľov.

                  Medziodborové organizácie môžu mať aj ďalšie ciele zamerané najmä na:

                        —

                        podporu udržania a rozvoja hospodárskeho potenciálu odvetvia,

                        —

                        podporu rozvoja nepotravinárskeho využitia výrobkov,

                        —

                        účasť na medzinárodných rozvojových aktivitách,

                  …
               II. Medziodborovú organizáciu možno uznať len pre výrobok alebo skupinu výrobkov. Ak je uznaná celonárodná medziodborová organizácia, regionálne medziodborové organizácie vytvoria výbory tejto celonárodnej medziodborovej organizácie a sú v nej zastúpené.
               …“

               6

               Článok L. 632-2-I stanovuje:
               „Za medziodborové organizácie možno uznať iba tie, ktorých štatúty stanovujú určenie zmierovacieho orgánu pre spory, ktoré môžu vzniknúť medzi členskými medziodborovými organizáciami pri uplatňovaní medziodborových dohôd…
               Uznané medziodborové organizácie možno žiadať o stanovisko k smerovaniu a opatreniam príslušných odvetvových politík.
               Podieľajú sa na vykonávaní vnútroštátnej hospodárskej politiky a hospodárskej politiky Spoločenstva a môžu mať prioritu pri prideľovaní štátnej pomoci.
               Na riadny výkon svojich úloh sa môžu združovať s organizáciami zastupujúcimi spotrebiteľov a zamestnancov podnikov v odvetví.
               Podmienky uznania a zrušenia uznania medziodborových organizácií určí dekrétom Conseil d’État.“

               7

               V súvislosti s prijatím zákona č. 2010-874 z 27. júla 2010 o modernizácii poľnohospodárstva a rybolovu (JORF z 28. júla 2010, s. 13925), ku ktorému došlo neskôr, ako nastali rozhodujúce skutočnosti vo veci samej, bol zrušený tretí odsek článku L. 632-2-I.

               8

               Podľa článku L. 632-2-II:
               „Dohody uzatvárané v rámci uznaných medziodborových organizácií špecifických pre určitý výrobok…, ktorých cieľom je prispôsobovanie ponuky dopytu, nemôžu viesť k obmedzovaniu hospodárskej súťaže…
               Tieto dohody sú prijímané jednomyseľne profesiami, ktoré sú členmi medziodborovej organizácie, v súlade s ustanoveniami článku L 632-4 ods. 1…
               Uzatvorenie týchto dohôd je ešte pred začatím ich uplatňovania potrebné oznámiť ministrovi poľnohospodárstva, ministrovi hospodárstva a protimonopolnému úradu. Oznámenie o ich uzatvorení sa uverejňuje v Bulletin officiel de la concurrence, de la consommation et de la répression des fraudes (Úradný vestník pre hospodársku súťaž, spotrebiteľské veci a postihovanie podvodov.
               …“

               9

               Článok L. 632-3 znie:
               „Príslušný správny orgán môže na určitú dobu čiastočne alebo úplne rozšíriť uplatňovanie dohôd uzatvorených v rámci uznanej medziodborovej organizácie, pokiaľ je cieľom týchto dohôd podporovať prostredníctvom vzorových zmlúv, dohovorov o kampaniach a spoločných akcií alebo akcií zameraných na spoločný záujem, ktoré sú v súlade so všeobecným záujmom a zlučiteľné s pravidlami spoločnej poľnohospodárskej politiky, najmä:

                        1.

                        zisťovanie ponuky a dopytu;

                        2.

                        prispôsobovanie a upravovanie ponuky;

                        3.

                        uplatňovanie pravidiel v oblasti uvádzania na trh, cenotvorby a platobných podmienok pod dohľadom štátu; toto ustanovenie sa nevzťahuje na výrobky lesného hospodárstva;

                        4.

                        kvalitu výrobkov: v tejto súvislosti môžu dohody stanovovať najmä vypracovanie a uplatňovanie kvalitatívnych poriadkov a pravidiel vymedzenia, úprav, prepravy a prezentácie, ak je to potrebné, až do štádia maloobchodného predaja výrobkov; pri chránených označeniach pôvodu môžu tieto dohody stanoviť najmä uplatňovanie postupov kontroly kvality;

                        5.

                        vzťahy medziodborových organizácií v príslušnom odvetví, najmä zavedením technických noriem, programov aplikovaného výskumu, experimentovania a rozvoja vynakladaním investícií v rámci týchto programov;

                        6.

                        informovanie o odvetviach a výrobkoch, ako aj ich podporu na vnútornom trhu a na zahraničných trhoch;

                        7.

                        spoločný postup zameraný na boj proti hrozbám a rizikám spojeným s výrobou, spracovaním, uvádzaním na trh a distribúciou poľnohospodárskych a potravinárskych výrobkov;

                        8.

                        boj proti škodcom v zmysle článku L. 251-3;

                        9.

                        rozvoj nepotravinárskeho využitia výrobkov;

                        10.

                        účasť na medzinárodných rozvojových aktivitách;

                        11.

                        rozvoj zmluvných vzťahov medzi podnikateľmi v profesiách zastúpených v medziodborovej organizácii, najmä vložením do vzorových zmlúv ustanovení týkajúcich sa záväzkov, spôsobov určovania cien, termínov dodania, dĺžky trvania zmlúv, zásady najnižšej ceny, spôsobov úpravy predajných podmienok v prípade veľkých zmien v cenách prvotných poľnohospodárskych surovín, opatrení na reguláciu objemu s cieľom prispôsobiť ponuku dopytu.“

               10

               Od prijatia zákona č. 2010-874 z 27. júla 2010 článok L. 632-3 znie:
               „Príslušný správny orgán môže na určitú dobu čiastočne alebo úplne rozšíriť uplatňovanie dohôd uzatvorených v rámci uznanej medziodborovej organizácie, pokiaľ tieto dohody stanovujú spoločné akcie alebo akcie zamerané na spoločný záujem, ktoré sú v súlade so všeobecným záujmom a zlučiteľné s právom Európskej únie.“
               Zvyšná časť znenia tohto článku, ktorá bola dovtedy jeho súčasťou, bola zrušená.

               11

               Článok L. 632-4 stanovuje:
               „Rozšírenie uplatňovania takýchto dohôd je možné za predpokladu, že ich ustanovenia boli prijaté jednomyseľným rozhodnutím profesií zastúpených v medziodborovej organizácii. Pokiaľ sa však dohody týkajú len časti profesií zastúpenej v uvedenej organizácii, postačuje jednomyseľnosť len týchto profesií, ak proti tomu nenamieta nijaká iná profesia.
               …
               Ak sa rozhodne o rozšírení uplatňovania dohody, takto prijaté opatrenia sú v príslušnej výrobnej zóne záväzné pre všetkých podnikateľov v profesiách, ktoré tvoria túto medziodborovú organizáciu.
               Príslušný orgán musí o požadovanom rozšírení uplatňovania rozhodnúť v lehote dvoch mesiacov od doručenia žiadosti podanej medziodborovou organizáciou. Ak v uvedenej lehote svoje rozhodnutie neoznámi, žiadosť sa považuje za schválenú.
               V rozhodnutiach o zamietnutí rozšírenia sa uvedú dôvody, na ktorých sa rozhodnutia zakladajú.“

               12

               Článok L. 632-6 stanovuje:
               „Uznané medziodborové organizácie uvedené v článkoch L. 632-1 a L. 632-2 môžu od všetkých podnikateľov z profesií, ktoré ich tvoria, vyberať príspevky vyplývajúce z rozšírených dohôd v súlade s postupom upraveným v článkoch L. 632-3 a L. 632-4, ktoré bez ohľadu na svoju povinnú povahu zostávajú súkromnoprávnymi pohľadávkami.
               …
               Príspevky možno za podmienok upravených vyhláškou ďalej vyberať za dovážané výrobky. Na žiadosť medziodborových organizácií, ktoré sú ich príjemcami, možno uvedené príspevky na ich náklady vyberať na colnici.
               Tieto príspevky nevylučujú uplatnenie poplatkov nedaňového charakteru.“

               13

               Podľa článku L. 632-8-I:
               „Uznané medziodborové organizácie každoročne informujú príslušné správne orgány o svojej činnosti a predkladajú im:

                        —

                        účtovné závierky,

                        —

                        správy o činnosti a zápisnice z valných zhromaždení,

                        —

                        bilancie uplatňovania jednotlivých rozšírených dohôd.

                  Príslušným správnym orgánom musia predložiť všetky podklady, ktoré si tieto orgány vyžiadajú na výkon svojich kontrolných právomocí.“

               14

               Príslušný správny orgán uznal neziskové združenie založené podľa súkromného práva Comité interprofessionnel de la dinde française (CIDEF) výnosom z 24. júna 1976 (JORF z 26. augusta 1976, s. 5143) za poľnohospodársku medziodborovú organizáciu podľa zákona č. 75-600. CIDEF združuje štyri skupiny profesií, a to „výrobu“, „liahne a dovoz násadových vajec a kmeňov“, „porážku a spracovanie“ a „krmivá“.

               15

               Podľa článku 2 štatútu CIDEF:
               „je [jeho] cieľom:

                        —

                        združovať všetky profesijné iniciatívy zamerané na organizovanie a zosúlaďovanie trhu s morčacím mäsom,

                        —

                        na tento účel zaviesť systém štatistických informácií, prostredníctvom ktorého budú podnikatelia neustále informovaní o stavoch hospodárskych zvierat, porážkach, zásobách, zahraničnom obchode, spotrebe domácností a skupinových odberateľov,

                        —

                        zosúlaďovať výrobu a trh s morčacím mäsom pomocou opatrení zameraných na objem ponuky a dopytu,

                        —

                        zabezpečovať potrebné finančné prostriedky,

                        —

                        požadovať prispôsobenie sa homologačným normám stanoveným každou profesijnou skupinou pre výrobky, ktoré vyrába a predáva,

                        —

                        stanoviť povinnosť uzatvárať medzi podnikateľmi písomné zmluvy o dodávke výrobkov a služieb (výbor navrhne vzorové rámcové zmluvy),

                        —

                        byť sprostredkovateľom vo vzťahu k vnútroštátnym orgánom aj orgánom Spoločenstva, pokiaľ ide o všetky spoločné problémy skupín profesií súvisiace s morčacou výrobou,

                        —

                        v rámci EHS zaviesť čo najužšie spojenie s podnikateľmi v oblasti morčacej výroby v partnerských štátoch,

                        —

                        prijať všetky iniciatívy, ktoré môžu pomôcť vyriešiť technické a technologické problémy, a uskutočniť potrebné skúšky,

                        —

                        zabezpečiť pre všetky profesijné skupiny alebo pre ich časti v zložke výroby mäsa z hydiny poskytovanie služieb v oblastiach spoločného záujmu. Tieto služby sa výboru zverujú písomnými zmluvami. Ich financovanie sa účtuje osobitne a CIDEF v tejto súvislosti nemôže použiť nijaký príspevok, ktorý je povinný v zmysle článku L. 632-6 poľnohospodárskeho zákonníka.“

         Spor vo veci samej, okolnosti predchádzajúce jeho vzniku a prejudiciálna otázka

               16

               Medziodborovou dohodou prijatou 18. októbra 2007 CIDEF zaviedla medziodborový príspevok, ktorý mal platiť každý z členov profesií, ktoré zastupuje. Táto dohoda bola uzatvorená na dobu troch rokov. Dodatkom dopĺňajúcim túto dohodu, ktorý bol uzatvorený v ten istý deň, bol uvedený príspevok na rok 2008 stanovený vo výške 14 EUR za 1000 mláďat morky. Príslušný ministri dvomi výnosmi z 13. marca 2008 (JORF z 27. marca 2008, s. 5229 a z 1. apríla 2008, s. 5412) v súlade s článkom L. 632-3 poľnohospodárskeho zákonníka rozšírili uplatňovanie medziodborovej dohody na tri roky a uplatňovanie dodatku na jeden rok. Novým dodatkom k uvedenej medziodborovej dohode uzatvoreným 5. novembra 2008 CIDEF rozhodol o zachovaní medziodborového príspevku na rok 2009 v rovnakej výške. V súlade s článkom L. 632-4 štvrtým odsekom poľnohospodárskeho zákonníka bolo uplatňovanie tohto dodatku rozšírené implicitným súhlasom príslušného orgánu z 29. augusta 2009, ktorý bol uverejnený oznamom príslušného ministerstva z 30. septembra 2009 (JORF z 30. septembra 2009, s. 15881).

               17

               Doux Élevage SNC, dcérska spoločnosť skupiny Doux, ktorá je najväčším európskym podnikom v hydinovej výrobe, a poľnohospodárske družstvo UKL-ARREE žiadajú od Conseil d’État zrušenie konkludentného rozhodnutia o rozšírení uplatňovania dodatku z 5. novembra 2008, ktoré sa v dôsledku nevyjadrenia sa príslušného orgánu k žiadosti o rozšírenie uplatňovania tohto dodatku považuje za prijaté 29. augusta 2009, ako aj zrušenie oznámenia ministerstva, ktorým bolo toto rozhodnutie uverejnené. Tvrdia, že medziodborový príspevok zavedený dodatkom z 5. novembra 2008, ktorý bol uvedeným rozhodnutím rozšírený na všetkých podnikateľov z medziodborovej organizácie a stal sa pre nich povinným, sa týkal štátnej pomoci, v dôsledku čoho malo byť toto rozhodnutie vopred oznámené Európskej komisii v súlade s článkom 108 ods. 3 ZFEÚ.

               18

               Vzhľadom na rozsudok z 15. júla 2004, Pearle a i. (C-345/02, Zb. s. I-7139), sa vnútroštátny súd, ktorému bola vec predložená, domnieval, že podľa ustálenej judikatúry sa príspevky zavedené uznanými medziodborovými organizáciami, bežne nazývané „povinné dobrovoľné príspevky“ (ďalej len „PDP“), na financovanie spoločných akcií, o ktorých rozhodnú tieto organizácie, ako aj na správne akty, ktoré tieto príspevky robia povinnými pre všetkých podnikateľov dotknutého odvetvia, nevzťahuje pojem štátna pomoc.

               19

               Vzhľadom na niekoľko stanovísk Cour des comptes však francúzska vláda z dôvodu právnej istoty oznámila Komisii rámcový program potenciálnych aktivít medziodborových organizácií, ku ktorému pripojila desať dohôd uzatvorených najvýznamnejšími medziodborovými organizáciami. Komisia v rozhodnutí Štátna pomoc N 561/2008 [K(2008) 7846 v konečnom znení]) z 10. decembra 2008 s odvolaním sa na už citovaný rozsudok Pearle a i. uviedla, že na predmetné opatrenia sa vzťahuje pojem štátna pomoc. Konštatovala však, že financovanie týchto opatrení nenastoľuje námietky z pohľadu systému spoločnej organizácie trhu a že s týmito opatreniami nie je spojené riziko ovplyvnenia podmienok obchodu v rozpore so spoločným záujmom, z čoho vyvodila, že sa na ne môže vzťahovať výnimka stanovená v článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ. Podobné stanovisko prijala Komisia aj v dvoch neskorších rozhodnutiach. Všetky tieto rozhodnutia sa stali predmetom žalôb o neplatnosť, ktoré podala Francúzska republika aj dotknuté medziodborové organizácie a ktoré sa v súčasnosti prejednávajú pred Všeobecným súdom.

               20

               Conseil d’État najprv uvádza, že medziodborová dohoda z 18. októbra 2007 bola prijatá jednomyseľným rozhodnutím štyroch profesijných skupín zastúpených v rámci medziodborovej organizácie a že aj rozhodnutie o opätovnom vyberaní medziodborového príspevku v roku 2009 v nezmenenej výške prijali tieto štyri profesijné skupiny rovnako jednomyseľne. Následne konštatuje, že dodatok z 5. novembra 2008 taxatívnym spôsobom uvádza akcie, ktoré možno financovať medziodborovým príspevkom na rok 2009, ktorý vyberá CIDEF, a ktoré sú komunikačnými akciami osobitnými pre morčacie mäso „a ktorých cieľom je zlepšenie povesti a podpora predaja“, spoločnými propagačnými akciami týkajúcimi sa brojlerov, akciami týkajúcimi sa vonkajších vzťahov, zastupovania pred francúzskymi a európskymi správnymi orgánmi a účasti v európskom združení hydiny, obstarávaním štúdií a spotrebiteľských panelov na účely merania úrovne nákupov, akciami na podporu výskumných aktivít a zabezpečenia kvality a činnosti na obranu záujmov odvetvia.

               21

               Conseil d’État okrem toho zdôrazňuje na jednej strane to, že tento dodatok neumožňuje financovanie činností vstupovania na trh s morčacím mäsom, a na druhej strane to, že propagačné akcie uvedené v tomto dodatku nijako nerozlišujú pôvod výrobkov a že z nijakého dokumentu v spise nevyplýva, žeby sa časť príspevkov získaných v roku 2009 použila výlučne na akcie na reklamu „francúzskeho morčacieho mäsa“, a to či už vo Francúzsku, alebo v cudzine.

               22

               Vzhľadom na tieto úvahy a zistenia, ako aj stanovisko Komisie uvedené vyššie Conseil d’État rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúcu prejudiciálnu otázku:
               „Má sa článok 107 [ZFEÚ] vykladaný v duchu [už citovaného] rozsudku Pearle a i. vykladať v tom zmysle, že rozhodnutie vnútroštátneho orgánu rozširujúce uplatňovanie dohody, ktorá ako dohoda uzatvorená v rámci [CIDEF] zavádza príspevok v rámci medziodborovej organizácie uznanej vnútroštátnym orgánom a robí ho tým povinným, aby umožnila vykonávanie činností komunikácie, propagácie, vonkajších vzťahov, zabezpečenia kvality, výskumu, obrany záujmov odvetvia, ako aj obstarávania štúdií a spotrebiteľských panelov, na všetkých podnikateľov určitého odvetvia sa vzhľadom na povahu predmetných činností, spôsoby ich financovania a podmienky ich uplatňovania týka štátnej pomoci?“

         O prejudiciálnej otázke

               23

               Svojou prejudiciálnou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či rozhodnutie vnútroštátneho orgánu rozširujúce uplatňovanie dohody, ktorá stanovuje povinný príspevok na umožnenie vykonávania činností komunikácie, propagácie, vonkajších vzťahov, zabezpečenia kvality, výskumu a obrany záujmov odvetvia, na všetkých podnikateľov určitého odvetvia poľnohospodárstva predstavuje prvok štátnej pomoci.

               24

               Najprv treba pripomenúť, že článok 107 ods. 1 ZFEÚ vyhlasuje pomoc poskytovanú členským štátom alebo akoukoľvek formou zo štátnych prostriedkov, ktorá narúša hospodársku súťaž alebo hrozí narušením hospodárskej súťaže tým, že zvýhodňuje určitých podnikateľov alebo výrobu určitých druhov tovaru, za nezlučiteľnú s vnútorným trhom, pokiaľ ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi.

               25

               Článok 107 ods. 1 ZFEÚ podmieňuje túto nezlučiteľnosť štyrmi podmienkami. Po prvé musí ísť o intervenciu zo strany štátu alebo zo štátnych prostriedkov. Po druhé táto intervencia musí byť spôsobilá ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi. Po tretie musí priniesť výhodu svojmu príjemcovi. Po štvrté musí narúšať alebo hroziť narušením hospodárskej súťaže (rozsudok Pearle a i., už citovaný, bod 33 a citovaná judikatúra).

               26

               Pokiaľ ide o prvú z týchto podmienok, z ustálenej judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že za štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ sa považuje iba zvýhodnenie poskytnuté priamo alebo nepriamo zo štátnych prostriedkov. V tomto ustanovení totiž rozlišovanie medzi „pomocou poskytovanou členským štátom“ a „pomocou poskytovanou zo štátnych prostriedkov“ neznamená, že všetky výhody poskytované štátom predstavujú štátnu pomoc bez ohľadu na to, či sú, alebo nie sú financované zo štátnych prostriedkov, ale jeho cieľom je začleniť do tohto pojmu tak výhody priamo poskytované štátom, ako aj výhody poskytované prostredníctvom verejných alebo súkromných inštitúcií, ktoré tento štát zriadil alebo poveril (rozsudok z 13. marca 2001, PreussenElektra, C-379/98, Zb. s. I-2099, bod 58 a citovaná judikatúra). Zákaz podľa článku 107 ods. 1 ZFEÚ sa v zásade môže vzťahovať tiež na pomoci poskytnuté verejnými alebo súkromnými orgánmi zriadenými alebo určenými štátom na riadenie pomoci (pozri v tomto zmysle rozsudok Pearle a i., už citovaný, bod 34 a citovanú judikatúru).

               27

               Aby sa však zvýhodnenie mohlo kvalifikovať ako pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, musí byť na jednej strane poskytnuté priamo alebo nepriamo zo štátnych prostriedkov a na druhej strane pripísateľné štátu (rozsudok Pearle a i., už citovaný, bod 35 a citovaná judikatúra).

               28

               Treba pripomenúť, že ako uviedol generálny advokát v bode 37 svojich návrhov, financovanie zo štátnych prostriedkov je podstatným prvkom pojmu „štátna pomoc“.

               29

               V tejto súvislosti už Súdny dvor v bodoch 59 a 61 už citovaného rozsudku PreussenElektra konštatoval, že vnútroštátna právna úprava, ktorá zavedením povinnosti nákupu určitých výrobkov za minimálne ceny priznáva určitým podnikom výhody a iným prináša nevýhody, nespôsobuje nijaký priamy alebo nepriamy prevod štátnych prostriedkov podnikom vyrábajúcim tieto výrobky a že takáto povinnosť nie je takej povahy, že tejto úprave dáva povahu štátnej pomoci.

               30

               V bode 36 už citovaného rozsudku Pearle a i. Súdny dvor pri skúmaní poplatkov, ktoré profesijná organizácia uložila svojim členom s cieľom financovať reklamnú kampaň, dospel k rovnakému záveru, pričom predovšetkým konštatoval, že vzhľadom na to, že náklady vynaložené týmto verejnoprávnym subjektom v súvislosti s uvedenou kampaňou boli plne hradené prostredníctvom poplatkov uložených podnikom, ktoré z nej mali prospech, jej zásah neviedol k vytvoreniu výhody, ktorá by predstavovala dodatočné zaťaženie pre štát alebo pre tento subjekt.

               31

               V bode 37 uvedeného rozsudku Súdny dvor tiež konštatoval, že iniciatíva organizovať a usporiadať reklamnú kampaň, o ktorú išlo v konaní vo veci samej, pochádza od súkromného združenia optikov, nie od verejnoprávneho subjektu, ktorý slúžil iba ako nástroj na vyberanie a použitie získaných prostriedkov v prospech výlučne obchodného cieľa, ktorý vopred stanovili členovia príslušného profesijného odvetvia a ktorý v žiadnom prípade nebol súčasťou politiky definovanej orgánmi verejnej moci.

               32

               Čo sa týka príspevkov, o ktoré ide vo veci samej, zo spisu predloženého Súdnemu dvoru vyplýva, že pochádzajú od súkromnoprávnych hospodárskych subjektov, či už členov, alebo nečlenov dotknutej medziodborovej organizácie, ktorí však vykonávajú hospodársku činnosť na dotknutých trhoch. Tento mechanizmus nezahŕňa nijaký priamy alebo nepriamy prevod štátnych prostriedkov, fondy vytvorené z platieb týchto príspevkov ani neprechádzajú cez rozpočet štátu alebo iného verejnoprávneho subjektu a štát sa nevzdáva nijakého zdroja z akéhokoľvek dôvodu, či už ide o daň z príjmu, iné dane, odvody alebo iné, ktoré by podľa vnútroštátnej právnej úpravy mali byť platené do štátneho rozpočtu. Tieto príspevky si počas celého svojho obehu zachovávajú súkromnoprávnu povahu a v prípade nezaplatenia musí medziodborová organizácia na ich vymáhanie podstúpiť riadne občianskoprávne alebo obchodnoprávne súdne konanie, keďže nemá k dispozícii nijaký nástroj štátnej povahy.

               33

               Je nepochybné, že medziodborové organizácie sú združeniami podľa súkromného práva a nie sú súčasťou verejnej správy.

               34

               Z judikatúry Súdneho dvora však vyplýva, že na to, aby sa výhoda poskytnutá jednému alebo viacerým podnikom mohla považovať za štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, netreba vo všetkých prípadoch dokázať, že došlo k prevodu štátnych prostriedkov (pozri rozsudok zo 16. mája 2002, Francúzsko/Komisia, C-482/99, Zb. s. I-4397, bod 36 a citovanú judikatúru).

               35

               Súdny dvor uviedol, že článok 107 ods. 1 ZFEÚ sa vzťahuje na všetky peňažné prostriedky, ktoré môžu orgány verejnej moci skutočne použiť na podporu podnikov bez ohľadu na to, či tieto prostriedky trvalo patria, alebo nepatria do majetku štátu. V dôsledku toho, aj keď sumy zodpovedajúce predmetnému opatreniu nie sú trvalým spôsobom vo vlastníctve štátnej pokladnice, skutočnosť, že stále sú pod verejnou kontrolou, a teda k dispozícii príslušným vnútroštátnym orgánom, stačí na to, aby sa považovali za štátne prostriedky (pozri rozsudok Francúzsko/Komisia, už citovaný, bod 37 a citovanú judikatúru).

               36

               Vo veci samej však nie sú splnené kritériá vymedzené Súdnym dvorom v bode 37 už citovaného rozsudku Francúzsko/Komisia. Je isté, že vnútroštátne orgány nemôžu skutočne použiť prostriedky pochádzajúce z príspevkov, o ktoré ide vo veci samej, na podporu určitých podnikov. O použití týchto prostriedkov rozhoduje medziodborová organizácia, pričom sú plne určené na ciele, ktoré sama stanoví. Tieto prostriedky tiež nie sú pod verejnou kontrolou a nie sú k dispozícii štátnym orgánom.

               37

               Prípadný vplyv, ktorý môže členský štát uplatňovať na fungovanie medziodborovej organizácie rozhodnutím rozšíriť uplatňovanie medziodborovej dohody na všetkých podnikateľov odvetvia, nemôže zmeniť konštatovania uvedené v bode 36 tohto rozsudku.

               38

               Zo spisu predloženého Súdnemu dvoru totiž vyplýva, že právna úprava dotknutá vo veci samej nepriznáva príslušnému orgánu právomoc riadiť alebo ovplyvňovať správu finančných prostriedkov. Navyše, ako poznamenal generálny advokát v bode 71 svojich návrhov, podľa judikatúry príslušných vnútroštátnych súdov ustanovenia poľnohospodárskeho zákonníka upravujúce rozšírenia uplatňovania dohôd ukladajúcich príspevky v rámci medziodborovej organizácie neoprávňujú verejné orgány na to, aby vo vzťahu k PDP vykonávali inú kontrolu než kontrolu správnosti a zákonnosti.

               39

               Pokiaľ ide o uvedenú kontrolu, treba uviesť, že článok L. 632-3 poľnohospodárskeho zákonníka neumožňuje podmieňovať rozšírenie uplatňovania uvedenej dohody sledovaním konkrétnych cieľov politík vymedzených a stanovených orgánmi verejnej moci, keďže uvedený článok nevyčerpávajúcim spôsobom uvádza veľmi všeobecné a rôznorodé ciele, ktoré musí medziodborová dohoda podporovať, aby príslušný orgán verejnej správy mohol rozšíriť jej uplatňovanie. Tento záver nemôže byť vyvrátený povinnosťou stanovenou v článku L. 632-8-I tohto zákonníka informovať tieto orgány ex post o použití PDP.

               40

               Okrem toho v spise predloženom Súdnemu dvoru nie je uvedené nič, čo by umožňovalo usudzovať, že iniciatíva na zavedenie PDP nepochádza od samotnej medziodborovej organizácie, ale od orgánov verejnej moci. Treba zdôrazniť, že ako uviedol generálny advokát v bode 90 svojich návrhov, orgány verejnej moci sú len „nástrojom“ na stanovenie záväznosti príspevkov zavedených medziodborovými organizáciami na dosiahnutie cieľov, ktoré si samy určia.

               41

               Preto ani právomoc štátu uznať medziodborovú organizáciu v zmysle článku L. 632-1 poľnohospodárskeho zákonníka, ani právomoc tohto štátu rozšíriť uplatňovanie medziodborovej dohody na všetkých podnikateľov odvetvia v zmysle článkov L. 632-3 a L. 632-4 tohto zákonníka neumožňuje vyvodenie záveru, že úkony uskutočnené medziodborovou organizáciu sú pripísateľné štátu.

               42

               Komisia napokon tvrdí, že úkony medziodborovej organizácie sú čiastočne financované z verejných zdrojov a že vzhľadom na neexistenciu osobitného účtovania vo vzťahu k verejným a súkromným zdrojom všetky prostriedky medziodborových organizácií predstavujú „štátne prostriedky“.

               43

               V tejto súvislosti treba uviesť, že prejudiciálna otázka sa týka len príspevkov platených v rámci medziodborovej organizácie, nie prípadných ostatných zdrojov pochádzajúcich z verejného rozpočtu.

               44

               Okrem toho, ako zdôraznil generálny advokát v bode 57 svojich návrhov, súkromné zdroje používané medziodborovými organizáciami sa nestávajú „verejnými zdrojmi“ len preto, že sa využívajú spoločne s prostriedkami pochádzajúcimi z verejného rozpočtu.

               45

               Na základe toho, čo bolo uvedené, treba na položenú otázku odpovedať tak, že článok 107 ods. 1 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že rozhodnutie vnútroštátneho orgánu rozširujúce uplatňovanie dohody, ako je medziodborová dohoda, o ktorú ide vo veci samej, ktorá zavádza príspevok v rámci medziodborovej organizácie uznanej vnútroštátnym orgánom a robí ho tým povinným, aby umožnila vykonávanie činností komunikácie, propagácie, vonkajších vzťahov, zabezpečenia kvality, výskumu a obrany záujmov dotknutého odvetvia, na všetkých podnikateľov určitého odvetvia poľnohospodárstva nepredstavuje prvok štátnej pomoci.

         O trovách

               46

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (piata komora) rozhodol takto:

                     Článok 107 ods. 1 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že rozhodnutie vnútroštátneho orgánu rozširujúce uplatňovanie dohody, ako je medziodborová dohoda, o ktorú ide vo veci samej, ktorá zavádza príspevok v rámci medziodborovej organizácie uznanej vnútroštátnym orgánom a robí ho tým povinným, aby umožnila vykonávanie činností komunikácie, propagácie, vonkajších vzťahov, zabezpečenia kvality, výskumu a obrany záujmov dotknutého odvetvia, na všetkých podnikateľov určitého odvetvia poľnohospodárstva nepredstavuje prvok štátnej pomoci.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: francúzština.


title: Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 8. mája 2014. # Bimbo SA proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Odvolanie - Ochranná známka Spoločenstva - Námietkové konanie - Prihláška slovnej ochrannej známky BIMBO DOUGHNUTS - Skoršia španielska slovná ochranná známka DOGHNUTS - Relatívne dôvody zamietnutia - Nariadenie (ES) č. 40/94 - Článok 8 ods. 1 písm. b) - Celkové posúdenie pravdepodobnosti zámeny - Samostatné rozlišovacie postavenie prvku v zloženej slovnej ochrannej známke. # Vec C-591/12 P.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (druhá komora)
      z 8. mája 2014 (
            *1
         )
      „Odvolanie — Ochranná známka Spoločenstva — Námietkové konanie — Prihláška slovnej ochrannej známky BIMBO DOUGHNUTS — Skoršia španielska slovná ochranná známka DOGHNUTS — Relatívne dôvody zamietnutia — Nariadenie (ES) č. 40/94 — Článok 8 ods. 1 písm. b) — Celkové posúdenie pravdepodobnosti zámeny — Samostatné rozlišovacie postavenie prvku v zloženej slovnej ochrannej známke“
      Vo veci C‑591/12 P,
      ktorej predmetom je odvolanie podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, podané 10. decembra 2012,

         Bimbo SA, so sídlom v Barcelone (Španielsko), v zastúpení: C. Prat, abogado, a R. Ciullo, barrister,
      odvolateľka,
      ďalší účastníci konania:

         Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT), v zastúpení: A. Folliard‑Monguiral a J. Crespo Carrillo, splnomocnení zástupcovia,
      žalovaný v prvostupňovom konaní,

         Panrico SA, so sídlom v Esplugues de Llobregat (Španielsko), v zastúpení: D. Pellisé Urquiza, abogado,
      vedľajší účastník konania v prvostupňovom konaní,
      SÚDNY DVOR (druhá komora),
      v zložení: predsedníčka druhej komory R. Silva de Lapuerta, sudcovia J. L. da Cruz Vilaça, G. Arestis, J.‑C. Bonichot a A. Arabadžiev (spravodajca),
      generálny advokát: P. Mengozzi,
      tajomník: L. Hewlett, hlavná referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 7. novembra 2013,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 23. januára 2014,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Spoločnosť Bimbo SA (ďalej len „Bimbo“) svojím odvolaním navrhuje zrušiť rozsudok Všeobecného súdu Európskej únie Bimbo/ÚHVT – Panrico (BIMBO DOUGHNUTS) (T‑569/10, EU:T:2012:535, ďalej len „napadnutý rozsudok“), ktorým tento súd zamietol jej žalobu smerujúcu k zmene alebo subsidiárne k zrušeniu rozhodnutia štvrtého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) zo 7. októbra 2010 (vec R 838/2009‑4) týkajúceho sa námietkového konania medzi spoločnosťami Panrico SA (ďalej len „Panrico“) a Bimbo (ďalej len „sporné rozhodnutie“).

         Právny rámec

               2

               Nariadenie Rady (ES) č. 40/94 z 20. decembra 1993 o ochrannej známke spoločenstva (Ú. v. ES L 11, 1994, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 146) bolo zrušené a nahradené nariadením Rady (ES) č. 207/2009 z 26. februára 2009 o ochrannej známke Spoločenstva (Ú. v. EÚ L 78, s. 1). Druhé uvedené nariadenie nadobudlo účinnosť 13. apríla 2009.

               3

               Článok 8 ods. 1 nariadenia č. 40/94 s názvom „Relatívne dôvody zamietnutia“ stanovoval:
               „Na základe námietky majiteľa skoršej ochrannej známky, ochranná známka, o zápis ktorej sa žiada, nebude zapísaná:
               …

                        b)

                        ak kvôli jej zhodnosti alebo podobnosti so skoršou ochrannou známkou a zhodnosti alebo podobnosti tovarov alebo služieb, na ktoré sa vzťahujú tieto ochranné známky, existuje pravdepodobnosť výmeny [zámeny – neoficiálny preklad] zo strany verejnosti, pokiaľ ide o územie, na ktorom je skoršia ochranná známka chránená; pravdepodobnosť výmeny [zámeny – neoficiálny preklad] zahŕňa aj pravdepodobnosť asociácie so skoršou ochrannou známkou.“

         Okolnosti predchádzajúce sporu

               4

               Okolnosti predchádzajúce sporu sú v bodoch 1 až 14 napadnutého rozsudku zhrnuté takto:

                        „1

                        Dňa 25. mája 2006 podala spoločnosť [Bimbo na ÚHVT] prihlášku ochrannej známky Spoločenstva na základe nariadenia [č. 40/94], zmeneného a doplneného [nahradeného nariadením č. 207/2009].

                        2

                        Ochranná známka, ktorej zápis sa žiada, je slovným označením ‚BIMBO DOUGHNUTS‘.

                        3

                        Tovary, pre ktoré bol zápis požadovaný, patria do triedy 30 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb pre zápis známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení a zodpovedajú tomuto opisu: ‚pekárske a cukrárske výrobky, najmä šišky‘.

                        4

                        Prihláška ochrannej známky Spoločenstva bola uverejnená vo Vestníku ochranných známok Spoločenstva č. 42/2006 zo 16. októbra 2006.

                        5

                        Dňa 16. januára 2007 podala spoločnosť [Panrico] námietku podľa článku 42 nariadenia č. 40/94 (teraz článok 41 nariadenia č. 207/2009) proti zápisu prihlasovanej ochrannej známky pre všetky tovary uvedené v bode 3 vyššie.

                        6

                        Námietka sa zakladala na viacerých skorších, národných a medzinárodných, slovných a obrazových ochranných známkach. Predovšetkým sa zakladala na španielskej slovnej ochrannej známke DOGHNUTS zapísanej 18. júna 1994 pod číslom 1288926 pre tovary zaradené do triedy 30 a zodpovedajúce tomuto opisu: ‚cukrárenské výrobky a jemné pečivo a prípravky na ich výrobu, sladkosti a cukrovinky každého druhu a prípravky na ich výrobu; cukor, čokoláda, čaj, kakao, káva a ich náhrady; vanilka, esencie a výrobky a prípravky na výrobu karamelového krému a zákuskov, jedlé čokoládové a cukrové výrobky, zmrzlina, kandizovaný cukor, čokoláda, šišky okrúhleho tvaru, žuvačky a sušienky‘.

                        7

                        Na podporu námietky boli predložené dôvody uvedené článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009 a v článku 8 ods. 5 toho istého nariadenia.

                        8

                        Námietkové oddelenie vyhovelo námietke 25. mája 2009.

                        9

                        Dňa 24. júla 2009 podala žalobkyňa proti rozhodnutiu námietkového oddelenia odvolanie na ÚHVT na základe článkov 58 až 64 nariadenia č. 207/2009.

                        10

                        Štvrtý odvolací senát (ďalej len ‚odvolací senát‘) žalobu [sporným rozhodnutím] zamietol. Rovnako ako námietkové oddelenie, odvolací senát len porovnal prihlasovanú ochrannú známku so skoršou španielskou slovnou ochrannou známkou DOGHNUTS (ďalej len ‚skoršia ochranná známka‘) a na základe toho dospel k záveru o existencii pravdepodobnosti zámeny v zmysle článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009.

                        11

                        Odvolací senát uviedol, že ‚doughnut‘ je anglické slovo označujúce ‚… malý mäkký koláč v tvare hrubého prstenca vyrobeného z cesta‘. Podľa odvolacieho senátu toto slovo v španielčine neexistuje, pričom za jeho ekvivalenty možno považovať slová ‚dónut‘ alebo ‚rosquilla‘. Odvolací senát sa domnieval, že pre priemerného španielskeho spotrebiteľa (s výnimkou spotrebiteľov hovoriacich po anglicky) slovo ‚doughnut‘ neopisuje predmetné tovary, ani ich vlastnosti, a vo vzťahu k nim nemá žiadny osobitný význam. Podľa odvolacieho senátu bude väčšina spotrebiteľov vnímať skoršie označenie, ako aj prihlasované označenie, ako cudzí výraz alebo výmysel.

                        12

                        Odvolací senát sa okrem toho domnieval, že predmetné označenia boli podobné v rozsahu, v akom takmer identické znenie skoršej ochrannej známky predstavovalo časť prihlasovanej ochrannej známky. Predmetné ochranné známky sa tak vyznačujú priemerným stupňom vizuálnej a fonetickej podobnosti. Koncepčne ich však nie je možné porovnať.

                        13

                        Kolidujúce ochranné známky by boli zapísané pre zhodné tovary. Skoršia ochranná známka disponuje priemernou rozlišovacou spôsobilosťou.

                        14

                        Odvolací senát dospel k záveru, že vzhľadom na priemernú rozlišovaciu spôsobilosť skoršej ochrannej známky pri celkovom posúdení pravdepodobnosti zámeny existuje z dôvodu priemerného stupňa vizuálnej a fonetickej podobnosti medzi označeniami u príslušných spotrebiteľov pravdepodobnosť zámeny všetkých sporných tovarov, ktoré boli považované za totožné.“

         Konanie pred Všeobecným súdom a napadnutý rozsudok

               5

               Podanou žalobou sa spoločnosť Bimbo dožadovala zmeny sporného rozhodnutia alebo subsidiárne jeho zrušenia.

               6

               Na podporu svojho návrhu na zrušenie sporného rozhodnutia spoločnosť Bimbo uviedla dva žalobné dôvody založené po prvé na porušení článkov 75 a 76 nariadenia č. 207/2009 a po druhé na porušení článku 8 ods. 1 písm. b) tohto nariadenia.

               7

               Všeobecný súd vyhlásil návrh na zmenu sporného rozhodnutia napadnutým rozsudkom za neprípustný a zamietol dôvody smerujúce k zrušeniu tohto rozhodnutia.

         Návrhy účastníkov konania

               8

               Spoločnosť Bimbo navrhuje, aby Súdny dvor zrušil napadnutý rozsudok a sporné rozhodnutie, ako aj zaviazal ÚHVT na náhradu trov konania.

               9

               ÚHVT navrhuje, aby Súdny dvor zamietol odvolanie a zaviazal spoločnosť Bimbo na náhradu trov konania.

               10

               Spoločnosť Panrico navrhuje, aby Súdny dvor vyhlásil jeho vyjadrenie k žalobe za prípustné a dôvodné, potvrdil napadnutý rozsudok a zaviazal spoločnosť Bimbo na náhradu trov konania.

         O odvolaní

               11

               Spoločnosť Bimbo na podporu svojho odvolania uviedla jediný odvolací dôvod pozostávajúci z dvoch častí a založený na porušení článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009.

               12

               Keďže v prejednávanej veci bola prihláška na zápis spornej ochrannej známky Spoločenstva podaná 25. mája 2006 a tento dátum je rozhodujúci na účely určenia uplatniteľného hmotného práva (pozri v tomto zmysle uznesenia Shah/Three‑N‑Products Private, C‑14/12 P, EU:C:2013:349, bod 2, a DMK/ÚHVT, C‑346/12 P, EU:C:2013:397, bod 2), riadi sa tento spor jednak procesnoprávnymi ustanoveniami nariadenia č. 207/2009 a jednak hmotnoprávnymi ustanoveniami nariadenia č. 40/94.

         O prvej časti jediného odvolacieho dôvodu

      Argumentácia účastníkov konania

               13

               Spoločnosť Bimbo v prvom rade uvádza, že Všeobecný súd si v odôvodnení nachádzajúcom sa v bode 97 napadnutého rozsudku zamenil pojmy „rozlišovacia spôsobilosť“ a „bezvýznamná skutočnosť“ na jednej strane a „samostatné rozlišovacie postavenie“ na druhej strane. S rozlišovacím postavením prvku v zloženej ochrannej známke nemožno totiž zameniť ani vnútornú rozlišovaciu spôsobilosť, ani mieru významu tohto prvku v danej ochrannej známke. Pojem „postavenie“ napovedá, že ide o označenie, ktoré musí byť posúdené vzhľadom na vlastnosti ostatných prvkov predstavujúcich dotknuté označenie.

               14

               Ďalej odôvodnenie Všeobecného súdu podľa názoru spoločnosti Bimbo stanovuje, že každá ochranná známka zložená z dvoch prvkov, z ktorých jeden je ochrannou známkou s dobrým menom a druhý ochrannou známkou s priemernou rozlišovacou spôsobilosťou bez osobitného významu pre príslušnú skupinu verejnosti, sa má považovať za ochrannú známku zloženú z dvoch prvkov so samostatným rozlišovacím postavením. Súdny dvor však už uviedol, že priemerný spotrebiteľ vníma zvyčajne ochrannú známku ako celok, a len vo výnimočných prípadoch Súdny dvor priznal, že nemožno vylúčiť zachovanie samostatného rozlišovacieho postavenia prvku zloženej ochrannej známky v dotknutom zloženom označení.

               15

               V rovnakom zmysle Súdny dvor v bode 38 rozsudku Becker/Harman International Industries (C‑51/09 P, EU:C:2010:368) potvrdil, že v zloženej ochrannej známke si priezvisko nezachováva v každom prípade samostatné rozlišovacie postavenie len z dôvodu, že je vnímané ako priezvisko. Konštatovanie takéhoto postavenia môže byť založené len na skúmaní všetkých rozhodujúcich skutočností prejednávanej veci.

               16

               Nakoniec spoločnosť Bimbo uvádza, že podľa jej názoru sa pojmy „zjednotený celok“ a „logická jednotka“ použité Všeobecným súdom nenachádzajú v judikatúre Súdneho dvora. Ak sa Všeobecný súd prostredníctvom týchto pojmov snažil vyjadriť, že zložená ochranná známka obsahuje rozdielne „samostatné“ prvky, neznamená to, že tieto prvky disponujú samostatným rozlišovacím postavením.

               17

               ÚHVT a spoločnosť Panrico namietajú voči dôvodnosti tvrdenia spoločnosti Bimbo. Najmä ÚHVT uvádza, že prvá časť uvedeného jediného odvolacieho dôvodu je neprípustná, keďže z bodu 97 napadnutého rozsudku vyplýva, že Všeobecný súd skúmal konkrétny význam označenia, ktorého zápis sa žiada, a posúdil tak skutkové okolnosti.

         Posúdenie Súdnym dvorom

               18

               Pokiaľ ide o prípustnosť prvej časti jediného uvedeného odvolacieho dôvodu, je potrebné uviesť, že spoločnosť Bimbo vytýka Všeobecnému súdu zamenenie určitých právnych pojmov, nedodržanie pravidla, podľa ktorého samostatné rozlišovacie postavenie prvku zloženej ochrannej známky môže byť konštatované len vo výnimočnom prípade, a použitie cudzej terminológie v judikatúre danej oblasti. Následne v rozpore s tým, čo tvrdí ÚHVT, spoločnosť Bimbo nepožaduje od Súdneho dvora nové posúdenie skutočností, ale vytýka Všeobecnému súdu nesprávne právne posúdenie. Z toho dôvodu je táto časť odvolacieho dôvodu prípustná.

               19

               Po vecnej stránke je potrebné pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry pravdepodobnosťou zámeny v zmysle článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 je pravdepodobnosť, že sa verejnosť môže domnievať, že dotknuté tovary alebo služby pochádzajú od toho istého podniku alebo prípadne od podnikov, ktoré sú hospodársky prepojené (pozri rozsudky ÚHVT/Shaker, C‑334/05 P, EU:C:2007:333, bod 33, a Nestlé/ÚHVT, C‑193/06 P, EU:C:2007:539, bod 32).

               20

               Existencia pravdepodobnosti zámeny v mysli verejnosti sa musí posúdiť celkovo s prihliadnutím na všetky rozhodujúce skutočnosti prejednávanej veci (pozri v tomto zmysle rozsudky SABEL, C‑251/95, EU:C:1997:528, bod 22; ÚHVT/Shaker, EU:C:2007:333, bod 34, a Nestlé/ÚHVT, EU:C:2007:539, bod 33).

               21

               Celkové posúdenie pravdepodobnosti zámeny vo vzťahu k vizuálnej, fonetickej alebo koncepčnej podobnosti kolidujúcich ochranných známok sa má zakladať na celkovom dojme, ktorý tieto ochranné známky vytvárajú, s osobitným zohľadnením ich rozlišovacích a dominantných prvkov. Rozhodujúcu úlohu pri celkovom posúdení uvedenej pravdepodobnosti zohráva skutočnosť, ako ochranné známky vníma priemerný spotrebiteľ dotknutých tovarov alebo služieb. V tejto súvislosti priemerný spotrebiteľ vníma ochrannú známku spravidla ako celok a neskúma jej jednotlivé detaily (pozri v tomto zmysle rozsudky SABEL, EU:C:1997:528, bod 23; ÚHVT/Shaker, EU:C:2007:333, bod 35, a Nestlé/ÚHVT, EU:C:2007:539, bod 34).

               22

               Posúdenie podobnosti medzi dvomi ochrannými známkami sa nemôže obmedziť na zohľadnenie len jednej zložky kombinovanej ochrannej známky a jej porovnanie s inou ochrannou známkou. Naopak, porovnanie sa musí uskutočniť skúmaním predmetných ochranných známok, pri ktorom bude každá z nich posudzovaná ako celok (rozsudok ÚHVT/Shaker, EU:C:2007:333, bod 41).

               23

               Celkovému dojmu, ktorý v pamäti verejnosti vyvoláva kombinovaná ochranná známka, môže za určitých okolností dominovať jedna alebo viacero jej zložiek. Posúdiť podobnosť výlučne na základe dominantného prvku však možno len vtedy, ak sú všetky ostatné prvky ochrannej známky zanedbateľné (rozsudky ÚHVT/Shaker, EU:C:2007:333, body 41 a 42, ako aj Nestlé/ÚHVT, EU:C:2007:539, body 42 a 43, ako aj citovaná judikatúra).

               24

               V tejto súvislosti Súdny dvor zdôraznil, že nie je vylúčené, že si skoršia ochranná známka používaná treťou osobou v zloženom označení obsahujúcom obchodné meno tejto tretej osoby zachová samostatné rozlišovacie postavenie. Preto na účely určenia pravdepodobnosti zámeny stačí, aby z dôvodu samostatného rozlišovacieho postavenia, ktoré si skoršia ochranná známka zachováva, verejnosť pripisovala takisto majiteľovi tejto ochrannej známky pôvod tovarov alebo služieb, na ktoré sa vzťahuje zložené označenie (rozsudok Medion, C‑120/04, EU:C:2005:594, body 30 a 36, ako aj uznesenie Perfetti Van Melle/ÚVHT, C‑353/09 P, EU:C:2011:73, bod 36).

               25

               Prvok zloženého označenia si však nezachováva takéto samostatné rozlišovacie postavenie, ak spolu s ďalším prvkom alebo ďalšími prvkami označenia tvorí celok s odlišným zmyslom v porovnaní s významom uvedených prvkov posudzovaných osobitne (pozri v tomto zmysle uznesenie ecoblue/ÚHVT a Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, C‑23/09 P, EU:C:2010:35, bod 47; rozsudok Becker/Harman International Industries, EU:C:2010:368, body 37 a 38, ako aj uznesenie Perfetti Van Melle/ÚHVT, EU:C:2011:73, body 36 a 37).

               26

               V prejednávanej veci Všeobecný súd v bodoch 79 a 81 napadnutého rozsudku konštatoval, že ak by sme aj predpokladali, že prvok „bimbo“ mal v ochrannej známke, ktorej zápis sa žiada, dominantné postavenie, prvok „doughnuts“ nebol v celkovom dojme, ktorý vyvolávala daná ochranná známka, zanedbateľný, a preto sa pri porovnaní kolidujúcich ochranných známok musel zohľadniť.

               27

               V bode 97 napadnutého rozsudku Všeobecný súd zdôraznil, že vzhľadom na skutočnosť, že prvok „doughnuts“ nemá pre príslušnú skupinu verejnosti význam, netvoril spolu s ďalším prvkom označenia celok s odlišným zmyslom v porovnaní s významom uvedených prvkov posudzovaných osobitne. Všeobecný súd tak prišiel k záveru, že prvok „doughnuts“ si v rámci ochrannej známky, ktorej zápis sa žiada, zachovával samostatné rozlišovacie postavenie, a preto sa pri celkovom posúdení pravdepodobnosti zámeny musel zohľadniť.

               28

               V bode 100 napadnutého rozsudku Všeobecný súd rozhodol, že vzhľadom na všetky rozhodujúce skutočnosti prejednávanej veci celkové posúdenie potvrdilo záver odvolacieho senátu, podľa ktorého existuje pravdepodobnosť zámeny.

               29

               Všeobecný súd tak neprijal záver o existencii pravdepodobnosti zámeny na základe jediného konštatovania, že prvok „doughnuts“ disponuje v prihlasovanej ochrannej známke samostatným rozlišovacím postavením, ale ho prijal na základe celkového posúdenia, ktoré obsahovalo rozdielne etapy preskúmania vyplývajúce z judikatúry uvedenej v bodoch 19 až 25 tohto rozsudku a v rámci ktorého zohľadnil rozhodujúce skutočnosti prejednávanej veci. Správne tak uplatnil článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94.

               30

               Ďalšie tvrdenia uvedené spoločnosťou Bimbo nie sú v rozpore s týmto zistením.

               31

               Keďže spoločnosť Bimbo vytýka Všeobecnému súdu v prvom rade skutočnosť, že v bode 97 napadnutého rozsudku použil pojmy „rozlišovacia spôsobilosť“ a „bezvýznamná skutočnosť“, stačí uviesť, že Všeobecný súd sa v tomto bode obmedzil na zamietnutie nárokov spoločnosti Bimbo, ktorých cieľom bolo preukázať, že z dôvodu chýbajúcej rozlišovacej spôsobilosti prvku „doughnuts“ sa tento prvok nesmie zohľadniť pri celkovom posúdení pravdepodobnosti zámeny.

               32

               Všeobecný súd tak doplnil svoje posúdenie nachádzajúce sa v bode 81 napadnutého rozsudku, podľa ktorého uvedený prvok nebol v celkovom dojme, ktorý vyvoláva ochranná známka, ktorej zápis sa žiada, zanedbateľný, a preto sa pri porovnaní kolidujúcich ochranných známok musel zohľadniť. Preto zo strany Všeobecného súdu nedošlo k zameneniu predmetných pojmov.

               33

               Ďalej v rozsahu, v akom spoločnosť Bimbo uvádza, že Všeobecný súd nedodržal pravidlo, podľa ktorého konštatovanie samostatného rozlišovacieho postavenia prvku zloženého označenia predstavuje výnimku, ktorá musí byť riadne odôvodnená vzhľadom na všeobecné pravidlo, podľa ktorého vníma spotrebiteľ ochrannú známku spravidla ako celok, je potrebné uviesť, že preskúmanie existencie alebo neexistencie samostatného rozlišovacieho postavenia jedného z prvkov zloženého označenia smeruje k určeniu tých z uvedených prvkov, ktoré budú vnímané cieľovou skupinou verejnosti.

               34

               Ako totiž uviedol generálny advokát v bodoch 25 a 26 svojich návrhov, v každom individuálnom prípade je potrebné prostredníctvom najmä analýzy zložiek označenia a ich relatívnej váhy vo vnímaní cieľovej skupiny verejnosti určiť celkový dojem, ktorý ochranná známka, ktorej zápis sa žiada, vyvoláva v pamäti uvedenej verejnosti, a pristúpiť následne k posúdeniu pravdepodobnosti zámeny s ohľadom na tento celkový dojem a všetky rozhodujúce skutočnosti prejednávanej veci.

               35

               Na jednej strane sa však určenie prvkov zloženého označenia prispievajúcich k celkovému dojmu, ktorý toto označenie vyvoláva v pamäti cieľovej skupiny verejnosti, uskutoční pred celkovým posúdením pravdepodobnosti zámeny predmetných označení. Ako je uvedené v bode 21 tohto rozsudku, takéto posúdenie musí byť založené na celkovom dojme, ktorý vyvolávajú kolidujúce ochranné známky, keďže priemerný spotrebiteľ vníma ochrannú známku spravidla ako celok a neskúma jej jednotlivé detaily. Preto sa nemožno domnievať, že ide o výnimku, ktorá musí byť vzhľadom na toto všeobecné pravidlo riadne odôvodnená.

               36

               Na druhej strane je potrebné zdôrazniť, že individuálne posúdenie každého označenia, ako ho požaduje ustálená judikatúra Súdneho dvora, sa má uskutočniť v závislosti od konkrétnych okolností prípadu a nemôže sa tak považovať za podriadené všeobecným domnienkam. Ako v bode 24 svojich návrhov uviedol generálny advokát, predovšetkým z judikatúry prijatej po rozsudku Medion (EU:C:2005:594) vyplýva, že Súdny dvor v tomto rozsudku nezaviedol výnimku zo zásad upravujúcich posúdenie pravdepodobnosti zámeny.

               37

               Nakoniec, pokiaľ ide o tvrdenie zhrnuté v bode 16 tohto rozsudku, je nutné konštatovať, že výrazy „zjednotený celok“ a „logická jednotka“ použité Všeobecným súdom v bode 97 napadnutého rozsudku zodpovedajú pojmu „celok s odlišným zmyslom“, ktorý použil Súdny dvor v judikatúre uvedenej v bode 25 tohto rozsudku.

               38

               Z vyššie uvedených odôvodnení vyplýva, že posúdenie Všeobecného súdu nie je poznačené nesprávnym právnym posúdením, ako uvádza spoločnosť Bimbo, a preto musí byť prvá časť jediného uvedeného odvolacieho dôvodu zamietnutá ako nedôvodná.

         O druhej časti jediného odvolacieho dôvodu

      Argumentácia účastníkov konania

               39

               Spoločnosť Bimbo sa v prvom rade domnieva, že Všeobecný súd založil svoje konštatovanie o existencii pravdepodobnosti zámeny na predpoklade, podľa ktorého má prvok „doughnuts“ samostatné rozlišovacie postavenie, bez toho, aby zohľadnil všetky ostatné rozhodujúce skutočnosti prejednávanej veci.

               40

               Všeobecný súd tak nezohľadnil, že ochranná známka, ktorej zápis sa žiada, je charakteristická svojím prvým prvkom „bimbo“, ktorý predstavuje v Španielsku ochrannú známku s veľmi dobrým menom pre tovar, pre ktoré sa zápis tejto ochrannej známky žiada. Rovnako tiež neuviedol, že skoršia ochranná známka nemá vysokú alebo osobitnú rozlišovaciu spôsobilosť a že pojem „doghnuts“ nie je v ochrannej známke, ktorej zápis sa žiada, identicky reprodukovaný.

               41

               Ďalej spoločnosť Bimbo uvádza, že ochranná známka s dobrým menom tvoriaca prvý prvok zloženej ochrannej známky umožňuje obvykle zabrániť skutočnosti, aby sa celkový dojem vyvolaný touto ochrannou známkou vnímal príslušnou skupinou verejnosti ako dojem, ktorý prisudzuje pôvod predmetného tovaru majiteľovi skoršej ochrannej známky alebo ekonomicky prepojeným podnikom.

               42

               Preto podľa názoru spoločnosti Bimbo, aby mohol Všeobecný súd konštatovať pravdepodobnosť zámeny medzi kolidujúcimi ochrannými známkami, musel uviesť dôvody, na základe ktorých mohla ochranná známka, ktorej zápis sa žiada, v prejednávanej veci výnimočne viesť k pravdepodobnosti zámeny vzhľadom na celkový dojem, ktorý vyvoláva u príslušnej skupiny verejnosti.

               43

               Nakoniec sa spoločnosť Bimbo domnieva, že Všeobecný súd pri posúdení pravdepodobnosti zámeny nezohľadnil riadne okolnosť, podľa ktorej v protiklade so zvyklosťami v obchodnom odvetví týkajúcom sa veci, ktorá viedla k prijatiu rozsudku Medion (EU:C:2005:594), by bolo v pekárenskom odbore veľmi neobvyklé uzatvárať obchodné dohody alebo sa združovať na účely poskytnutia výrobkov.

               44

               ÚHVT a spoločnosť Panrico spochybňujú tvrdenie spoločnosti Bimbo.

         Posúdenie Súdnym dvorom

               45

               V prvom rade, ako uvádza v bodoch 37 až 42 svojich návrhov generálny advokát, vzhľadom na odôvodnenie nachádzajúce sa najmä v bodoch 91 až 100 napadnutého rozsudku, nemožno Všeobecnému súdu vytýkať, že dospel k pravdepodobnosti zámeny medzi kolidujúcimi označeniami automaticky na základe konštatovania samostatného rozlišovacieho postavenia prvku „doughnuts“ v prihlasovanej ochrannej známke.

               46

               Z týchto bodov totiž vyplýva, že Všeobecný súd vykonal celkové posúdenie pravdepodobnosti zámeny a na tento účel zohľadnil rozhodujúce skutočnosti v prejednávanej veci. Okrem toho je toto posúdenie založené na podrobnom preskúmaní všetkých skutočností uvedených spoločnosťou Bimbo, uvedenom v bodoch 52 až 89 napadnutého rozsudku, a najmä na dobrom mene tejto ochrannej známky. Tvrdenie uvedené v tejto súvislosti danou spoločnosťou pred Súdnym dvorom tak poskytuje nesprávne pochopenie tohto rozsudku a musí byť z tohto dôvodu zamietnuté.

               47

               Ďalej vzhľadom na konštatovania uvedené v bodoch 33 a 34 tohto rozsudku, tvrdenie zhrnuté v bodoch 41 a 42 tohto rozsudku poskytuje nesprávny výklad príslušnej judikatúry a musí byť z tohto dôvodu zamietnuté.

               48

               Nakoniec, pokiaľ ide o tvrdenie spoločnosti Bimbo zhrnuté v bode 43 tohto rozsudku, stačí konštatovať, že ako správne uviedol ÚHVT, toto tvrdenie bolo po prvýkrát uvedené až pred Súdnym dvorom, a preto musí byť v súlade s ustálenou judikatúrou zamietnuté ako neprípustné.

               49

               Preto musí byť druhá časť jediného odvolacieho dôvodu uvedeného spoločnosťou Bimbo zamietnutá ako sčasti neprípustná a sčasti nedôvodná.

               50

               Z toho vyplýva, že jediný dôvod uvedený na podporu odvolania je nutné zamietnuť, rovnako ako celé odvolanie.

         O trovách

               51

               Podľa článku 184 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora, ak odvolanie nie je dôvodné, Súdny dvor rozhodne o trovách konania. Podľa článku 138 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku uplatniteľného na základe jeho článku 184 ods. 1 na konanie o odvolaní účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.

               52

               Keďže spoločnosť Bimbo nemala vo veci úspech a ÚHVT, ako aj spoločnosť Panrico to v tomto zmysle navrhli, je potrebné zaviazať ju na náhradu trov konania.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol a vyhlásil:

                           1.

                           Odvolanie sa zamieta.

                           2.

                           Spoločnosť Bimbo SA je povinná nahradiť trovy konania.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: angličtina.


title: Rozsudok Súdu pre verejnú službu (prvá komora) z 9. septembra 2008.#Luis Ritto proti Európskej komisii.#Vec F-18/08.

text:
      ROZSUDOK SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU (prvá komora)
      z 9. septembra 2008
      Vec F‑18/08
      Luis Ritto
      proti
      Komisii Európskych spoločenstiev
      „Verejná služba – Úradníci – Náhrada neoprávnených platieb – Príspevok na domácnosť – Zjavná nezrovnalosť platby“
      Predmet: Žaloba podaná podľa článku 236 ES a článku 152 AE, ktorou L. Ritto navrhuje zrušiť rozhodnutie Komisie zo 14. mája 2007, ktorým
         mu bolo oznámené, že s účinnosťou od 1. septembra 2001 mu nebude vyplácaný príspevok na domácnosť a suma, ktorá mu z tohto
         dôvodu bola vyplatená od tohto dňa, sa musí podľa článku 85 služobného poriadku vrátiť, uvedené rozhodnutie bolo prijaté spolu
         s rozhodnutiami Komisie z 1. a 21. júna 2007 stanovujúcimi podmienky vrátenia, ako aj zrušiť rozhodnutie Komisie zo 7. novembra
         2007 o zamietnutí jeho sťažnosti proti uvedeným rozhodnutiam

      Rozhodnutie: Žaloba sa zamieta. Žalobca je povinný nahradiť trovy konania.

      Abstrakt
      Úradníci – Náhrada neoprávnených platieb – Podmienky
      (Služobný poriadok úradníkov, článok 85; príloha VII článok 1 ods. 3)
      Z článku 85 prvého odseku služobného poriadku vyplýva, že na to, aby neoprávnená platba bola vrátená, je potrebné poskytnúť
         dôkaz, že si príjemca skutočne musel byť vedomý neoprávnenosti platby, alebo že neoprávnenosť bola tak zjavná, že o nej musel
         vedieť. V prípade, že neexistuje dôkaz o tom, že príjemca vedel o neoprávnenosti platby, treba preskúmať okolnosti, za akých
         bola platba uskutočnená, s cieľom zistiť, či uvedená neoprávnenosť platby sa mohla zjavne rozpoznať.

      Výraz „taká zjavná“, ktorý charakterizuje neoprávnenosť platby v zmysle článku 85 služobného poriadku, neznamená, že úradník,
         ktorý je príjemcom platby bez právneho dôvodu, je zbavený akejkoľvek snahy o premýšľanie alebo preskúmanie tejto platby, ale
         znamená, že vznikne povinnosť túto platbu vrátiť v prípade, ak ide o omyl, ktorý si bežne starostlivý úradník všimne.

      Samotné znenie ustanovenia článku 1 ods. 3 prílohy VII služobného poriadku umožňuje každému úradníkovi aj bez právnického
         vzdelania oboznámiť sa so skutočnosťou, že nárok na príspevok na domácnosť je zachovaný pod podmienkou, že príjmy zo zárobkovej
         činnosti manžela/manželky nepresiahnu určitú hranicu. Okrem toho vysoko postavenému úradníkovi, ktorý má odpracovaných viac
         rokov a viac skúseností, musia byť známe dôsledky prekročenia hornej hranice stanovenej v článku 1 ods. 3 prílohy VII služobného
         poriadku.

      Skutočnosť, že úradník každý rok riadne zasiela doklady o príjmoch zo zárobkovej činnosti manžela/manželky, ho nezbavuje povinnosti
         zistiť z vlastnej iniciatívy, že tieto príjmy prekračujú hornú hranicu stanovenú v článku 1 ods. 3 prílohy VII služobného
         poriadku. V každom prípade skutočnosť, že administratíva sa dopustila omylu alebo nedbanlivosti, nemá nijaký vplyv na uplatňovanie
         článku 85 služobného poriadku, ktorý presne predpokladá, že administratíva sa dopustila omylu vykonaním protiprávnej platby.
         V skutočnosti nejde o otázku, či omyl bol zjavný pre administratívu, ale o to, či bol zjavný pre dotknutú osobu. Pritom keďže
         žalobca má ako každý úradník osobný záujem na overení správnosti platieb, ktoré sa mu mesačne vyplácajú, jeho situácia nie
         je porovnateľná so situáciou administratívy, ktorá je poverená zabezpečovaním platieb tisícov miezd a príspevkov rôzneho druhu.

      (pozri body 29 – 31, 34, 36, 39 a 40)
      Odkaz:
      Súdny dvor: 27. júna 1973, Kuhl/Rada, 71/72, Zb. s. 705, bod 11; 11. júla 1979, Broe/Komisia, 252/78, Zb. s. 2393, body 11
         a 13; 11. októbra 1979, Berghmans/Komisia, 142/78, Zb. s. 3125, bod 9

      Súd prvého stupňa: 12. júla 1990, Scheiber/Rada, T‑111/89, Zb. s. II‑429, bod 43; 10. februára 1994, White/Komisia, T‑107/92,
         Zb. VS s. I‑A‑41, II‑143, bod 38; 24. februára 1994, Stahlschmidt/Parlament, T‑38/93, Zb. VS s. I‑A‑65, II‑227, bod 23; 5. novembra
         2002, Ronsse/Komisia, T‑205/01, Zb. VS s. I‑A‑211, II‑1065, body 47 až 49; 15. júla 2004, Gouvras/Komisia, T‑180/02 a T‑113/03,
         Zb. VS s. I‑A‑225, II‑987, bod 76


title: Rozsudok Súdneho dvora (deviata komora) z 18. júla 2013.#Green – Swan Pharmaceuticals CR, a.s. proti Státní zemědělské a potravinářské inspekci, ústřednímu inspektorátu.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Nejvyšším správním soudem.#Ochrana spotrebiteľa – Nariadenie (ES) č. 1924/2006 – Výživové a zdravotné tvrdenia o potravinách – Článok 2 ods. 2 bod 6 – Pojem ‚tvrdenie o znížení rizika ochorenia‘ – Článok 28 ods. 2 – Výrobky označené ochrannými známkami alebo obchodnými značkami – Prechodné opatrenia.#Vec C‑299/12.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (deviata komora)
      z 18. júla 2013 (
            *1
         )
      „Ochrana spotrebiteľa — Nariadenie (ES) č. 1924/2006 — Výživové a zdravotné tvrdenia o potravinách — Článok 2 ods. 2 bod 6 — Pojem ‚tvrdenie o znížení rizika ochorenia‘ — Článok 28 ods. 2 — Výrobky označené ochrannými známkami alebo obchodnými značkami — Prechodné opatrenia“
      Vo veci C-299/12,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Nejvyššího správního soudu (Česká republika) z 10. mája 2012 a doručený Súdnemu dvoru 18. júna 2012, ktorý súvisí s konaním:

         Green – Swan Pharmaceuticals CR, a.s.,

      proti

         Státní zemědělské a potravinářské inspekci, ústřednímu inspektorátu,

      SÚDNY DVOR (deviata komora),
      v zložení: predseda deviatej komory J. Malenovský, sudcovia M. Safjan (spravodajca) a A. Prechal,
      generálny advokát: M. Wathelet,
      tajomník: A. Calot Escobar,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               česká vláda, v zastúpení: M. Smolek a S. Šindelková, splnomocnení zástupcovia,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: S. Grünheid a P. Němečková, splnomocnené zástupkyne,

         so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 2 ods. 2 bodu 6 a článku 28 ods. 2 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 z 20. decembra 2006 o výživových a zdravotných tvrdeniach o potravinách (Ú. v. EÚ L 404, s. 9, korigendum v Ú. v. EÚ L 12, 2007, s. 3), zmeneného a doplneného nariadením Komisie (EÚ) č. 116/2010 z 9. februára 2010 (Ú. v. EÚ L 37, s. 16, ďalej len „nariadenie č. 1924/2006“).

               2

               Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou Green – Swan Pharmaceuticals CR, a.s., (ďalej len „Green – Swan Pharmaceuticals“) a Státní zemědělskou a potravinářskou inspekcí, ústředním inspektorátem v súvislosti s kvalifikáciou oznámenia uvedeného na obale potravinového doplnku.

         Právny rámec

         Právna úprava Únie

               3

               Článok 1 ods. 1 až 3 nariadenia č. 1924/2006 stanovuje:
               „1.   Toto nariadenie harmonizuje ustanovenia zákonov, iných právnych predpisov alebo správnych opatrení členských štátov, ktoré sa vzťahujú na výživové a zdravotné tvrdenia, aby sa zabezpečilo efektívne fungovanie vnútorného trhu pri poskytnutí vysokej úrovne ochrany spotrebiteľa.
               2.   Nariadenie sa vzťahuje na výživové a zdravotné tvrdenia pri komunikácii komerčného charakteru uvádzané na označení, pri prezentácii a v reklame potravín, ktoré sa v takejto podobe dostávajú ku konečnému spotrebiteľovi.
               …
               3.   Ochranná známka, obchodná značka alebo reklamné označenie, ktoré sa používajú na označení, pri prezentácii alebo v reklame potravín a ktoré sa môžu chápať ako výživové alebo zdravotné tvrdenia, sa môžu použiť bez vykonania povoľovacieho postupu o povolení stanovenom v tomto nariadení pod podmienkou, že sa na tomto označení, pri tejto prezentácii alebo v tejto reklame uvedie aj príslušné výživové alebo zdravotné tvrdenie, ktoré je v súlade s ustanoveniami tohto nariadenia.“

               4

               V článku 2 tohto nariadenia sa nachádzajú tieto definície:
               „1.   Na účely tohto nariadenia:
               …
               2.   Uplatňujú sa aj tieto vymedzenia pojmov:

                        1)

                        ‚tvrdenie‘ je každé oznámenie alebo znázornenie, ktoré nie je povinné podľa právnych predpisov Spoločenstva ani vnútroštátnych právnych predpisov vrátane obrazového, grafického alebo symbolického znázornenia v akejkoľvek podobe, ktoré udáva, naznačuje alebo vyvoláva dojem, že daná potravina má osobitné vlastnosti;

                  …

                        5)

                        ‚zdravotné tvrdenie‘ je každé tvrdenie, ktoré udáva, naznačuje alebo vyvoláva dojem, že existuje súvislosť medzi kategóriou potravín, potravinou alebo jednou z jej zložiek a zdravím;

                        6)

                        ‚tvrdenie o znížení rizika ochorenia‘ je každé zdravotné tvrdenie, ktoré udáva, naznačuje alebo vyvoláva dojem, že konzumácia nejakej kategórie potravín, potraviny alebo jednej z jej zložiek vo významnej miere znižuje rizikový faktor výskytu ochorenia u ľudí;

                  …“

               5

               Článok 3 uvedeného nariadenia s názvom „Všeobecné zásady pre všetky tvrdenia“ stanovuje:
               „Výživové a zdravotné tvrdenia sa môžu používať na označení, pri prezentácii a v reklame potravín umiestnených na trhu v Spoločenstve len vtedy, ak sú v súlade s ustanoveniami tohto nariadenia.
               …“

               6

               Podľa článku 10 ods. 1 tohto nariadenia:
               „Zdravotné tvrdenia sú povolené len vtedy, ak sú v súlade so všeobecnými požiadavkami uvedenými v kapitole II [obsahujúcej články 3 až 7] a osobitnými požiadavkami uvedenými v tejto kapitole a sú povolené v súlade s týmto nariadením a zahrnuté do zoznamu povolených tvrdení ustanovených v článkoch 13 a 14.“

               7

               Článok 14 nariadenia č. 1924/2006 s názvom „Tvrdenia o znížení rizika ochorenia a tvrdenia, ktoré odkazujú na vývoj a zdravie detí“ v odseku 1 stanovuje:
               „Bez ohľadu na článok 2 ods. 1 písm. b) smernice 2000/13/ES je možné uviesť nasledujúce tvrdenia, ak bolo v súlade s postupom ustanoveným v článkoch 15, 16, 17 a 19 tohto nariadenia povolené zahrnúť ich do zoznamu takýchto povolených tvrdení Spoločenstva spolu so všetkými nevyhnutnými podmienkami na používanie týchto tvrdení:

                        a)

                        tvrdenia o znížení rizika ochorenia;

                  …“

               8

               Článok 20 tohto nariadenia týkajúci sa registra Spoločenstva stanovuje:
               „1.   Komisia zriadi a spravuje Register Spoločenstva výživových a zdravotných tvrdení o potravinách (ďalej len ‚register‘).
               2.   Register obsahuje:

                        a)

                        výživové tvrdenia a podmienky, ktoré sa na ne vzťahujú, ako sú uvedené v prílohe;

                        b)

                        obmedzenia prijaté v súlade s článkom 4 ods. 5;

                        c)

                        povolené zdravotné tvrdenia a podmienky, ktoré sa na ne vzťahujú podľa článku 13 ods. 3 a 5, článku 14 ods. 1, článku 19 ods. 2, článku 21, článku 24 ods. 2 a článku 28 ods. 6 a vnútroštátne opatrenia uvedené v článku 23 ods. 3;

                        d)

                        zoznam zamietnutých zdravotných tvrdení aj s odôvodnením zamietnutia.

                  …
               3.   Register sa sprístupní verejnosti.“

               9

               Článok 28 uvedeného nariadenia s názvom „Prechodné opatrenia“ v odseku 2 stanovuje:
               „Výrobky označené ochrannými známkami alebo obchodnými značkami, ktoré existovali pred 1. januárom 2005, ktoré nie sú v súlade s týmto nariadením, sa môžu naďalej predávať do 19. januára 2022, odkedy sa začnú uplatňovať ustanovenia tohto nariadenia.“

         Česká právna úprava

               10

               Článok 17 ods. 2 zákona č. 110/1997 Sb. o potravinách a tabákových výrobcích a o změně a doplnění některých souvisejících zákonů v znení uplatniteľnom v spore vo veci samej stanovuje, že prevádzkovateľ potravinárskeho podniku sa dopustí správneho deliktu, keď:

                        „a)

                        poruší povinnosť dodržať požiadavky na bezpečnosť potravín stanovenú priamo uplatniteľnými predpismi [Spoločenstiev] upravujúcimi požiadavky na potraviny alebo

                        b)

                        iným konaním, než je uvedené v písmene a), poruší povinnosť stanovenú priamo uplatniteľnými predpismi [Spoločenstiev] upravujúcimi požiadavky na potraviny“.

         Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky

               11

               Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že Green – Swan Pharmaceuticals uviedla na český trh pred 1. januárom 2005 potravinový doplnok s názvom „GS Merilin“. Tento výrobok sa predával s oznámením uvedeným na obale, podľa ktorého „prípravok navyše obsahuje vápnik a vitamín D3, ktoré pomáhajú znižovať riziko vzniku osteoporózy a zlomenín“. Okrem toho národná ochranná známka GS Merilin bola v Českej republike zapísaná 29. októbra 2003.

               12

               V rozhodnutí z 10. novembra 2010 Inspektorát Státní zemědělské a potravinářské inspekce rozhodol, že Green – Swan Pharmaceuticals uviedla na obale potravinového doplnku GS Merilin zdravotné tvrdenia v rozpore s článkom 10 ods. 1 nariadenia č. 1924/2006. Uvedený orgán z toho vyvodil, že táto spoločnosť sa dopustila správneho deliktu podľa článku 17 ods. 2 písm. b) zákona č. 110/1997 Sb. v znení uplatniteľnom v spore vo veci samej, a uložil jej pokutu vo výške 200000 CZK.

               13

               Green – Swan Pharmaceuticals podala proti rozhodnutiu Inspektorátu Státní zemědělské a potravinářské inspekce odvolanie, pričom najmä tvrdila, že oznámenie uvedené na obale potravinového doplnku GS Merilin nemožno považovať za „tvrdenie“ v zmysle nariadenia č. 1924/2006. Rozhodnutím zo 14. februára 2011 Státní zemědělská a potravinářská inspekce, ústřední inspektorát, zamietla toto odvolanie.

               14

               Green – Swan Pharmaceuticals podala proti tomuto rozhodnutiu žalobu na Krajský soud v Brně. Konkrétne tvrdila, že na potravinový doplnok GS Merilin sa uplatňuje článok 28 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006, pretože toto ustanovenie odkazuje na samotné výrobky, a nie na ochranné známky alebo obchodné značky označujúce tieto výrobky. Taktiež sa odvolávala na článok 2 ods. 2 bod 6 tohto nariadenia, pričom zdôrazňovala, že v prejednávanej veci oznámenie uvedené na obale potravinového doplnku GS Merilin neuvádza ani nenaznačuje „významné“ zníženie rizikového faktora výskytu ochorenia u ľudí.

               15

               Rozsudkom z 21. septembra 2011 Krajský soud v Brně zamietol žalobu Green – Swan Pharmaceuticals. Tento súd sa domnieval, že oznámenie uvedené na obale potravinového doplnku GS Merilin je zdravotným tvrdením v zmysle nariadenia č. 1924/2006, a že pokiaľ ide o tvrdenia týkajúce sa zníženia rizikového faktora výskytu ochorenia, pri označovaní a prezentácii potravín možno použiť len tvrdenia, ktoré boli schválené Komisiou za podmienok stanovených v článku 14 tohto nariadenia.

               16

               Green – Swan Pharmaceuticals podala proti uvedenému rozsudku Krajského soudu v Brně odvolanie na Nejvyšší správní soud, pričom opätovne tvrdila, že článok 28 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006 umožňoval predaj dotknutého potravinového doplnku, keďže toto ustanovenie odkazovalo na samotné výrobky. V tomto ohľade poukázala na rozdiel v znení uvedeného ustanovenia a článku 1 ods. 3 tohto nariadenia, ktorý odkazuje na ochrannú známku alebo obchodnú značku, ktoré by mohli byť považované za výživové alebo zdravotné tvrdenie. Potravinový doplnok GS Merilin sa preto vymyká z režimu uvedeného nariadenia až do 19. januára 2022. Uvedená spoločnosť tiež tvrdí, že Krajský soud v Brně mal skúmať, či z tvrdenia uvedeného na obale potravinového doplnku GS Merilin vyplývalo „významné“ zníženie rizika ochorenia s ohľadom na znenie článku 2 ods. 2 bod 6 nariadenia č. 1924/2006.

               17

               Vnútroštátny súd sa domnieva, že na to, aby sa zdravotné tvrdenie považovalo za „tvrdenie o znížení rizika ochorenia“, nemusí nevyhnutne obsahovať výraz „vo významnej miere“ ani výraz podobnej povahy. V opačnom prípade by výber mierne zmeneného znenia umožňovať vymaniť sa z pôsobnosti článku 14 nariadenia č. 1924/2006.

               18

               Navyše z hľadiska bežného spotrebiteľa potravina, na ktorej je uvedené zdravotné tvrdenie, ktoré uvádza alebo naznačuje významné účinky na zníženie rizika ochorenia, by nebola vnímaná ako hodnotnejšia potravina než potravina bez takejto malej odlišnosti. V tomto smere register výživových a zdravotných tvrdení o potravinách podľa článku 20 nariadenia č. 1924/2006 preukazuje, že zdravotné tvrdenia o znížení rizika ochorenia, ktoré už preskúmal Európsky úrad pre bezpečnosť potravín a schválila Komisia, neobsahujú ani výraz „vo významnej miere“, ani nijaký iný výraz s rovnakým významom.

               19

               Navyše sa vnútroštátny súd domnieva, že článok 28 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006 sa vo veci samej neuplatňuje, keďže dotknuté tvrdenie nie je ani ochranná známka, ani obchodná značka v zmysle tohto ustanovenia. Vnútroštátny súd ďalej uvádza, že aj za predpokladu, že by sa toto ustanovenie uplatňovalo, výklad, na základe ktorého toto ustanovenie vylučuje z pôsobnosti tohto nariadenia všetky výrobky existujúce pred 1. januárom 2005, by nemal zmysel, keďže uvedené nariadenie upravuje označovanie potravín.

               20

               Za týchto okolností Nejvyšší správní soud rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

                        „1.

                        Možno zdravotné tvrdenie ‚Prípravok navyše obsahuje vápnik a vitamín D3, ktoré pomáhajú znižovať riziko vzniku osteoporózy a zlomenín‘ považovať za tvrdenie o znížení rizika ochorenia v zmysle článku 2 ods. 2 bodu 6 nariadenia… č. 1924/2006…, hoci z neho výslovne nevyplýva, že by konzumácia tohto prípravku vo významnej miere znižovala riziko vzniku uvedeného ochorenia?

                        2.

                        Zahŕňa pojem ochranná známka alebo obchodná značka v zmysle článku 28 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006… aj obchodnú informáciu uvedenú na obale výrobku?

                        3.

                        Možno prechodné opatrenie uvedené v článku 28 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006… vykladať tak, že sa vzťahuje na (akékoľvek) potraviny, ktoré existovali pred 1. januárom 2005, alebo tak, že sa vzťahuje na potraviny, ktoré boli označené ochrannou známkou alebo obchodnou značkou a v tejto forme existovali už pred týmto dátumom?“

         O prejudiciálnych otázkach

         O prvej otázke

               21

               Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 2 ods. 2 bod 6 nariadenia č. 1924/2006 vykladať v tom zmysle, že na to, aby bolo zdravotné tvrdenie možné kvalifikovať ako „tvrdenie o znížení rizika ochorenia“ v zmysle tohto ustanovenia, musí nevyhnutne výslovne uvádzať, že konzumácia určitej kategórie potravín, určitej potraviny alebo jednej z jej zložiek „vo významnej miere“ znižuje rizikový faktor výskytu ochorenia u ľudí.

               22

               Na úvod treba uviesť, že „zdravotné tvrdenie“ v zmysle článku 2 ods. 2 bodu 5 nariadenia č. 1924/2006 je definované na základe súvislosti, ktorá musí existovať medzi potravinou alebo jednou z jej zložiek a zdravím. V dôsledku toho, že uvedená definícia neposkytuje nijakú informáciu o tom, či má byť táto súvislosť priama alebo nepriama, ani o jej intenzite alebo trvaní, je potrebné pojem „súvislosť“ chápať v širšom zmysle (pozri rozsudok zo 6. septembra 2012, Deutsches Weintor, C-544/10, bod 34).

               23

               V rámci zdravotných tvrdení článok 2 ods. 2 bod 6 nariadenia č. 1924/2006 definuje „tvrdenie o znížení rizika ochorenia“ ako „každé zdravotné tvrdenie, ktoré udáva, naznačuje alebo vyvoláva dojem, že konzumácia nejakej kategórie potravín, potraviny alebo jednej z jej zložiek vo významnej miere znižuje rizikový faktor výskytu ochorenia u ľudí“.

               24

               Z použitia slovies „naznačuje alebo vyvoláva dojem“ vyplýva, že kvalifikácia ako „tvrdenie o znížení rizika ochorenia“ v zmysle uvedeného ustanovenia nevyžaduje, aby takéto tvrdenie výslovne uvádzalo, že konzumácia určitej potraviny vo významnej miere znižuje rizikový faktor výskytu ochorenia u ľudí. Stačí, keď takéto tvrdenie môže u priemerného bežne informovaného a primerane pozorného a obozretného spotrebiteľa vyvolať dojem, že zníženie rizikového faktora je významné.

               25

               V tomto ohľade treba uviesť, že použitie kategorickej formulácie, podľa ktorej konzumácia dotknutej potraviny zníži alebo prispeje k zníženiu takéhoto rizikového faktora, môže u spotrebiteľa vyvolať dojem významného zníženia uvedeného rizika. Za týchto podmienok, ako to uvádza vnútroštátny súd, na to, aby sa také zdravotné tvrdenie, ako je tvrdenie dotknuté vo veci samej, považovalo za „tvrdenie o znížení rizika ochorenia“, nemusí nevyhnutne obsahovať spojenie „vo významnej miere“ alebo výraz s rovnakým významom.

               26

               Preto treba na prvú otázku odpovedať tak, že článok 2 ods. 2 bod 6 nariadenia č. 1924/2006 sa má vykladať v tom zmysle, že na to, aby bolo zdravotné tvrdenie možné kvalifikovať ako „tvrdenie o znížení rizika ochorenia“ v zmysle tohto ustanovenia, nemusí nevyhnutne výslovne uvádzať, že konzumácia určitej kategórie potravín, určitej potraviny alebo jednej z jej zložiek „vo významnej miere“ znižuje rizikový faktor výskytu ochorenia u ľudí.

         O druhej otázke

               27

               Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 28 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006 vykladať v tom zmysle, že oznámenie obchodnej povahy uvedené na obale potraviny môže predstavovať ochrannú známku alebo obchodnú značku v zmysle tohto ustanovenia.

               28

               Podľa článku 28 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006 sa výrobky označené ochrannými známkami alebo obchodnými značkami, ktoré existovali pred 1. januárom 2005, ktoré nie sú v súlade s uvedeným nariadením, môžu naďalej predávať do 19. januára 2022.

               29

               Ďalej sa nariadenie č. 1924/2006 v zmysle svojho článku 1 ods. 2 vzťahuje na výživové a zdravotné tvrdenia v komunikácii komerčného charakteru uvádzané na označení a pri prezentácii potravín a v reklame na potraviny, ktoré sa v takejto podobe dostávajú ku konečnému spotrebiteľovi.

               30

               Navyše, ako uvádza článok 1 ods. 3 nariadenia č. 1924/2006, ochranná známka, obchodná značka, ako aj reklamné označenie, ktoré sú súčasťou označenia alebo prezentácie potravín, môžu predstavovať zdravotné tvrdenia.

               31

               Ako uvádza Komisia, hoci sa oznámenia obchodnej povahy vo všeobecnosti nemôžu považovať za ochranné známky alebo obchodné značky, nemožno vylúčiť, že takéto oznámenie uvedené na obale potraviny zároveň predstavuje ochrannú známku alebo obchodnú značku. V takom prípade takéto oznámenie môže byť ochrannou známkou alebo obchodnou značkou, len ak je samo osebe chránené príslušnou právnou úpravou. Vnútroštátnemu súdu prináleží, aby s ohľadom na všetky skutkové a právne okolnosti charakterizujúce vec, ktorá mu bola predložená, overil, či takéto oznámenie je takto chránenou ochrannou známkou alebo obchodnou značkou.

               32

               V dôsledku toho treba na druhú otázku odpovedať tak, že článok 28 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006 sa má vykladať v tom zmysle, že oznámenie obchodnej povahy uvedené na obale potraviny môže predstavovať ochrannú známku alebo obchodnú značku v zmysle tohto ustanovenia pod podmienkou, že je ako takáto známka alebo značka chránené príslušnou právnou úpravou. Vnútroštátnemu súdu prináleží, aby s ohľadom na všetky skutkové a právne okolnosti charakterizujúce vec, ktorá mu bola predložená, overil, či takéto oznámenie je takto chránenou ochrannou známkou alebo obchodnou značkou.

         O tretej otázke

               33

               Svojou treťou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 28 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006 vykladať v tom zmysle, že sa vzťahuje na všetky potraviny, ktoré existovali pred 1. januárom 2005, alebo len na potraviny označené ochrannou známkou alebo obchodnou značkou, ktoré v tejto forme existovali už pred týmto dátumom.

               34

               Na úvod treba pripomenúť, že predmetom nariadenia č. 1924/2006 nie sú samotné potraviny, ale výživové a zdravotné tvrdenia o potravinách.

               35

               Preto v zmysle článku 1 ods. 3 nariadenia č. 1924/2006 sa ochranná známka alebo obchodná značka, ktoré sa používajú na označenie a pri prezentácii potravín alebo v reklame na potraviny a ktoré sa môžu chápať ako výživové alebo zdravotné tvrdenia, môžu použiť bez vykonania povoľovacieho postupu stanoveného v tomto nariadení pod podmienkou, že sa na tomto označení, pri tejto prezentácii alebo v tejto reklame uvedie aj príslušné výživové alebo zdravotné tvrdenie, ktoré je v súlade s ustanoveniami tohto nariadenia.

               36

               V tomto rámci, ako tvrdia česká vláda a Komisia, článok 28 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006, ktorý zavádza odchylné a prechodné opatrenie, odkazuje len na ochrannú známku alebo obchodnú značku, ktoré existovali už pred 1. januárom 2005 a ktoré možno považovať za výživové alebo zdravotné tvrdenie v zmysle tohto nariadenia. Potraviny označené takouto ochrannou známkou alebo obchodnou značkou možno naďalej predávať až do 19. januára 2022.

               37

               Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba na tretiu otázku odpovedať tak, že článok 28 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006 sa má vykladať v tom zmysle, že sa vzťahuje len na potraviny označené ochrannou známkou alebo obchodnou značkou, ktoré je nutné považovať za výživové alebo zdravotné tvrdenie v zmysle tohto nariadenia, pričom uvedené potraviny v tejto forme existovali už pred 1. januárom 2005.

         O trovách

               38

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (deviata komora) rozhodol takto:

                           1.

                           Článok 2 ods. 2 bod 6 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 z 20. decembra 2006 o výživových a zdravotných tvrdeniach o potravinách, zmeneného a doplneného nariadením Komisie (EÚ) č. 116/2010 z 9. februára 2010, sa má vykladať v tom zmysle, že na to, aby bolo zdravotné tvrdenie možné kvalifikovať ako „tvrdenie o znížení rizika ochorenia“ v zmysle tohto ustanovenia, nemusí nevyhnutne výslovne uvádzať, že konzumácia určitej kategórie potravín, určitej potraviny alebo jednej z jej zložiek „vo významnej miere“ znižuje rizikový faktor výskytu ochorenia u ľudí.

                           2.

                           Článok 28 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006, zmeneného a doplneného nariadením č. 116/2010, sa má vykladať v tom zmysle, že oznámenie obchodnej povahy uvedené na obale potraviny môže predstavovať ochrannú známku alebo obchodnú značku v zmysle tohto ustanovenia pod podmienkou, že je ako takáto známka alebo značka chránené príslušnou právnou úpravou. Vnútroštátnemu súdu prináleží, aby s ohľadom na všetky skutkové a právne okolnosti charakterizujúce vec, ktorá mu bola predložená, overil, či takéto oznámenie je takto chránenou ochrannou známkou alebo obchodnou značkou.

                           3.

                           Článok 28 ods. 2 nariadenia č. 1924/2006, zmeneného a doplneného nariadením č. 116/2010, sa má vykladať v tom zmysle, že sa vzťahuje len na potraviny označené ochrannou známkou alebo obchodnou značkou, ktoré je nutné považovať za výživové alebo zdravotné tvrdenie v zmysle tohto nariadenia, pričom uvedené potraviny v tejto forme existovali už pred 1. januárom 2005.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: čeština.


Rozsudok Súdneho dvora z 10. júna 1993. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Helénskej republike. # Štátna pomoc. # Vec C-183/91.


Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) zo 6. júla 2000. # Margrit Dietrich proti Westdeutscher Rundfunk. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Arbeitsgericht Siegen - Nemecko. # Vec C-11/99.