title: Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 21. apríla 2005.#Pierre Housieaux proti Délégués du conseil de la Région de Bruxelles-Capitale.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania Conseil d'État - Belgicko.#Smernica 90/313/EHS - Sloboda prístupu k informáciám o životnom prostredí - Žiadosť o informácie - Povinnosť odôvodnenia v prípade zamietnutia - Záväzná lehota - Nečinnosť orgánu verejnej moci počas lehoty na vybavenie žiadosti - Implicitné zamietnutie - Základné právo na účinnú súdnu ochranu.#Vec C-186/04.

text:
      Vec C‑186/04
      Pierre Housieaux
      proti
      Délégués du conseil de la Région de Bruxelles-Capitale
      [návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Conseil d’État (Belgicko)]
      „Smernica 90/313/EHS – Sloboda prístupu k informáciám o životnom prostredí – Žiadosť o informácie – Povinnosť odôvodnenia v prípade zamietnutia – Záväzná lehota – Mlčanie orgánu verejnej moci počas lehoty na vybavenie žiadosti – Implicitné zamietnutie – Základné právo na účinnú súdnu ochranu“
      Návrhy prednesené 27. januára 2005 – generálna advokátka J. Kokott
      Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 21. apríla 2005
      Abstrakt rozsudku
      1.     Životné prostredie – Sloboda prístupu k informáciám – Smernica 90/313 – Žiadosť o informácie – Lehota dvoch mesiacov na vybavenie
            žiadosti stanovená orgánu verejnej moci – Kogentná povaha
      (Smernica Rady 90/313, článok 3 ods. 4)
      2.     Životné prostredie – Sloboda prístupu k informáciám – Smernica 90/313 – Implicitné rozhodnutie o zamietnutí žiadosti o informácie
            – Chýbajúce odôvodnenie po uplynutí lehoty dvoch mesiacov na vybavenie žiadosti – Nezákonnosť rozhodnutia
      (Smernica Rady 90/313, článok 3 ods. 4 a článok 4)
      3.     Životné prostredie – Sloboda prístupu k informáciám – Smernica 90/313 – Súdna ochrana – Preskúmateľné rozhodnutie – Implicitné
            rozhodnutie o zamietnutí žiadosti o informácie
      (Smernica Rady 90/313, článok 4)
      1.     Lehota dvoch mesiacov, počas ktorej musí orgán verejnej moci odpovedať na žiadosť o informácie, stanovená v článku 3 ods. 4
         smernice 90/313 o slobode prístupu k informáciám o životnom prostredí je lehotou záväznou.

      (pozri bod 29, bod 1 výroku)
      2.     Vnútroštátna právna úprava, podľa ktorej, z hľadiska priznania účinnej súdnej ochrany, sa mlčanie orgánu verejnej moci počas
         dvojmesačnej lehoty považuje za implicitné rozhodnutie o zamietnutí, ktoré je možné súdne alebo správne preskúmať v súlade
         s vnútroštátnym právnym poriadkom, neodporuje článku 3 ods. 4 smernice 90/313 o slobode prístupu k informáciám o životnom
         prostredí v spojení s článkom 4 tejto smernice. Jej článok 3 ods. 4 však neumožňuje, aby takéto rozhodnutie nebolo doplnené
         odôvodnením najneskôr v okamihu uplynutia dvojmesačnej lehoty. V tomto kontexte musí byť implicitné rozhodnutie o zamietnutí
         považované za nezákonné.

      (pozri bod 36, bod 3 výroku)
      3.     Rozhodnutie uvedené v článku 4 smernice 90/313 o slobode prístupu k informáciám o životnom prostredí, ktoré môže byť súdne
         alebo správne preskúmané na základe podnetu žiadateľa o informácie, je implicitným rozhodnutím o zamietnutí vyplývajúcim z mlčania
         orgánu verejnej moci oprávneného rozhodnúť o tejto žiadosti počas lehoty dvoch mesiacov.

      (pozri bod 39, bod 2 výroku)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (druhá komora)
      z 21. apríla 2005 (*)

      „Smernica 90/313/EHS – Sloboda prístupu k informáciám o životnom prostredí – Žiadosť o informácie – Povinnosť odôvodnenia v prípade zamietnutia – Záväzná lehota – Mlčanie orgánu verejnej moci počas lehoty na vybavenie žiadosti – Implicitné zamietnutie – Základné právo na účinnú súdnu ochranu“
      Vo veci C‑186/04,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Conseil d’État (Belgicko)
         z 1. apríla 2004 a doručený Súdnemu dvoru 22. apríla 2004, ktorý súvisí s konaním:

      Pierre Housieaux
      proti
      Délégués du conseil de la Région de Bruxelles-Capitale,
      za účasti:
      Société de développement régional de Bruxelles (SDRB),
      Batipont Immobilier SA (BPI),
      Immomills Louis de Waele Development SA (ILDWD),
      SÚDNY DVOR (druhá komora),
      v zložení: predseda druhej komory C. W. A. Timmermans, sudcovia R. Silva de Lapuerta, P. Kūris, G. Arestis a J. Klučka (spravodajca),
      generálna advokátka: J. Kokott,
      tajomník: R. Grass,
      zo zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 20. januára 2005,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –       Pierre Housieaux, v zastúpení: J. Sambon a P. Reyniers, advokáti,
      –       Délégués du conseil de la Région de Bruxelles-Capitale, v zastúpení: P. Coenraets a C. Lepinois, advokáti,
      –       Société de développement régional de Bruxelles (SDRB), v zastúpení: F. Krenc a P. Lambert, advokáti,
      –       Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: U. Wölker a F. Simonetti, splnomocnení zástupcovia,
      po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 27. januára 2005,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1       Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 3 ods. 4 a článku 4 smernice Rady 90/313/EHS zo 7. júna 1990
         o slobode prístupu k informáciám o životnom prostredí (Ú. v. ES L 158, s. 56; Mim. vyd. 15/001, s. 402).

      2       Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi pánom Housieaux a Collège du conseil de la Région de Bruxelles-Capitale (ďalej
         len „Collège“) v súvislosti s rozhodnutím Collège, ktoré sa týka prístupu k dokumentom vzťahujúcim sa na dohodu o územných
         úpravách.

       Právny rámec
       Právna úprava Spoločenstva
      3       Článok 3 ods. 1 smernice 90/313 stanovuje:
      „S výnimkou ustanovenou týmto článkom musia členské štáty zabezpečiť, aby sa od verejných orgánov [orgánov verejnej moci –
         neoficiálny preklad] požadovalo sprístupňovanie informácií týkajúcich sa životného prostredia akejkoľvek fyzickej alebo právnickej osobe na požiadanie
         a bez preukazovania dôvodu.

      Členské štáty určia praktické opatrenia, podľa ktorých sa takéto informácie účinne sprístupnia.“
      4       Článok 3 ods. 2 a 3 tej istej smernice vymenováva dôvody, na základe ktorých môže byť žiadosť o informácie odôvodnene zamietnutá.
      5       Článok 3 ods. 4 tejto smernice stanovuje:
      „Orgán verejnej moci musí odpovedať osobe požadujúcej informáciu čo najskôr a najneskôr do dvoch mesiacov. Musia sa uviesť
         aj dôvody pre zamietnutie poskytnúť informácie.“

      6       Článok 4 smernice 90/313 stanovuje:
      „Osoba, ktorá sa domnieva, že jej žiadosť o informácie bola neodôvodnene zamietnutá alebo ignorovaná, alebo bola neprimerane
         zodpovedaná verejným orgánom [orgánom verejnej moci – neoficiálny preklad], môže žiadať o súdne alebo správne preskúmanie rozhodnutia v súlade s príslušným vnútroštátnym právnym poriadkom.“

       Vnútroštátna právna úprava
      7       Relevantné ustanovenia smernice 90/313 boli prebraté do právneho poriadku Région de Bruxelles-Capitale nariadením o prístupe
         k informáciám o životnom prostredí v regióne Bruxelles-Capitale z 29. augusta 1991 (Moniteur belge z 1. októbra 1991, s. 21505, ďalej len „nariadenie z roku 1991“).

      8       Článok 7 nariadenia z roku 1991 stanovuje:
      „Exekutívny orgán stanoví zoznam jednotlivých kategórií písomných dokumentov, ktoré budú dotknuté úrady povinné bezodkladne
         priamo na mieste sprístupniť.“

      9       Znenie článku 8 tohto nariadenia je takéto:
      „Iné údaje, ako sú dokumenty uvedené v článku 7, je úrad, ktorému bola žiadosť adresovaná, povinný žiadateľovi písomne sprístupniť
         v lehote jedného mesiaca, pričom tým nie je dotknutá možnosť úradu sprístupniť tieto údaje bezodkladne priamo na mieste.

      Ak žiadosť v ustanovenej lehote nebola vybavená, mlčanie úradu sa považuje za rozhodnutie o zamietnutí prístupu. V takomto
         prípade má žiadateľ právo, odchylne od článku 12 ods. 2, podať žiadosť priamo délégués du conseil (ďalej len ‚zástupcovia
         Rady‘), ktorí o nej následne rozhodnú.“

      10     Podľa článku 12 tohto istého nariadenia:
      „Ods. 1. Iba zástupcovia Rady sú oprávnení odmietnuť prístup k údaju, ktorý má k dispozícii úrad... Túto právomoc vykonávajú
         v zbore a v rozsahu stanovenom v článku 9.

      Ods. 2. ... každý úrad, ktorý odmietne poskytnúť údaj tvoriaci predmet žiadosti o prístup, je povinný informovať o tejto skutočnosti
         žiadateľa a zároveň postúpiť žiadosť zástupcom Rady. Postúpenie žiadosti zástupcom Rady sa uskutočňuje doručením žiadosti
         o prístup spolu s originálom alebo kópiou požadovaného údaju a dôvodmi, ktoré podľa úradu viedli k zamietnutiu prístupu. Lehota
         uvedená v článku 8 ods. 1 sa predlžuje o jeden mesiac odo dňa, kedy bolo žiadateľovi oznámené, že žiadosť bola postúpená zástupcom
         Rady.“

      11     Článok 13 nariadenia z roku 1991 stanovuje:
      „V každom rozhodnutí o zamietnutí prístupu, úplnom alebo čiastočnom, musia byť jasným, presným, úplným a pravdivým spôsobom
         uvedené dôvody, ktoré viedli k zamietnutiu.“

      12     Článok 14 tohto nariadenia stanovuje:
      „Zástupcovia Rady poskytnú žiadateľovi požadovaný dokument alebo mu oznámia zamietnutie prístupu v lehote dvoch mesiacov od
         podania žiadosti. Po uplynutí tejto lehoty sa mlčanie považuje za rozhodnutie o zamietnutí prístupu. Rozhodnutie zástupcov
         Rady sa tiež oznámi úradu, na ktorý bola žiadosť o prístup podaná.“

      13     Nariadenie z roku 1991 nezavádza vo veciach prístupu k informáciám o životnom prostredí žiadne osobitné odvolacie konanie
         proti rozhodnutiam Collège, a teda sa v tomto prípade uplatňujú riadne opravné prostriedky v správnych sporoch.

      14     V súlade s článkom 14 ods. 1 lois coordonnées sur le Conseil d’État (koordinované zákony o Conseil d’État) (Moniteur belge z 21. marca 1973, s. 3459), „[správna] sekcia [Conseil d’État] rozhoduje rozsudkom o opravných prostriedkoch smerujúcich
         k vysloveniu neplatnosti aktov a nariadení rôznych správnych orgánov z dôvodu porušenia buď podstatných náležitostí, alebo
         náležitostí ustanovených pod hrozbou neplatnosti, prekročenia alebo zneužitia právomoci.“

      15     Nariadenie Régent z 23. augusta 1948 o konaní pred správnou sekciou Conseil d’État v článku 4 tretieho odseku upresňuje, že
         „právo podať opravné prostriedky uvedené v článku [14] zákona sa premlčí po uplynutí šesťdesiatich dní od publikácie alebo
         oznámenia dotknutých aktov, predpisov alebo rozhodnutí. Ak tieto akty, predpisy alebo rozhodnutia nemusia byť uverejnené alebo
         oznámené, lehota začína plynúť odo dňa, kedy sa o nich sťažovateľ dozvedel.“

       Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
      16     Vo februári 1991 Région de Bruxelles-Capitale vyvlastnil areál bývalej vojenskej nemocnice v prospech Société de développement
         régional de Bruxelles (ďalej len „SDBR“), ktorá bola určená ako operátor pre rekonverziu tohto areálu. SDRB následne uzavrela
         dohodu na základe rokovacieho konania (ďalej len „dohoda“) s dočasným združením zloženým zo spoločností Batipont Immobilier
         SA a Immomills Louis de Waele Development (ďalej len „Batipont“). Batipont sa prostredníctvom tejto dohody zaviazal vybudovať
         v areáli komplex stavieb a diel v súlade s programom vopred pripraveným SDRB.

      17     Pán Housieaux listom z 21. marca 1993 adresovaným prezidentovi SDRB požiadal o nahliadnutie do predmetnej dohody a o obdržanie
         jej kópie. Rozhodnutím z 5. apríla 1994 SDRB žiadosť zamietla z dôvodu, že podľa nariadenia z roku 1991 je to exekutívny orgán,
         ktorý „určuje osobitne pre každý úrad spôsob organizácie prístupu k informáciám.“

      18     Dňa 22. apríla 1994 pán Housieaux podal proti tomuto rozhodnutiu opravný prostriedok na Collège a znovu požiadal o poskytnutie
         dohody.

      19     Po opakovanej výmene korešpondencie s pánom Housieaux prijalo Collège na porade uskutočnenej 1. februára 1995 rozhodnutie,
         že žiadateľovi poskytne prílohy H a I dohody týkajúce sa životného prostredia, ktorých zverejnenie neohrozí žiadne obchodné
         alebo priemyselné záujmy. Listom z 3. februára 1995 informovalo Collège o tomto rozhodnutí pána Housieaux a SDRB.

      20     Dňa 31. marca 1995 podal pán Housieaux proti rozhodnutiu opravný prostriedok na Conseil d’État, dovolávajúc sa zrušenia tohto
         rozhodnutia.

      21     Collège vznieslo pred súdnym orgánom námietku neprípustnosti opravného prostriedku založenú na skutočnosti, že rozhodnutie
         z 1. februára 1995 má iba konfirmatívny charakter, a teda ako také nemôže byť napadnuté. Collège tvrdilo, že s výnimkou sprístupnenia
         príloh H a I dohody jeho rozhodnutie iba potvrdilo predchádzajúce implicitné rozhodnutie o zamietnutí, ktorého vydanie sa
         predpokladá z dôvodu mlčania úradu počas lehoty dvoch mesiacov od podania žiadosti o informácie z 22. apríla 1994 pánom Housieaux.
         Toto implicitné rozhodnutie o zamietnutí nadobudlo právoplatnosť dňom, kedy márne uplynula lehota 60 dní na podanie opravného
         prostriedku stanovená v článku 14 ods. 1 koordinovaných zákonov o Conseil d’État. Collège preto zastáva názor, že pán Housieaux
         bol 31. marca 1995 v omeškaní s podaním sťažnosti dovolávajúcej sa zrušenia rozhodnutia o zamietnutí z 1. februára 1995.

      22     Za týchto podmienok Conseil d’État rozhodla prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
      „1.      Je dvojmesačná lehota uvedená v článku 3.4 smernice 90/313... lehotou poriadkovou, a teda má iba orientačný charakter pre
         orgán, ktorému je žiadosť adresovaná, alebo ide o lehotu záväznú, ktorú je tento orgán povinný dodržiavať?

      2.      V prípade, ak je dvojmesačná lehota záväznou lehotou a ak po uplynutí tejto lehoty orgán, ktorému bola žiadosť o informácie
         adresovaná, neprijal žiadne rozhodnutie, čo sa považuje za ‚rozhodnutie‘ uvedené v článku 4 in fine vyššie citovanej smernice, ktoré môže byť súdne alebo správne preskúmané ‚v súlade s príslušným vnútroštátnym právnym poriadkom‘?

      3.      Je v rozpore s článkami 3.4 a 4 vyššie citovanej smernice, ak „príslušný vnútroštátny právny poriadok‘ interpretuje mlčanie
         orgánu, na ktorý bola podaná žiadosť o informácie počas dvoch mesiacov uvedených v článku 3.4 smernice, ako implicitné rozhodnutie
         o zamietnutí žiadosti, teda ako rozhodnutie, ktoré síce nie je odôvodnené, môže byť však súdne alebo správne preskúmané podľa
         článku 4?

      4.      V prípade, ak je dvojmesačná lehota uvedená v článku 3.4 smernice lehotou poriadkovou, je v rozpore s článkami 3.4 a 4 smernice,
         ak ‚vnútroštátny právny poriadok‘ umožní žiadateľovi o informácie opätovne požiadať orgán o vybavenie jeho žiadosti o informácie
         v určitej lehote, inak bude pretrvávajúce mlčanie orgánu považované za implicitné rozhodnutie o odmietnutí sprístupniť informáciu,
         teda za rozhodnutie, ktoré môže byť správne preskúmané?“

       O prejudiciálnych otázkach
       O prvej otázke
      23     Vo svojej prvej otázke sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či lehota stanovená v článku 3 ods. 4 smernice 90/313 má orientačný
         alebo záväzný charakter.

      24     V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, ako to urobila generálna advokátka v bodoch 23 a 24 svojich návrhov, že zo znenia,
         ako aj zo zmyslu smernice, vyplýva, že v nej stanovená dvojmesačná lehota musí byť považovaná za lehotu záväznú.

      25     Na strane jednej používanie formulácie „čo najskôr a najneskôr do dvoch mesiacov“ jasne naznačuje, že orgán verejnej moci
         príslušný rozhodnúť o žiadosti o informácie (ďalej len „orgán verejnej moci“) je povinný v takto určenej lehote žiadosť preskúmať
         a odpovedať na ňu.

      26     Na strane druhej, ak by táto lehota nemala záväzný, ale iba orientačný charakter, článok 4 smernice 90/313 zaručujúci súdnu
         ochranu jednotlivca by bol pozbavený účinku. Autor žiadosti by takto presne nevedel, od ktorého okamihu môže podať opravný
         prostriedok.

      27     Vyššie uvedený výklad článku 3 ods. 4 smernice 90/313 podporuje aj účel tejto smernice vyplývajúci najmä z jej jedenásteho
         odôvodnenia, ktorým je aktívne poskytovanie informácií o stave životného prostredia verejnosti.

      28     Ako zdôraznila generálna advokátka v bode 24 svojich návrhov, význam týchto informácií závisí vo veľkej miere od skutočnosti,
         či nimi môžu jednotlivci disponovať najrýchlejšie, ako je to možné.

      29     Vzhľadom na tieto úvahy je potrebné odpovedať na prvú položenú otázku tak, že lehota stanovená v článku 3 ods. 4 smernice
         90/313 je lehotou záväznou.

       O tretej otázke
      30     Treťou otázkou, ktorou sa treba zaoberať pred zodpovedaním druhej otázky, sa vnútroštátny súdny orgán v podstate pýta, či
         je vnútroštátna právna úprava, podľa ktorej sa mlčanie orgánu verejnej moci vo veci žiadosti o informácie po márnom uplynutí
         dvojmesačnej lehoty považuje za implicitné rozhodnutie o zamietnutí tejto žiadosti, teda za rozhodnutie, ktoré síce nie je
         odôvodnené, ale ktoré môže byť súdne alebo správne preskúmané podľa článku 4 smernice, v rozpore s článkom 3 ods. 4 a článkom
         4 smernice 90/313.

      31     V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že Súdny dvor už rozhodol, že domnienka, podľa ktorej sa mlčanie orgánu verejnej
         moci považuje za rozhodnutie o implicitnom zamietnutí, nemôže sama osebe odporovať požiadavkám smernice 90/313 iba z dôvodu,
         že implicitné rozhodnutie o zamietnutí vzhľadom na svoj charakter neobsahuje žiadne odôvodnenie (rozsudok z 26. júna 2003,
         Komisia/Francúzsko, C‑233/00, Zb. s. I‑6625, bod 111).

      32     Na strane druhej sa Súdny dvor domnieva, že aj v prípade implicitného zamietnutia žiadosti o informácie o životnom prostredí
         musia byť oznámené dôvody zamietnutia, a to hoci aj po dátume tohto implicitného zamietnutia, avšak v lehote dvoch mesiacov
         po podaní žiadosti, pričom takéto oznámenie je v tomto prípade potrebné považovať za „odpoveď“ v zmysle článku 3 ods. 4 smernice
         (už citovaný rozsudok Komisia/Francúzsko, bod 118).

      33     Jedine takýto výklad článku 3 ods. 4 smernice 90/313 umožňuje zachovať účinok dotknutého ustanovenia, ktorého samotné znenie
         implikuje, že orgán verejnej moci je povinný odôvodniť každé rozhodnutie o zamietnutí žiadosti o informácie.

      34     Na rozdiel od vnútroštátnej právnej úpravy, ktorá bola predmetom už citovaného rozsudku Komisia/Francúzsko, podľa ktorej mlčanie
         orgánu verejnej moci počas lehoty jedného mesiaca vo veci žiadosti o informácie zakladá implicitné rozhodnutie o jej zamietnutí,
         podľa právnej úpravy v tejto veci sa implicitné rozhodnutie o zamietnutí považuje za prijaté v dôsledku mlčania orgánu verejnej
         moci po márnom uplynutí dvojmesačnej lehoty po podaní žiadosti.

      35     Z už citovaného rozsudku Komisia/Francúzsko vyplýva, že aj keď smernica 90/313 nebráni, z hľadiska priznania účinnej súdnej
         ochrany podľa článku 4 tejto smernice, existencii domnienky implicitného rozhodnutia o zamietnutí žiadosti o informácie z dôvodu
         mlčania počas dvojmesačnej lehoty, článok 3 ods. 4 tejto smernice však neumožňuje, aby takéto rozhodnutie nebolo doplnené
         odôvodnením najneskôr v okamihu uplynutia dvojmesačnej lehoty. V tomto kontexte je síce implicitné rozhodnutie o zamietnutí
         „odpoveďou“ v zmysle tohto posledného ustanovenia, musí však byť považované za nezákonné.

      36     Na tretiu otázku je preto potrebné odpovedať tak, že v tomto konkrétnom prípade vnútroštátna právna úprava, podľa ktorej,
         z hľadiska priznania účinnej súdnej ochrany, sa mlčanie orgánu verejnej moci počas dvojmesačnej lehoty považuje za implicitné
         rozhodnutie o zamietnutí žiadosti, ktoré je súdne alebo správne preskúmateľné v súlade s vnútroštátnym právnym poriadkom,
         neodporuje článku 3 ods. 4 smernice 90/313 v spojení s článkom 4 smernice. Jej článok 3 ods. 4 však neumožňuje, aby takéto
         rozhodnutie nebolo doplnené odôvodnením najneskôr v okamihu uplynutia dvojmesačnej lehoty. V tomto kontexte musí byť implicitné
         rozhodnutie o zamietnutí považované za nezákonné.

       O druhej otázke
      37     Druhou otázkou sa vnútroštátny súdny orgán pýta, proti akému „rozhodnutiu“ môže byť podaný opravný prostriedok v zmysle článku
         4 smernice 90/313, ak orgán verejnej moci neprijal ku dňu uplynutia dvojmesačnej lehoty uvedenej v článku 3 ods. 4 tejto smernice
         žiadne rozhodnutie.

      38     Odpoveď na túto otázku je možné vyvodiť z úvah k tretej otázke, z ktorých vyplýva, že mlčanie orgánu verejnej moci počas dvojmesačnej
         lehoty je považované za rozhodnutie, ktoré môže byť súdne alebo správne preskúmané v súlade s vnútroštátnym právnym poriadkom.

      39     Na druhú otázku je preto potrebné odpovedať tak, že rozhodnutie uvedené v článku 4 smernice 90/313, ktoré môže byť súdne alebo
         správne preskúmané na základe podnetu žiadateľa o informácie, je implicitným rozhodnutím o zamietnutí vyplývajúcim z mlčania
         orgánu verejnej moci oprávneného rozhodnúť o tejto žiadosti počas lehoty dvoch mesiacov.

       O štvrtej otázke
      40     Vzhľadom na odpoveď na prvú otázku, teda že lehota uvedená v článku 3 ods. 4 smernice 90/313 je lehota záväzná, nie je potrebné
         odpovedať na štvrtú otázku.

       O trovách
      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol takto:
      1.      Lehota dvoch mesiacov stanovená v článku 3 ods. 4 smernice Rady 90/313/EHS zo 7. júna 1990 o slobode prístupu k informáciám
            o životnom prostredí je lehotou záväznou.
      2.      Rozhodnutie uvedené v článku 4 smernice 90/313, ktoré môže byť súdne alebo správne preskúmané na základe podnetu žiadateľa
            o informácie, je implicitným rozhodnutím o zamietnutí vyplývajúcim z mlčania orgánu verejnej moci oprávneného rozhodnúť o tejto
            žiadosti počas lehoty dvoch mesiacov.
      3.      V tomto konkrétnom prípade vnútroštátna právna úprava, podľa ktorej, z hľadiska priznania účinnej súdnej ochrany, sa mlčanie
            orgánu verejnej moci počas dvojmesačnej lehoty považuje za implicitné rozhodnutie o zamietnutí žiadosti, ktoré je možné súdne
            alebo správne preskúmať v súlade s vnútroštátnym právnym poriadkom, neodporuje článku 3 ods. 4 smernice 90/313 v spojení s článkom
            4 smernice. Jej článok 3 ods. 4 však neumožňuje, aby takéto rozhodnutie nebolo doplnené odôvodnením najneskôr v okamihu uplynutia
            dvojmesačnej lehoty. V tomto kontexte musí byť implicitné rozhodnutie o zamietnutí považované za nezákonné.
      Podpisy
      * Jazyk konania: francúzština.


title: Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 12. júna 2008.#O2 Holdings Limited a O2 (UK) Limited proti Hutchison 3G UK Limited.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) - Spojené kráľovstvo.#Ochranné známky - Smernica 89/104/EHS - Článok 5 ods. 1 - Výlučné právo majiteľa ochrannej známky - Použitie označenia zhodného alebo podobného ochrannej známke v porovnávacej reklame - Obmedzenie účinkov ochrannej známky - Porovnávacia reklama - Smernice 84/450/EHS a 97/55/ES - Článok 3a ods. 1 - Podmienky prípustnosti porovnávacej reklamy - Použitie ochrannej známky súťažiteľa alebo označenia podobného tejto ochrannej známke.#Vec C-533/06.

text:
      Vec C‑533/06
      O2 Holdings Limited a O2 (UK) Limited
      proti
      Hutchison 3G UK Limited
      [návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný
      Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)]
      „Ochranné známky – Smernica 89/104/EHS – Článok 5 ods. 1 – Výlučné právo majiteľa ochrannej známky – Použitie označenia zhodného alebo podobného ochrannej známke v porovnávacej reklame – Obmedzenie účinkov ochrannej známky – Porovnávacia reklama – Smernice 84/450/EHS a 97/55/ES – Článok 3a ods. 1 – Podmienky prípustnosti porovnávacej reklamy – Použitie ochrannej známky súťažiteľa alebo označenia podobného tejto ochrannej známke“
      Abstrakt rozsudku
      1.        Aproximácia právnych predpisov – Ochranné známky – Smernica 89/104 – Právo majiteľa ochrannej známky namietať proti používaniu
            zhodného alebo podobného označenia treťou osobou na zhodné alebo podobné výrobky alebo služby
      (Smernica Rady 89/104, článok 5 ods. 1 a 2)
      2.        Aproximácia právnych predpisov – Ochranné známky – Smernica 89/104 – Právo majiteľa ochrannej známky namietať proti používaniu
            zhodného alebo podobného označenia treťou osobou na zhodné alebo podobné výrobky alebo služby
      (Smernica Rady 89/104, článok 5 ods. 1 a 2, a smernica Rady 84/450, článok 3a ods. 1)
      3.        Aproximácia právnych predpisov – Ochranné známky – Smernica 89/104 – Zápis novej ochrannej známky – Existencia zhodnej alebo
            podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby – Právo majiteľa ochrannej známky
            namietať proti používaniu zhodného alebo podobného označenia treťou osobou na zhodné alebo podobné výrobky alebo služby –
            Pravdepodobnosť zámeny
      [Smernica Rady 89/104, článok 4 ods. 1 písm. b) a článok 5 ods. 1 písm. b)]
      4.        Aproximácia právnych predpisov – Ochranné známky – Smernica 89/104 – Právo majiteľa ochrannej známky namietať proti používaniu
            zhodného alebo podobného označenia treťou osobou na zhodné alebo podobné výrobky alebo služby
      [Smernica Rady 89/104, článok 5 ods. 1 písm. b) a smernica Rady 84/450, článok 3a]
      1.        Použitie označenia zhodného alebo podobného ochrannej známke súťažiteľa inzerentom v porovnávacej reklame na účely identifikácie
         tovarov alebo služieb ponúkaných týmto súťažiteľom sa považuje za použitie pre samotné tovary alebo služby inzerenta v zmysle
         článku 5 ods. 1 a 2 smernice 89/104 o ochranných známkach.

      Na jednej strane sa totiž článok 5 ods. 1 a 2 smernice 89/104 má vykladať v tom zmysle, že sa týka použitia označenia zhodného
         alebo podobného ochrannej známke pre tovary uvádzané na trh alebo služby poskytované tretími osobami.

      Na druhej strane reklama, ktorou inzerent porovnáva tovary a služby, ktoré uvádza na trh s tovarom a službami súťažiteľa,
         evidentne smeruje k podpore tovarov a služieb tohto inzerenta. Takouto reklamou sa inzerent snaží rozlíšiť svoje tovary a svoje
         služby porovnaním ich vlastností s vlastnosťami tovarov a služieb súťažiteľov. Túto analýzu potvrdzuje odôvodnenie č. 15 smernice
         97/55, v ktorom normotvorca Spoločenstva zdôraznil, že cieľom porovnávacej reklamy je rozlíšiť tovary a služby inzerenta od
         tovarov a služieb jeho súťažiteľa.

      (pozri body 34 – 36)
      2.        Článok 5 ods. 1 a 2 prvej smernice 89/104 o ochranných známkach a článok 3a ods. 1 smernice 84/450 o klamlivej a porovnávacej
         reklame, zmenenej a doplnenej smernicou 97/55, sa majú vykladať v tom zmysle, že majiteľ zapísanej ochrannej známky nemôže
         zakázať používanie označenia zhodného alebo podobného jeho ochrannej známke treťou osobou v porovnávacej reklame, ktorá spĺňa
         všetky podmienky prípustnosti uvedené v tomto článku 3a ods. 1.

      Ak sú však podmienky vyžadované v článku 5 ods. 1 písm. b) smernice 89/104 na zákaz použitia označenia zhodného alebo podobného
         zapísanej ochrannej známke splnené, je vylúčené, aby porovnávacia reklama, v ktorej sa toto označenie používa, spĺňala podmienku
         prípustnosti uvedenú v článku 3a ods. 1 písm. d) smernice 84/450, zmenenej a doplnenej smernicou 97/55.

      Na jednej strane totiž v prípade podobnosti medzi ochrannou známkou a označením a medzi tovarmi alebo službami pravdepodobnosť
         zámeny predstavuje osobitnú podmienku ochrany. Článok 5 ods. 1 písm. b) smernice 89/104 sa tak má použiť len vtedy, ak existuje
         z dôvodu zhodnosti alebo podobnosti tak ochranných známok, ako aj označených výrobkov alebo služieb pravdepodobnosť zámeny
         zo strany verejnosti. Na druhej strane z článku 3a ods. 1 písm. d) smernice 84/450 vyplýva, že porovnávacia reklama nie je
         prípustná, ak existuje pravdepodobnosť zámeny medzi inzerentom a súťažiteľom alebo medzi ochrannými známkami, tovarmi alebo
         službami inzerenta a súťažiteľa. So zreteľom na odôvodnenia č. 13 až 15 smernice 97/55 treba rovnako vyložiť pojem „zámena“
         použitý tak v článku 5 ods. 1 písm. b) smernice 89/104, ako aj v článku 3a ods. 1 písm. d) smernice 84/450.

      (pozri body 45 – 49, 51, bod 1 výroku)
      3.        Pojem pravdepodobnosti zámeny je rovnaký v článku 4 ods. 1 písm. b) a článku 5 ods. 1 písm. b) prvej smernice 89/104 o ochranných
         známkach.

      Článok 4 ods. 1 písm. b) smernice 89/104 sa však týka prihlášky ochrannej známky. Ak je ochranná známka už zapísaná, jej majiteľ
         má právo používať ju podľa svojej vôle, takže na účely posúdenia, či prihláška patrí medzi dôvody zamietnutia uvedené v tomto
         ustanovení, treba preskúmať, či existuje pravdepodobnosť zámeny so skoršou ochrannou známkou namietateľa za všetkých okolností,
         v ktorých by prihlasovanú ochrannú známku, ak by mala byť zapísaná, bolo možné použiť.

      Naopak za predpokladu uvedeného v článku 5 ods. 1 písm. b) smernice 89/104 sa tretí používateľ označenia zhodného alebo podobného
         zapísanej ochrannej známke nedomáha žiadneho práva z ochrannej známky na toto označenie, ale presne ho využíva. Za týchto
         podmienok na účely posúdenia, či majiteľ zapísanej ochrannej známky má právo brániť sa proti tomuto osobitnému použitiu, sa
         treba obmedziť na okolnosti, ktoré charakterizujú toto použitie bez toho, aby bolo potrebné zisťovať, či iné použitie rovnakého
         označenia za iných okolností by bolo tiež spôsobilé vyvolať pravdepodobnosť zámeny.

      (pozri body 65 – 67)
      4.        Článok 5 ods. 1 písm. b) prvej smernice 89/104 o ochranných známkach sa má vykladať v tom zmysle, že majiteľ zapísanej ochrannej
         známky nemôže zakázať použitie označenia podobného tejto ochrannej známke pre tovary alebo služby zhodné alebo podobné tým,
         pre ktoré bola táto ochranná známka zapísaná, treťou osobou v porovnávacej reklame, ak toto použitie nespôsobuje na strane
         verejnosti pravdepodobnosť zámeny, a to nezávisle od skutočnosti, či uvedená porovnávacia reklama spĺňa, alebo nespĺňa všetky
         podmienky prípustnosti uvedené v článku 3a smernice 84/450 o klamlivej a porovnávacej reklame, zmenenej a doplnenej smernicou
         97/55.

      (pozri bod 69, bod 2 výroku)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (prvá komora)
      z 12. júna 2008 (*)

      „Ochranné známky – Smernica 89/104/EHS – Článok 5 ods. 1 – Výlučné právo majiteľa ochrannej známky – Použitie označenia zhodného alebo podobného ochrannej známke v porovnávacej reklame – Obmedzenie účinkov ochrannej známky – Porovnávacia reklama – Smernice 84/450/EHS a 97/55/ES – Článok 3a ods. 1 – Podmienky prípustnosti porovnávacej reklamy – Použitie ochrannej známky súťažiteľa alebo označenia podobného tejto ochrannej známke“
      Vo veci C‑533/06,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Court of Appeal (England
         & Wales) (Civil Division) (Spojené kráľovstvo) zo 14. decembra 2006 a doručený Súdnemu dvoru 28. decembra 2006, ktorý súvisí
         s konaním:

      O2 Holdings Limited,
      O2 (UK) Limited
      proti
      Hutchison 3G UK Limited,
      SÚDNY DVOR (prvá komora),
      v zložení: predseda prvej komory P. Jann, sudcovia A. Tizzano, A. Borg Barthet, M. Ilešič (spravodajca) a E. Levits,
      generálny advokát: P. Mengozzi,
      tajomník: J. Swedenborg, referent,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 29. novembra 2007,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        O2 Holdings Limited a O2 (UK) Limited, v zastúpení: R. Arnold, QC, M. Vanhegen, barrister, a J. Stobbs, attorney, ktorých
         splnomocnili: S. Tierney, A. Brodie a S. Magee, solicitors,

      –        Hutchison 3G UK Limited, v zastúpení: G. Hobbs, QC, a E. Hinsworth, barrister, ktorých splnomocnili: L. Silkin, G. Crown,
         N. Walker a S. Jones, solicitors,

      –        Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: W. Wils, splnomocnený zástupca,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 31. januára 2008,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 5 ods. 1 prvej smernice Rady 89/104/EHS z 21. decembra 1988
         o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok (Ú. v. ES L 40, 1989, s. 1; Mim. vyd. 17/001,
         s. 92), ako aj článku 3a ods. 1 smernice Rady 84/450/EHS z 10. septembra 1984 o klamlivej a porovnávacej reklame (Ú. v. ES
         L 250, s. 17; Mim. vyd. 15/001, s. 227), zmenenej a doplnenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady 97/55/ES zo 6. októbra
         1997 (Ú. v. ES L 290, s. 18; Mim. vyd. 15/003, s. 365, ďalej len „smernica 84/450“).

      2        Tento návrh bol predložený v rámci sporu medzi O2 Holdings Limited a O2 (UK) Limited [ďalej len spolu „O2 a O2 (UK)“] a Hutchison
         3G UK Limited (ďalej len „H3G“) vo veci použitia spoločnosťou H3G v rámci porovnávacej reklamy ochranných známok, ktorých
         majiteľom sú O2 a O2 (UK).

       Právny rámec
       Právna úprava Spoločenstva
      3        Článok 5 smernice 89/104 nazvaný „Práva z ochrannej známky“ stanovuje:

      „1.      Zapísaná ochranná známka dáva svojmu majiteľovi výlučné práva. Majiteľ bude mať právo zabrániť všetkým tretím stranám, ktoré
         nemajú jeho súhlas, aby v obchodnom styku používali:

      a)      akékoľvek označenie, ktoré je zhodné s ochrannou známkou pre tovary alebo služby, ktoré sú zhodné s tými, pre ktoré je ochranná
         známka zapísaná;

      b)      akékoľvek označenie, ktoré je zhodné s ochrannou známkou alebo je jej natoľko podobné, a zároveň sú si natoľko podobné príslušné
         tovary alebo služby, že existuje pravdepodobnosť zámeny zo strany verejnosti, vrátane pravdepodobnosti asociácie medzi označením
         a ochrannou známkou.

      2.      Každý členský štát môže tiež stanoviť, že majiteľ bude mať právo zabrániť všetkým tretím stranám, ktoré nemajú jeho súhlas,
         aby používali v obchodnom styku akékoľvek označenie, ktoré je zhodné s ochrannou známkou alebo je jej podobné, pre tovary
         alebo služby, ktoré nie sú podobné tým, pre ktoré je ochranná známka zapísaná, ak má táto ochranná známka v členskom štáte
         dobré meno a ak by používanie označenia bez náležitého dôvodu znamenalo, že by nečestne ťažilo z dobrého mena alebo rozlišovacej
         spôsobilosti tejto ochrannej známky, alebo by to dobrému menu alebo rozlišovacej spôsobilosti tejto ochrannej známky škodilo.

      3.      V rámci odsekov 1 a 2 možno okrem iného zakázať toto:
      a)      umiestňovať označenie na tovary alebo na ich obal;
      b)      ponúkať tovary alebo ich uvádzať na trh, alebo na tieto účely skladovať pod týmto označením, alebo ponúkať alebo poskytovať
         takto označené služby;

      c)      dovážať alebo vyvážať takto označený tovar;
      d)      používať toto označenie v obchodnej korešpondencii a v reklame.
      …
      5.      Odseky 1 až 4 neovplyvnia tie ustanovenia členského štátu, ktoré sa týkajú ochrany proti používaniu označenia inak, než na
         účely rozlíšenia tovarov alebo služieb, ak by používanie označenia bez náležitého dôvodu nečestne ťažilo z dobrého mena alebo
         rozlišovacej spôsobilosti ochrannej známky alebo by to dobrému menu alebo rozlišovacej spôsobilosti ochrannej známky škodilo.“

      4        Článok 6 smernice 89/104 nazvaný „Obmedzenie účinku ochrannej známky“ vo svojom odseku 1 stanovuje:

      „Ochranná známka neoprávňuje majiteľa zakázať tretím stranám používať v obchodnom styku:
      a)      ich vlastné meno alebo adresu;
      b)      údaje týkajúce sa druhu, kvality, množstva, účelu, hodnoty, zemepisného pôvodu, času výroby alebo iných vlastností tovaru
         alebo služieb;

      c)      ochrannú známku, ak je to potrebné na označenie zamýšľaného účelu výrobku alebo služby, predovšetkým ak ide o príslušenstvo
         alebo náhradné diely;

      za predpokladu, že ich tretia strana používa v súlade s čestným konaním v priemysle alebo obchode.“
      5        Ustanovenia týkajúce sa porovnávacej reklamy boli do smernice 84/450 zavedené smernicou 97/55.

      6        Odôvodnenia č. 13 až 15 smernice 97/55 znejú takto:

      „(13) keďže článok 5... smernice... 89/104… priznáva výhradné práva vlastníkom registrovanej ochrannej známky, vrátane práva predchádzať
         tomu, aby tretie strany používali pri obchodovaní značky, ktoré sú identické alebo podobné ochrannej známke v súvislosti s identickým
         tovarom alebo službami alebo prípadne aj s iným tovarom;

      (14)      keďže by však mohlo byť nepostrádateľné na dosiahnutie toho, aby bola porovnávacia reklama účinná, identifikovať tovary alebo
         služby súťažiteľa odvolávajúc sa na ochrannú známku alebo obchodný názov, ktorých je zmienený súťažiteľ vlastníkom;

      (15)  keďže takéto použitie ochrannej známky, obchodného názvu alebo iných rozlišovacích značiek inej osoby nepredstavuje porušenie
         tohto výhradného práva v prípadoch, keď spĺňa podmienky ustanovené touto smernicou, s cieľom výlučne rozlišovať medzi nimi
         a teda upozorňovať na rozdiely objektívne“.

      7        Podľa jej článku 1 účelom smernice 84/450 je najmä ustanoviť podmienky, za ktorých je porovnávacia reklama povolená.

      8        Článok 2 bod 2a) tejto smernice definuje porovnávaciu reklamu ako „akúkoľvek reklamu, ktorá explicitne alebo ako samozrejmý
         dôsledok identifikuje súťažiteľa alebo tovary alebo služby ponúkané súťažiteľom“.

      9        Článok 3a ods. 1 uvedenej smernice stanovuje:

      „Porovnávacia reklama, čo sa porovnávania týka, sa povoľuje, ak sú splnené tieto podmienky:
      a)      nie je klamlivá podľa článkov 2 ods. 2, 3 a 7 ods. 1;
      …
      d)      nespôsobuje zmätok trhu [zámenu na trhu – neoficiálny preklad] medzi inzerentom a súťažiteľom alebo medzi ochrannými známkami, obchodnými názvami, inými identifikačnými označeniami, tovarmi
         a službami inzerenta a súťažiteľa;

      e)      nediskredituje ani neočierňuje ochranné známky, obchodné názvy, ďalšie identifikačné označenia, tovary, služby, činnosti alebo
         okolnosti súťažiteľa;

      …
      g)      nevyužíva nečestnú výhodu dobrého mena ochrannej známky, obchodného názvu alebo iných identifikačných označení súťažiteľa
         alebo označenie pôvodu konkurenčných produktov;

      h)      nepredstavuje tovary alebo služby ako imitácie alebo kópie tovarov alebo služieb označených chránenou ochrannou známkou alebo
         obchodným názvom.“

       Vnútroštátna právna úprava
      10      Ustanovenia smernice 89/104 boli prebraté do vnútroštátneho práva zákonom z roku 1994 o ochranných známkach (Trade Marks Act
         1994).

      11      Ustanovenia smernice 84/450 boli prebraté do vnútroštátneho práva nariadeniami z roku 1988 o kontrole klamlivej reklamy (Control
         of Misleading Advertisements Regulations 1988, SI 1988/915), zmenenými a doplnenými nariadeniami z roku 2003 (SI 2003/3183,
         ďalej len „UK Regulations“).

      12      Boj proti klamlivej reklame a dodržiavanie ustanovení v oblasti porovnávacej reklamy upravených v článku 4 smernice 84/450
         sú zabezpečené podľa UK Regulations prostredníctvom Director General of Fair Trading, správneho orgánu príslušného buď na
         rozhodovanie o sťažnostiach, alebo na začatie príslušných súdnych konaní.

      13      Pravidlo 4A UK Regulations vo svojom odseku 3 spresňuje:

      „Ustanovenia tohto pravidla nemožno považovať za ustanovenia, ktoré
      a)      priznávajú právo začať občianske súdne konanie vo vzťahu k akémukoľvek porušeniu tejto právnej úpravy (s výnimkou výslovných
         ustanovení týchto Regulations);

      b)      odnímajú právo podať žalobu alebo iný prostriedok nápravy (občianskoprávny alebo trestný) v konaní začatom z iného titulu
         ako z titulu uvedených Regulations.“

       Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
      14      O2 a O2 (UK) vykonávajú činnosť poskytovateľa mobilných telekomunikačných služieb.

      15      Na účely reklamy ich služieb používajú obrazy bublín rôznymi spôsobmi. Je nepochybné, že v oblasti mobilných telekomunikačných
         služieb spotrebitelia spájajú obrazy bublín vo vode, osobitne na odstupňovanom modrom pozadí, so službami, ktoré poskytujú
         O2 a O2 (UK).

      16      O2 a O2 (UK) sú najmä majiteľmi dvoch národných obrazových ochranných známok, ktoré znázorňujú každá statický obraz bublín
         a ktoré sú zapísané v Spojenom kráľovstve pre telekomunikačné zariadenia a služby (ďalej len „ochranné známky s bublinami“).

      17      H3G je tiež poskytovateľom mobilných telekomunikačných služieb uvádzaných na trh pod označením „3“. Ponúka najmä predplatenú
         službu („pay-as-you-go“) nazvanú „Threepay“.

      18      V priebehu roka 2004 spustila H3G reklamnú kampaň. Na tento účel najmä rozširovala v televízii reklamu, v ktorej porovnávala
         cenu svojich služieb s cenami ponúkanými O2 a O2 (UK). Táto televízna reklama (ďalej len „sporná reklama“) začínala použitím
         mena „O2“ a obrazov čiernych a bielych bublín v pohybe, ďalej pokračovala s obrazmi „Threepay“ a „3“, ako aj so správou uvádzajúcou,
         že služby H3G boli osobitným spôsobom lacnejšie.

      19      O2 a O2 (UK) podali na High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division, žalobu pre porušenie práv z ich ochranných
         známok s bublinami proti H3G.

      20      Na účely konania vo veci samej pripustili, že porovnanie cien vykonané v spornej reklame bolo presné a že táto reklama vo
         svojom celku nebola klamlivá. Osobitne nevyvolávala dojem žiadnej formy obchodného spojenia medzi O2 a O2 (UK) na jednej strane
         a H3G na druhej strane.

      21      Táto žaloba pre porušenie práv bola zamietnutá rozsudkom z 23. marca 2006. High Court sa v podstate domnieval, že použitie
         obrazov bublín v spornej reklame nepochybne patrilo do pôsobnosti článku 5 ods. 1 písm. b) smernice 89/104, ale vzhľadom na
         to, že táto reklama bola v súlade s článkom 3a smernice 84/450, tento súlad poskytoval H3G prostriedok obrany podľa článku
         6 ods. 1 písm. b) smernice 89/104.

      22      O2 a O2 (UK) podali proti tomuto rozsudku odvolanie na Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division).

      23      Vnútroštátny súd v prvom rade žiada výklad článku 5 ods. 1 smernice 89/104.

      24      Snaží sa na jednej strane zistiť, či použitie uvedené v tomto ustanovení je výlučne také, ktorého účelom je rozlíšenie obchodného
         pôvodu tovaru alebo služieb uvádzaných na trh tretími osobami. Podľa neho by kladná odpoveď viedla k tomu, že použitie ochrannej
         známky súťažiteľa v rámci porovnávacej reklamy nepatrí do pôsobnosti článku 5 ods. 1 smernice 89/104, pretože ochranná známka
         v tomto prípade nie je použitá na označenie pôvodu tovaru inzerenta.

      25      Na druhej strane sa pýta, či na účely posúdenia existencie pravdepodobnosti zámeny v zmysle článku 5 ods. 1 písm. b) smernice
         89/104 treba vykonať výlučne porovnanie medzi ochrannou známkou a sporným označením a medzi tovarom alebo službami, pre ktoré
         je ochranná známka zapísaná a tými, pre ktoré sa označenie používa, alebo či naopak treba prihliadnuť na skutkový kontext,
         v ktorom sa označenie používa.

      26      V druhom rade sa vnútroštátny súd domnieva, že súlad s článkom 3a smernice 84/450 porovnávacej reklamy, v ktorej sa používa
         ochranná známka súťažiteľa, predstavuje prostriedok obrany uplatniteľný proti žalobe podanej súťažiteľom proti takémuto použitiu
         jeho ochrannej známky.

      27      Aj za predpokladu, že Súdny dvor vyloží článok 5 ods. 1 smernice 89/104 v tom zmysle, že v situácii podobnej ako vo veci samej
         toto ustanovenie oprávňuje majiteľa zapísanej ochrannej známky zakázať použitie jeho ochrannej známky v porovnávacej reklame,
         vnútroštátny súd žiada výklad článku 3a ods. 1 smernice 84/450 na účely zistenia, či na to, aby porovnávacia reklama, v ktorej
         sa používa označenie zhodné alebo podobné ochrannej známke súťažiteľa, bola dovolená, musí byť použitie tohto označenia „nevyhnutné“
         na porovnanie medzi tovarom alebo službami súťažiteľa a inzerenta.

      28      Za týchto podmienok Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) rozhodol o prerušení konania a položil Súdnemu dvoru
         tieto prejudiciálne otázky:

      „1.      Ak obchodník používa v reklame na svoj tovar alebo služby zapísanú ochrannú známku vo vlastníctve súťažiteľa, aby tak porovnal
         vlastnosti (a najmä ceny) svojho tovaru alebo služieb s vlastnosťami (a najmä cenami) tovaru alebo služieb predávaných súťažiteľom
         pod uvedenou ochrannou známkou, pričom tento spôsob reklamy nespôsobí pravdepodobnosť zámeny alebo inak neohrozí základnú
         funkciu ochrannej známky ako označenia pôvodu, uplatní sa na jeho používanie ustanovenie písmena a) alebo písmena b) článku
         5 ods. 1 smernice 89/104?

      2.      Ak obchodník používa v porovnávacej reklame zapísanú ochrannú známku vo vlastníctve súťažiteľa, musí, aby konal v súlade s článkom
         3a [ods. 1] smernice 84/450..., byť také používanie ‚nevyhnutné‘, a ak áno, na základe akých kritérií sa táto nevyhnutnosť
         posúdi?

      3.      Osobitne, ak požiadavka nevyhnutnosti existuje, bráni táto požiadavka každému použitiu označenia, ktoré nie je zhodné so zapísanou
         ochrannou známkou, ale je jej veľmi podobné?“

       O prejudiciálnych otázkach
       Úvodné pripomienky
      29      Vnútroštátny súd svojimi otázkami žiada Súdny dvor o výklad článku 5 ods. 1 smernice 89/104 a súčasne článku 3a ods. 1 smernice
         84/450.

      30      Vec samú totiž charakterizuje okolnosť, že O2 a O2 (UK) tvrdia, že použitie zo strany H3G označenia podobného ich ochranným
         známkam s bublinami v porovnávacej reklame zasahuje do výlučného práva, ktoré im je priznané týmito ochrannými známkami.

      31      Pred preskúmaním prejudiciálnych otázok je tiež potrebné spresniť vzťah medzi smernicami 89/104 a 84/450.

      32      V súlade s článkom 5 ods. 1 a 2 smernice 89/104 zapísaná ochranná známka priznáva jej majiteľovi výlučné právo, podľa ktorého
         je spôsobilý za určitých podmienok zakázať tretím osobám použiť v obchodnom styku, bez jeho súhlasu, označenie zhodné alebo
         podobné jeho ochrannej známke. Podľa článku 5 ods. 3 písm. d) tejto smernice môže najmä zakázať tretím osobám používať takéto
         označenie v reklame.

      33      Použitie označenia zhodného alebo podobného ochrannej známke súťažiteľa inzerentom v porovnávacej reklame môže predstavovať
         použitie v zmysle článku 5 ods. 1 a 2 smernice 89/104.

      34      Na jednej strane sa totiž článok 5 ods. 1 a 2 smernice 89/104 má vykladať v tom zmysle, že sa týka použitia označenia zhodného
         alebo podobného ochrannej známke pre tovary uvádzané na trh alebo služby poskytované tretími osobami [pozri v tomto zmysle,
         pokiaľ ide o článok 5 ods. 1 písm. a) smernice 89/104, rozsudok z 25. januára 2007, Adam Opel, C‑48/05, Zb. s. I‑1017, bod
         28].

      35      Na druhej strane reklama, ktorou inzerent porovnáva tovary a služby, ktoré uvádza na trh s tovarom a službami súťažiteľa,
         evidentne smeruje k podpore tovarov a služieb tohto inzerenta. Takouto reklamou sa inzerent snaží rozlíšiť svoje tovary a svoje
         služby porovnaním ich vlastností s vlastnosťami tovarov a služieb súťažiteľov. Túto analýzu potvrdzuje odôvodnenie č. 15 smernice
         97/55, v ktorom normotvorca Spoločenstva zdôraznil, že cieľom porovnávacej reklamy je rozlíšiť tovary a služby inzerenta od
         tovarov a služieb jeho súťažiteľa (pozri rozsudok z 25. októbra 2001, Toshiba Europe, C‑112/99, Zb. s. I‑7945, bod 53).

      36      Použitie označenia zhodného alebo podobného ochrannej známke súťažiteľa inzerentom v porovnávacej reklame na účely identifikácie
         tovarov alebo služieb ponúkaných týmto súťažiteľom sa preto považuje za použitie pre samotné tovary alebo služby inzerenta
         v zmysle článku 5 ods. 1 a 2 smernice 89/104.

      37      Takéto použitie teda môže byť prípadne zakázané podľa uvedených ustanovení.

      38      Ako však vyplýva z odôvodnenia č. 2 až 6 smernice 97/55, normotvorca Spoločenstva mal v úmysle podporiť porovnávaciu reklamu
         najmä zdôraznením v odôvodnení č. 2, že porovnávacia reklama „môže taktiež stimulovať hospodársku súťaž medzi dodávateľmi
         tovarov a služieb v prospech spotrebiteľov“, a v odôvodnení č. 5, že „môže byť legitímnym prostriedkom informovania spotrebiteľov
         o ich výhodách“.

      39      Podľa odôvodnení č. 13 až 15 smernice 97/55 sa normotvorca Spoločenstva domnieval, že nevyhnutnosť podporiť porovnávaciu reklamu
         vyžaduje v určitom rozsahu obmedzenie práva priznaného ochrannou známkou.

      40      Takéto obmedzenie účinkov ochrannej známky na účely podpory porovnávacej reklamy sa zdá byť nevyhnutné nielen v prípade použitia
         inzerentom samotnej ochrannej známky súťažiteľa, ale tiež v prípade použitia označenia podobného tejto ochrannej známke.

      41      Podľa článku 2 bodu 2a smernice 84/450 totiž „porovnávacou reklamou“ rozumieme akúkoľvek reklamu, ktorá explicitne alebo ako
         samozrejmý dôsledok identifikuje súťažiteľa alebo tovary alebo služby ponúkané súťažiteľom.

      42      Podľa ustálenej judikatúry ide o širokú definíciu umožňujúcu pokryť všetky formy porovnávacej reklamy tak, aby na existenciu
         porovnávacej reklamy stačila existencia oznámenia, ktoré hoci len implicitne odkazuje na súťažiteľa alebo na tovary alebo
         služby ponúkané týmto súťažiteľom (pozri rozsudky Toshiba Europe, už citovaný, body 30 a 31; z 8. apríla 2003, Pippig Augenoptik,
         C‑44/01, Zb. s. I‑3095, bod 35, ako aj z 19. apríla 2007, De Landtsheer Emmanuel, C‑381/05, Zb. s. I‑3115, bod 16).

      43      Prvkom vyžadovaným na konštatovanie porovnávacej povahy reklamného oznámenia je teda explicitná alebo implicitná identifikácia
         subjektu, ktorý je súťažiteľom vo vzťahu k inzerentovi, alebo tovarov alebo služieb ponúkaných týmto súťažiteľom (rozsudky
         Toshiba Europe, už citovaný, bod 29, a De Landtsheer Emmanuel, už citovaný, bod 17).

      44      Ak teda použitie v reklame označenia podobného ochrannej známke súťažiteľa inzerenta je vnímané priemerným spotrebiteľom ako
         odkaz na tohto súťažiteľa alebo na tovary a služby, ktoré ponúka – ako vo veci samej – ide o porovnávaciu reklamu v zmysle
         článku 2 bodu 2a smernice 84/450.

      45      V dôsledku toho sa na účely zosúladenia ochrany zapísaných ochranných známok a používania porovnávacej reklamy článok 5 ods. 1
         a 2 smernice 89/104 a článok 3a ods. 1 smernice 84/450 majú vykladať v tom zmysle, že majiteľ zapísanej ochrannej známky nemôže
         zakázať používanie označenia zhodného alebo podobného jeho ochrannej známke treťou osobou v porovnávacej reklame, ktorá spĺňa
         všetky podmienky prípustnosti uvedené v tomto článku 3a ods. 1.

      46      Napriek tomu treba uviesť, že ak sú podmienky vyžadované v článku 5 ods. 1 písm. b) smernice 89/104 na zákaz použitia označenia
         zhodného alebo podobného zapísanej ochrannej známke splnené, je vylúčené, aby porovnávacia reklama, v ktorej sa toto označenie
         používa, spĺňala podmienku prípustnosti uvedenú v článku 3a ods. 1 písm. d) smernice 84/450.

      47      Na jednej strane totiž v prípade podobnosti medzi ochrannou známkou a označením a medzi tovarmi alebo službami pravdepodobnosť
         zámeny predstavuje osobitnú podmienku ochrany. Článok 5 ods. 1 písm. b) smernice 89/104 sa tak má použiť len vtedy, ak existuje
         z dôvodu zhodnosti alebo podobnosti tak ochranných známok, ako aj označených výrobkov alebo služieb pravdepodobnosť zámeny
         zo strany verejnosti (rozsudok zo 6. októbra 2005, Medion, C‑120/04, Zb. s. I‑8551, body 24 a 25).

      48      Na druhej strane z článku 3a ods. 1 písm. d) smernice 84/450 vyplýva, že porovnávacia reklama nie je prípustná, ak existuje
         pravdepodobnosť zámeny medzi inzerentom a súťažiteľom alebo medzi ochrannými známkami, tovarmi alebo službami inzerenta a súťažiteľa.

      49      So zreteľom na odôvodnenia č. 13 až 15 smernice 97/55 treba rovnako vyložiť pojem „zámena“ použitý tak v článku 5 ods. 1 písm. b)
         smernice 89/104, ako aj v článku 3a ods. 1 písm. d) smernice 84/450.

      50      Za predpokladu použitia označenia zhodného alebo podobného ochrannej známke súťažiteľa inzerentom v porovnávacej reklame súťažiteľ
         buď nedospeje k záveru o existencii pravdepodobnosti zámeny, a preto nebude môcť zakázať použitie tohto označenia na základe
         článku 5 ods. 1 písm. b) smernice 89/104, alebo dospeje k záveru o existencii pravdepodobnosti zámeny, a preto sa inzerent
         nemôže brániť proti takémuto zákazu podľa článku 3a ods. 1 smernice 84/450, keďže dotknutá reklama nesplnila všetky podmienky
         uvedené v tomto ustanovení.

      51      Treba preto na úvod odpovedať, že článok 5 ods. 1 a 2 smernice 89/104 a článok 3a ods. 1 smernice 84/450 sa majú vykladať
         v tom zmysle, že majiteľ zapísanej ochrannej známky nemôže zakázať používanie označenia zhodného alebo podobného jeho ochrannej
         známke treťou osobou v porovnávacej reklame, ktorá spĺňa všetky podmienky prípustnosti uvedené v tomto článku 3a ods. 1.

      Ak sú však podmienky vyžadované v článku 5 ods. 1 písm. b) smernice 89/104 na zákaz použitia označenia zhodného alebo podobného
         zapísanej ochrannej známke splnené, je vylúčené, aby porovnávacia reklama, v ktorej sa toto označenie používa, spĺňala podmienku
         prípustnosti uvedenú v článku 3a ods. 1 písm. d) smernice 84/450.

       O prvej otázke týkajúcej sa výkladu článku 5 ods. 1 smernice 89/104
      52      Je nepochybné, že vo veci samej H3G nepoužívala ochranné známky s bublinami tak, ako boli zapísané spoločnosťami O2 a O2 (UK),
         ale označenie podobné týmto ochranným známkam.

      53      Článok 5 ods. 1 písm. a) smernice 89/104 sa však uplatňuje výlučne za predpokladu použitia označenia zhodného s ochrannou
         známkou pre tovary alebo služby zhodné s tými, pre ktoré bola táto ochranná známka zapísaná.

      54      Keďže toto ustanovenie sa nemôže uplatniť vo veci samej, nie je opodstatnené ho vykladať.

      55      V dôsledku toho treba chápať prvú otázku v tom zmysle, že vnútroštátny súd sa pýta, či článok 5 ods. 1 písm. b) smernice 89/104
         sa má vykladať v tom zmysle, že majiteľ zapísanej ochrannej známky môže zakázať použitie označenia podobného tejto ochrannej
         známke pre tovary alebo služby zhodné alebo podobné tým, pre ktoré bola táto ochranná známka zapísaná, treťou osobou v porovnávacej
         reklame, ak toto použitie nespôsobuje na strane verejnosti pravdepodobnosť zámeny.

      56      Podľa ustálenej judikatúry s cieľom zabrániť tomu, aby sa ochrana majiteľa ochrannej známky v jednotlivých štátoch odlišovala,
         prináleží Súdnemu dvoru poskytovať jednotný výklad článku 5 ods. 1 smernice 89/104, najmä v ňom sa nachádzajúcemu pojmu „používa[nie]“
         (rozsudky z 12. novembra 2002, Arsenal Football Club, C‑206/01, Zb. s. I‑10273, bod 45; Adam Opel, už citovaný, bod 17, a z 11. septembra
         2007, Céline, C‑17/06, Zb. s. I‑7041, bod 15).

      57      Ako vyplýva z judikatúry Súdneho dvora (rozsudky Arsenal Football Club, už citovaný; zo 16. novembra 2004, Anheuser-Busch,
         C‑245/02, Zb. s. I‑10989; Medion, už citovaný; Adam Opel, už citovaný, a Céline, už citovaný), majiteľ zapísanej ochrannej
         známky môže zakázať tretím osobám používanie označenia zhodného alebo podobného s jeho ochrannou známkou podľa článku 5 ods. 1
         písm. b) smernice 89/104 iba vtedy, ak sú splnené štyri nasledujúce podmienky:

      –        používanie sa musí uskutočňovať v obchodnom styku,
      –        musí sa uskutočňovať bez súhlasu majiteľa ochrannej známky,
      –        musí sa uskutočňovať pre tovary alebo služby zhodné alebo podobné s tovarmi alebo službami, pre ktoré bola zapísaná ochranná
         známka, a

      –        musí poškodzovať alebo byť schopné poškodiť funkcie ochrannej známky a najmä jej základnú funkciu, ktorou je zabezpečiť spotrebiteľom
         pôvod tovarov alebo služieb, z dôvodu pravdepodobnosti zámeny zo strany verejnosti.

      58      Pokiaľ ide konkrétnejšie o štvrtú podmienku, na jednej strane, ako bolo pripomenuté v bode 47 tohto rozsudku, článok 5 ods. 1
         písm. b) smernice 89/104 sa tak má uplatniť iba vtedy, ak z dôvodu zhodnosti alebo podobnosti ochranných známok a označených
         tovarov alebo služieb existuje na strane verejnosti pravdepodobnosť zámeny.

      59      Na druhej strane podľa ustálenej judikatúry tvorí pravdepodobnosť zámeny v zmysle tohto ustanovenia nebezpečenstvo, že verejnosť
         by sa mohla domnievať, že dotknuté výrobky alebo služby pochádzajú z toho istého podniku, prípadne z ekonomicky prepojených
         podnikov (pozri najmä rozsudky z 22. júna 1999, Lloyd Schuhfabrik Meyer, C‑342/97, Zb. s. I‑3819, bod 17, a Medion, už citovaný,
         bod 26). Použitie označenia zhodného alebo podobného ochrannej známke, ktoré spôsobuje pravdepodobnosť zámeny na strane verejnosti,
         tak zasahuje alebo je spôsobilé zasiahnuť základnú funkciu ochrannej známky.

      60      Je nesporné, že v konaní vo veci samej k používaniu zo strany H3G označenia podobného ochranným známkam s bublinami dochádza
         v kontexte obchodnej činnosti smerujúcej k ekonomickému zisku a nie v súkromnej oblasti. V dôsledku toho sa toto označenie
         používa v obchodnom styku (pozri analogicky rozsudok Céline, už citovaný, bod 17).

      61      Je tiež nepochybné, že H3G použila toto označenie bez súhlasu O2 a O2 (UK), ktoré sú majiteľmi ochranných známok s bublinami.

      62      Okrem toho ide o použitie pre služby zhodné s tými, pre ktoré boli tieto ochranné známky zapísané.

      63      Naopak je nutné konštatovať, že podľa vlastných zistení vnútroštátneho súdu použitie H3G v spornej reklame obrazov bublín
         podobných ochranným známkam s bublinami nespôsobilo pravdepodobnosť zámeny na strane spotrebiteľov. Sporná reklama totiž vo
         svojom celku nebola klamlivá a osobitne nenaznačovala, že by existoval akýkoľvek obchodný vzťah medzi O2 a O2 (UK) na jednej
         strane a H3G na druhej strane.

      64      V tejto súvislosti v rozpore s tým, čo tvrdia O2 a O2 (UK), vnútroštátny súd správne, na účely posúdenia existencie pravdepodobnosti
         zámeny, obmedzil svoju analýzu na kontext, v ktorom označenie podobné ochranným známkam s bublinami bolo spoločnosťou H3G
         použité.

      65      Nepochybne pojem pravdepodobnosti zámeny je rovnaký v článku 4 ods. 1 písm. b) a článku 5 ods. 1 písm. b) smernice 89/104
         (pozri v tomto zmysle rozsudok z 22. júna 2000, Marca Mode, C‑425/98, Zb. s. I‑4861, body 25 až 28).

      66      Článok 4 ods. 1 písm. b) smernice 89/104 sa však týka prihlášky ochrannej známky. Ak je ochranná známka už zapísaná, jej majiteľ
         má právo používať ju podľa svojej vôle, takže na účely posúdenia, či prihláška patrí medzi dôvody zamietnutia uvedené v tomto
         ustanovení, treba preskúmať, či existuje pravdepodobnosť zámeny so skoršou ochrannou známkou namietateľa za všetkých okolností,
         v ktorých by prihlasovanú ochrannú známku, ak by mala byť zapísaná, bolo možné použiť.

      67      Naopak za predpokladu uvedeného v článku 5 ods. 1 písm. b) smernice 89/104 sa tretí používateľ označenia zhodného alebo podobného
         zapísanej ochrannej známke nedomáha žiadneho práva z ochrannej známky na toto označenie, ale presne ho využíva. Za týchto
         podmienok na účely posúdenia, či majiteľ zapísanej ochrannej známky má právo brániť sa proti tomuto osobitnému použitiu, sa
         treba obmedziť na okolnosti, ktoré charakterizujú toto použitie bez toho, aby bolo potrebné zisťovať, či iné použitie rovnakého
         označenia za iných okolností by bolo tiež spôsobilé vyvolať pravdepodobnosť zámeny.

      68      Štvrtá podmienka, ktorá sa vyžaduje na to, aby majiteľ zapísanej ochrannej známky bol oprávnený zakázať používanie označenia
         podobného jeho ochrannej známke pre tovary alebo služby zhodné alebo podobné tým, pre ktoré bola táto ochranná známka zapísaná,
         nie je preto vo veci samej splnená.

      69      V dôsledku toho treba odpovedať na prvú otázku tak, že článok 5 ods. 1 písm. b) smernice 89/104 sa má vykladať v tom zmysle,
         že majiteľ zapísanej ochrannej známky nemôže zakázať použitie označenia podobného tejto ochrannej známke pre tovary alebo
         služby zhodné alebo podobné tým, pre ktoré bola táto ochranná známka zapísaná, treťou osobou v porovnávacej reklame, ak toto
         použitie nespôsobuje na strane verejnosti pravdepodobnosť zámeny, a to nezávisle na skutočnosti, či uvedená porovnávacia reklama
         spĺňa, alebo nespĺňa všetky podmienky prípustnosti uvedené v článku 3a smernice 84/450.

       O druhej a tretej otázke, ktoré sa týkajú výkladu článku 3a ods. 1 smernice 84/450
      70      Svojou druhou a treťou otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či sa článok 3a ods. 1 smernice 84/450 má vykladať v tom zmysle,
         že porovnávacia reklama, v ktorej inzerent používa ochrannú známku súťažiteľa alebo označenie podobné tejto ochrannej známke,
         je prípustná iba vtedy, ak toto použitie je nevyhnutné na vykonanie porovnania medzi tovarmi alebo službami inzerenta a tovarmi
         alebo službami súťažiteľa a prípadne či použitie označenia podobného ochrannej známke súťažiteľa možno považovať za nevyhnutné.

      71      Vnútroštátny súd však žiadal výklad tohto ustanovenia iba za predpokladu, že Súdny dvor kladne odpovie na prvú prejudiciálnu
         otázku.

      72      Nie je preto opodstatnené preskúmať druhú a tretiu prejudiciálnu otázku.

       O trovách
      73      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol takto:
      1.      Článok 5 ods. 1 a 2 prvej smernice Rady 89/104/EHS z 21. decembra 1988 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti
            ochranných známok a článok 3a ods. 1 smernice Rady 84/450/EHS z 10. septembra 1984 o klamlivej a porovnávacej reklame, zmenenej
            a doplnenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady 97/55/ES zo 6. októbra 1997, sa majú vykladať v tom zmysle, že majiteľ
            zapísanej ochrannej známky nemôže zakázať používanie označenia zhodného alebo podobného jeho ochrannej známke treťou osobou
            v porovnávacej reklame, ktorá spĺňa všetky podmienky prípustnosti uvedené v tomto článku 3a ods. 1.
      Ak sú však podmienky vyžadované v článku 5 ods. 1 písm. b) smernice 89/104 na zákaz použitia označenia zhodného alebo podobného
            zapísanej ochrannej známke splnené, je vylúčené, aby porovnávacia reklama, v ktorej sa toto označenie používa, spĺňala podmienku
            prípustnosti uvedenú v článku 3a ods. 1 písm. d) smernice 84/450, zmenenej a doplnenej smernicou 97/55.
      2.      Článok 5 ods. 1 písm. b) smernice 89/104 sa má vykladať v tom zmysle, že majiteľ zapísanej ochrannej známky nemôže zakázať
            použitie označenia podobného tejto ochrannej známke pre tovary alebo služby zhodné alebo podobné tým, pre ktoré bola táto
            ochranná známka zapísaná, treťou osobou v porovnávacej reklame, ak toto použitie nespôsobuje na strane verejnosti pravdepodobnosť
            zámeny, a to nezávisle od skutočnosti, či uvedená porovnávacia reklama spĺňa, alebo nespĺňa všetky podmienky prípustnosti
            uvedené v článku 3a smernice 84/450, zmenenej a doplnenej smernicou 97/55.
      Podpisy
      * Jazyk konania: angličtina.


Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) z 9. novembra 2000. # Josef Plum proti Allgemeine Ortskrankenkasse Rheinland, Regionaldirektion Köln. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Bundesgerichtshof - Nemecko. # Sociálne zabezpečenie migrujúcich pracovníkov. # Vec C-404/98.


Rozsudok Súdneho dvora z 26. februára 1991.#Komisia Európskych spoločenstiev proti Talianskej republike.#Nesplnenie povinnosti - Slobodné poskytovanie služieb.#Vec C-180/89.


Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) zo 7. júna 1972. # Monique Bauduin, vydatá Chollet proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Vec 32-71.


Rozsudok Súdneho dvora zo 14. septembra 1994. # Španielské kráľovstvo proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Vec C-42/93.