title: Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 11. septembra 2007. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Spolkovej republike Nemecko. # Nesplnenie povinnosti členským štátom - Články 18 ES, 39 ES, 43 ES a 49 ES - Právna úprava v oblasti dane z príjmov - Školné - Právo na zníženie základu dane obmedzené na školné zaplatené vnútroštátnym súkromným zariadeniam. # Vec C-318/05.

text:
      Vec C‑318/05
      Komisia Európskych spoločenstiev
      proti
      Spolkovej republike Nemecko
      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Články 18 ES, 39 ES, 43 ES a 49 ES – Právna úprava v oblasti dane z príjmov – Školné – Právo na zníženie základu dane obmedzené na školné zaplatené vnútroštátnym súkromným zariadeniam“
      Abstrakt rozsudku
      1.        Slobodné poskytovanie služieb – Služby – Pojem
      (Článok 50 ES)
      2.        Slobodné poskytovanie služieb – Obmedzenia – Daňová právna úprava
      (Článok 49 ES)
      3.        Voľný pohyb osôb – Pracovníci – Sloboda usadiť sa – Daňová právna úprava
      (Články 39 ES a 43 ES)
      4.        Občianstvo Európskej únie – Právo na voľný pohyb a pobyt na území členských štátov – Daňová právna úprava
      (Článok 18 ES)
      1.        Vyučovanie poskytované zariadeniami, ktoré sú súčasťou systému verejného vzdelávania a sú celkovo alebo v prevažnej miere
         financované z verejných zdrojov, nespadá pod pojem služby v zmysle článku 50 ES. Zriadením a udržaním takéhoto systému verejného
         vzdelávania financovaného vo všeobecnosti z verejných zdrojov a nie žiakmi alebo ich rodičmi sa totiž štát nezúčastňuje na
         odplatných činnostiach, ale plní svoju úlohu voči svojim obyvateľom v sociálnej, kultúrnej a vzdelávacej oblasti.

      Naopak, vyučovanie poskytované vzdelávacími zariadeniami financovanými v prevažnej miere zo súkromných zdrojov, najmä študentmi
         a ich rodičmi, predstavuje služby v zmysle článku 50 ES, keďže cieľ, ktorý tieto zariadenia sledujú, pozostáva z poskytovania
         služieb za odplatu. V tomto ohľade nie je nevyhnutné, aby uvedené súkromné financovanie bolo zabezpečené najmä žiakmi alebo
         ich rodičmi. Podľa ustálenej judikatúry článok 50 ES totiž nevyžaduje, aby za služby platili tí, ktorí z nich majú úžitok.

      (pozri body 68 – 70)
      2.        Ak daňovníci jedného členského štátu zabezpečujú školské vzdelanie svojich detí v škole nachádzajúcej sa v inom členskom štáte,
         ktorá je financovaná najmä zo súkromných zdrojov, prvý členský štát si nesplnil povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 49 ES
         úplným vylúčením školného spojeného so školskou dochádzkou do školy v inom členskom štáte zo zníženia základu dane z dôvodu
         zvláštnych výdavkov, ktoré zakladá nárok na zníženie dane z príjmov.

      Takáto právna úprava predstavuje prekážku slobodného poskytovania služieb, ktorá je zaručená článkom 49 ES, keďže odrádza
         daňovníkov s bydliskom v dotknutom členskom štáte od umiestnenia svojich detí do škôl v inom členskom štáte. Okrem toho zasahuje
         tiež do ponuky vzdelávania poskytovaného súkromnými vzdelávacími zariadeniami v iných členských štátoch, ktorá je určená deťom
         daňovníkov s bydliskom v prvom členskom štáte.

      Odmietnutie priznať predmetné daňové zvýhodnenie, pokiaľ ide o školné zaplatené školám v inom členskom štáte, nemožno odôvodniť
         cieľom zabezpečiť pokrytie prevádzkových nákladov súkromných škôl bez vzniku nadmerného zaťaženia štátu, keďže tento cieľ
         možno dosiahnuť menej prísnymi prostriedkami. Na účely zabránenia nadmernej finančnej záťaži členský štát totiž môže obmedziť
         odpočítateľnú sumu zo školného na určitú výšku zodpovedajúcu daňovému zvýhodneniu, ktoré tento štát vzhľadom na ním rešpektované
         hodnoty priznáva za školskú dochádzku v školách nachádzajúcich sa na jeho území, čo predstavuje menej prísny prostriedok ako
         odmietnutie priznať predmetné daňové zvýhodnenie. V každom prípade je zjavne neprimerané úplne vylúčiť z tohto daňového zvýhodnenia
         školné zaplatené školám nachádzajúcim sa v inom členskom štáte bez ohľadu na to, či tieto školy spĺňajú objektívne kritériá
         stanovené na základe zásad každého členského štátu, ktoré umožňujú určiť, ktoré typy školného zakladajú nárok na daňové zvýhodnenie.

      (pozri body 80, 81, 97 – 100, 139, bod 1 výroku)
      3.        Členský štát, ktorý úplne vylúčil školné spojené so školskou dochádzkou do školy v inom členskom štáte zo zníženia základu
         dane z dôvodu zvláštnych výdavkov, ktoré zakladá nárok na zníženie dane z príjmov, si nesplnil si povinnosti, ktoré mu vyplývajú
         z článkov 39 ES a 43 ES.

      Takáto právna úprava totiž znevýhodňuje najmä pracovníkov a samostatne zárobkovo činné osoby, ktorí sa usadili v dotknutom
         členskom štáte alebo ktorí tam pracujú a ich deti pokračujú v platenej školskej dochádzke v inom členskom štáte. Môže takisto
         znevýhodňovať štátnych príslušníkov dotknutého členského štátu, ak presunú svoje bydlisko do iného členského štátu, v ktorom
         ich deti navštevujú školu vyberajúcu školné.

      (pozri body 116, 118, 121, 139, bod 1 výroku)
      4.        Pokiaľ deti daňovníkov jedného členského štátu navštevujú v inom členskom štáte školu, na ktorej služby sa nevzťahuje článok
         49 ES, prvý členský štát si úplným vylúčením školného spojeného so školskou dochádzkou do školy v inom členskom štáte zo zníženia
         základu dane z dôvodu zvláštnych výdavkov zakladajúceho nárok na zníženie dane z príjmov nesplnil povinnosti, ktoré mu vyplývajú
         z článku 18 ES.

      Takáto právna úprava má za následok, že bezdôvodne znevýhodňuje tieto deti voči deťom, ktoré nevyužili svoju slobodu pohybu
         v tom zmysle, že by na účel školskej dochádzky navštevovali školu v inom členskom štáte, a ohrozuje práva, ktoré týmto deťom
         priznáva článok 18 ods. 1 ES.

      (pozri body 137, 139, bod 1 výroku)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (veľká komora)
      z 11. septembra 2007 (*)

      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Články 18 ES, 39 ES, 43 ES a 49 ES – Právna úprava v oblasti dane z príjmov – Školné – Právo na zníženie základu dane obmedzené na školné zaplatené vnútroštátnym súkromným zariadeniam“
      Vo veci C‑318/05,
      ktorej predmetom je žaloba o nesplnenie povinnosti podľa článku 226 ES, podaná 17. augusta 2005,
      Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: K. Gross a R. Lyal, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      žalobca,
      proti
      Spolkovej republike Nemecko, v zastúpení: M. Lumma a U. Forsthoff, splnomocnení zástupcovia,

      žalovanej,
      SÚDNY DVOR (veľká komora),
      v zložení: predseda V. Skouris, predsedovia komôr P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas (spravodajca) a K. Lenaerts, sudcovia
         J. N. Cunha Rodrigues, R. Silva de Lapuerta, K. Schiemann, J. Makarczyk, G. Arestis, A. Borg Barthet, M. Ilešič a J. Malenovský,

      generálna advokátka: C. Stix‑Hackl,
      tajomník: B. Fülöp, referent,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 2. mája 2006,
      po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 21. septembra 2006,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Komisia Európskych spoločenstiev svojou žalobou navrhuje, aby Súdny dvor určil, že úplným vylúčením školného spojeného so
         školskou dochádzkou do školy v inom členskom štáte zo zníženia základu dane z dôvodu zvláštnych výdavkov podľa § 10 ods. 1
         bodu 9 zákona o dani z príjmov v znení uverejnenom 19. októbra 2002 (Einkommensteuergesetz, BGBl. 2002 I, s. 4210, ďalej len
         „EStG“) si Spolková republika Nemecko nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článkov 18 ES, 39 ES, 43 ES a 49 ES.

       Dotknutá vnútroštátna právna úprava
      2        Na základe nemeckej právnej úpravy sa na školné spojené so školskou dochádzkou do súkromnej školy vzťahuje zníženie zdaniteľného
         príjmu za nezaopatrené deti alebo rodinné prídavky. Ak sú so vzdelávaním spojené doplňujúce poplatky z dôvodu ubytovania na
         internáte, tieto zakladajú nárok na paušálne daňové zvýhodnenie z dôvodu vzdelávania, ktoré je stanovené v § 33a ods. 2 EStG.
         Rovnako je tomu pri doplňujúcich výdavkoch spojených so školskou dochádzkou do školy v zahraničí.

      3        Pokiaľ ide o odpočet školného ako zvláštnych výdavkov zo základu dane („Sonderausgaben“), § 10 ods. 1 bod 9 EStG stanovuje:

      „Zvláštne výdavky [zakladajúce nárok na zníženie zdaniteľného príjmu] zodpovedajú nasledujúcim výdavkom, pokiaľ nejde o prevádzkové
         alebo profesijné náklady:

      1.      …
      9.      30 % zo sumy zaplatenej daňovníkom za školskú dochádzku dieťaťa, na ktoré má nárok na zníženie zdaniteľného príjmu za nezaopatrené
         deti alebo na rodinné prídavky, v náhradnom školskom zariadení schválenom štátom alebo povolenom krajinským právom v súlade
         s článkom 7 ods. 4 základného zákona, alebo v doplňujúcom zariadení všeobecného vzdelávania uznanom krajinským právom, s výnimkou
         ceny ubytovania, dozoru a stravy.“

      4        Článok 7 ods. 4 základného zákona Spolkovej republiky Nemecko z 23. mája 1949 (Grundgesetz für die Bundesrepublik Deutschland,
         ďalej len „základný zákon“) uvádza:

      „4.      Právo zriadiť súkromnú školu sa zaručuje. Súkromné školy nahrádzajúce verejné školy podliehajú štátnemu schváleniu a vzťahujú
         sa na ne krajinské zákony. Schválenie sa udelí, ak súkromné školy nie sú na nižšej úrovni ako verejné školy, pokiaľ ide o ich
         študijné programy, zariadenia a vedeckú odbornú prípravu vyučujúcich, a neuprednostňujú výber žiakov založený na majetkovej
         situácii rodičov. Schválenie sa neudelí, ak hospodárska a právna situácia vyučujúcich nie je dostatočne zabezpečená.“

       Konanie pred podaním žaloby
      5        Domnievajúc sa, že úplným vylúčením školného spojeného so školskou dochádzkou do školy nachádzajúcej sa v inom členskom štáte
         z možnosti zníženia základu dane z dôvodu zvláštnych výdavkov podľa § 10 ods. 1 bodu 9 EStG si Spolková republika Nemecko
         nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článkov 18 ES, 39 ES, 43 ES a 49 ES, Komisia začala konanie o nesplnenie povinnosti
         podľa článku 226 prvého odseku ES. V súlade s týmto ustanovením a po tom, čo 19. júla 2002 vyzvala Spolkovú republiku Nemecko,
         aby jej predložila svoje pripomienky, Komisia vydala 7. januára 2004 odôvodnené stanovisko, v ktorom vyzvala tento členský
         štát, aby prijal opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s týmto stanoviskom v lehote dvoch mesiacov od jeho doručenia.

      6        Keďže Komisiu neuspokojila odpoveď nemeckých orgánov na odôvodnené stanovisko, rozhodla sa podať predmetnú žalobu.

      7        Otázka zlučiteľnosti systému, ako je ten, ktorý vyplýva z § 10 ods. 1 bodu 9 EStG s právom Spoločenstva, bola medzitým predmetom
         návrhu na začatie prejudiciálneho konania (dnes vyhlásený rozsudok, Schwarz a Gootjes-Schwarz, C‑76/05, Zb. s. I‑6849).

       O žalobe
      8        Vo svojej žalobe Komisia tvrdí, že systém stanovený v § 10 ods. 1 bode 9 EStG, ktorý obmedzuje možnosť odpočtu školného zo
         zdaniteľného príjmu na školné spojené so školskou dochádzkou v určitých nemeckých školách, vedie k výhodnejšej daňovej situácii
         pre dotknutých daňovníkov, pretože spôsobuje zníženie zdaniteľného príjmu, a teda zníženie ich daňového zaťaženia. Školné,
         ktoré umožňuje daňové zvýhodnenie, je to, ktoré je platené náhradným školským zariadeniam nahrádzajúcim verejnú školu existujúcu
         alebo stanovenú pre dotknutú spolkovú krajinu, ktoré sú schválené štátom alebo povolené právom tejto spolkovej krajiny a doplňujúcim
         školám, ktoré sú nemeckými školskými zariadeniami odlišnými od náhradných škôl, a musia byť uznané krajinskými právnymi predpismi
         ako doplňujúce školy verejného vzdelávania.

      9        Žaloba Komisie sa zakladá na tvrdení, že obmedzenie možnosti odpočtu školného zo základu dane na platby školného spojené so
         školskou dochádzkou v určitých nemeckých školách nie je zlučiteľné s právnou úpravou Spoločenstva. Toto obmedzenie je jednak
         v rozpore s právom voľného pohybu pracovníkov a slobodou usadiť sa (prvá časť prvého žalobného dôvodu), ako aj so všeobecným
         právom voľného pohybu nemeckých občanov a občanov Únie (druhá časť prvého žalobného dôvodu). Podľa Komisie uvedené obmedzenie
         takisto porušuje právo na slobodné poskytovanie služieb súkromných škôl nachádzajúcich sa v inom členskom štáte a právo dotknutých
         rodičov, ktorí majú bydlisko v Nemecku (druhý žalobný dôvod). Napokon toto obmedzenie neodôvodneným spôsobom porušuje slobodu
         usadiť sa súkromných škôl nachádzajúcich sa v inom členskom štáte (tretí žalobný dôvod).

      10      Spolková republika Nemecko vo svojom vyjadrení k žalobe tvrdí, že systém vyplývajúci z § 10 ods. 1 bodu 9 EStG je zlučiteľný
         s právom Spoločenstva. Tento systém, ktorý možno uplatniť iba na súkromné školy, ktoré spĺňajú určité podmienky stanovené
         základným zákonom a právnou úpravou dotknutej spolkovej krajiny a ktoré sú z tohto dôvodu schválené, povolené alebo uznané,
         neohrozuje právo na slobodné poskytovanie služieb súkromných škôl nachádzajúcich sa v inom členskom štáte ani právo rodičov.
         Tento systém v žiadnom prípade neporušuje právo na voľný pohyb pracovníkov ani slobodu usadiť sa alebo všeobecné právo rodičov
         na voľný pohyb. Rovnako nezasahuje do slobody usadiť sa súkromných škôl nachádzajúcich sa v inom členskom štáte.

      11      Vo svoje replike Komisia v celom rozsahu trvá na vyjadreniach uvedených v žalobe.

      12      Uvádza, že vyjadrenie k žalobe Spolkovej republiky Nemecko sa skoro výlučne týka porušenia zásady slobodného poskytovania
         služieb. Pokiaľ ide o voľný pohyb pracovníkov, slobodu usadiť sa alebo všeobecné právo voľného pohybu uvedených rodičov, ako
         aj slobodu usadiť sa súkromných škôl nachádzajúcich sa v inom členskom štáte, porušenie zodpovedajúcich ustanovení Zmluvy
         ES je namietané bez toho, aby bolo poskytnuté akékoľvek odôvodnenie. Komisia po tom, ako uviedla, že slobodné poskytovanie
         služieb v súlade s článkom 50 ES je vzhľadom na základné slobody doplňujúce, sa domnieva, že takáto argumentácia nie je presvedčivá
         a odkazuje na body svojej žaloby, v ktorých podrobne uvádza porušenie ostatných práv voľného pohybu.

      13      Pokiaľ ide o slobodné poskytovanie služieb, Komisia spresňuje, že vo svojej žalobe pripustila, že výška školného, ktoré vyberajú
         súkromné školy schválené, uznané alebo povolené v Nemecku, môže byť veľmi nízka na to, aby bolo možné považovať služby, ktoré
         tieto školy poskytujú, za odplatné. Poukázala však na možnosť, že súkromný subjekt znáša všetky náklady, na ktoré sa školné
         nevzťahuje.

      14      V tejto súvislosti tvrdí, že v rozsudku z 12. augusta 1999 (BSTBl. 2000 II, s. 65), Bundesfinanzhof rozhodol, že pomoc, ktorú
         rodičia poskytujú združeniu na podporu súkromnej školy, predstavuje odmenu za službu a nie príspevok, ktorý je možné odpočítať
         v rámci darov. Tak je tomu v prípade, ak z dôvodu nízkeho školného môže byť škola spravovaná len vďaka pomoci poskytnutej
         podporným združením. Preto nemožno stanoviť rozdiel medzi školným zaplateným správcovi školy a darmi pochádzajúcimi od uvedeného
         združenia.

      15      Komisia z toho vyvodzuje, že ak toto združenie podporuje súkromnú nemeckú školu, posúdenie odplatného charakteru služieb poskytovaných
         uvedenou školou musí zohľadniť okrem samotného školného aj príspevky zaplatené uvedenému združeniu. Vyučovanie poskytované
         predmetnou súkromnou školou môže predstavovať služby poskytované za odplatu z dôvodu školného a príspevkov zaplatených podpornému
         združeniu, pričom posledné uvedené môžu byť značné, pretože na túto školu sa nevzťahuje povinnosť vyhnúť sa výberu žiakov
         podľa majetku.

      16      Komisia ďalej uvádza, že tvrdenia, ktorými sa Spolková republika Nemecko pokúša odôvodniť dotknutú právnu úpravu nie sú presvedčivé.
         Najmä uvádza, že súkromné školy nachádzajúce sa v inom členskom štáte a nemecké školy nie sú natoľko odlišné, aby platby školného,
         ktoré prijímajú, museli vo všeobecnosti podliehať odlišnému daňovému zaobchádzaniu.

      17      Vo svojej duplike nemecká vláda zotrváva na stanovisku, ktoré uviedla vo svojom vyjadrení k žalobe. Predmet sporu sa podľa
         nej týka slobodného poskytovania služieb. Spolkovej republike Nemecko nemožno uložiť povinnosť finančne podporovať súkromné
         školy nachádzajúce sa mimo jej územia, keďže členský štát je oprávnený poskytovať verejnú podporu len v oblasti svojej vlastnej
         zodpovednosti. Súkromné školy nachádzajúce sa v inom členskom štáte nie sú diskriminované, ak štát nerozšíri verejnú podporu
         na celoeurópsky rámec.

      18      Je potrebné spresniť, že nemecká vláda v týchto písomných vyjadreniach a potom aj na pojednávaní uviedla existenciu špecifík
         poplatkov platených nemeckým školám, ako aj školám, ktoré navštevovali deti úradníkov a zamestnancov Európskych spoločenstiev
         (ďalej len „európskych škôl“) nachádzajúcich sa v inom členskom štáte, na ktoré sa tiež vzťahuje § 10 ods. 1 bod 9 EStG.

      19      Bundesfinanzhof tak podľa nemeckej vlády v rozsudku zo 14. decembra 2004 (XI R 32/03) pripustil, že školné zaplatené nemeckej
         škole nachádzajúcej sa v inom členskom štáte, ktorá je uznaná stálym zhromaždením ministrov vzdelania a kultúry spolkových
         krajín, sú odpočítateľné zo základu dane ako zvláštne výdavky podľa § 10 ods. 1 bodu 9 EStG. Rovnako, podľa tejto vlády z rozsudku
         Bundesfinanzhof z 5. apríla 2006 (XI R 1/04) vyplýva, že postavenie európskych škôl nachádzajúcich sa v inom členskom štáte
         zodpovedá postaveniu školy schválenej nemeckým štátom v tom zmysle, že daňovníci, ktorí zaplatili školné týmto školám, majú
         nárok na daňové zvýhodnenie podľa uvedeného ustanovenia EStG uplatnením výnimky z pravidla, podľa ktorého školné zaplatené
         súkromným školám v iných členských štátoch nemožno považovať za zvláštne výdavky zakladajúce nárok na predmetné daňové zvýhodnenie.

      20      Bolo by nepresné tvrdiť, ako to urobila aj Komisia, že školné spojené so školskou dochádzkou do všetkých škôl nachádzajúcich
         sa v inom členskom štáte je vylúčené z možnosti odpočtu zo zdaniteľného príjmu z dôvodu zvláštnych výdavkov podľa § 10 ods. 1
         bodu 9 EStG.

      21      Komisia zohľadňuje výnimky vyplývajúce z judikatúry Bundesfinanzhof, ktoré zdôrazňuje nemecká vláda. Táto judikatúra podľa
         nej umožňuje predísť ujme spôsobnej nemeckým a európskym školám z dôvodu, že sa nachádzajú mimo nemeckého územia, ale ponecháva
         diskrimináciu, ktorej predmetom sú súkromné školy nachádzajúce sa v inom členskom štáte.

       Úvodné pripomienky týkajúce sa článku 18 ES a všeobecného práva voľného pohybu občanov Únie
       Argumentácia účastníkov konania
      22      Podľa Komisie systém vyplývajúci z § 10 ods. 1 bodu 9 EStG porušuje práva dotknutých rodičov, pokiaľ ide o voľný pohyb, najmä
         všeobecné právo voľného pohybu občanov Únie.

      23      V prvom rade tento systém môže zasahovať do práva rodičov pochádzajúcich z iných členských štátov usadiť sa v Nemecku na súkromné
         účely. Znevýhodňujúce daňové zaobchádzanie, ktorému môžu podliehať, ak sa rozhodli, aby ich deti pokračovali v školskej dochádzke
         v štáte ich pôvodu, by ich totiž mohlo odradiť od toho, aby sa usadili v Nemecku. V každom prípade by ich usadenie v uvedenom
         členskom štáte bolo zložitejšie.

      24      Ďalej môžu podliehať tomuto znevýhodňujúcemu zaobchádzaniu nemeckí štátni príslušníci, ktorí hoci zostali v celom rozsahu
         daňovníkmi v Nemecku, usadili sa v inom členskom štáte a rozhodli sa, že ich deti budú navštevovať miestnu súkromnú školu,
         nemeckú školu alebo európsku školu, ktoré sa nachádzajú v tomto štáte.

      25      Napokon nemeckí štátni príslušníci s trvalým bydliskom v Nemecku, ktorých deti navštevujú súkromné školy v iných členských
         štátoch, sa tiež môžu odvolávať na všeobecné právo voľného pohybu. Komisia sa totiž domnieva, že títo rodičia využívajú uvedené
         právo prostredníctvom svojich detí, pričom tomu nebráni skutočnosť, že tieto deti sa oprávnene zdržiavajú v inom členskom
         štáte len na účely všeobecnej školskej dochádzky.

      26      Zo spojených ustanovení článku 12 ods. 1 ES a článku 18 ods. 1 ES vyplýva, že dotknutí nemeckí občania, ktorí využili svoje
         právo voľného pohybu hoci aj nepriamo prostredníctvom svojich detí, sa môžu odvolávať na svoje právo na rovnaké daňové zaobchádzanie,
         ako je priznané ostatným štátnym príslušníkom tohto štátu.

      27      Uvedené porušenia článku 18 ES nemôžu byť odôvodnené.

      28      Komisia v tomto ohľade tvrdí, že § 10 ods. 1 bod 9 EStG nepredstavuje objektívne kritérium umožňujúce stanoviť prípady, v ktorých
         školné zaplatené nemeckým školám a školám nachádzajúcim sa v inom členskom štáte možno odpočítať zo zdaniteľného príjmu. Toto
         ustanovenie podriaďuje možnosť odpočtu zo základu dane len skutočnosti, že dotknutá súkromná škola je schválená alebo uznaná
         v Nemecku. Rozhodujúca podmienka možnosti odpočtu zo zdaniteľného príjmu sa teda týka skutočnosti, že dotknutá súkromná škola
         sa nachádza v Nemecku. Každá škola nachádzajúca sa v inom členskom štáte je automaticky vylúčená z možnosti odpočtu zo základu
         dane bez ohľadu na výšku školného, ktoré požaduje, to znamená, že spôsob jej prevádzky je vo všeobecnosti zhodný s tým, ktorý
         má súkromná škola uznaná alebo schválená v Nemecku.

      29      Neexistuje žiadny objektívny dôvod viazať priznanie daňového zvýhodnenia na školskú dochádzku v súkromnej škole na území Spolkovej
         republiky Nemecko, keďže tento členský štát môže v súlade s právom Spoločenstva obmedziť možnosť odpočtu školného zo základu
         dane na určité typy zariadení alebo určitú sumu. Aby takýto dôvod existoval, jednoducho postačuje, aby sa uvedená možnosť
         odpočtu zo základu dane priznávala podľa objektívnych kritérií a nezávisela od sídla školy.

      30      Komisia z toho vyvodzuje, že § 10 ods. 1 bod 9 EStG ohrozuje všeobecné právo voľného pohybu, ktoré nemeckým občanom a iným
         občanom Únie priznáva článok 18 ES.

      31      Nemecká vláda popiera tvrdenie, podľa ktorého § 10 ods. 1 bod 9 EStG porušuje všeobecné právo voľného pohybu dotknutých rodičov.
         Ak je ovplyvnený rozsah pôsobnosti tohto práva, tento zásah je v každom prípade odôvodnený vzhľadom na objektívne rozdiely,
         ktoré existujú medzi nemeckými súkromnými školami, na ktoré sa vzťahuje uvedené ustanovenie EStG a súkromnými školami v inom
         členskom štáte.

       Posúdenie Súdnym dvorom
      32      Pokiaľ ide o otázku uplatniteľnosti článku 18 ES na spornú vnútroštátnu právnu úpravu, je opodstatnené pripomenúť, že podľa
         ustálenej judikatúry článok 18 ES, ktorý všeobecne priznáva každému občanovi Únie právo slobodne sa pohybovať a zdržiavať
         na území členských štátov, je osobitne vyjadrený v ustanoveniach zabezpečujúcich slobodné poskytovanie služieb (rozsudky zo
         6. februára 2003, Stylianakis, C‑92/01, Zb. s. I‑1291, bod 18, a z 11. januára 2007, ITC, C‑208/05, Zb. s. I‑181, bod 64).

      33      Z toho dôvodu, ak sporná vnútroštátna právna úprava patrí do pôsobnosti článku 49 ES, nie je potrebné, aby sa Súdny dvor vyslovil
         k výkladu článku 18 ES (pozri rozsudok Stylianakis, už citovaný, bod 20, a ITC, už citovaný, bod 65).

      34      Vyslovovať sa k článku 18 ods. 1 ES je preto odôvodnené len vtedy, ak sporná právna úprava nepatrí do pôsobnosti článku 49 ES.

      35      Rovnako článok 18 ES, ktorý všeobecne formuluje právo každého občana Únie voľne sa pohybovať a zdržiavať na území členských
         štátov, nachádza, pokiaľ ide o slobodu usadiť sa, osobitné vyjadrenie v článku 43 ES, a pokiaľ ide o voľný pohyb pracovníkov,
         v článku 39 ES (rozsudky z 26. októbra 2006, Komisia/Portugalsko, C‑345/05, Zb. s. I‑10633, bod 13, a z 18. januára 2007,
         Komisia/Švédsko, C‑104/06, Zb. s. I‑671, bod 15).

      36      Preto, ak sporná vnútroštátna právna úprava patrí do pôsobnosti článku 39 ES alebo 43 ES, nie je nevyhnutné, aby Súdny dvor
         rozhodoval o výklade článku 18 ES.

      37      Následne je vhodné v prvom rade preskúmať, či článku 49 ES, ktorého sa v podstatnej časti týkali pripomienky účastníkov konania,
         odporuje vnútroštátna právna úprava vyplývajúca z § 10 ods. 1 bodu 9 EStG (druhý žalobný dôvod) a v druhom rade, či táto právna
         úprava odporuje článku 39 ES a/alebo 43 ES (prvá časť prvého žalobného dôvodu a tretí žalobný dôvod).

       O druhom žalobnom dôvode založenom na prekážke slobodného poskytovania služieb
       Argumentácia účastníkov konania
      38      Podľa Komisie systém vyplývajúci z § 10 ods. 1 bodu 9 EStG predstavuje prekážku tak slobodného poskytovania služieb daňovníkov
         s bydliskom v Nemecku, ktorí majú v úmysle umiestniť svoje deti do súkromnej školy nachádzajúcej sa v inom členskom štáte,
         ako aj slobodného poskytovania služieb súkromných škôl nachádzajúcich sa v inom členskom štáte, ktoré ponúkajú svoje služby
         daňovníkom s bydliskom v Nemecku.

      39      V prvom rade sporný systém porušuje tzv. „pasívne“ slobodné poskytovanie služieb (využitie služieb), ktoré je už dávno uznané
         judikatúrou. V takejto situácii príjemcovia služby, teda deti daňovníkov s bydliskom v Nemecku, cestujú za poskytovateľom,
         ktorým je v predmetnej veci súkromná škola nachádzajúca sa v inom členskom štáte.

      40      Takisto je dotknuté právo na tzv. „aktívne“ slobodné poskytovanie služieb, ktoré patrí súkromným školám nachádzajúcim sa v inom
         členskom štáte. Z dôvodu existencie sporného systému daňového zvýhodnenia daňovníci, ktorí umiestnili svoje deti do súkromnej
         školy v inom členskom štáte sú znevýhodnení v porovnaní s tými, ktorí sa rozhodli pre nemeckú súkromnú školu. Súkromné zariadenia
         nachádzajúce sa v inom členskom štáte môžu len s ťažkosťami účinne ponúknuť svoje služby nemeckým klientom. Cezhraničné poskytovanie
         výchovy a vzdelávania je preto znevýhodnené v porovnaní s výlučne vnútroštátnymi službami.

      41      Podľa Komisie môže vzdelávanie a odborná príprava mladých ľudí predstavovať poskytovanie služieb, ako to potvrdzuje judikatúra
         Súdneho dvora.

      42      Z rozsudkov z 27. septembra 1988, Humbel a Edel (263/86, Zb. s. 5365, bod 18), ako aj zo 7. decembra 1993, Wirth (C‑109/92,
         Zb. s. I‑6447, bod 17), vyplýva, že základná charakteristika poskytovania služieb za odmenu spočíva v zaplatení žiakom alebo
         treťou osobou školného, ktoré pokrýva podstatnú časť nákladov na vyučovanie. Ak by tomu tak bolo v prejednávanej veci, poskytovanie
         vzdelávania by predstavovalo obchodnú činnosť.

      43      Naopak, podľa tejto inštitúcie nemožno považovať za poskytovanie služieb za odplatu verejné vzdelávanie, ktoré sa uskutočňuje
         v rámci sociálnej a politickej úlohy štátu a ten zabezpečuje aj hlavnú časť nákladov. Skutočnosť, že žiak sa platením školného
         podieľa na výdavkoch, nepostačuje na takéto kvalifikovanie.

      44      Komisia sa domnieva, že posúdenie odplatného charakteru poskytovaných služieb nemôže byť založené výlučne na preskúmaní súkromných
         škôl, ktoré uprednostňuje nemecká právna úprava, a je potrebné zohľadniť tiež situáciu súkromných škôl nachádzajúcich sa v inom
         členskom štáte, ktorých sa netýka zvýhodnenie stanovené v § 10 ods. 1 bode 9 EStG.

      45      V iných členských štátoch sa organizácia súkromných škôl niekedy podstatne odlišuje od nemeckého modelu. Existujú tak súkromné
         školy, ktoré zabezpečujú svoje potreby bez pomoci štátu alebo sú riadené ako podniky vykonávajúce hospodársku činnosť. Tieto
         zariadenia nesporne poskytujú služby za odplatu. Podľa Komisie, keďže systém vyplývajúci z § 10 ods. 1 bodu 9 EStG všeobecne
         vylučuje školy nachádzajúce sa v inom členskom štáte z daňového zvýhodnenia, ktoré stanovuje, môže ohroziť cezhraničnú ponuku
         služieb škôl vykonávajúcich hospodársku činnosť.

      46      Nie je potrebné zisťovať, či súkromná škola nachádzajúca sa v inom členskom štáte spĺňa podmienky, ktoré stanovuje nemecká
         právna úprava. Keďže žiadna z týchto súkromných škôl nemôže spĺňať podmienky uvedené v § 10 ods. 1 bode 9 EStG, Komisia zastáva
         názor, že netreba zisťovať rozdiel medzi súkromnými zariadeniami v inom členskom štáte podľa toho, či sú, alebo nie sú teoreticky
         porovnateľné s nemeckými súkromnými školami, na to, aby bolo možné zistiť, či sú, alebo nie sú diskriminované.

      47      Medzi školami, ktoré sporný systém znevýhodňuje, sa v každom prípade nachádzajú zariadenia financované výlučne z platieb školného
         a doplňujúcich hospodárskych činností a ktoré preto nesporne poskytujú služby za odplatu. Ich diskriminácia predstavuje prekážku
         slobodného poskytovania služieb.

      48      Podľa Komisie porušenie slobody poskytovania služieb nie je odôvodnené. V tomto ohľade sa odvoláva na argumentáciu, ktorú
         uviedla, pokiaľ ide vo všeobecnosti o slobodu pohybu. Dodáva, že nesplnenie povinností vyplývajúcich z článku 49 ES je o to
         závažnejšie, že šírenie jazykov členských štátov a podpora mobility študentov sú podľa článku 149 ods. 2 prvej a druhej zarážky
         ES výslovne uvedené medzi cieľmi Európskeho spoločenstva.

      49      Nemecká vláda najmä tvrdí, že v predmetnej veci nejde o prekážku slobodného poskytovania služieb, pretože nie sú splnené podmienky
         tohto slobodného poskytovania služieb. Subsidiárne zastáva názor, že prípadná prekážka slobodného poskytovania služieb by
         bola v každom prípade opodstatnená.

      50      V prvom rade podľa tejto vlády podmienky slobodného poskytovania služieb nie sú splnené, pretože školy spĺňajúce požiadavky
         stanovené v § 10 ods. l bode 9 EStG neposkytujú služby v zmysle Zmluvy.

      51      Slobodné poskytovanie služieb predpokladá existenciu hospodárskej činnosti, ako vyplýva z pojmu „za odplatu“ uvedeného v článku
         50 ES. V už citovanom rozsudku Humbel a Edel Súdny dvor však rozhodol, že základná vlastnosť odplaty spočívajúca v skutočnosti,
         že táto predstavuje hospodársku protihodnotu predmetnej služby, nie je prítomná v prípade vyučovania poskytovaného v rámci
         vnútroštátneho vzdelávacieho systému.

      52      Podľa nemeckej vlády zo samotnej súkromnej povahy školy nemožno odvodiť, že škola vykonáva hospodársku činnosť a poskytuje
         služby v zmysle článkov 49 ES a 50 ES. Z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že skutočnosť, že rodičia platia školné, aby v určitom
         rozsahu prispeli na náklady fungovania systému, nemá vplyv na posúdenie vykonávanej činnosti vzhľadom na pojem poskytovanie
         služieb (pozri v tomto zmysle rozsudky Humbel a Edel, už citovaný, bod 19, a Wirth, už citovaný, bod 15).

      53      Podľa uvedenej vlády je vzhľadom na zásady vyjadrené v judikatúre Súdneho dvora vhodné konštatovať, že nemecké školy uvedené
         v § 10 ods. l bode 9 EStG neposkytujú služby v zmysle článkov 49 ES a 50 ES a vyučovanie uskutočňované v školách v inom členskom
         štáte, ktoré zodpovedajú týmto školám, takisto nepredstavuje poskytovanie služieb v zmysle týchto článkov.

      54      V druhom rade nemecká vláda tvrdí, že prekážka slobodného poskytovania služieb je v každom prípade odôvodnená z rôznych hľadísk.

      55      Podľa tejto vlády sloboda poskytovania služieb nemôže mať za následok povinnosť financovať školské zariadenia patriace do
         vzdelávacieho systému iného členského štátu. Vzdelávacia politika patrí k základným povinnostiam každého štátu a štruktúra
         týchto povinností sa medzi jednotlivými členskými štátmi odlišuje.

      56      Keďže Spolková republika Nemecko nemá žiadny vplyv na organizáciu súkromných škôl nachádzajúcich sa v inom členskom štáte
         a najmä na ich vyučovacie programy, nemôže byť povinná podporovať fungovanie týchto škôl tým, že sa vzdá daňových príjmov,
         ktoré získava.

      57      Uvedená vláda takisto tvrdí, že zásada slobodného poskytovania služieb neukladá Spolkovej republike Nemecko povinnosť rozšíriť
         daňové zvýhodnenie priznávané podľa § 10 ods. 1 bodu 9 EStG na školné zaplatené súkromným školám v inom členskom štáte. Rozdielne
         daňové zaobchádzanie vyplývajúce z neexistencie tejto povinnosti je odôvodnené, pretože školy v inom členskom štáte, ktoré
         poskytujú služby v zmysle článkov 49 ES a 50 ES, sa objektívne odlišujú od nemeckých škôl, na ktorých školská dochádzka zakladá
         nárok na daňové zvýhodnenie podľa § 10 ods. 1 bodu 9 EStG.

      58      Po prvé tieto posledné uvedené školy nie sú obchodnými spoločnosťami na rozdiel od súkromných škôl nachádzajúcich sa v inom
         členskom štáte a vzťahuje sa na ne slobodné poskytovanie služieb. Uvedené súkromné školy v inom členskom štáte presne zodpovedajú
         nemeckým súkromným školám, ktorým nie je priznaná pomoc podľa § 10 ods. 1 bodu 9 EStG. Rozhodnutie Spolkovej republiky Nemecko,
         na základe ktorého sa pomoc poskytuje len školám, ktoré svojou ponukou vzdelania uskutočňujú vzdelávaciu úlohu štátu, patria
         do vnútroštátneho vzdelávacieho systému a nevykonávajú hospodársku činnosť, nemožno vyvrátiť odvolaním sa na zásadu slobodného
         poskytovania služieb.

      59      Po druhé nemecká vláda sa domnieva, že systém vyplývajúci z § 10 ods. 1 bodu 9 EStG zodpovedá štátnej pomoci, ktorá nahrádza
         časť nákladov znášaných školami, ktorých sa týka toto ustanovenie. Základný zákon ukladá štátu povinnosť finančne podporovať
         uvedené školy ako náhradu za požiadavky, ktoré musia spĺňať. Táto pomoc sa do značnej miery uskutočňuje vo forme priamej podpory.
         Dotknuté školy tak získavajú približne 80 % zo sumy priznanej porovnateľnej verejnej škole. § 10 ods. 1 bod 9 spresňuje túto
         ústavnú povinnosť pomoci tým, že umožňuje nemeckému štátu nepriamo podporovať uvedené školy prostredníctvom daňových zvýhodnení
         priznaných z dôvodu zaplateného školného.

      60      Súvislosť medzi požiadavkami, ktoré uvedený štát ukladá, a zodpovedajúcou verejnou podporou neexistuje v prípade súkromných
         škôl nachádzajúcich sa v inom členskom štáte, ktoré poskytujú služby v zmysle článkov 49 ES a 50 ES. Keďže nemecký štát neukladá
         týmto školám žiadne povinnosti, nemá voči nim žiadnu povinnosť finančnej podpory.

      61      Po tretie, ak by Spolková republika Nemecko bola povinná priznať daňové zvýhodnenie podľa § 10 ods. 1 bodu 9 EStG bez ohľadu
         na požadovanú výšku školného, zvýhodňovala by školy, ktoré z dôvodu vysokého školného vyberajú žiakov podľa majetkovej situácie
         ich rodičov. Okrem toho by týmto školám musela priznať vyššiu pomoc, ako je pomoc priznaná školám, na ktorých školská dochádzka
         zakladá nárok na uvedené daňové zvýhodnenie, keďže toto školné je podstatne vyššie ako školné vyžadované poslednými uvedenými
         školami.

      62      Po štvrté povinnosť poskytnúť daňové zvýhodnenie z dôvodu školného zaplateného súkromným školám nachádzajúcim sa v inom členskom
         štáte by viedla k zvýšeniu celkového množstva daňových zvýhodnení priznaných na základe § 10 ods. 1 bodu 9 EStG.

      63      Súdny dvor však v rozsudku z 15. marca 2005, Bidar (C‑209/03, Zb. s. I‑2119, bod 56), rozhodol, že každému členskému štátu
         je dovolené dozerať, aby sa poskytovanie podpory na pokrytie bežných výdavkov študentom z iných členských štátov nestalo nerozumnou
         záťažou, ktorá by mohla mať následky na celkovú úroveň podpory poskytovanej týmto štátom. Nemecká vláda zastáva názor, že
         členský štát je tiež oprávnený podriadiť priznanie daňového zvýhodnenia podmienkam, ktoré umožňujú vyhnúť sa tomu, aby uvedené
         zvýhodnenie nemuselo byť znížené pod úroveň, ktorú členský štát považuje za nevyhnutnú.

      64      Po piate daňové zvýhodnenie poskytnuté z dôvodu školného zaplateného súkromným školám v Nemecku je odôvodnené skutočnosťou,
         že tieto školy sú schválené, povolené alebo uznané. V zásade neexistuje zodpovedajúce povolenie, schválenie alebo uznanie,
         pokiaľ ide o súkromné školy nachádzajúce sa v inom členskom štáte (okrem osobitného prípadu nemeckých súkromných škôl a európskych
         škôl v inom členskom štáte). Kontrola, ktorú vykonávajú nemecké školské orgány sa v zásade obmedzuje len na školy nachádzajúce
         sa na území Nemecka.

       Posúdenie Súdnym dvorom
      65      Pokiaľ ide o uplatniteľnosť ustanovení Zmluvy týkajúcich sa slobodného poskytovania služieb na spornú daňovú právnu úpravu,
         najskôr je vhodné pripomenúť, že ak článok 50 tretí odsek ES uvádza len aktívne slobodné poskytovanie služieb, v rámci ktorého
         poskytovateľ služby cestuje za príjemcom, z ustálenej judikatúry vyplýva, že slobodné poskytovanie služieb zahŕňa slobodu
         príjemcov služieb odísť do iného členského štátu, v ktorom sa nachádza poskytovateľ, aby tam mohli využiť uvedené služby (pozri
         rozsudok z 31. januára 1984, Luisi a Carbone, 286/82 a 26/83, Zb. s. 377, body 10 a 16). V tejto veci uplatnenie spornej vnútroštátnej
         právnej úpravy vedie dotknutý členský štát k odmietnutiu daňového zvýhodnenia z dôvodu školskej dochádzky do súkromnej školy
         v inom členskom štáte. V dôsledku toho je v zásade dotknutá zásada slobodného poskytovania služieb, keďže možnosť poskytnúť
         vzdelanie pochádza od súkromnej školy nachádzajúcej sa v inom členskom štáte.

      66      V každom prípade je vhodné preskúmať, či predmetom týchto možností vzdelania je poskytovanie služieb. Na tieto účely je opodstatnené
         skúmať, či vyučovanie poskytované súkromnou školou nachádzajúcou sa v inom členskom štáte predstavuje „služby, ktoré sa bežne
         poskytujú za odplatu“ v súlade s článkom 50 prvým odsekom ES.

      67      V zmysle tohto ustanovenia však z judikatúry vyplýva, že základná vlastnosť odmeny spočíva v skutočnosti, že táto predstavuje
         hospodársku protihodnotu predmetnej služby (pozri rozsudky Humbel a Edel, už citovaný, bod 17; z 12. júla 2001, Smits a Peerbooms,
         C‑157/99, Zb. s. I‑5473, bod 58; z 3. októbra 2002, Danner, C‑136/00, Zb. s. I‑8147, bod 26; z 22. mája 2003, Freskot, C‑355/00,
         Zb. s. I‑5263, bod 55, ako aj z 26. júna 2003, Skandia a Ramstedt, C‑422/01, Zb. s. I‑6817, bod 23).

      68      Súdny dvor týmto vylúčil z pojmu služby v zmysle článku 50 ES vyučovanie poskytované určitými zariadeniami, ktoré boli súčasťou
         systému verejného vzdelávania a boli celkovo alebo v prevažnej miere financované z verejných zdrojov (pozri v tomto zmysle
         rozsudky Humbel a Edel, už citovaný, body 17 a 18, ako aj Wirth, už citovaný, body 15 a 16). Súdny dvor takto spresnil, že
         zriadením a udržaním takéhoto systému verejného vzdelávania financovaného vo všeobecnosti z verejných zdrojov a nie žiakmi
         alebo ich rodičmi sa štát nezúčastňuje na odplatných činnostiach, ale plní svoju úlohu voči obyvateľom v sociálnej, kultúrnej
         a vzdelávacej oblasti.

      69      Naopak, Súdny dvor rozhodol, že vyučovanie poskytované vzdelávacími zariadeniami financovanými v prevažnej miere zo súkromných
         zdrojov, najmä študentmi a ich rodičmi, predstavuje služby v zmysle článku 50 ES, keďže cieľ, ktorý tieto zariadenia sledujú,
         pozostáva z poskytovania služieb za odplatu (rozsudok Wirth, už citovaný, bod 17).

      70      V tejto súvislosti je potrebné spresniť, že nie je nevyhnutné, aby uvedené súkromné financovanie bolo zabezpečené najmä žiakmi
         alebo ich rodičmi. Podľa ustálenej judikatúry článok 50 ES totiž nevyžaduje, aby za služby platili tí, ktorí z nich majú úžitok
         (pozri najmä rozsudky z 26. apríla 1988, Bond van Adverteerders a i., 352/85, Zb. s. 2085, bod 16; z 11. apríla 2000, Deliège,
         C‑51/96 a C‑191/97, Zb. s. I‑2549, bod 56; Smits a Peerbooms, už citovaný, bod 57, ako aj Skandia a Ramstedt, už citovaný,
         bod 24).

      71      Je nesporné, že súčasne so školami patriacimi do systému verejného vzdelávania, v rámci ktorého štát plní svoju úlohu v sociálnej,
         kultúrnej a vzdelávacej oblasti a ktorých financovanie je zabezpečené v prevažnej miere z verejných zdrojov, v určitých členských
         štátoch existujú školy, ktoré nepatria do tohto systému verejného vzdelávania a sú financované v prevažnej miere zo súkromných
         zdrojov.

      72      Vzdelávanie poskytované týmito školami je potrebné považovať za službu poskytovanú za odplatu.

      73      Je potrebné pripomenúť, že na účely určenia, či na spornú vnútroštátnu právnu úpravu možno uplatniť článok 49 ES, nie je relevantné
         zisťovať, či školy nachádzajúce sa v členskom štáte príjemcu služby, v tejto veci v Spolkovej republike Nemecko, ktoré sú
         schválené, povolené alebo uznané v tomto štáte podľa uvedenej právnej úpravy, poskytujú alebo neposkytujú služby v zmysle
         článku 50 prvého odseku ES. Dôležitá je len skutočnosť, že súkromnú školu v inom členskom štáte možno považovať za poskytujúcu
         služby za odplatu.

      74      V rozsudku zo 16. mája 2006, Watts (C‑372/04, Zb. s. I‑4325, bod 90), ktorý sa týka zdravotných výkonov predstavujúcich poskytovanie
         služieb, Súdny dvor zastával názor, že článok 49 ES sa uplatní na situáciu pacientky s bydliskom v Spojenom kráľovstve, ktorej
         zdravotný stav vyžadoval nemocničnú starostlivosť a ktorá cestovala do iného členského štátu na účely poskytnutia dotknutej
         starostlivosti za odplatu a následne žiadala náhradu od vnútroštátneho zdravotníckeho systému, hoci rovnaké zdravotné výkony
         boli bezplatne poskytované vnútroštátnym zdravotníckym systémom Spojeného kráľovstva.

      75      V bode 91 uvedeného rozsudku Súdny dvor rozhodol, že bez toho, aby bolo v prejednávanej veci potrebné určiť, či nemocničná
         starostlivosť poskytovaná v rámci vnútroštátneho zdravotníckeho systému, ako je ten vo veci samej, ktorá bola predmetom daného
         rozsudku, je sama osebe službou v zmysle ustanovení Zmluvy ES o slobodnom poskytovaní služieb, bolo opodstatnené sa domnievať,
         že situácia, v ktorej osoba, ktorej zdravotný stav vyžaduje nemocničnú starostlivosť, odíde do iného členského štátu a dostane
         tam túto starostlivosť za odplatu, patrí do pôsobnosti uvedených ustanovení.

      76      Z toho vyplýva, že článok 49 ES sa uplatní na spornú vnútroštátnu právnu úpravu, pokiaľ súkromná škola, do ktorej daňovníci
         daného členského štátu umiestnili svoje deti, sa nachádza v inom členskom štáte a možno ju považovať za poskytujúcu služby
         za odplatu, to znamená, že je financovaná v prevažnej miere zo súkromných zdrojov.

      77      Je potrebné preskúmať, či za týchto okolností sporná daňová právna úprava predstavuje, ako to tvrdí Komisia, prekážku slobodného
         poskytovania služieb.

      78      V tomto ohľade je potrebné uviesť, že daná právna úprava podriaďuje priznanie daňového zvýhodnenia podmienke, že školné bude
         zaplatené súkromným školám schváleným nemeckým štátom, povoleným alebo uznaným uplatniteľným krajinským právom, čo predpokladá,
         aby sa nachádzali v Spolkovej republike Nemecko.

      79      Táto právna úprava vo všeobecnosti vylučuje možnosť daňovníkov podliehajúcich dani v Nemecku odpočítať z ich zdaniteľných
         príjmov časť školného, ktoré je spojené so školskou dochádzkou ich detí v súkromnej škole v inom členskom štáte, s výnimkou
         školného zaplateného v inom členskom štáte nemeckým školám uznaným stálym zhromaždením ministrov vzdelania a kultúry spolkových
         krajín, kým táto možnosť existuje vzhľadom na školné zaplatené určitým nemeckým súkromným školám. Znamená preto väčšie daňové
         zaťaženie pre daňovníkov, ktorí umiestnili svoje deti do súkromnej školy v inom členskom štáte a nie do súkromnej školy na
         vnútroštátnom území.

      80      Následkom právnej úpravy, akou je tá, ktorá vyplýva z § 10 ods. 1 bodu 9 EStG, je to, že odradzuje daňovníkov s bydliskom
         v Nemecku od umiestnenia svojich detí do škôl v inom členskom štáte. Okrem toho zasahuje tiež do ponuky vzdelávania poskytovaného
         súkromnými vzdelávacími zariadeniami v iných členských štátoch, ktorá je určená deťom daňovníkov s bydliskom v Nemecku.

      81      Uvedená právna úprava predstavuje prekážku slobodného poskytovania služieb, ktorá je zaručená článkom 49 ES. Tomuto článku
         totiž odporuje uplatnenie akejkoľvek vnútroštátnej právnej úpravy, v dôsledku ktorej je sťažené poskytovanie služieb medzi
         členskými štátmi oproti poskytovaniu služieb len v rámci jedného členského štátu (pozri najmä rozsudky z 28. apríla 1998,
         Safir, C‑118/96, Zb. s. I‑1897, bod 23; Smits a Peerbooms, už citovaný, bod 61; Danner, už citovaný, bod 29; zo 4. marca 2004,
         Komisia/Francúzsko, C‑334/02, Zb. s. I‑2229, bod 23; Watts, už citovaný, bod 94, a z 19. apríla 2007, Stamatelaki, C‑444/05,
         Zb. s. I‑3185, bod 25).

      82      Keďže existencia prekážky slobodného poskytovania služieb bola zistená, je potrebné preskúmať, či táto prekážka môže byť objektívne
         odôvodnená.

      83      Nemecká vláda na odôvodnenie tohto obmedzenia uvádza viaceré tvrdenia.

      84      V prvom rade podľa tejto vlády prípadná prekážka slobodného poskytovania služieb je odôvodnená skutočnosťou, že zo zásady
         slobodného poskytovania služieb nemôže vyplynúť povinnosť rozšíriť výhodnejšie daňové zaobchádzanie priznané určitým školám
         patriacim do vzdelávacieho systému jedného členského štátu na školy nachádzajúce sa v inom členskom štáte (pozri bod 55 tohto
         rozsudku).

      85      V tomto ohľade je potrebné uviesť, že § 10 ods. 1 bod 9 EStG sa týka daňovej úpravy školného. Podľa ustálenej judikatúry,
         hoci priame dane patria do právomoci členských štátov, členské štáty ju musia vykonávať v súlade s právom Spoločenstva (pozri
         najmä rozsudky Danner, už citovaný, bod 28; z 12. decembra 2006, Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, C‑374/04,
         Zb. s. I‑11673, bod 36, a z 13. marca 2007, Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, C‑524/04, Zb. s. I‑2107, bod
         25).

      86      Rovnako, ak je nepochybné, že právo Spoločenstva nezasahuje do právomoci členských štátov, pokiaľ ide jednak o obsah výučby
         a organizáciu vzdelávacích systémov a ich kultúrnu a jazykovú rozmanitosť (článok 149 ods. 1 ES) a jednak obsah a organizáciu
         odborného vzdelávania (článok 150 ods. 1 ES), stále však platí, že pri výkone tejto právomoci musia členské štáty dodržiavať
         právo Spoločenstva, najmä ustanovenia o slobodnom poskytovaní služieb (pozri analogicky rozsudok Watts, už citovaný, body
         92 a 147).

      87      Okrem toho, pokiaľ ide o tvrdenie nemeckej vlády, podľa ktorého nemôže byť členský štát povinný podporovať školy patriace
         do vzdelávacieho systému iného členského štátu, stačí konštatovať, že § 10 ods. 1 bod 9 EStG nestanovuje priznanie priamej
         podpory nemeckého štátu dotknutým školám, ale poskytnutie daňového zvýhodnenia rodičom z dôvodu školného zaplateného týmto
         školám.

      88      V druhom rade podľa nemeckej vlády odmietnutie rozšíriť daňové zvýhodnenie stanovené v § 10 ods. 1 bode 9 EStG na školné zaplatené
         súkromným školám v inom členskom štáte je odôvodnené skutočnosťou, že nemecké školy uvedené v tomto paragrafe a súkromné školy
         nachádzajúce sa v inom členskom štáte, ktoré poskytujú služby v zmysle článkov 49 ES a 50 ES, nie sú v objektívne porovnateľnej
         situácii (pozri bod 57 tohto rozsudku).

      89      Školám uvedeným v § 10 ods. 1 bode 9 EStG je podľa článku 7 ods. 4 tretej vety základného zákona zakázané vyberať žiakov na
         základe majetkovej situácie rodičov tak, že školné je stanovené na úrovni, ktorá neumožňuje pokryť náklady týchto škôl, a pre
         nemecký štát existuje zodpovedajúca povinnosť finančnej podpory uvedených škôl. Táto súvislosť medzi požiadavkami uloženými
         štátom a im zodpovedajúcou verejnou podporou neexistuje v prípade súkromných škôl nachádzajúcich sa v inom členskom štáte,
         ktoré poskytujú služby v zmysle článkov 49 ES a 50 ES (pozri bod 60 tohto rozsudku). Rozšírenie daňového zvýhodnenia na školné
         zaplatené za školskú dochádzku v školách, ktoré nespĺňajú podmienky § 10 ods. 1 bodu 9 EStG, je v rozpore s požiadavkou vyhnúť
         sa výberu žiakov založenému na majetkovej situácii rodičov, ktorá je stanovená v článku 7 ods. 4 základného zákona (pozri
         bod 61 tohto rozsudku).

      90      Tieto tvrdenia nemôžu byť prijaté. Je totiž potrebné uviesť, že § 10 ods. 1 bod 9 EStG podriaďuje možnosť odpočtu časti školného
         zo zdaniteľného príjmu schváleniu, povoleniu alebo uznaniu dotknutej súkromnej školy v Nemecku bez toho, aby stanovil objektívne
         kritérium umožňujúce určiť, aké typy školného požadované nemeckými školami sú odpočítateľné.

      91      Z toho vyplýva, že každá súkromná škola v inom členskom štáte len z dôvodu, že sa nenachádza v Nemecku, je automaticky vylúčená
         z predmetného daňového zvýhodnenia bez ohľadu na to, či rešpektuje kritériá, akým je napríklad stanovenie školného vo výške,
         ktoré neumožňuje výber žiakov založený na majetkovej situácii ich rodičov.

      92      Na účely odôvodnenia prekážky slobodného poskytovania služieb, ktorú predstavuje dotknutá právna úprava, nemecká vláda odvolaním
         sa na už citovaný rozsudok Bidar tiež uvádza, že členský štát môže zákonne podmieniť poskytovanie daňového zvýhodnenia podmienkami,
         ktoré umožnia predísť tomu, aby táto podpora alebo zvýhodnenie nemuseli byť znížené pod úroveň, ktorú členský štát považuje
         za nevyhnutnú (pozri body 62 a 63 predmetného rozsudku).

      93      Podľa tejto vlády, tvrdenia uvedené v danom rozsudku týkajúcom sa poskytovania podpory na pokrytie životných nákladov študentom
         a voľného pohybu občanov Únie, je potrebné vnímať vo všeobecnej súvislosti v tom zmysle, že v prípade, ak sú verejné zdroje
         obmedzené, rozšírenie možnosti daňového zvýhodnenia by na účely dosiahnutia daňovo neutrálnej situácie nevyhnutne zahŕňalo
         zníženie konkrétneho daňového zvýhodnenia každého jednotlivca. Nemecká vláda v tomto ohľade uvádza, že rozšírenie uplatnenia
         § 10 ods. 1 bodu 9 EStG na školné v určitých školách nachádzajúcich sa v inom členskom štáte by viedlo k ďalšiemu zaťaženiu
         štátneho rozpočtu.

      94      Toto tvrdenie však nemožno prijať z nasledujúcich dôvodov.

      95      V prvom rade podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora zabránenie zníženiu rozpočtových príjmov sa nenachádza medzi dôvodmi
         uvedenými v článku 46 ES v spojení s článkom 55 ES a nemožno ho považovať ani za naliehavý dôvod všeobecného záujmu.

      96      Ďalej, pokiaľ ide o tvrdenie nemeckej vlády, podľa ktorého je každému členskému štátu dovolené dozerať, aby sa poskytovanie
         podpory týkajúcej sa školného nestalo nerozumnou záťažou, ktorá by mohla mať následky na celkovú úroveň podpory poskytovanej
         štátom, z údajov poskytnutých touto vládou vyplýva, že nadmerná finančná záťaž, ktorú by podľa nej predstavovalo rozšírenie
         daňového zvýhodnenia na školné zaplatené určitým školám nachádzajúcim sa v inom členskom štáte vyplýva z toho, že podpora
         nepriamo poskytnutá týmto školám by bola oveľa vyššia ako podpora vzdelávacích zariadení schválených, povolených alebo uznaných
         v Nemecku, keďže školy nachádzajúce sa v inom členskom štáte sa musia financovať samostatne prostredníctvom vyššieho školného.

      97      Aj za predpokladu, že rovnaká úvaha, ako je uvedená v už citovanom rozsudku Bidar, sa uplatní, pokiaľ ide o daňové zvýhodnenie
         týkajúce sa školného, v tomto ohľade je v súlade s tvrdením Komisie potrebné uviesť, že cieľ, ktorý sleduje odmietnutie priznať
         predmetné daňové zvýhodnenie, pokiaľ ide o školné zaplatené školám v inom členskom štáte, teda cieľ zabezpečiť pokrytie prevádzkových
         nákladov súkromných škôl bez vzniku nadmerného zaťaženia štátu v súlade s analýzou uvedenou v už spomínanom rozsudku Bidar,
         možno dosiahnuť menej prísnymi prostriedkami.

      98      Ako totiž uviedla generálna advokátka v bode 62 svojich návrhov, s cieľom zabrániť nadmernej finančnej záťaži členský štát
         môže obmedziť odpočítateľnú sumu zo školného na určitú výšku zodpovedajúcu daňovému zvýhodneniu, ktoré tento štát vzhľadom
         na ním rešpektované hodnoty priznáva za školskú dochádzku v školách nachádzajúcich sa na jeho území, čo predstavuje menej
         prísny prostriedok ako odmietnutie priznať predmetné daňové zvýhodnenie.

      99      Napokon, v každom prípade je zjavne neprimerané úplne vylúčiť z daňového zvýhodnenia stanoveného v § 10 ods. 1 bode 9 EStG
         školné zaplatené daňovníkmi podliehajúcimi dani z príjmu v Nemecku školám nachádzajúcim sa v inom členskom štáte ako Spolková
         republika Nemecko. Tým je totiž z predmetného daňového zvýhodnenia vylúčené školné zaplatené uvedenými daňovníkmi školám nachádzajúcim
         sa v inom členskom štáte bez ohľadu na to, či tieto školy spĺňajú objektívne kritériá stanovené na základe zásad každého členského
         štátu, ktoré umožňujú určiť, ktoré typy školného zakladajú nárok na daňové zvýhodnenie.

      100    Vzhľadom na predchádzajúce je potrebné považovať druhý žalobný dôvod Komisie podporujúci jej žalobu za dôvodný a konštatovať,
         že úplným vylúčením školného spojeného so školskou dochádzkou do školy v inom členskom štáte zo zníženia základu dane z dôvodu
         zvláštnych výdavkov podľa § 10 ods. 1 bodu 9 EStG v situáciách, v ktorých daňovníci podliehajúci dani z príjmov v Nemecku
         zabezpečujú školské vzdelanie svojich detí v takejto škole, ktorá je financovaná najmä zo súkromných zdrojov, si Spolková
         republika Nemecko nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 49 ES.

       O prvej časti prvého žalobného dôvodu založenej na prekážke voľného pohybu pracovníkov a treťom žalobnom dôvode založenom
            na prekážke slobody usadiť sa
       Argumentácia účastníkov konania
      101    Podľa Komisie systém vyplývajúci z § 10 ods. 1 bodu 9 EStG porušuje práva, ktoré dotknutým daňovníkom vyplývajú z voľného
         pohybu pracovníkov a slobody usadiť sa (prvá časť prvého žalobného dôvodu).

      102    Na jednej strane by uvedený režim mohol ohrozovať právo rodičov pochádzajúcich z iných členských štátov na zamestnanie v Nemecku
         (článok 39 ES) a usadiť sa tam ako samostatne zárobkovo činné osoby (článok 43 ES). Menej výhodné daňové zaobchádzanie, ktorému
         by mohli podliehať, ak by sa rozhodli ponechať svoje deti navštevovať školu v ich štáte pôvodu by ich totiž mohlo odradiť
         od toho, aby sa usadili v Nemecku, alebo aby sa tam zamestnali ako cezhraniční pracovníci. V každom prípade by pre týchto
         rodičov bolo ťažšie usadiť sa alebo zamestnať v Nemecku.

      103    Na druhej strane nemeckí štátni príslušníci, ktorí zostali v celom rozsahu daňovníkmi v Nemecku, hoci sa usadili v inom členskom
         štáte, by boli takisto znevýhodnení, ak by sa rozhodli, že ich deti budú navštevovať miestnu súkromnú školu nachádzajúcu sa
         v tomto inom členskom štáte.

      104    Uvedené porušenia článkov 39 ES a 43 ES nemôžu byť odôvodnené.

      105    Komisia v tomto ohľade tvrdí, že § 10 ods. 1 bod 9 EStG nepredstavuje objektívne kritérium umožňujúce stanoviť prípady, v ktorých
         školné zaplatené nemeckým školám a školám nachádzajúcim sa v inom členskom štáte možno odpočítať zo zdaniteľného príjmu. Toto
         ustanovenie podriaďuje možnosť odpočtu uvedených platieb školného zo základu dane len skutočnosti, že dotknutá súkromná škola
         je schválená alebo uznaná v Nemecku. Rozhodujúca podmienka možnosti odpočtu zo základu dane sa teda týka skutočnosti, že dotknutá
         súkromná škola sa nachádza v Nemecku. Každá škola nachádzajúca sa v inom členskom štáte je automaticky vylúčená z daňového
         zvýhodnenia bez ohľadu na výšku školného, ktoré požaduje, to znamená hoci spôsob jej fungovania je vo všeobecnosti zhodný
         s tým, ktorý má súkromná škola uznaná alebo schválená v Nemecku.

      106    Neexistuje žiadny objektívny dôvod viazať priznanie daňového zvýhodnenia na školskú dochádzku v súkromnej škole na území Spolkovej
         republiky Nemecko, keďže tento členský štát môže v súlade s právom Spoločenstva obmedziť možnosť odpočtu školného zo základu
         dane na určité typy zariadení alebo určitú sumu. Aby takýto dôvod existoval, jednoducho postačuje, aby sa uvedená možnosť
         odpočtu priznávala podľa objektívnych kritérií a nezávisela od miesta, kde sa nachádza škola.

      107    V rovnakej súvislosti Komisia v rámci svojho tretieho žalobného dôvodu tvrdí, že systém vyplývajúci z § 10 ods. 1 bodu 9 EStG
         porušuje slobodu usadiť sa súkromných škôl nachádzajúcich sa v inom členskom štáte. Podľa nej, tento systém ukladá podmienku,
         aby boli uvedené školy zriadené v Nemecku alebo sa v tomto členskom štáte nachádzala aspoň ich organizačná zložka. Uvedené
         školy totiž môžu získať postavenie náhradného školského zariadenia schváleného štátom alebo povoleného krajinským právom alebo
         doplňujúceho zariadenia všeobecného vzdelávania uznaného daným krajinským právom len vtedy, pokiaľ ponúkajú svoje služby z nemeckého
         územia. Aby neboli tieto školy poškodené z hľadiska hospodárskej súťaže vzhľadom na nemecké súkromné zariadenia, musia sa
         nachádzať na území Nemecka.

      108     Toto obmedzenie týkajúce sa výberu umiestnenia zariadenia podľa Komisie predstavuje rozdielne zaobchádzanie v rozpore s článkom
         43 ES, ktoré nie je odôvodnené.

      109    Táto inštitúcia z toho vyvodzuje, že § 10 ods. 1 bod 9 EStG predstavuje prekážku voľného pohybu pracovníkov stanoveného v článku
         39 ES a slobody usadiť sa stanovenej v článku 43 ES.

      110    Nemecká vláda popiera skutočnosť, že § 10 ods. 1 bod 9 EStG ohrozuje voľný pohyb pracovníkov a slobodu usadiť sa. Ak je ovplyvnený
         rozsah pôsobnosti tohto práva, tento zásah je v každom prípade odôvodnený vzhľadom na objektívne rozdiely, ktoré existujú
         medzi nemeckými súkromnými školami, na ktoré sa vzťahuje uvedené ustanovenie EStG a súkromnými školami v inom členskom štáte,
         ktoré boli uvedené vyššie.

      111    Rovnako táto vláda popiera existenciu porušenia slobody usadiť sa škôl nachádzajúcich sa v inom členskom štáte. Uvádza, že
         nie je jasné, ako sporný systém daňového zvýhodnenia porušuje túto slobodu. V každom prípade, ak by bolo prijaté porušenie
         uvedenej slobody, bolo by podľa nej objektívne odôvodnené vzhľadom na vyššie uvedené rozdiely medzi nemeckými súkromnými školami,
         na ktoré sa vzťahuje § 10 ods. 1 bod 9 EStG a súkromnými školami v inom členskom štáte.

       Posúdenie Súdnym dvorom
      112    Je potrebné preskúmať, či článkom 39 ES a 43 ES odporuje právna úprava vyplývajúca z § 10 ods. 1 bodu 9 EStG.

      113    V prvej časti svojho prvého žalobného dôvodu Komisia tvrdí, že právna úprava, ktorá daňovo znevýhodňuje dotknutých daňovníkov,
         ovplyvňuje tak pracovníkov pochádzajúcich z iného členského štátu alebo daňovníkov vykonávajúcich samostatnú zárobkovú činnosť,
         ktorí sa usadili v Nemecku zo súkromných dôvodov a rozhodli sa, že ich deti budú ďalej navštevovať školu v ich štáte pôvodu,
         ako aj nemeckých daňovníkov, ktorí z dôvodu presunu svojho bydliska do iného členského štátu zapísali svoje deti do súkromnej
         školy v tomto štáte. V tomto ohľade by bola uvedená právna úprava v rozpore s článkami 39 ES a 43 ES.

      114    Cieľom ustanovení Zmluvy upravujúcich voľný pohyb osôb je uľahčiť príslušníkom Spoločenstva vykonávanie zárobkovej činnosti
         akejkoľvek povahy na území Spoločenstva, pričom tieto ustanovenia bránia prijatiu opatrení, ktoré by mohli znevýhodňovať štátnych
         príslušníkov Spoločenstva, ak by chceli vykonávať hospodársku činnosť v inom členskom štáte (pozri rozsudky z 15. septembra
         2005, Komisia/Dánsko, C‑464/02, Zb. s. I‑7929, bod 34 a tam citovanú judikatúru; Komisia/Portugalsko, už citovaný, bod 15,
         a Komisia/Švédsko, už citovaný, bod 17).

      115    Ustanovenia, ktoré štátnemu príslušníkovi členského štátu bránia alebo ho odrádzajú od toho, aby opustil krajinu pôvodu a využil
         tak svoje právo voľného pohybu, preto predstavujú obmedzenia tejto slobody aj vtedy, ak sa uplatňujú nezávisle od štátnej
         príslušnosti dotknutých pracovníkov (rozsudky Komisia/Dánsko, už citovaný, bod 35; Komisia/Portugalsko, už citovaný, bod 16,
         a Komisia/Švédsko, už citovaný, bod 18).

      116    V tejto veci, ako uviedla generálna advokátka v bode 83 svojich návrhov, § 10 ods. 1 bod 9 EStG znevýhodňuje najmä pracovníkov
         a samostatne zárobkovo činné osoby, ktorí sa usadili v Nemecku alebo ktorí tam pracujú a ich deti pokračujú v platenej školskej
         dochádzke v inom členskom štáte. Podľa § 1 ods. 1 prvej vety EStG pracovníci s bydliskom na nemeckom území podliehajú v celom
         rozsahu dani z príjmov. V súlade s § 1 ods. 3 EStG cezhraniční pracovníci pracujúci v Nemecku bez toho, aby tam mali bydlisko,
         na vlastnú žiadosť tiež podliehajú dani z príjmov v neobmedzenom rozsahu. § 10 ods. 1 bod 9 EStG neumožňuje žiadnemu z týchto
         pracovníkov zvláštne daňové zvýhodnenie pre časť zaplateného školného, hoci by im ho umožnil, ak by ich deti navštevovali
         školu v Nemecku.

      117    Toto rozdielne zaobchádzanie môže uvedeným pracovníkom sťažiť výkon práv, ktoré im vyplývajú z článkov 39 ES a 43 ES.

      118    § 10 ods. 1 bod 9 EStG môže takisto znevýhodňovať nemeckých štátnych príslušníkov, ak presunú svoje bydlisko do iného členského
         štátu, v ktorom ich deti navštevujú školu vyberajúcu školné.

      119    Nepochybne, vo všeobecnosti títo nemeckí štátni príslušníci už nepodliehajú dani v Nemecku, ak opustia tento členský štát,
         keďže je vylúčené, aby sa sporná daňová právna úprava uplatňovala v ich neprospech. V každom prípade, na základe § 1 ods. 2
         EStG sa toto pravidlo neuplatňuje na úradníkov pracujúcich v inom členskom štáte a na základe článku 14 Protokolu z 8. apríla
         1965 o výsadách a imunitách Európskych spoločenstiev (Ú. v. ES 1967, 152, s. 13) sa nevzťahuje ani na úradníkov) Európskych
         spoločenstiev. Ak uvedení úradníci nemeckej štátnej príslušnosti zabezpečujú vzdelanie svojich detí v súkromných školách nachádzajúcich
         sa v inom členskom štáte, okrem nemeckých a európskych škôl, § 10 ods. 1 bod 9 EStG im neumožňuje znížiť zdaniteľné príjmy
         o časť zaplateného školného.

      120    Z dôvodov uvedených v bodoch 85 až 99 tohto rozsudku, uvedené rozdiely v zaobchádzaní nemožno odôvodniť tvrdeniami, ktoré
         uviedla nemecká vláda na odôvodnenie prekážky základnej slobody.

      121    Je preto potrebné považovať prvú časť prvého žalobného dôvodu uvedeného Komisiou za dôvodnú a konštatovať, že všeobecným vylúčením
         školného spojeného so školskou dochádzkou do školy v inom členskom štáte zo zníženia základu dane z dôvodu zvláštnych výdavkov
         podľa § 10 ods. 1 bodu 9 EStG si Spolková republika Nemecko nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článkov 39 ES a 43 ES.

      122    Pokiaľ ide o tretí žalobný dôvod založený na porušení slobody usadiť sa súkromných škôl nachádzajúcich sa v inom členskom
         štáte, je opodstatnené uviesť, ako uviedla generálna advokátka v bode 85 svojich návrhov, že okolnosť, že § 10 ods. 1 bod
         9 EStG podmieňuje možnosť zníženia základu dane z dôvodu školného miestom, kde sídli škola, nemá priamy vplyv na slobodu usadiť
         sa súkromných škôl nachádzajúcich sa v inom členskom štáte. Táto okolnosť sama osebe nesťažuje usadenie uvedených škôl v Nemecku.

      123    Tretí žalobný dôvod Komisie musí byť preto zamietnutý.

       O druhej časti prvého žalobného dôvodu založenej na zásahu do všeobecného práva voľného pohybu občanov Únie
      124    Zostáva preskúmať spornú vnútroštátnu právnu úpravu vzhľadom na článok 18 ods. 1 ES, pokiaľ ide o všetky situácie, na ktoré
         sa nevzťahujú články 39 ES, 43 ES a 49 ES.

      125    Ako vyplýva z judikatúry Súdneho dvora, poslaním štatútu občana Únie je byť základným štatútom štátnych príslušníkov členských
         štátov, ktorý umožňuje tým z nich, ktorí sa nachádzajú v rovnakej situácii, aby sa s nimi v rozsahu vecnej pôsobnosti Zmluvy
         bez ohľadu na ich štátnu príslušnosť a bez toho, aby boli dotknuté výnimky výslovne stanovené v tejto súvislosti, z právneho
         hľadiska zaobchádzalo rovnako (pozri najmä rozsudky z 20. septembra 2001, Grzelczyk, C‑184/99, Zb. s. I‑6193, bod 31; z 11. júla
         2002, D’Hoop, C‑224/98, Zb. s. I‑6191, bod 28; z 2. októbra 2003, Garcia Avello, C‑148/02, Zb. s. I‑11613, body 22 a 23, ako
         aj z 29. apríla 2004, Pusa, C‑224/02, Zb. s. I‑5763, bod 16).

      126    Medzi situácie, ktoré spadajú do oblasti uplatňovania práva Spoločenstva, patria prípady, ktoré sa týkajú uplatňovania základných
         slobôd zaručených Zmluvou a najmä prípady uplatňovania slobody pohybu a pobytu na území členských štátov podľa článku 18 ES
         (pozri najmä rozsudky Grzelczyk, už citovaný, bod 33; D’Hoop, už citovaný, bod 29; Garcia Avello, už citovaný, bod 24, a Pusa,
         už citovaný, bod 17).

      127    Keďže s občanom Únie sa musí v každom členskom štáte z právneho hľadiska zaobchádzať rovnako, ako sa zaobchádza so štátnymi
         príslušníkmi uvedených členských štátov, ktorí sa ocitnú v rovnakej situácii, odporovalo by právu voľného pohybu, keby sa
         s týmto občanom v členskom štáte, ktorého je štátnym príslušníkom, zaobchádzalo menej priaznivo ako v prípade, že by nevyužil
         možnosti ponúkané Zmluvou vo vzťahu k voľnému pohybu (rozsudky D’Hoop, už citovaný, bod 30, a Pusa, už citovaný, bod 18).

      128    Tieto možnosti by nemohli mať plný účinok, ak by štátneho príslušníka členského štátu mohli od ich využitia odradiť prekážky
         kladené vnútroštátnou právnou úpravou, ktorá ho penalizuje len z dôvodu, že tieto možnosti realizoval (pozri v tomto zmysle
         rozsudky zo 7. júla 1992, Singh, C‑370/90, Zb. s. I‑4265, bod 23; D’Hoop, už citovaný, bod 31, a Pusa, už citovaný, bod 19).

      129    Pobytom v inom členskom štáte na účely školskej dochádzky deti dotknutých nemeckých štátnych príslušníkov využívajú svoje
         právo voľného pohybu. Z rozsudku z 19. októbra 2004, Zhu a Chen (C‑200/02, Zb. s. I‑9925, bod 20), totiž vyplýva, že dieťa,
         hoci maloleté, môže využívať svoje práva na voľný pohyb a pobyt zaručené právom Spoločenstva.

      130    Zo spornej vnútroštátnej právnej úpravy vyplýva rozdielne zaobchádzanie medzi daňovníkmi podliehajúcimi dani z príjmov v Nemecku,
         ktorí zabezpečili školské vzdelanie svojich detí v škole v tomto členskom štáte, a tými, ktorí poslali svoje deti do školy
         nachádzajúcej sa v inom členskom štáte.

      131    Keďže podriaďuje priznanie daňového zvýhodnenia stanoveného z dôvodu školného podmienke, že platby školného budú zaplatené
         súkromnej škole, ktorá spĺňa podmienky v Nemecku a vedie k odmietnutiu uvedeného zvýhodnenia rodičom detí, ktoré navštevujú
         školu v inom členskom štáte, sporná vnútroštátna právna úprava znevýhodňuje deti niektorých štátnych príslušníkov tohto štátu
         len z dôvodu, že realizovali svoju slobodu pohybu, keď vycestovali do iného členského štátu na účely nadobudnutia školského
         vzdelania.

      132    Podľa ustálenej judikatúry však vnútroštátna právna úprava, ktorá niektorých štátnych príslušníkov znevýhodňuje len z toho
         dôvodu, že realizovali svoju slobodu pohybu v inom členskom štáte, predstavuje obmedzenie slobôd, ktoré sú v článku 18 ods. 1 ES
         priznané každému občanovi Únie (rozsudky z 18. júla 2006, De Cuyper, C‑406/04, Zb. s. I‑6947, bod 39, ako aj z 26. októbra
         2006, Tas-Hagen a Tas, C‑192/05, Zb. s. I‑10451, bod 31).

      133    Takéto obmedzenie je odôvodnené vzhľadom na právo Spoločenstva len vtedy, keď je založené na objektívnych úvahách, nezávislých
         od štátnej príslušnosti dotknutých osôb a je primerané cieľu, legitímne sledovanému vnútroštátnym právom (rozsudky D’Hoop,
         už citovaný, bod 36; De Cuyper, už citovaný, bod 40, ako aj Tas-Hagen a Tas, už citovaný, bod 33).

      134    Je potrebné uviesť, že v snahe odôvodniť prekážku slobodného poskytovania služieb, ktorú predstavuje sporná právna úprava,
         nemecká vláda predložila tvrdenia, ktoré sú uvedené v bodoch 55 až 64 tohto rozsudku. Odvolávala sa najmä na analýzu Súdneho
         dvora v už citovanom rozsudku Bidar, ktorý sa týka výkladu článku 18 ES.

      135    V bode 56 predmetného rozsudku Súdny dvor uviedol, že každému členskému štátu je dovolené dozerať na to, aby sa poskytovanie
         podpory na pokrytie bežných výdavkov študentom z iných členských štátov nestalo nerozumnou záťažou, ktorá by mohla mať následky
         na celkovú úroveň podpory poskytovanej týmto štátom.

      136    V každom prípade, aj za predpokladu, že rovnaká úvaha sa uplatní, pokiaľ ide o daňové zvýhodnenie týkajúce sa školného, právna
         úprava, akou je § 10 ods. 1 bod 9 EStG, je vzhľadom na ciele, ktoré sleduje, v každom prípade zjavne neprimeraná z rovnakých
         dôvodov, ako sú uvedené v bode 99 predmetného rozsudku, v rámci posúdenia tejto právnej úpravy vzhľadom na zásadu slobody
         poskytovania služieb.

      137    Z toho vyplýva, že pokiaľ deti daňovníkov jedného členského štátu navštevujú v inom členskom štáte školu, na ktorej služby
         sa nevzťahuje článok 49 ES, § 10 ods. 1 bod 9 EStG má za následok, že bezdôvodne znevýhodňuje tieto deti voči deťom, ktoré
         nevyužili svoju slobodu pohybu v tom zmysle, že by na účel školskej dochádzky navštevovali školu v inom členskom štáte a ohrozuje
         práva, ktoré uvedeným deťom priznáva článok 18 ods. 1 ES.

      138    Za týchto podmienok je potrebné považovať aj druhú časť prvého žalobného dôvodu uvedeného Komisiou za dôvodnú.

      139    Vzhľadom na predchádzajúce je vhodné konštatovať, že úplným vylúčením školného spojeného so školskou dochádzkou do školy nachádzajúcej
         sa v inom členskom štáte zo zníženia základu dane z dôvodu zvláštnych výdavkov podľa § 10 ods. 1 bodu 9 EStG si Spolková republika
         Nemecko nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článkov 18 ES, 39 ES, 43 ES a 49 ES. Vo zvyšnej časti, teda pokiaľ ide
         o žalobný dôvod založený na údajnom porušení slobody usadiť sa škôl nachádzajúcich sa v inom členskom štáte, sa žaloba zamieta.

       O trovách
      140    Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
         ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia navrhla zaviazať Spolkovú republiku Nemecko na náhradu trov konania a Spolková
         republika Nemecko nemala úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (veľká komora) rozhodol a vyhlásil:
      1.      Úplným vylúčením školného spojeného so školskou dochádzkou do školy nachádzajúcej sa v inom členskom štáte zo zníženia základu
            dane z dôvodu zvláštnych výdavkov podľa § 10 ods. 1 bodu 9 zákona o dani z príjmov (Einkommensteuergesetz) v znení uverejnenom
            19. októbra 2002 si Spolková republika Nemecko nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článkov 18 ES, 39 ES, 43 ES a 49 ES.
      2.      Vo zvyšnej časti sa žaloba zamieta.
      3.      Spolková republika Nemecko je povinná nahradiť trovy konania.
      Podpisy
      * Jazyk konania: nemčina.


title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (odvolacia komora) z 19. novembra 2009.#Christos Michail proti Komisii Európskych spoločenstiev.#Odvolanie - Verejná služba - Úradníci.#Vec T-50/08 P.

text:
      ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (odvolacia komora)
      z 19. novembra 2009
      Vec T‑50/08 P
      Christos Michail
      proti
      Komisii Európskych spoločenstiev
      „Odvolanie – Verejná služba – Úradníci – Hodnotenie – Správa o služobnom postupe – Hodnotené obdobie 2004 – Povinnosť odôvodnenia Súdu pre verejnú službu“
      Predmet: Odvolanie podané proti rozsudku Súdu pre verejnú službu Európskej únie (druhá komora) z 22. novembra 2007, Michail/Komisia
         (F‑34/06, zatiaľ neuverejnený v Zbierke), a navrhujúce zrušenie tohto rozsudku

      Rozhodnutie: Odvolanie sa zamieta. Ch. Michail znáša svoje vlastné trovy konania a je povinný nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Komisii
         Európskych spoločenstiev v rámci tohto konania.

      Abstrakt
      1.      Odvolanie – Dôvody – Návrhy, ktoré nie sú podporené žiadnym osobitným dôvodom – Neprípustnosť
      [Článok 225a ES; Štatút Súdneho dvora, príloha I článok 11 ods. 1; Rokovací poriadok Súdu prvého stupňa, článok 138 ods. 1
            prvý pododsek písm. c)]
      2.      Konanie – Odôvodnenie rozsudkov – Rozsah
      (Štatút Súdneho dvora, článok 36, a príloha I článok 7 ods. 1)
      3.      Odvolanie – Dôvody – Skreslenie dôkazov – Vecná nesprávnosť skutkových zistení vyplývajúca z písomností v spise – Prípustnosť
      (Článok 225a ES; Štatút Súdneho dvora, príloha I článok 11 ods. 1)
      4.      Žaloba o neplatnosť – Dôvody – Neúčinný dôvod – Pojem
      5.      Odvolanie – Dôvody – Dôvod proti odôvodneniu rozsudku, na ktorom nie je založený výrok – Neúčinný dôvod
      1.      Z článku 225a ES, z článku 11 ods. 1 prílohy I Štatútu Súdneho dvora a z článku 138 ods. 1 prvého pododseku písm. c) Rokovacieho
         poriadku Súdu prvého stupňa vyplýva, že v odvolaní musí byť presne uvedené, ktoré časti rozsudku, ktorého zrušenie sa navrhuje,
         sa napádajú, ako aj právne tvrdenia, ktoré tento návrh osobitným spôsobom podporujú.

      Návrhy odvolania smerujúceho k zrušeniu rozsudku Súdu pre verejnú službu preto musia byť zamietnuté ako neprípustné, pretože
         nie sú podporené žiadnym osobitným dôvodom.

      (pozri body 30 – 33)
      Odkaz: Súdny dvor, 17. septembra 1996, San Marco/Komisia, C‑19/95 P, Zb. s. I‑4435, bod 37; Súdny dvor, 28. mája 1998, New
         Holland Ford/Komisia, C‑8/95 P, Zb. s. I‑3175, bod 23

      2.      Hoci povinnosť prináležiaca Súdu pre verejnú službu odôvodniť svoje rozhodnutia neznamená, že tento súd detailne odpovie na
         každé tvrdenie uvádzané účastníkom konania, osobitne pokiaľ ide o tvrdenie, ktoré nie je dostatočne jasné a presné a nespočíva
         na podrobných dôkazoch, vyžaduje prinajmenšom, aby tento súd preskúmal všetky porušenia práva, ktoré sú pred ním tvrdené.
         Rozsudky Súdu pre verejnú službu musia byť z tohto hľadiska dostatočne odôvodnené, aby mohol Súd prvého stupňa vykonávať svoje
         súdne preskúmanie.

      (pozri body 42 a 56)
      Odkaz: Súdny dvor, 10. decembra 1998, Schröder a i./Komisia, C‑221/97 P, Zb. s. I‑8255, bod 24; Súdny dvor, 6. marca 2001,
         Connolly/Komisia, C‑274/99 P, Zb. s. I‑1611, bod 121; Súdny dvor, 11. septembra 2003, Belgicko/Komisia, C‑197/99 P, Zb. s. I‑8461,
         bod 81; Súdny dvor, 18. mája 2006, Archer Daniels Midland a Archer Daniels Midland Ingredients/Komisia, C‑397/03 P, Zb. s. I‑4429,
         bod 60 a tam citovaná judikatúra; Súdny dvor, 4. októbra 2007, Naipes Heraclio Fournier/ÚHVT, C‑311/05 P, neuverejnený v Zbierke,
         bod 52 a tam citovaná judikatúra; Súdny dvor, 25. októbra 2007, Komninou a i./Komisia, C‑167/06 P, neuverejnený v Zbierke,
         bod 22

      3.      Výhrady týkajúce sa skutkových zistení a ich posúdenia v napadnutom rozhodnutí sú prípustné v štádiu odvolacieho konania,
         ak odvolateľ tvrdí, že Súd pre verejnú službu dospel k zisteniam, ktorých skutková nesprávnosť vyplýva z písomností v spise
         alebo ak skreslil dôkazy, ktoré mu boli predložené. Odvolací dôvod založený na neúplnom preskúmaní skutkových okolností sa
         v štádiu odvolacieho konania tiež považuje za prípustný.

      (pozri bod 50)
      Odkaz: Súdny dvor, 15. októbra 2002, Limburgse Vinyl Maatschappij a i./Komisia, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P,
         C‑250/99 P až C‑252/99 P a C‑254/99 P, Zb. s. I‑8375, body 392 až 405; Súdny dvor, 18. januára 2007, PKK a KNK/Rada, C‑229/05 P,
         Zb. s. I‑439, bod 35 a tam citovaná judikatúra; Súd prvého stupňa, 19. septembra 2008, Chassagne/Komisia, T‑253/06 P, Zb.
         VS s. I‑B‑1‑43, II‑B‑1‑295, bod 57

      4.      V rámci žaloby o neplatnosť môže súd Spoločenstva zamietnuť dôvod alebo výhradu ako neúčinné, pokiaľ zistí, že hoci by tento
         dôvod alebo výhrada boli dôvodné, nemohli by mať za následok požadovanú neplatnosť.

      (pozri bod 59)
      Odkaz: Súdny dvor, 21. septembra 2000, EFMA/Rada, C‑46/98 P, Zb. s. I‑7079, bod 38; Súdny dvor, 30. septembra 2003, Eurocoton
         a i./Rada, C‑76/01 P, Zb. s. I‑10091, bod 52

      5.      Ak niektorý z dôvodov použitých Súdom prvého stupňa stačí na odôvodnenie výroku jeho rozsudku, vady spôsobilé poškodiť iný
         dôvod, ktorý je rovnako v predmetnom rozsudku použitý, nemajú v každom prípade na uvedený výrok žiadny vplyv, takže odvolací
         dôvod, ktorý na ne poukazuje, je neúčinný a musí byť zamietnutý.

      (pozri bod 65)
      Odkaz: Súdny dvor, 2. júna 1994, de Compte/Parlament, C‑326/91 P, Zb. s. I‑2091, bod 94; Súdny dvor, 29. apríla 2004, Komisia/CAS
         Succhi di Frutta, C‑496/99 P, Zb. s. I‑3801, bod 68


Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) z 25. januára 2001. # Oy Liikenne Ab proti Pekka Liskojärvi a Pentti Juntunen. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Korkein oikeus - Fínsko. # Vec C-172/99.


Rozsudok Súdu pre verejnú službu (druhá komora) zo 14. decembra 2006.#Maurizio Caldarone proti Európskej komisii.#Vec F-74/05.


Rozsudok Súdneho dvora zo 14. júla 1976. # Cornelis Kramer a iní. # Návrhy na začatie prejudiciálneho konania Arrondissementsrechtbank Zwolle a Arrondissementsrechtbank Alkmaar - Holandsko. # Spojené veci 3, 4 a 6-76.