title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (piata komora) z 21. mája 2008.#Belfass SPRL proti Rade Európskej únie.#Verejné zmluvy na poskytnutie služieb - Verejné obstarávanie Spoločenstvom - Zjavné vecné pochybenie - Zadanie ekonomicky najvýhodnejšej ponuke - Ponuka s neobvykle nízkou cenou - Článok 139 ods. 1 nariadenia (ES, Euratom) č. 2342/2002 - Námietka nezákonnosti - Súťažné podklady - Prípustnosť.#Vec T-495/04.

text:
      Vec T‑495/04
      Belfass SPRL
      proti
      Rade Európskej únie
      „Verejné zmluvy na poskytnutie služieb – Verejné obstarávanie Spoločenstvom – Zjavné vecné pochybenie – Zadanie ekonomicky najvýhodnejšej ponuke – Ponuka s neobvykle nízkou cenou – Článok 139 ods. 1 nariadenia (ES, Euratom) č. 2342/2002 – Námietka nezákonnosti – Súťažné podklady – Prípustnosť“
      Abstrakt rozsudku
      1.      Verejné zmluvy Európskych spoločenstiev – Verejné obstarávanie
      (Článok 230 štvrtý odsek ES a článok 241 ES)
      2.      Konanie – Predloženie nových dôvodov počas súdneho konania
      [Rokovací poriadok Súdu prvého stupňa, článok 44 ods. 1 písm. c) a článok 48 ods. 2; nariadenie Komisie č. 2342/2002, článok
            139 ods. 1]
      3.      Verejné zmluvy Európskych spoločenstiev – Uzavretie zmluvy v rámci verejného obstarávania
      (Nariadenie Komisie č. 2342/2002, článok 138 ods. 2 a článok 139 ods. 1)
      4.      Mimozmluvná zodpovednosť – Podmienky – Protiprávnosť – Ujma – Príčinná súvislosť
      (Článok 288 druhý odsek ES)
      1.      Keďže v rámci postupu verejného obstarávania sa súťažné podklady netýkajú podnikov, ktoré sú uchádzačmi, osobne, a teda ktoré
         nie sú oprávnené podať žalobu o neplatnosť proti týmto súťažným podkladom na základe článku 230 štvrtého odseku ES, Rada sa
         nemôže odvolať na údajnú napadnuteľnosť týchto súťažných podkladov niektorým z podnikov, ktoré sú uchádzačmi, aby spochybnila
         jeho námietku proti incidenčnej zákonnosti tohto dokumentu pri príležitosti žaloby o neplatnosť rozhodnutia o vylúčení tohto
         dokumentu.

      (pozri bod 44)
      2.      Zo znenia ustanovení článku 44 ods. 1 písm. c) a článku 48 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa vyplýva, že návrh
         na začatie konania musí obsahovať predmet konania a zhrnutie dôvodov, na ktorých je návrh založený, a že uvádzanie nových
         dôvodov je prípustné počas konania len vtedy, ak sú tieto dôvody založené na nových právnych a skutkových okolnostiach, ktoré
         vyšli najavo v priebehu konania. Dôvod, alebo tvrdenie, ktoré však predstavuje doplnenie dôvodu uvedeného skôr, či už priamo
         alebo nepriamo, v pôvodnom návrhu na začatie konania a ktorý úzko súvisí s týmto dôvodom, musí byť vyhlásený za prípustný.

      To je prípad dôvodu, vychádzajúceho z porušenia článku 139 ods. 1 nariadenia č. 2342/2002, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá
         na vykonávanie finančného nariadenia, ktorý stanovuje, že ak sa verejný obstarávateľ v rámci postupov verejného obstarávania
         Európskych spoločenstiev domnieva, že cena ponuky je neobvykle nízka, má pred odmietnutím ponuky umožniť uchádzačovi, aby
         vysvetlil, teda odôvodnil, jednotlivé prvky svojej ponuky, čo je dôvod žalobcom vznesený výslovne až v štádiu repliky, keďže
         žalobca výslovne vytkol Rade v žalobe, že bez ďalšieho posúdenia odmietla jeho ponuku, a to z dôvodu, že bola neobvykle nízka.

      (pozri body 87 – 90)
      3.      Článok 139 ods. 1 nariadenia č. 2342/2002, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá na vykonávanie finančného nariadenia, zakotvuje
         základnú požiadavku v oblasti verejného obstarávania, ktorá ukladá verejnému obstarávateľovi, aby každú ponuku, ktorá sa javí
         neobvykle nízka, pred odmietnutím kontradiktórne overil, a to z hľadiska prvkov, ktoré ju tvoria.

      Pokiaľ je zákazka zadaná ekonomicky najvýhodnejšej ponuke, uplatňuje sa táto požiadavka nielen na cenové kritérium posudzovanej
         ponuky, ale aj na ďalšie kritériá uvedené v článku 138 ods. 2 nariadenia č. 2342/2002, pretože umožňujú určiť prahovú odchýlku,
         pod ktorou je ponuka predložená v rámci príslušnej zákazky podozrivá z toho, že je neobvykle nízka, v zmysle článku 139 ods. 1
         uvedeného nariadenia.

      Rada teda porušila uvedené ustanovenie tým, že v rámci postupu verejného obstarávania zadaním ekonomicky najvýhodnejšej ponuke
         zamietla ponuku podniku, ktorý bol uchádzačom, z dôvodu neprimerane nízkeho celkového počtu hodín uvedeného v tejto ponuke
         bez toho, aby vykonala v zmysle ustanovení tohto článku 139 ods. 1 kontradiktórne overenie ponuky žalobcu pred jej automatickým
         vylúčením.

      (pozri body 98, 100, 103, 104)
      4.      Vznik mimozmluvnej zodpovednosti Spoločenstva z dôvodu protiprávneho konania jeho orgánov v zmysle článku 288 druhého odseku
         ES súvisí so splnením troch podmienok, a to protiprávnosti konania vytýkaného inštitúciám, skutočnej existencie škody a existencie
         príčinnej súvislosti medzi tvrdeným konaním a uplatňovanou škodou. Pokiaľ nie je splnená čo len jedna z týchto podmienok,
         musí byť žaloba ako celok zamietnutá bez toho, aby bolo potrebné preskúmať ostatné podmienky.

      Následne musí byť zamietnutý návrh na náhradu škody, keďže tvrdená škoda, čiže strata samotnej zákazky Spoločenstva, nie je
         skutočná a reálna, ale hypotetická.

      (pozri body 119, 120, 127 – 129)
ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (piata komora)
      z 21. mája 2008 (*)

      „Verejné zmluvy na poskytnutie služieb – Verejné obstarávanie Spoločenstvom – Zjavné vecné pochybenie – Zadanie ekonomicky najvýhodnejšej ponuke – Ponuka s neobvykle nízkou cenou – Článok 139 ods. 1 nariadenia (ES, Euratom) č. 2342/2002 – Námietka nezákonnosti – Súťažné podklady – Prípustnosť“
      Vo veci T‑495/04,
      Belfass SPRL, so sídlom vo Foreste (Belgicko), v zastúpení: L. Vogel, advokát,

      žalobca,
      proti
      Rade Európskej únie, v zastúpení: B. Driessen a A. Vitro, splnomocnení zástupcovia,

      žalovanej,
      ktorej predmetom je jednak návrh na zrušenie rozhodnutia Rady Európskej únie z 13. októbra 2004 o zamietnutí dvoch ponúk predložených
         žalobcom v rámci verejného obstarávania UCA‑033/04 a jednak návrh na náhradu škody, ktorá údajne vznikla žalobcovi v súvislosti
         so správaním Rady,

      SÚD PRVÉHO STUPŇA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV (piata komora),

      v zložení: predseda komory M. Vilaras, sudkyne E. Martins Ribeiro a K. Jürimäe (spravodajkyňa),
      tajomník: J. Plingers, referent,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 21. júna 2007,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
       Právny rámec
      1        Na postupy verejného obstarávania služieb Rady Európskej únie sa uplatňujú ustanovenia hlavy V prvej časti nariadenia Rady
         (ES, Euratomu) č. 1605/2002 z 25. júna 2002 o rozpočtových pravidlách, ktoré sa vzťahujú na všeobecný rozpočet Európskych
         spoločenstiev (Ú. v. ES L 248, s. 1; Mim. vyd. 01/04, s. 74, ďalej len „finančné nariadenie“), ako aj ustanovenia nariadenia
         Komisie (ES, Euratom) č. 2342/2002 z 23. decembra 2002, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá na vykonávanie finančného nariadenia
         (Ú. v. ES L 357, s. 1; Mim. vyd. 01/04, s. 145, ďalej len „pravidlá na vykonávanie“). Tieto ustanovenia vychádzajú zo smerníc
         Spoločenstva vydaných v danej oblasti, najmä zo smernice Rady 92/50/EHS z 18. júna 1992 o koordinácii postupov verejného obstarávania
         služieb (Ú. v. ES L 209, s. 1; Mim. vyd. 06/001, s. 322), zo smernice Rady 93/36/EHS zo 14. júna 1993 o koordinácii postupov
         verejného obstarávania dodania tovaru (Ú. v. ES L 199, s. 1; Mim. vyd. 06/002, s. 110) a zo smernice Rady 93/37/EHS zo 14. júna
         1993 o koordinácii postupov verejného obstarávania prác (Ú. v. ES L 199, s. 54; Mim. vyd. 06/002, s. 163), v znení zmien a doplnení.

      2        Článok 97 finančného nariadenia stanovuje:

      „1. Výberové kritériá pre hodnotenie schopnosti záujemcov alebo uchádzačov verejnej súťaže a kritériá na uzavretie zmluvy
         vo vzťahu k hodnoteniu obsahu ponúk sa vymedzia vopred a sú ustanovené v oznámení o vyhlásení verejnej súťaže.

      2. Zmluvy je možné uzavrieť automatickým výberom ponuky alebo prijatím ponuky, ktorá je finančne [ekonomicky – neoficiálny preklad] najvýhodnejšia.“

      3        Článok 99 finančného nariadenia stanovuje:

      „Kým prebieha postup verejného obstarávania, všetky zmluvy [kontakty – neoficiálny preklad] medzi verejným obstarávateľom a záujemcami alebo uchádzačmi verejnej súťaže musia spĺňať podmienky zabezpečujúce transparentnosť
         a rovnaký prístup. Nemôžu viesť k zmene a doplneniu zmluvných podmienok alebo podmienok pôvodnej verejnej súťaže.“

      4        Článok 100 ods. 2 finančného nariadenia stanovuje:

      „Verejný obstarávateľ oznámi uchádzačom alebo účastníkom verejnej súťaže, ktorých žiadosti alebo ponuky sú zamietnuté, dôvody,
         pre ktoré bolo toto rozhodnutie prijaté, a všetkým účastníkom verejnej súťaže, ktorých ponuky sú prípustné a ktorí o to písomne
         požiadajú, charakteristiky a pomerné výhody úspešnej ponuky a meno účastníka verejnej súťaže, s ktorým sa zmluva uzatvorila.

      Niektoré podrobnosti však nemusia byť zverejnené v prípade, že ich zverejnenie by bránilo uplatneniu práva, bolo by v protiklade
         s verejným záujmom alebo by poškodilo oprávnené obchodné záujmy verejných alebo súkromných podnikov, alebo by obmedzovalo
         spravodlivú hospodársku súťaž medzi týmito podnikmi.“

      5        Článok 101 ods. 1 finančného nariadenia stanovuje:

      „Verejný obstarávateľ môže pred podpísaním zmluvy buď odstúpiť od verejného obstarávania, alebo zrušiť uzavretie zmluvy bez
         toho, aby záujemcovia alebo uchádzači verejnej súťaže mali nárok žiadať akúkoľvek náhradu.“

      6        Článok 122 ods. 2 druhý pododsek pravidiel na vykonávanie, v znení uplatniteľnom v čase vzniku skutkových okolností, stanovoval,
         že uzavretie zmluvy na základe vyhlásenia verejného obstarávania:

      „… je obmedzené vtedy, keď všetky hospodárske subjekty môžu požiadať o účasť, avšak súťažný návrh [ponuku – neoficiálny preklad] môžu predložiť iba záujemcovia, ktorí spĺňajú výberové kritériá uvedené v článku 135 a ktorých verejní obstarávatelia vyzvú
         na účasť v súťaži súčasne a písomne.“

      7        Článok 128 ods. 1 a 3 pravidiel na vykonávanie, ktorý sa týka užšej súťaže spojenej s výzvou na prejavenie záujmu, stanovuje
         najmä:

      „1. Výzva na prejavenie záujmu predstavuje spôsob predbežného výberu kandidátov, ktorí budú vyzvaní na predloženie súťažných
         návrhov [ponúk – neoficiálny preklad] ako odpoveď na budúce obmedzené výzvy…;

      3. Ak sa má uzatvoriť osobitná zmluva, verejný obstarávateľ vyzve buď všetkých záujemcov zapísaných na zozname, alebo iba
         niektorých na základe objektívnych a nediskriminačných výberových kritérií presne stanovených pre danú zmluvu, aby predložili
         súťažný návrh [ponuku – neoficiálny preklad].“

      8        Článok 130 ods. 1 pravidiel na vykonávanie v znení uplatniteľnom v čase vzniku skutkových okolností stanovoval:

      „1. Súčasťou dokumentov týkajúcich sa výzvy na predloženie súťažných návrhov [ponúk – neoficiálny preklad] musí byť aspoň:

      a)      výzva na predloženie súťažného návrhu [ponuky – neoficiálny preklad] alebo na rokovanie;

      b)      pripojené technické špecifikácie [súťažné podklady – neoficiálny preklad], ktorých prílohou musia byť všeobecné podmienky vzťahujúce sa na zmluvy;

      c)      vzorová zmluva.
      …“
      9        Článok 130 ods. 3 písm. a) a b) pravidiel na vykonávanie v znení uplatniteľnom v čase vzniku skutkových okolností stanovoval:

      „3. Technické špecifikácie [súťažné podklady – neoficiálny preklad] musia aspoň:

      a)      presne stanoviť kritériá vylúčenia a výberu, ktoré sa použijú na zmluvu, s výnimkou užšej súťaže, a v rokovacom konaní po
         zverejnení oznámenia uvedeného v článku 127; v takýchto prípadoch sa tieto kritériá uvádzajú výlučne v oznámení o vyhlásení
         metódy verejného obstarávania alebo vo výzve na prejavenie záujmu;

      b)      presne stanoviť kritériá vyhodnotenia ponúk a ich pomerné váženie, ak to nie je presne stanovené v oznámení o vyhlásení metódy
         verejného obstarávania;

      c)      stanoviť technické špecifikácie uvedené v článku 131;
      …“
      10      Článok 138 pravidiel na vykonávanie v znení uplatniteľnom v čase vzniku skutkových okolností stanovoval:

      „1. Zmluvy sa uzatvárajú jedným z týchto dvoch spôsobov:
      a)      automatickým výberom ponuky, pričom v takomto prípade sa zmluva uzatvorí na základe ponuky, ktorá je v poriadku a spĺňa stanovené
         podmienky a je v nej uvedená najnižšia cena;

      b)      prijatím ponuky, ktorá je finančne [ekonomicky – neoficiálny preklad] najvýhodnejšia.

      2. Ponukou, ktorá je finančne [ekonomicky – neoficiálny preklad] najvýhodnejšia, je súťažný návrh [ponuka – neoficiálny preklad] s najlepším pomerom cena/kvalita, pritom sa berú do úvahy kritériá odôvodnené predmetom zmluvy, ako je uvádzaná cena, technický
         prínos, estetické a funkčné charakteristiky, environmentálne charakteristiky, prevádzkové náklady, rentabilita alebo dodacie
         lehoty, popredajný servis a technická pomoc.

      3. Verejný obstarávateľ musí v oznámení o vyhlásení metódy verejného obstarávania alebo v technickej špecifikácii [v súťažných
         podkladoch – neoficiálny preklad] presne uviesť váhu, akú priznáva každému z kritérií na určenie finančne [ekonomicky – neoficiálny preklad] najvýhodnejšej ponuky.

      Váženie, ktoré sa vzťahuje na cenu vo vzťahu k iným kritériám, nesmie viesť k neutralizácii ceny pri výbere zmluvnej strany.
      Ak vo výnimočných prípadoch je váženie technicky nemožné, a to s ohľadom na predmet zmluvy, verejný obstarávateľ iba uvedie
         v klesajúcom poradí dôležitosť, akou sa majú kritériá uplatňovať.“

      11      Článok 139 ods. 1 pravidiel na vykonávanie v znení uplatniteľnom v čase vzniku skutkových okolností stanovoval:

      „1. Ak sa cenové ponuky pre danú zmluvu javia neobvykle nízke, verejný obstarávateľ si ešte pred zamietnutím takýchto súťažných
         návrhov [ponúk – neoficiálny preklad] na základe uvedeného dôvodu písomne vyžiada podrobné údaje o základných prvkoch súťažného návrhu [ponuky – neoficiálny preklad], ktoré považuje za dôležité, a tieto základné prvky si preverí po vypočutí zúčastnených strán, berúc do úvahy vysvetlenia,
         ktoré boli poskytnuté.

      Verejný obstarávateľ môže brať do úvahy najmä vysvetlenia, ktoré sa týkajú:
      a)      ekonomiky výrobného procesu, poskytovania služieb alebo stavebného postupu;
      b)      zvolených technických riešení alebo výnimočne priaznivých podmienok, ktoré sú dostupné uchádzačovi;
      c)      pôvodnosti súťažného návrhu [ponuky – neoficiálny preklad].“

      12      Článok 148 ods. 1 a 3 pravidiel na vykonávanie stanovuje:

      „1. Kontakt medzi verejným obstarávateľom a uchádzačmi v priebehu verejného obstarávania sa môže uskutočniť iba výnimočne
         a za podmienok stanovených v ods. 2 a 3.

      3. Ak sa po otvorení súťažných návrhov [ponúk – neoficiálny preklad] vyžaduje určité vysvetlenie v súvislosti so súťažným návrhom [ponukou – neoficiálny preklad] alebo ak sa musia opraviť úradnícke [vecné – neoficiálny preklad] chyby v súťažnom návrhu [ponuke – neoficiálny preklad], verejný obstarávateľ môže nadviazať spojenie s uchádzačom, hoci takéto spojenie nemôže viesť k žiadnej zmene podmienok
         verejnej súťaže [ponuky – neoficiálny preklad].“

       Skutkové okolnosti
      13      Rada 4. marca 2004 uverejnila v Dodatku k Úradnému vestníku Európskej únie (Ú. v. EÚ 2004, s. 45) oznámenie o vyhlásení verejného obstarávania UCA‑033/04 vo forme užšej súťaže na poskytovanie služieb
         čistenia a údržby dvoch budov, v ktorých sídli generálny sekretariát Rady v Bruseli. Zmluva sa skladala z dvoch častí, z ktorých
         každá sa týkala osobitného miesta poskytovania plnenia, a to budovy „Woluwé Heights“ (časť č. 1) a budovy „Frère Orban“ (časť
         č. 2).

      14      Súťažné podklady stanovovali, že kritériom na výber ponuky bude kritérium ekonomicky najvýhodnejšej ponuky. Konečné vyhodnotenie
         ponuky pre každú časť sa malo uskutočniť pridelením určitého počtu bodov každej ponuke podľa nasledujúceho výpočtu: „Počet
         bodov ‚kvalita‘ x 100/cenový index.“ Ekonomicky najvýhodnejšou ponukou mala byť ponuka, ktorá po tomto konečnom vyhodnotení
         získala najvyšší počet bodov a zároveň minimálny počet bodov stanovený v oddiele „Kvalita“.

      15      Podľa rovnakých súťažných podkladov sa mala kvalita každej z ponúk ohodnotiť maximálne 100 bodmi a na základe ôsmich kritérií.
         Ôsme kritérium, v rámci ktorého mohlo byť udelených maximálne 50 bodov, sa týkalo „Služby v hodinách na základe súčtu údajov
         A, B, C a D v zozname prílohy 3“.

      16      Päťdesiat bodov pridelených na základe tohto posledného kritéria bolo pridelených na proporcionálnom základe, ktorý sa týkal
         rozdielu medzi jednak celkovým počtom navrhovaných hodín v hodnotenej ponuke (Ho) a jednak priemerom celkového počtu navrhovaných
         hodín na každý účtovný rok v každej prijateľnej ponuke (Hm). Priemerná Hm mala byť kvalifikovaná ako dostačujúca a ohodnotená
         40 bodmi (teda 80 % z limitu 50 bodov). Podľa súťažných podkladov bolo prekročenie tohto limitu Hm až do výšky 12,5 % ocenené
         pridelením ďalších bodov, a to pri dodržaní limitu 50 bodov. Naopak, zníženie o viac než 12,5 % oproti touto limitu Hm bolo
         potrestané znížením bodov až na eliminačné minimum 30 bodov.

      17      Okrem toho súťažné podklady uvádzali, že priemerná hodinová sadzba v každej ponuke nemôže byť pod hrozbou vylúčenia nižšia
         než priemerná hodinová sadzba upravená v Union générale belge de nettoyage (ďalej len „UGBN“), pokiaľ ide o kategóriu 1A v režijných
         cenách účinných v čase predloženia ponuky. Táto priemerná hodinová sadzba bola k 1. júlu 2004 stanovená na 19,6962 eura.

      18      Súťažné podklady týkajúce sa predmetného verejného obstarávania boli záujemcom zaslané 23. júna 2004.

      19      Dňa 23. júla 2004 Belfass SPRL, žalobca, predložil dve ponuky týkajúce sa každej z častí, ktoré mali byť pridelené v rámci
         verejného obstarávania UCA‑033/04. Celková výška ročnej ceny uvedená v ponuke žalobcu, pokiaľ ide o časť č. 1, bola 234 059,67
         eura.

      20      Listom z 13. októbra 2004 informovala Rada žalobcu o odmietnutí jeho dvoch ponúk z nasledujúcich dôvodov: „… Pokiaľ ide o časť
         [č.] 1, výpočet priemernej hodinovej sadzby uvedený vo Vašej ponuke vedie k výsledku, ktorý je nižší než minimum vo výške
         19,6962 eura stanovené UGBN k [1. júlu 2004]. Pokiaľ ide o časť [č.] 2, nezískala Vaša ponuka požadovaný minimálny počet bodov
         za kvalitu, ktoré prideľuje hodnotiaci výbor podľa kritérií uvedených v súťažných podkladoch…“

      21      Dňa 15. októbra 2004 požiadal žalobca Radu, aby mu zaslala doplňujúce a detailné informácie, pokiaľ ide o podmienky zamietnutia
         jeho ponuky týkajúcej sa časti č. 2.

      22      Dňa 22. októbra 2004 Rada odpovedala a uviedla najmä:

      „… Vaša ponuka, týkajúca sa počtu hodín, ktorý je o 20 % nižší, než je priemerný počet hodín všetkých ponúk, bola teda v tejto
         fáze vylúčená podľa vzorca uvedeného na strane 2.“

       Konanie a návrhy účastníkov konania
      23      Žalobca návrhom zaregistrovaným v kancelárii Súdu prvého stupňa 23. decembra 2004 podal túto žalobu.

      24      Na základe správy sudcu spravodajcu Súd prvého stupňa (piata komora) rozhodol o otvorení ústnej časti konania.

      25      Dňa 13. decembra 2006 ako odpoveď na žiadosť Súdu prvého stupňa z 28. decembra 2006 v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu
         konania predložila Rada Súdu prvého stupňa vyhlásenie verejného obstarávania a súťažné podklady týkajúce sa verejného obstarávania
         UCA‑033/04, ako aj pôvodnú hodnotiacu správu (nedôverné znenie) týkajúcu sa tohto verejného obstarávania.

      26      Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na otázky, ktoré im Súd prvého stupňa položil, boli vypočuté na pojednávaní 21. júna
         2007.

      27      Žalobca navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

      –        vyhlásil žalobu za prípustnú a dôvodnú,
      –        zrušil rozhodnutie Rady z 13. októbra 2004 o neprijatí jeho dvoch ponúk predložených v súvislosti s oznámením o vyhlásení
         verejného obstarávania UCA‑033/04,

      –        zaviazal Radu na náhradu škody z dôvodu jeho ujmy vo výške 1 481 317,65 eura, zvýšenej o úroky s ročnou sadzbou 7 %,
      –        zaviazal Radu na náhradu všetkých trov konania.
      28      Rada navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

      –        zamietol žalobu ako neprípustnú, pokiaľ ide o časť č. 2,
      –        vyhlásil žalobu o neplatnosť za nedôvodnú,
      –        vyhlásil návrh na náhradu škody za nedôvodný,
      –        zaviazal žalobcu na náhradu trov konania.
       O prípustnosti žaloby proti rozhodnutiu z 13. októbra 2004 v rozsahu, v akom sa týka časti č. 2
       Tvrdenia účastníkov konania
      29      Rada bez toho, aby formálne vzniesla námietku neprípustnosti, tvrdí, že žaloba proti rozhodnutiu z 13. októbra 2004 v rozsahu,
         v akom sa týka časti č. 2, je neprípustná. Tvrdí, že žalobca nespochybňuje samotné rozhodnutie o jeho vylúčení z verejného
         obstarávania, ale zákonnosť rozhodnutia Rady zahrnúť do súťažných podkladov kritérium, ktoré viedlo k jeho vylúčeniu, teda
         priemer celkového počtu hodín navrhovaných uchádzačmi.

      30      V priebehu pojednávania Rada spresnila, že vychádzala z judikatúry Súdneho dvora, že osoba, ktorá sa domnieva, že súťažné
         podklady verejného obstarávania, ako sú stanovené v rozhodnutí verejného obstarávateľa, sú voči nej diskriminačné, nemôže
         čakať na oznámenie rozhodnutia o uzavretí predmetnej zmluvy, aby ho potom napadla konkrétne z dôvodu, že uvedené súťažné podklady
         sú diskriminačné, bez toho, aby ohrozila ciele rýchlosti a účinnosti smernice Rady 89/665/EHS (Ú. v. ES L 395, s. 33; Mim.
         vyd. 06/001, s. 246), zmenenej a doplnenej smernicou 92/50 (rozsudok Súdneho dvora z 12. februára 2004, Grossmann Air Service,
         C‑230/02, Zb. s. I‑1829, bod 37).

      31      Domnieva sa teda, že keďže súťažné podklady boli individuálne zaslané záujemcom, a teda aj žalobcovi, 23. júna 2004, stanovená
         dvojmesačná lehota na spochybnenie zákonnosti rozhodnutia zahrnúť do nich uvedené kritérium v čase podania žaloby uplynula.

      32      Žalobca najmä tvrdí, že súťažné podklady nie sú aktom, ktorý je možné napadnúť v zmysle článku 230 ES. Ide o prípravný akt
         so všeobecným dosahom a podľa ustálenej judikatúry nemôže byť takýto akt, bez ohľadu na okamih, kedy je prijatý, predmetom
         žaloby o neplatnosť.

      33      Žalobca tiež tvrdí, že súťažné podklady sú určené všetkým podnikom, ktoré sa vzhľadom na to, že patria do kategórie definovanej
         všeobecne a abstraktne, chcú uchádzať o získanie verejnej zákazky. V prejednávanej veci nie sú súťažné podklady ani rozhodnutím,
         ktorého by bol adresátom, ani rozhodnutím, ktoré by sa ho priamo a osobne týkalo. Z toho odvodzuje, že len žaloba podaná proti
         rozhodnutiu o pridelení verejnej zákazky mu umožňuje spochybniť zákonnosť kritéria stanoveného v súťažných podkladoch, ktoré
         sa týka celkového počtu hodín navrhnutých uchádzačmi.

      34      Subsidiárne žalobca uvádza v súvislosti so súťažnými podkladmi námietku nezákonnosti v zmysle článku 241 ES.

       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      35      V prvom rade Súd prvého stupňa konštatuje, že postoj Rady spočíva v spochybnení prípustnosti tejto žaloby, pretože podľa tejto
         inštitúcie sa týka len súťažných podkladov, ktoré sú napadnuteľným aktom, ktorého zákonnosť nebola v stanovenej lehote spochybnená.

      36      Treba však konštatovať, že neplatnosť uvedená v prejednávanej žalobe sa týka rozhodnutia Rady z 13. októbra 2004 o neprijatí
         ponúk žalobcu predložených v nadväznosti na oznámenie o vyhlásení verejného obstarávania a že na účely tejto žaloby o neplatnosť,
         teda incidenčne, spochybňuje žalobca zákonnosť súťažných podkladov.

      37      Otázka, ktorá sa kladie, teda nie je otázka prípustnosti žaloby o neplatnosť v rozsahu, v akom sa údajne týka súťažných podkladov,
         ale otázka prípustnosti námietky nezákonnosti tohto dokumentu, ktorá bola uvedená v rámci tejto žaloby o neplatnosť.

      38      Aby bolo možné rozhodnúť o tejto otázke uvedenej ako poslednej, treba určiť, či dokument o vyhlásení verejného obstarávania,
         ako sú predmetné súťažné podklady, je aktom, ako tvrdí Rada, ktorý je predmetom priamej žaloby podľa článku 230 ES, a či mal
         preto žalobca proti súťažným podkladom podať žalobu na základe tohto ustanovenia, a to v dvojmesačnej lehote stanovenej v jeho
         piatom odseku.

      39      Podľa článku 230 štvrtého odseku ES každá fyzická alebo právnická osoba môže podať žalobu proti rozhodnutiu, ktoré jej je
         určené, alebo proti rozhodnutiu, ktoré sa jej priamo a osobne týka, hoci je vydané formou nariadenia alebo rozhodnutia určeného
         inej osobe.

      40      Podľa ustálenej judikatúry sa fyzická alebo právnická osoba, ktorá nie je adresátom aktu, môže považovať za osobu priamo dotknutú
         v zmysle článku 230 štvrtého odseku ES len vtedy, ak sa jej predmetný akt dotýka v dôsledku určitých špecifík, ktoré sú jej
         vlastné, alebo istých skutkových okolností, ktoré ju odlišujú od iných osôb a tým ju individualizujú podobným spôsobom, ako
         by bola individualizovaná osoba, ktorej je akt určený (rozsudky Súdneho dvora z 15. júla 1963, Plaumann/Komisia, 25/62, Zb.
         s. 197, 223; z 25. júla 2002, Unión de Pequeños Agricultores/Rada, C‑50/00 P, Zb. s. I‑6677, bod 36, a z 1. apríla 2004, Komisia/Jégo‑Quéré,
         C‑263/02 P, Zb. s. I‑3425, bod 45).

      41      V prejednávanej veci sa podľa Súdu prvého stupňa nemožno domnievať, že predmetné súťažné podklady sa priamo týkajú žalobcu.

      42      Súd prvého stupňa sa jednak na rozdiel od tvrdenia Rady domnieva, že skutočnosť, že súťažné podklady boli zaslané 23. júna
         2004 individuálne vopred vybratým uchádzačom, a teda aj žalobcovi, v rámci užšej súťaže, nemôže žalobcu individualizovať v zmysle
         článku 230 štvrtého odseku ES. Súťažné podklady, ako aj celá dokumentácia k verejnému obstarávaniu vydaná Radou v prejednávanej
         veci, ktorej sú tieto podklady súčasťou, sa totiž uplatňujú na situácie určené objektívne a majú právne účinky voči skupinám
         osôb zohľadňovaným všeobecne a abstraktne. Preto majú všeobecný charakter a nemožno sa domnievať, že individuálna komunikácia
         verejného obstarávateľa s vopred vybratými podnikmi umožňuje každý z týchto podnikov individualizovať v zmysle článku 230
         štvrtého odseku ES vo vzťahu k akejkoľvek inej osobe.

      43      Ďalej sa Rada nesprávne opiera o rozsudok Grossmann Air Service, už citovaný v bode 30 vyššie, aby preukázala, že žalobca
         mohol napadnúť predmetné súťažné podklady. Treba pripomenúť, že tento rozsudok Súdneho dvora bol vydaný v nadväznosti na prejudiciálnu
         otázku, ktorá sa týkala výkladu článku 1 ods. 3 a článku 2 ods. 1 písm. b) smernice 89/665. Ustanovenia smernice 89/665, zmenenej
         a doplnenej, však zaväzujú len členské štáty, a nie orgány Spoločenstva, čo Rada nespochybnila. Okrem toho, ako uznala Rada
         na pojednávaní, je potrebné konštatovať, že právna úprava Spoločenstva v oblasti verejného obstarávania služieb inštitúciami
         Spoločenstva, ktorá sa uplatňuje v prejednávanej veci, neobsahuje žiadne ustanovenie porovnateľné s ustanoveniami uvedenými
         v smernici 89/665. Napokon Súd prvého stupňa uvádza, že na rozdiel od skutkového stavu sporu vo veci samej v rozsudku Grossmann
         Air Service, už citovanom v bode 30 vyššie, v prejednávanej veci nezabránilo kritérium uvedené v súťažných podkladoch, ktoré
         žalobca spochybňuje, aby sa žalobca vhodne zúčastnil na predmetnom postupe verejného obstarávania. Naopak, zo skutočností
         v spise vyplýva, že žalobca z rovnakého dôvodu ako ostatní záujemcovia uvedení v zozname vyhotovenom po fáze predbežného výberu
         mohol predložiť ponuku týkajúcu sa časti č. 2. Nie je teda možné analogicky a na účely posúdenia prípustnosti prejednávanej
         žaloby, pokiaľ ide o časť č. 2, použiť výklad ustanovení smernice 89/665, zmenenej a doplnenej, ktorý Súdny dvor poskytol
         v rozsudku Grossmann Air Service, už citovanom v bode 30 vyššie.

      44      Z predchádzajúcich úvah vyplýva, že keďže sa predmetné súťažné podklady netýkajú žalobcu osobne, nie je oprávnený podať žalobu
         o neplatnosť proti týmto súťažným podkladom na základe článku 230 štvrtého odseku ES. Rada sa teda nesprávne odvolávala na
         údajnú napadnuteľnosť týchto súťažných podkladov žalobcom, aby spochybnila námietku žalobcu v rámci tejto žaloby proti incidenčnej
         zákonnosti tohto dokumentu.

       O veci samej
       O žalobe proti rozhodnutiu z 13. októbra 2004 v rozsahu, v akom sa týka časti č. 1
       Tvrdenia účastníkov konania
      45      Na podporu svojej žaloby o neplatnosť proti rozhodnutiu z 13. októbra 2004, pokiaľ ide o časť č. 1, predkladá žalobca jediný
         dôvod založený na zjavne nesprávnom posúdení.

      46      V zásade žalobca tvrdí, že Rada sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia, pretože si nesplnila svoju povinnosť pozorného
         posúdenia jeho ponuky, pokiaľ ide o časť č. 1.

      47      Tvrdí, na rozdiel od toho, čo uvádza Rada, že priemerná hodinová sadzba jeho ponuky bola 22,123 eura, a teda bola vyššia než
         minimálna priemerná hodinová sadzba 19,6962 eura stanovená UGBN.

      48      Žalobca však uznáva, že táto chyba Rady súvisí s chybou pri sčítaní, ktorá sa vyskytla v jeho ponuke pri súčte kategórií A,
         B, C a D (234 059,67 eura namiesto 271 811,67 eura).

      49      Domnieva sa však, že podľa zásady riadnej správy vecí verejných sa mala Rada pri preskúmaní jeho ponuky uistiť, že predložená
         ponuka neobsahuje takúto zjavnú vecnú chybu, ktorú by mohla z vlastnej iniciatívy opraviť.

      50      Uvádza, že jednoduché overenie výpočtu by Rade umožnilo zistiť, že správna hodinová sadzba jeho ponuky predstavovala minimálne
         20,92 eura, ako to jasne a presne vyplýva zo strany 40 jeho ponuky.

      51      Prinajmenšom sa žalobca domnieva, že v rozsahu, v akom bola uvedená chyba zjavná a jej oprava by nezmenila ani podmienky verejného
         obstarávania, ani pôvodnú ponuku, mohla Rada pri dodržaní článku 99 finančného nariadenia, a ako to stanovil článok 10 súťažných
         podkladov predmetného verejného obstarávania, využiť svoje právo kontaktovať sa so žalobcom.

      52      Žalobca na rozdiel od Rady tvrdí, že závery odvodené Súdom prvého stupňa z rozsudku z 8. mája 1996, Adia interim/Komisia (T‑19/95,
         Zb. s. II‑321, bod 47), nemožno v prejednávanej veci použiť. Uvádza totiž, že v tomto rozsudku šlo o systematickú chybu pri
         výpočte, ktorú mohol verejný obstarávateľ len ťažko odhaliť. V prejednávanej veci sa žalobca domnieva, že predmetná chyba
         je jednoduchou chybou pri súčte kategórií A, B, C a D, teda chybou, ktorú mohla Rada jednoducho odhaliť a opraviť.

      53      Žalobca navyše uvádza, že Rada nemôže tvrdiť, že túto chybu neodhalila, keď sa správna, a teda opravená celková cena objavuje
         v „bežných“ a „teoretických“ porovnávacích hodnoteniach jeho ponuky pripojených v prílohe k jeho vyjadreniu k žalobe.

      54      Okrem toho tvrdí, že všeobecná zásada odvodená Súdnym dvorom v rozsudku z 13. júla 1972, Bernardi/Parlament (90/71, Zb. s. 603,
         bod 10), podľa ktorej sa účastník konania nemôže pred Súdnym dvorom odvolávať na nezrovnalosti, ktoré môžu byť dôsledkom jeho
         vlastného správania, sa v jeho prípade tiež neuplatňuje. Tvrdí, že jeho konanie nebolo ani úmyselné, ani nespôsobilo chybu,
         ktorej sa Rada dopustila. Dodáva, že nemal nijaký záujem na tom, aby jeho chyba, v prejednávanej veci jednoduchá, neúmyselná
         chyba pri výpočte, nebola opravená.

      55      Navyše v reakcii na argumentáciu Rady žalobca tvrdí, že ak oznámenie stanovené v článku 100 finančného nariadenia oprávňuje
         neúspešného uchádzača, ktorého ponuka bola odmietnutá, aby upozornil verejného obstarávateľa na prípadné chyby v posúdení,
         ktoré mohli poškodiť vyhodnotenie jeho ponuky, zásady riadnej správy vecí verejných a transparentnosti ukladajú verejnému
         obstarávateľovi, aby v tomto oznámení výslovne informoval adresáta o existencii tohto práva. Domnieva sa tiež, že ho Rada
         vo svojom liste z 13. októbra 2004 o existencii takéhoto práva neinformovala. Z toho vyplýva, že bola porušená zásada rovnosti
         zaobchádzania.

      56      Žalobca z toho odvodzuje, že pochybenie, ktorého sa Rada dopustila, pokiaľ ide o výpočet priemernej hodinovej sadzby v jeho
         ponuke k časti č. 1, vyplýva z neexistencie pozorného posúdenia uvedenej ponuky Radou a že z tohto dôvodu je konečné rozhodnutie
         o zamietnutí tejto ponuky postihnuté veľmi závažným zjavne nesprávnym posúdením

      57      Rada namieta, že priemerná hodinová sadzba, ako to vyplýva z podmienok súťažných podkladov verejného obstarávania, sa rovná
         celkovej cene posudzovanej ponuky vydelenej celkovým počtom hodín uvedeným v uvedenej ponuke. Uvádza, že z tohto dôvodu sa
         uspokojila s výpočtom vychádzajúcim z celkovej referenčnej ceny 234 059,67 eura, uvedenej žalobcom v jeho ponuke.

      58      Rada sa domnieva, že jej neprináležalo overovať hodnoty v kategóriách A, B, C a D uvedených v žalobcovej ponuke a pri tejto
         príležitosti odhaliť, že celková správna cena bola 271 811,67 eura namiesto 234 059,67 eura. Rada sa tiež domnieva, že údaje
         uvedené v „bežných“ a „teoretických“ porovnávacích hodnoteniach predmetnej ponuky pripojených v prílohe k vyjadreniu k žalobe
         nemožno použiť na preukázanie toho, že túto chybu v štádiu posúdenia uvedenej ponuky zistila. Tieto posúdenia boli totiž vykonané
         až v štádiu prípravy jej vyjadrenia k žalobe v prejednávanej veci.

      59      Dodáva, že verejný obstarávateľ sa môže z vlastnej iniciatívy kontaktovať s uchádzačom len s cieľom opraviť zjavné vecné chyby.
         Pritom sa domnieva, že v prejednávanej veci bola chyba tak málo zjavná, že ju nemohla odhaliť.

      60      Okrem toho sa Rada odvoláva na všeobecnú právnu zásadu uznanú Súdnym dvorom v rozsudku Bernardi/Parlament, už citovanom v bode
         54 vyššie, podľa ktorej sa účastník konania nemôže odvolávať na nezrovnalosti, ktoré môžu byť dôsledkom jeho vlastného správania.

      61      Takisto sa domnieva, že aj keby predmetnú chybu mala odhaliť, bolo by pre ňu nemožné bez toho, aby hrozilo, že poruší ustanovenie
         článku 99 finančného nariadenia a článok 148 ods. 3 pravidiel na vykonávanie, kontaktovať sa s uchádzačom s cieľom opraviť
         uvedenú chybu. Na podporu tejto úvahy sa osobitne opiera o rozsudok Adia interim/Komisia, už citovaný v bode 52 vyššie.

      62      Rada sa napokon domnieva, že jeden z cieľov oznámenia stanoveného v článku 100 finančného nariadenia, ktoré nasleduje po výbere
         ponuky a predchádza podpis zmluvy, je umožniť neúspešnému uchádzačovi upozorniť verejného obstarávateľa na prípadné nesprávne
         posúdenie, ktoré narušilo vyhodnotenie ponuky. Pritom uvádza, že žalobca po doručení listu z 13. októbra 2004, ktorým bol
         informovaný o dôvodoch odmietnutia jeho ponuky, nijako nereagoval.

       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      63      Podľa ustálenej judikatúry disponuje Rada rozsiahlou mierou voľnej úvahy, pokiaľ ide o skutočnosti, ktoré treba zohľadniť
         na účely prijatia rozhodnutia o uzavretí zmluvy na základe verejného obstarávania, a preskúmanie Súdom prvého stupňa sa má
         obmedziť na overenie toho, či nedošlo k závažnému a zjavnému pochybeniu (rozsudok Súdneho dvora z 23. novembra 1978, Agence
         européenne d’interims/Komisia, 56/77, Zb. s. 2215, bod 20, a rozsudky Súdu prvého stupňa Adia interim/Komisia, už citovaný
         v bode 52, bod 49, a zo 6. júla 2000, AICS/Parlament, T‑139/99, Zb. s. II‑2849, bod 39).

      64      Okrem toho podľa ustanovení článku 148 pravidiel na vykonávanie, ak sa po otvorení ponúk vyžaduje určité vysvetlenie v súvislosti
         s ponukou alebo ak sa musia opraviť vecné chyby v ponuke, verejný obstarávateľ môže výnimočne nadviazať kontakt s uchádzačom.

      65      V prejednávanej veci treba overiť, či vecná chyba, ktorej sa žalobca dopustil, čiže chyba pri sčítaní, ku ktorej došlo v jeho
         ponuke v súvislosti so súčtom kategórií A, B, C a D (234 059,67 eura namiesto 271 811,67 eura), bola zjavnou vecnou chybou,
         ktorú mala Rada odhaliť.

      66      V tejto súvislosti Súd prvého stupňa konštatuje, že po prvé spôsob výpočtu hodinových sadzieb ponuky uchádzačov nevyžadoval,
         aby Rada znovu vykonala výpočet súčtu kategórií A, B, C a D. Nie je teda spochybnené, že tento výpočet priemernej hodinovej
         sadzby mal vychádzať z celkovej ceny ponuky, ako aj z celkového počtu navrhovaných hodín poskytovania služby, ako sú uvedené
         žalobcom v jeho ponuke.

      67      Po druhé je vylúčené domnievať sa, tak ako žalobca, že správna hodinová sadzba jeho ponuky bola minimálne 20,92 eura, čo je
         suma, ktorá je jasne a presne uvedená na strane 40 ponuky, a že z tohto dôvodu sa mala Rada pýtať na existenciu pravdepodobnej
         chyby pri výpočte priemernej hodinovej sadzby ponuky žalobcu. Súd prvého stupňa konštatuje, že daná suma, uvedená na strane
         40 ponuky žalobcu, sa nachádzala v kategórii E, ktorá sa výslovne vzťahovala na dodatočné práce uskutočňované na žiadosť pracovníkmi
         vykonávajúcimi čistiace práce „v pracovných dňoch (pondelok až piatok) od 6 do 22 hodín“. Suma takto uvedenej hodinovej sadzby
         vo výške 20,92 eura sa teda týkala určitého typu špecifických služieb, čiže dodatočných prác, a v dôsledku tohto sa líšila
         od služieb uvedených v kategóriách A, B, C a D.

      68      Po tretie na rozdiel od toho, čo tvrdí žalobca, sa nemožno domnievať, že prehľady „bežných“ a „teoretických“ hodnotení vydané
         Radou v prílohe k jeho vyjadreniu k žalobe v prejednávanej veci ukazujú, že Rada vedela o chybe, ktorej sa žalobca dopustil.
         Z písomností Rady jasne vyplýva, že Rada vytvorila uvedené prehľady na účely tohto súdneho konania. Okrem toho Súd prvého
         stupňa uvádza, že žalobca nepreukázal opak.

      69      Navyše v rozpore s tým, čo uvádza žalobca, sa Súd prvého stupňa domnieva, že Rade nemožno vytýkať, že neinformovala žalobcu
         v štádiu oznámenia stanoveného v článku 100 finančného nariadenia o jeho práve upozorniť verejného obstarávateľa na prípadné
         nesprávne posúdenia, ktoré mohli poškodiť vyhodnotenie jeho ponuky. Podľa judikatúry totiž pri neexistencii výslovného ustanovenia
         práva Spoločenstva nemožno uznať všeobecnú povinnosť správnych alebo súdnych orgánov Spoločenstva informovať osoby podliehajúce
         ich právomoci o dostupných opravných prostriedkoch, ako aj o podmienkach, za ktorých ich môžu vykonávať (uznesenie Súdneho
         dvora z 5. marca 1999, Guérin automobiles/Komisia, C‑153/98 P, Zb. s. I‑1441, bod 15, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 24. februára
         2000, ADT Projekt/Komisia, T‑145/98, Zb. s. II‑387, bod 210). V prejednávanej veci však Súd prvého stupňa konštatuje, že článok
         100 finančného nariadenia takúto povinnosť výslovne nestanovuje.

      70      V každom prípade treba konštatovať, že zatiaľ čo po doručení listu Rady z 13. októbra 2004 požadoval žalobca z vlastnej iniciatívy
         vysvetlenie, pokiaľ ide o podmienky odmietnutia jeho ponuky týkajúcej sa časti č. 2, vôbec neupozornil na zjavnú chybu vo
         výpočte vo svojej ponuke týkajúcej sa časti č. 1.

      71      Z uvedených pripomienok vyplýva, že vecná chyba, ktorej sa žalobca dopustil, nebola zjavná v zmysle článku 148 ods. 3 pravidiel
         na vykonávanie. Preto nemožno Rade vytýkať, že túto chybu neobjavila a následne ju neopravila, alebo prinajmenšom nenadviazala
         kontakt so žalobcom, aby mu umožnila túto chybu opraviť.

      72      Z tohto dôvodu je jediný žalobný dôvod týkajúci sa zjavne nesprávneho posúdenia, ktorého sa Rada dopustila v rozhodnutí z 13. októbra
         2004 v rozsahu, v akom sa týka časti č. 1, nedôvodný. Z toho vyplýva, že žalobu o neplatnosť podanú proti rozhodnutiu z 13. októbra
         2004 v rozsahu, v akom sa týka časti č. 1, treba zamietnuť.

       O žalobe proti rozhodnutiu z 13. októbra 2004 v rozsahu, v akom sa týka časti č. 2
       Tvrdenia účastníkov konania
      73      Na podporu svojej žaloby proti rozhodnutiu z 13. októbra 2004 v rozsahu, v akom sa týka časti č. 2, uvádza žalobca tri dôvody,
         vychádzajúce z porušenia zásady riadnej správy vecí verejných, zo zjavne nesprávneho posúdenia a z porušenia zásady zákazu
         diskriminácie. Okrem toho v štádiu repliky uplatnil žalobca štvrtý dôvod, založený na skutočnosti, že Rada tým, že nenadviazala
         kontakt so žalobcom pred vylúčením jeho ponuky, porušila článok 139 ods. 1 pravidiel na vykonávanie.

      74      Žalobca v podstate tvrdí, že prvé tri dôvody, vychádzajúce z porušenia zásady riadnej správy vecí verejných, zo zjavne nesprávneho
         posúdenia a z porušenia zásady zákazu diskriminácie, sú dôvodné, lebo jeho ponuka týkajúca sa časti č. 2 bola automaticky
         odmietnutá bez ďalšieho preskúmania len z toho dôvodu, že celkový počet hodín práce uvedený v uvedenej ponuke bol o 12,5 %
         nižší než priemer celkového počtu navrhovaných hodín v predložených ponukách.

      75      V prvom rade sa žalobca domnieva, že z podobných dôvodov kritérium výberu uvedené v súťažných podkladoch, týkajúce sa priemeru
         celkového počtu navrhovaných hodín, o ktoré sa Rada opierala pri odmietnutí jeho ponuky, bez ďalšieho preskúmania, porušuje
         zásadu riadnej správy vecí verejných a je postihnuté zjavne nesprávnym posúdením. Vedie k uprednostňovaniu ponúk, ktoré stanovujú
         väčší objem služieb v hodinách, než je objem, ktorý je skutočne nutný, a ktoré sú preto drahšie.

      76      V tejto súvislosti žalobca najprv tvrdí, že uvedené kritérium zvolené Radou neumožňuje objektívne posúdiť, čo je nutné na
         uskutočnenie potrebných služieb. Jednak pripomína, že od 1. januára 1998 zabezpečoval na úplnú spokojnosť Rady čistenie a údržbu
         budovy, ktorá je zahrnutá do časti č. 2, a to na základe celkového počtu hodín, ktorý sa rovná počtu hodín uvedenému v jeho
         ponuke. Pritom uznáva, že Rada nemohla zohľadniť túto skúsenosť, a domnieva sa, že táto skúsenosť umožňuje len objektívne
         preukázať, že celkový počet hodín nutných na uskutočnenie požadovaných služieb za približne rovnakých podmienok je nižší než
         počet uvedený v nakoniec vybratej ponuke a z toho dôvodu kritérium uplatnené Radou podporuje nadhodnotenie tohto počtu hodín.

      77      Ďalej sa domnieva, že vyhodnotenie rozsahu požadovaných služieb nemôže rozumne závisieť od ponúk samotných uchádzačov, pretože
         uchádzači môžu mať po vzájomnej dohode záujem na umelom nafúknutí objemu navrhovaných služieb. Napokon počet hodín práce nemôže
         predstavovať hlavné kritérium umožňujúce posúdiť kvalitu práce, ktorá má byť uskutočnená. Čo sa týka tohto posledného bodu,
         žalobca tvrdí, že ak by umelo zvýšil počet hodín vo svojej ponuke, nebola by táto ponuka automaticky vylúčená.

      78      Po druhé žalobca tvrdí, že Rada nemôže odvodzovať argument z toho, že aj keď ponuka uchádzača, ktorého ponuka bola vybratá,
         je o 3,7 % vyššia ako žalobcova ponuka, navrhoval počet hodín, ktorý je o 25,2 % vyšší než jeho ponuka. Jednak totiž opakuje
         svoje konštatovanie, že tento celkový počet hodín navrhovaný uchádzačom, ktorého ponuka bola vybratá, je vyšší, než je počet
         hodín skutočne potrebných na vykonanie práce stanovenej v súťažných podkladoch za požadovaných podmienok kvality. Preto je
         týmto nadhodnotením služieb ponúkaných uchádzačom, ktorého ponuka bola vybratá, poškodená Rada a spoločenstvo, ktoré ju financuje.
         Ďalej dodáva, že vybratý uchádzač v skutočnosti neposkytne celkový počet hodín uvedený vo svojej ponuke, čo podľa neho potvrdzuje,
         že počet hodín, ktorý navrhol, korešponduje s tým, čo je potrebné na vyčistenie priestorov, ktorých sa týka časť č. 2.

      79      V druhom rade žalobca tvrdí, že zvolené kritérium výberu je diskriminačné, pretože vedie k tomu, že sú automaticky, bez ďalšieho
         posúdenia, vylúčené ponuky objektívne výhodné pre Radu z rozpočtového hľadiska a úplne uspokojivé z kvalitatívneho hľadiska.

      80      V treťom rade žalobca tvrdí, že Rada porušila ustanovenia článku 139 ods. 1 pravidiel na vykonávanie. Domnieva sa totiž, že
         pred odmietnutím jeho ponuky z dôvodu, že celkový počet navrhovaných hodín služieb je neobvykle nízky, mala Rada vykonať kontradiktórne
         overenie tejto ponuky za podmienok uvedených v článku 139 ods. 1 pravidiel na vykonávanie. Okrem toho z judikatúry vyplýva,
         že vylúčenie neobvykle nízkych ponúk ex offo, ak toto vylúčenie vychádza z uplatnenia matematického kritéria, je zakázané (rozsudok Súdneho dvora z 22. júna 1989, Fratelli
         Costanzo, 103/88, Zb. s. I‑1839).

      81      Rada pripomína, že podľa judikatúry výber ponuky uchádzača, ktorý predložil finančne najvýhodnejšiu ponuku, neznamená, že
         vybratá ponuka bude nevyhnutne najlacnejšia.

      82      Dodáva, že cieľom riadneho výberového konania je najmä ukázať, že je možné to urobiť lepšie alebo toho urobiť viac. Na konkurenčnom
         trhu bude priemer celkového počtu hodín navrhovaných všetkými uchádzačmi pravdepodobne zodpovedať dôkladnému a vierohodnému
         posúdeniu prostriedkov potrebných na riadne poskytnutie služby z kvalitatívneho hľadiska. Rada sa domnieva, že čím je počet
         hodín venovaných čisteniu vyšší, tým je kvalita vyššia. V prejednávanej veci teda Rada konštatuje, že hoci je ponuka uchádzača,
         ktorého ponuka bola vybratá, o 3,7 % drahšia ako žalobcova ponuka, navrhol naopak o 25,2 % hodín práce viac než žalobca. Navyše
         upozorňuje na to, že zatiaľ čo kritérium ceny mohlo pri hodnotení ponúk predstavovať až 50 %, sporné kritérium týkajúce sa
         celkového navrhovaného počtu hodín predstavovalo len 25 % z celkového počtu bodov, ktoré bolo možné prideliť. Preto je ponuka
         uchádzača, ktorého ponuka bola vybratá, ekonomicky najvýhodnejšia a služby žalobcu sú oveľa drahšie. Rada navyše tvrdí, že
         kontrolné karty zamestnancov uchádzača, ktorého ponuka bola vybratá, preukazujú, že poskytnuté plnenia sú v súlade s povinnosťami,
         ktoré vyplývajú z podmienok zmluvy.

      83      Pokiaľ ide o tvrdenie žalobcu týkajúce sa rizika dohody medzi uchádzačmi s cieľom umelo zvýšiť objem služieb, Rada vyzýva
         žalobcu, aby sa, ak disponuje v tomto smere dôkazmi, kontaktoval s príslušnými orgánmi v oblasti hospodárskej súťaže.

      84      Pokiaľ ide o tretí dôvod, vychádzajúci z porušenia zásady zákazu diskriminácie, Rada namieta, že táto zásada jej pri jej rozhodovaní
         o výbere ponuky zakazuje zohľadniť kvalitu služieb, ktoré žalobca predtým poskytoval.

      85      Napokon Rada tvrdí, že štvrtý žalobný dôvod, vychádzajúci z porušenia článku 139 ods. 1 pravidiel na vykonávanie, ktorý žalobca
         vzniesol v štádiu repliky, je nový, a preto neprípustný. V každom prípade sa Rada domnieva, že ponuka žalobcu nebola neobvykle
         nízka. V podstate tvrdí, že dodržanie kontradiktórneho konania v prípade neobvykle nízkej ponuky, tak ako je stanovená v článku
         139 ods. 1 pravidiel na vykonávanie, je povinné, len ak ide o cenu tejto ponuky. Uvádza, že aj keď žalobca navrhol vo svojej
         ponuke celkový počet hodín, ktorý je o 25,2 % nižší, než je ponuka uchádzača, ktorého ponuka bola vybratá, jeho cena bola
         nižšia len o 3,7 % než cena navrhovaná týmto uchádzačom. Domnieva sa teda, že služby žalobcu sú omnoho drahšie než služby
         uchádzača, ktorého ponuka bola vybratá.

       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      86      Pred posúdením dôvodnosti žaloby o neplatnosť podanej proti rozhodnutiu z 13. októbra 2004 v rozsahu, v akom sa týka časti
         č. 2, je potrebné vysloviť sa najprv k prípustnosti štvrtého dôvodu, vychádzajúceho z porušenia ustanovení článku 139 ods. 1
         pravidiel na vykonávanie.

      –       O prípustnosti štvrtého dôvodu vychádzajúceho z porušenia ustanovení článku 139 ods. 1 pravidiel na vykonávanie
      87      Podľa ustálenej judikatúry zo znenia ustanovení článku 44 ods. 1 písm. c) a článku 48 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdu prvého
         stupňa vyplýva, že návrh na začatie konania musí obsahovať predmet konania a zhrnutie dôvodov, na ktorých je návrh založený,
         a že uvádzanie nových dôvodov je prípustné počas konania len vtedy, ak sú tieto dôvody založené na nových právnych a skutkových
         okolnostiach, ktoré vyšli najavo v priebehu konania. Dôvod, alebo tvrdenie, ktoré však predstavuje doplnenie dôvodu uvedeného
         skôr, či už priamo alebo nepriamo, v pôvodnom návrhu na začatie konania a ktorý úzko súvisí s týmto dôvodom, musí byť vyhlásený
         za prípustný (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 30. septembra 1982, Amylum/Rada, 108/81, Zb. s. 3107, bod 25;
         a z 19. mája 1983, Verros/Parlament, 306/81, Zb. s. 1755, bod 9; rozsudok Súdu prvého stupňa zo 17. decembra 1997, Moles García
         Ortúzar/Komisia, T‑216/95, ZbVS s. I‑A‑403 a II‑1083, bod 87).

      88      Navyše podľa judikatúry z článku 139 ods. 1 pravidiel na vykonávanie vyplýva, že verejný obstarávateľ, ktorý sa domnieva,
         že cena ponuky je neobvykle nízka, má pred odmietnutím ponuky umožniť uchádzačovi, aby vysvetlil, teda odôvodnil, jednotlivé
         prvky svojej ponuky (rozsudok Súdu prvého stupňa zo 6. júla 2005, TQ3 Travel Solutions Belgium/Komisia, T‑148/04, Zb. s. II‑2627,
         bod 49).

      89      V prejednávanej veci Súd prvého stupňa konštatuje, že žalobca v bode 17 svojej žaloby uvádza na podporu tejto žaloby podanej
         proti rozhodnutiu z 13. októbra 2004 v rozsahu, v akom sa týka časti č. 2, najmä porušenie zásady riadnej správy vecí verejných,
         zásady zákazu diskriminácie a zjavne nesprávne posúdenie, pretože jeho ponuka týkajúca sa časti č. 2 bola odmietnutá bez ďalšieho
         posúdenia, a to na základe jediného dôvodu, že celkový počet pracovných hodín uvedený v tejto ponuke bol o viac než 12,5 %
         nižší než priemer celkového počtu navrhovaných hodín. V bode 26 svojej žaloby navyše tvrdí, že vykonanie tohto kritéria je
         diskriminačné, pretože vedie k automatickému vylúčeniu objektívne výhodnejších ponúk, bez ďalšieho posúdenia. Z toho vyplýva,
         že žalobca výslovne vytkol Rade v žalobe, že bez ďalšieho posúdenia odmietla jeho ponuku, a to z dôvodu, že bola neobvykle
         nízka.

      90      Z uvedeného vyplýva, že štvrtý dôvod, vychádzajúci z porušenia článku 139 ods. 1 pravidiel na vykonávanie, hoci bol žalobcom
         vznesený výslovne až v štádiu repliky, predstavuje rozšírenie troch žalobných dôvodov uvedených v žalobe a úzko s nimi súvisí.
         Je teda možné vyhlásiť tento žalobný dôvod za prípustný.

      –       O dôvodnosti žaloby proti rozhodnutiu z 13. októbra 2004 v rozsahu, v akom sa týka časti č. 2
      91      Ako bolo uvedené v bode 89 vyššie, podstatou troch dôvodov uvedených v štádiu žaloby a založených na porušení zásady riadnej
         správy vecí verejných, zjavne nesprávnom posúdení a porušení zásady zákazu diskriminácie je preukázať, že Rada neprávom nevyzvala
         žalobcu pred automatickým vylúčením jeho ponuky z dôvodu neobvykle nízkeho počtu hodín, ktorý navrhoval, a podľa zásady kontradiktórneho
         overenia stanovenej v článku 139 ods. 1 pravidiel na vykonávanie, aby predložil odôvodnenie, ktoré by preukázalo vážny charakter
         jeho ponuky. Je preto potrebné posúdiť štvrtý dôvod, založený na porušení článku 139 pravidiel na vykonávanie.

      92      Z tohto dôvodu treba v prvom rade určiť, či pojem „neobvykle nízka ponuka“ znamená, tak ako tvrdí Rada, len kritérium ceny
         ponuky posudzované verejným obstarávateľom, alebo či tento pojem, ako tvrdí žalobca, zahŕňa aj ďalšie kritériá hodnotenia
         ponúk.

      93      Podľa ustálenej judikatúry, keďže požiadavky stanovené v článku 29 ods. 5 smernice Rady 71/305/EHS z 26. júla 1971 o koordinácii
         postupov pri zadávaní verejných zákaziek na stavebné práce [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 185, s. 5), v článku 37 ods. 1 smernice 92/50 a v článku 30 ods. 4 smernice 93/37 sú v podstate totožné s požiadavkami
         stanovenými v článku 139 ods. 1 pravidiel na vykonávanie, platia úvahy, ktoré nasledujú, aj pokiaľ ide o výklad tohto ustanovenia
         uvedeného ako posledné (pozri analogicky rozsudok Súdneho dvora z 27. novembra 2001, Lombardini a Mantovani, C‑285/99 a C‑286/99,
         Zb. s. I‑9233, bod 50).

      94      Okrem toho treba uviesť, že v bode 67 rozsudku Lombardini a Mantovani, už citovanom v bode 93 vyššie, Súdny dvor konštatoval,
         že je nesporné, že článok 30 ods. 4 smernice 93/37 nedefinuje pojem „neobvykle nízka ponuka“ a a fortiori nestanoví spôsob výpočtu prahovej odchýlky. V tejto istej veci sa generálny advokát domnieval, že neobvykle nízka ponuka nie
         je abstraktným pojmom, ale veľmi presným pojmom, ktorý treba vymedziť pre každú zákazku osobitne podľa konkrétneho predmetu
         plnenia tejto zákazky (návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Ruiz‑Jarabo Colomer k rozsudku Lombardini a Mantovani, Zb.
         s I‑9235, už citovanému v bode 93 vyššie, body 32 a 35).

      95      V prejednávanej veci Súd prvého stupňa jednak konštatuje, že ani vo finančnom nariadení, ani v pravidlách na vykonávanie sa
         nenachádza žiadna definícia prahovej odchýlky a pojmu neobvykle nízka ponuka v zmysle článku 139 ods. 1 pravidiel na vykonávanie.
         Ďalej potom z ustanovenia tohto článku výslovne nevyplýva, že by pojem „neobvykle nízka ponuka“ nemohol byť použitý na iné
         kritériá než na kritérium ceny.

      96      Preto treba na účely stanovenia pôsobnosti ratione materiae pojmu „neobvykle nízka ponuka“ v zmysle článku 139 ods. 1 pravidiel na vykonávanie najprv vychádzať z cieľa sledovaného týmto
         ustanovením.

      97      Tak ako je pripomenuté v bode 88 vyššie, verejný obstarávateľ, ktorý sa domnieva, že cena ponuky je neobvykle nízka, má podľa
         článku 139 ods. 1 pravidiel na vykonávanie pred odmietnutím ponuky umožniť uchádzačovi, aby vysvetlil, teda odôvodnil jednotlivé
         prvky svojej ponuky. Konkrétnejšie z judikatúry vyplýva, že je nevyhnutné, aby každý uchádzač, v ktorého prípade existuje
         domnienka, že predložil neobvykle nízku ponuku, mohol v tomto smere užitočne uplatniť svoje stanovisko tak, že môže predložiť
         všetky odôvodnenia k rôznym prvkom svojej ponuky v okamihu, keď sa dozvie nielen o prahovej odchýlke uplatniteľnej na príslušnú
         zmluvu a o skutočnosti, že jeho ponuka sa javí neobvykle nízka, ale aj o konkrétnych bodoch, ktoré vyvolali otázky zo strany
         verejného obstarávateľa (rozsudok Lombardini a Mantovani, už citovaný v bode 93 vyššie, bod 53). Súdny dvor pri rovnakej príležitosti
         vyhlásil, že existencia takejto účinnej kontradiktórnej diskusie predstavuje základnú požiadavku na zabránenie svojvoľnému
         konaniu verejného obstarávateľa a zaistenie poctivej hospodárskej súťaže medzi podnikmi (rozsudok Lombardini a Mantovani,
         už citovaný v bode 93 vyššie, bod 57).

      98      Z uvedeného vyplýva, že článok 139 ods. 1 pravidiel na vykonávanie zakotvuje základnú požiadavku v oblasti verejného obstarávania,
         ktorá ukladá verejnému obstarávateľovi, aby každú ponuku, ktorá sa javí neobvykle nízka, pred odmietnutím kontradiktórne overil,
         a to z hľadiska prvkov, ktoré ju tvoria.

      99      Ďalej Súd prvého stupňa pripomína, že na základe článku 97 ods. 2 finančného nariadenia môže byť ponuka vybratá automatickým
         výberom ponuky alebo zadaním ekonomicky najvýhodnejšej ponuke, a že pokiaľ ide o tento druhý spôsob zadania, článok 138 ods. 2
         pravidiel na vykonávanie stanovuje, že ponukou, ktorá je ekonomicky najvýhodnejšia, je ponuka s najlepším pomerom cena/kvalita,
         pričom sa berú do úvahy kritériá odôvodnené predmetom zmluvy, ako je uvádzaná cena, technický prínos, estetické a funkčné
         charakteristiky, environmentálne charakteristiky, prevádzkové náklady, rentabilita alebo dodacie lehoty, popredajný servis
         a technická pomoc.

      100    Súd prvého stupňa sa preto domnieva, že pokiaľ je zákazka zadaná ekonomicky najvýhodnejšej ponuke, uplatňuje sa základná požiadavka
         stanovená v bode 98 vyššie nielen na cenové kritérium posudzovanej ponuky, ale aj na ďalšie kritériá uvedené v článku 138
         ods. 2 pravidiel na vykonávanie, pretože umožňujú určiť prahovú odchýlku, pod ktorou je ponuka predložená v rámci príslušnej
         zákazky podozrivá z toho, že je neobvykle nízka, v zmysle článku 139 ods. 1 pravidiel na vykonávanie.

      101    Po druhé treba posúdiť, či v prejednávanej veci mala Rada z hľadiska uvedených úvah povinnosť, ako tvrdí žalobca, dodržať
         postup kontradiktórneho overenia, ktorý je stanovený v článku 139 ods. 1 pravidiel na vykonávanie.

      102    V tejto súvislosti Súd prvého stupňa uvádza, že spôsob výberu ponuky spočíval v zadaní zákazky ekonomicky najvýhodnejšej ponuke.
         Okrem toho platí, že medzi zvolenými kritériami sa kvalitatívneho aspektu ponuky týkalo kritérium priemeru celkového počtu
         navrhovaných hodín a predstavovalo jeden z rôznych prvkov ponuky v zmysle judikatúry pripomenutej v bode 97 vyššie. Napokon
         v súlade s ustanoveniami súťažných podkladov uvedených v bode 16 vyššie umožnilo uvedené kritérium stanoviť prahovú odchýlku,
         pod ktorej úrovňou bola príslušná ponuka automaticky vylúčená.

      103    Pritom z listu Rady z 22. októbra 2004, ako aj z výslovného potvrdenia Rady na pojednávaní v jej odpovedi na otázku Súdu prvého
         stupňa vyplýva, že ponuka žalobcu bola odmietnutá na základe tohto posledného uvedeného kritéria, a to z dôvodu neprimerane
         nízkeho celkového počtu hodín uvedeného v tejto ponuke. Okrem toho treba konštatovať, že Rada nevykonala v zmysle ustanovení
         článku 139 ods. 1 pravidiel na vykonávanie žiadne kontradiktórne overenie ponuky žalobcu pred jej automatickým vylúčením.

      104    Za týchto okolností Rada porušila ustanovenia článku 139 ods. 1 pravidiel na vykonávanie.

      105    Tento záver nemožno spochybniť skutočnosťou, ktorú Rada uvádza vo svojej duplike, že zatiaľ čo celkový počet hodín žalobcu
         bol o 25,2 % nižší než celkový počet hodín uchádzača, s ktorým bola uzatvorená zmluva, jeho celková cena bola naopak o 3,7 %
         nižšia než cena tohto uchádzača. Opäť stačí konštatovať, že k vylúčeniu ponuky žalobcu, ako vyplýva z listu Rady z 22. októbra
         2004, došlo z jediného dôvodu, a to preto, lebo celkový počet hodín uvedených v tejto ponuke bol neobvykle nízky.

      106    Z uvedených úvah vyplýva, že štvrtý dôvod, vychádzajúci z porušenia ustanovení článku 139 ods. 1 pravidiel na vykonávanie,
         je dôvodný.

      107    Z tohto dôvodu, bez toho, aby bolo potrebné rozhodnúť o dôvodnosti troch prvých dôvodov vznesených na podporu žaloby o neplatnosť,
         treba rozhodnutie z 13. októbra 2004 v rozsahu, v akom sa týka časti č. 2, zrušiť.

       O návrhoch na náhradu škody
       Tvrdenia účastníkov konania
      108    Žalobca sa domnieva, že nespravodlivé odmietnutie oboch jeho ponúk Radou mu spôsobilo škodu, a požaduje jej náhradu, ktorú
         určil vynásobením ročnej ceny svojej ponuky dobou trvania zmluvy (tri roky) na sumu 1 481 317,65 eura, zvýšenú o ročnú úrokovú
         sadzbu 7 %.

      109    Pokiaľ ide o existenciu pochybenia, tvrdí, že Rada sa nespochybniteľne dopustila závažného a zjavného pochybenia, jednak čo
         sa týka časti č. 1 tým, že neoverila správnosť jeho ponuky, a jednak čo sa týka časti č. 2 tým, že porušila finančné nariadenie
         a pravidlá na vykonávanie.

      110    Pokiaľ ide o skutočnú existenciu škody, žalobca tvrdí, že nesprávne odmietnutie jeho dvoch ponúk spôsobilo významný ušlý zisk,
         ktorý ohrozuje jeho samotnú existenciu.

      111    Žalobca ďalej subsidiárne žiada Súd prvého stupňa, pokiaľ by za daného stavu nebol presvedčený o jeho nárokoch na náhradu
         škody, ktorú utrpel z dôvodu odmietnutia jeho dvoch ponúk, aby mu s okamžitou platnosťou priznal dočasné odškodnenie vo výške
         500 000 eur. Súdu prvého stupňa tiež navrhuje, aby predtým, než s konečnou platnosťou rozhodne o výške škody, určil účtovného
         znalca, ktorý vypočíta priamy a nepriamy zisk, ktorý by mu plynul z výberu oboch ponúk.

      112    Pokiaľ ide o existenciu príčinnej súvislosti medzi pochybením a utrpenou škodou, žalobca sa domnieva, že podľa zásady rovnocennosti
         podmienok musí Súd prvého stupňa posúdiť, či by mu vznikla rovnaká škoda, keby k nijakému pochybeniu zo strany Rady nedošlo.
         V tejto súvislosti tvrdí, že keďže Rada ex offo vylúčila jeho dve ponuky, už nie je za daného stavu možné uskutočniť takéto posúdenie škody.

      113    Podľa žalobcu, keďže Rada nepripojila k svojmu vyjadreniu k žalobe pôvodnú hodnotiacu správu, nemôže Súd prvého stupňa skontrolovať
         odôvodnenie Rady a overiť, na akom základe mohli byť jeho ponuky, aj bez pochybenia Rady, vylúčené zo spornej zákazky.

      114    Rada sa domnieva, že pokiaľ ide o časť č. 1, nedopustila sa žiadneho zjavne nesprávneho posúdenia. Dodáva, že ak by aj bola
         zodpovedná za takéto pochybenie, žalobca nepreukázal ani závažný a zjavný charakter takéhoto pochybenia, ani skutočnú škodu,
         ani existenciu príčinnej súvislosti medzi nimi.

      115    Pokiaľ ide o časť č. 2, Rada sa domnieva, že neporušila zásady riadnej správy vecí verejných a zákazu diskriminácie ani sa
         nedopustila zjavne nesprávneho posúdenia. Dodáva, že ak by aj bola zodpovedná za takéto porušenie, žalobca nepreukázal ani
         závažný a zjavný charakter takéhoto pochybenia, ani skutočnú škodu, ani existenciu príčinnej súvislosti medzi nimi.

      116    Tvrdí, že v rozpore s tým, čo uvádza žalobca, kritériá prideľovania bodov jej nepochybne umožnili ohodnotiť žalobcovu ponuku,
         pokiaľ ide o časť č. 2. Rada pripomína, že 75 % týchto bodov bolo pridelených na základe výpočtov založených na údajoch preložených
         uchádzačmi, zatiaľ čo 25 % zvyšných bolo udelených pridelením hodnotiacich bodov.

      117    Napokon Rada na základe „bežného“ hodnotenia (ktoré opísala ako hodnotenie „založené na spise, ktorý žalobca skutočne predložil,
         za predpokladu, že nebude zo zákazky vylúčený“) a „teoretického“ hodnotenia (ktoré opísala ako hodnotenie „založené na pridelení
         žalobcovi [maximálneho počtu bodov udeleného] najlepšiemu uchádzačovi v rámci každého kritéria, okrem prípadu, keď kritérium
         vychádza z matematických údajov uvedených v ponuke“) tvrdí, že preukázala, pokiaľ ide o časť č. 1, ako aj o časť č. 2, že
         ponuky žalobcu by sa neboli dostali na prvé miesto a že v dôsledku toho nie je podmienka skutočnej existencie škody v prejednávanej
         veci splnená.

      118    V každom prípade, pokiaľ ide o časť č. 1, ako aj o časť č. 2, za predpokladu, že by Súd prvého stupňa, aj keď je to nepravdepodobné,
         vyhovel žalobcovým návrhom na náhradu škody, Rada sa domnieva, že náhradu škody požadovanú žalobcom treba znovu vypočítať
         a obmedziť na čistý ročný zisk, ktorý by mohol dosiahnuť z príslušnej zákazky.

       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      119    Z ustálenej judikatúry vyplýva, že vznik mimozmluvnej zodpovednosti Spoločenstva z dôvodu protiprávneho konania jeho orgánov
         v zmysle článku 288 druhého odseku ES súvisí so splnením troch podmienok, a to protiprávnosti konania vytýkaného inštitúciám,
         skutočnej existencie škody a existencie príčinnej súvislosti medzi tvrdeným konaním a uplatňovanou škodou (rozsudok Súdneho
         dvora z 29. septembra 1982, Oleifici Mediterranei/EHS, 26/81, Zb. s. 3057, bod 16; rozsudky Súdu prvého stupňa z 11. júla
         1996, International Procurement Services/Komisia, T‑175/94, Zb. s. II‑729, bod 44; zo 16. októbra 1996, Efisol/Komisia, T‑336/94,
         Zb. s. II‑1343, bod 30, a z 11. júla 1997, Oleifici Italiani/Komisia, T‑267/94, Zb. s. II‑1239, bod 20).

      120    Pokiaľ nie je splnená čo len jedna z týchto podmienok, musí byť žaloba ako celok zamietnutá bez toho, aby bolo potrebné preskúmať
         ostatné podmienky (rozsudok Súdneho dvora z 15. septembra 1994, KYDEP/Rada a Komisia, C‑146/91, Zb. s. I‑4199, body 19 a 81,
         a rozsudok Súdu prvého stupňa z 20. februára 2002, Förde‑Reederei/Rada a Komisia, T‑170/00, Zb. s. II‑515, bod 37).

      121    Hoci žalobca uplatňuje právo na získanie náhrady škody z dôvodu škody, ktorú údajne utrpel z dôvodu odmietnutia jeho dvoch
         ponúk ako celku, je pri posúdení jeho návrhov na náhradu škody vhodné rozlišovať podľa toho, či sa rozhodnutie z 13. októbra
         2004 týka časti č. 1, alebo časti č. 2.

       O návrhoch na náhradu škody, pokiaľ ide o časť č. 1
      122    Podľa ustálenej judikatúry musia byť návrhy na náhradu škody zamietnuté v rozsahu, v akom úzko súvisia s návrhmi na zrušenie,
         ktoré boli zamietnuté (pozri rozsudok Súdu prvého stupňa zo 4. júla 2002, Arne Mathisen/Rada, T‑340/99, Zb. s. II‑2905, bod
         134 a tam citovanú judikatúru).

      123    Keďže pri neexistencii nezákonnosti tvrdenej žalobcom boli návrhy na zrušenie, pokiaľ ide o časť č. 1, zamietnuté a návrhy
         na náhradu škody s týmito návrhmi úzko súvisia, treba tieto návrhy na náhradu škody, pokiaľ ide o časť č. 1, zamietnuť.

       O návrhoch na náhradu škody, pokiaľ ide o časť č. 2
      124    Súd prvého stupňa uvádza, že žalobca žiada náhradu škody vo výške súm, ktoré by fakturoval Rade, keby mu bola zákazka, najmä
         časť č. 2, zadaná. Takúto žiadosť treba interpretovať tak, že nespočíva na strate príležitosti uzavrieť zmluvu, ale na strate
         samotnej zákazky.

      125    Žalobca však nepredkladá nijaký dôkaz o tom, že pri neexistencii konštatovanej nezákonnosti týkajúcej sa časti č. 2 by zákazku
         na túto časť určite získal. Navyše tvrdí, že keďže Rada nepripojila svoju pôvodnú hodnotiacu správu k svojim záverom, nebolo
         možné overiť, na akom základe mohli byť jeho ponuky, aj bez pochybenia Rady, zo spornej zákazky vylúčené.

      126    Pritom, pokiaľ ide o tento posledný bod, keďže Rada v odpovedi na písomnú otázku Súdu prvého stupňa predložila pôvodnú správu
         o hodnotení, ktorá bola oznámená žalobcovi, môže Súd prvého stupňa len konštatovať, že žalobcova ponuka, pokiaľ ide o časť
         č. 2, by nebola ani pri neexistencii nezákonnosti konštatovanej v bode 106 vyššie vybraná. Ponuka žalobcu je totiž v pôvodnej
         hodnotiacej správe predloženej Radou zaradená na ôsme, a teda posledné miesto.

      127    Z uvedených úvah vyplýva, že škoda tvrdená žalobcom, pokiaľ ide o časť č. 2, čiže strata samotnej zákazky, nie je skutočná
         a reálna, ale hypotetická, takže nemôže byť predmetom náhrady škody, čo samo osebe stačí na zamietnutie návrhu na náhradu
         škody. Okrem toho kvôli úplnosti, nič nenaznačuje a žalobca v tomto smere nepredkladá nijaké dôkazy, že z dôvodu konštatovanej
         nezákonnosti by bol stratil aspoň príležitosť získať zákazku.

      128    V dôsledku toho treba návrhy žalobcu na náhradu škody, pokiaľ ide o časť č. 2, zamietnuť.

      129    Z uvedených úvah vyplýva, že návrhy na náhradu škody je potrebné v celom rozsahu zamietnuť.

       O trovách
      130    Podľa článku 87 ods. 3 rokovacieho poriadku môže Súd prvého stupňa rozdeliť náhradu trov konania alebo rozhodnúť tak, že každý
         z účastníkov konania znáša svoje vlastné trovy konania, ak účastníci konania mali úspech len v časti predmetu konania. Za
         okolností prejednávanej veci je potrebné rozhodnúť, že každý z účastníkov konania znáša vlastné trovy konania.

      Z týchto dôvodov
      SÚD PRVÉHO STUPŇA (piata komora)
      rozhodol a vyhlásil:
      1.      Rozhodnutie Rady Európskej únie z 13. októbra 2004 o odmietnutí ponúk, ktoré predložil Belfass SPRL v rámci verejného obstarávania
            UCA‑033/04, sa zrušuje v rozsahu, v akom odmieta ponuku Belfass, pokiaľ ide o časť č. 2.
      2.      V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.
      3.      Každý účastník konania znáša svoje vlastné trovy konania.

               Vilaras

               Martins Ribeiro

               Jürimäe

         Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 19. mája 2008.

               Tajomník

                     Predseda komory

               E. Coulon

                     M. Vilaras

         Obsah

      Právny rámec
      Skutkové okolnosti
      Konanie a návrhy účastníkov konania
      O prípustnosti žaloby proti rozhodnutiu z 13. októbra 2004 v rozsahu, v akom sa týka časti č. 2
      Tvrdenia účastníkov konania
      Posúdenie Súdom prvého stupňa
      O veci samej
      O žalobe proti rozhodnutiu z 13. októbra 2004 v rozsahu, v akom sa týka časti č. 1
      Tvrdenia účastníkov konania
      Posúdenie Súdom prvého stupňa
      O žalobe proti rozhodnutiu z 13. októbra 2004 v rozsahu, v akom sa týka časti č. 2
      Tvrdenia účastníkov konania
      Posúdenie Súdom prvého stupňa
      – O prípustnosti štvrtého dôvodu vychádzajúceho z porušenia ustanovení článku 139 ods. 1 pravidiel na vykonávanie
      – O dôvodnosti žaloby proti rozhodnutiu z 13. októbra 2004 v rozsahu, v akom sa týka časti č. 2
      O návrhoch na náhradu škody
      Tvrdenia účastníkov konania
      Posúdenie Súdom prvého stupňa
      O návrhoch na náhradu škody, pokiaľ ide o časť č. 1
      O návrhoch na náhradu škody, pokiaľ ide o časť č. 2
      O trovách
      * Jazyk konania: francúzština.


Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) zo 16. júla 1981. # Renato Albini proti Rade a Komisii Európskych spoločenstiev. # Vec 33/80.


Rozsudok Súdu prvého stupňa (piata komora) zo 7. júna 2005. # Alessandro Cavallaro proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Úradníci - Verejné výberové konania - Odôvodnenie - Rovnosť zaobchádzania. # Vec T-375/02.


title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (piata komora) z 10. júna 2009. # Vivartia ABEE Proïonton Diatrofis kai Ypiresion Estiasis proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Ochranná známka Spoločenstva - Námietkové konanie - Prihláška obrazovej ochrannej známky Spoločenstva milko ΔΕΛΤΑ - Skoršia obrazová ochranná známka Spoločenstva MILKA - Relatívny dôvod zamietnutia - Pravdepodobnosť zámeny - Podobnosť označení - Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 40/94 [teraz článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009]. # Vec T-204/06.

text:
      Rozsudok Súdu prvého stupňa (piata komora) z 10. júna 2009 – Vivartia/ÚHVT – Kraft Foods Schweiz (milko ΔΕΛΤΑ)
      (vec T‑204/06)
      „Ochranná známka Spoločenstva – Námietkové konanie – Prihláška obrazovej ochrannej známky Spoločenstva milko ΔΕΛΤΑ – Skoršia obrazová ochranná známka Spoločenstva MILKA – Relatívny dôvod zamietnutia – Pravdepodobnosť zámeny – Podobnosť označení – Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 40/94 [teraz článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009]“
      Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Relatívne dôvody zamietnutia – Námietka majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby
         – Pravdepodobnosť zámeny so skoršou ochrannou známkou [nariadenie Rady č. 40/94, článok 8 ods. 1 písm. b)] (pozri body 28,
         48 – 50)

      Predmet

               Žaloba podaná proti rozhodnutiu druhého odvolacieho senátom ÚHVT z 8. júna 2006 (vec R 540/2005‑2), týkajúcemu sa námietkového
                  konania medzi Kraft Foods Schweiz Holding AG a Delta Protypos Viomichania Galaktos AE

            Údaje týkajúce sa veci

               Prihlasovateľ ochrannej známky Spoločenstva:

               Vivartia ABEE Proïonton Diatrofis kai Ypiresion Estiasis, predtým Delta Protypos Viomichania Galaktos AE

               Prihlasovaná ochranná známka Spoločenstva:

               obrazová ochranná známka milko ΔEΛTA pre tovary patriace do triedy 30 – prihláška č. 2 474 674

               Majiteľ ochrannej známky alebo označenia, ktoré je základom námietky:

               Kraft Foods Schweiz Holding AG

               Ochranná známka alebo označenie, ktoré je základom námietky:

               obrazové a slovné ochranné známky Spoločenstva, medzinárodné a národné obrazové a slovné ochranné známky MILKA pre tovary
                  v triedach 5, 29, 30 a 32

               Rozhodnutie námietkového oddelenia:

               vyhovenie námietke

               Rozhodnutie odvolacieho senátu:

               zamietnutie odvolania

      Výrok

                  1.

                  	Žaloba sa zamieta.

                  2.

                  	Vivartia ABEE Proïonton Diatrofis kai Ypiresion Estiasis je povinný nahradiť trovy konania.


Rozsudok Súdneho dvora zo 14. júla 1998. # Safety Hi-Tech Srl proti S. & T. Srl. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Giudice di Pace di Genova - Taliansko. # Vec C-284/95.


Rozsudok Súdneho dvora zo 16. decembra 1975. # Coöperatieve Vereniging "Suiker Unie" UA a iní proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Spojené veci 40 až 48, 50, 54 až 56, 111, 113 a 114-73.


title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (siedma komora) zo 16. septembra 2009. # Gres La Sagra, SL proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Ochranná známka Spoločenstva - Námietkové konanie - Prihláška obrazovej ochrannej známky Spoločenstva VENATTO MARBLE STONE - Skoršie národné obrazové ochranné známky VENETO CERÁMICAS - Relatívny dôvod zamietnutia - Pravdepodobnosť zámeny - Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 40/94 [teraz článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009]. # Vec T-130/08.

text:
      Rozsudok Súdu prvého stupňa (siedma komora) zo 16. septembra 2009 – Gres La Sagra/ÚHVT – Ceramicalcora (VENATTO MARBLE STONE)
      (vec T‑130/08)
      „Ochranná známka Spoločenstva – Námietkové konanie – Prihláška obrazovej ochrannej známky Spoločenstva VENATTO MARBLE STONE – Skoršie národné obrazové ochranné známky VENETO CERÁMICAS – Relatívny dôvod zamietnutia – Pravdepodobnosť zámeny – Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 40/94 [teraz článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009]“
      Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Relatívne dôvody zamietnutia – Námietka majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby
         – Pravdepodobnosť zámeny so skoršou ochrannou známkou [nariadenie Rady č. 40/94, článok 8 ods. 1 písm. b)] (pozri body 17,
         51 – 53)

      Predmet

               Žaloba podaná proti rozhodnutiu štvrtého odvolacieho senátu ÚHVT z 30. januára 2008 (vec R 1609/2006‑4), týkajúcemu sa námietkového
                  konania medzi spoločnosťami Ceramicalcora, SA, a Gres La Sagra, SL

            Údaje týkajúce sa veci

               Prihlasovateľ ochrannej známky Spoločenstva:

               Gres La Sagra, SL

               Prihlasovaná ochranná známka Spoločenstva:

               obrazová ochranná známka venatto MARBLE STONE pre tovary a služby tried 19, 21, 39 a 40 – prihláška č. 3 109 066

               Majiteľ ochrannej známky alebo označenia, ktoré je základom námietky:

               Ceramicalcora, SA

               Ochranná známka alebo označenie, ktoré je základom námietky:

               španielske ochranné známky obsahujúce označenie VENETO CERÁMICAS (č. 2 115 543, č. 2 056 688, č. 2 056 689 a č. 2 056 699)
                  pre tovary a služby tried 27, 19, 21 a 39 v uvedenom poradí

               Rozhodnutie námietkového oddelenia:

               čiastočné vyhovenie námietke z dôvodu, že na relevantnom území mala existovať pravdepodobnosť zámeny medzi spornými tovarmi
                  a službami tried 19, 21 a 40, ale taká pravdepodobnosť nemala neexistovať vo vzťahu k sporným službám triedy 39

               Rozhodnutie odvolacieho senátu:

               zamietnutie odvolania

      Výrok

                  1.

                  	Žaloba sa zamieta.

                  2.

                  	Gres La Sagra, SL, je povinná nahradiť trovy konania.


Rozsudok Súdu prvého stupňa (štvrtá komora) z 20. marca 2002. # ABB Asea Brown Boveri Ltd proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Hospodárska súťaž - Pokuta. # Vec T-31/99.


Rozsudok Súdneho dvora z 25. októbra 1978. # Koninklijke Scholten-Honig NV a De Verenigde Zetmeelbedrijven "De Bijenkorf" BV proti Hoofdproduktschap voor Akkerbouwprodukten. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania College van Beroep voor het Bedrijfsleven - Holandsko. # Vec 125/77.


Rozsudok Súdu prvého stupňa (štvrtá komora) z 31. januára 2002. # Merja Hult proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Úradníci. # Vec T-206/00.


Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 20. júna 1996. # VOBIS Microcomputer AG proti Oberfinanzdirektion München. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Bundesfinanzhof - Nemecko. # Spoločný colný sadzobník. # Vec C-121/95.