title: Rozsudok Všeobecného súdu (ôsma komora) z 11. júla 2013 (Výňatky)  .#(uverejnenie výňatkov) Španielske kráľovstvo proti Európskej komisii.#Kohézny fond – Nariadenie (ES) č. 1164/94 – Projekt sanácie Zaragozy – Čiastočné zrušenie finančnej pomoci – Verejné zákazky – Pojem dielo – Článok 14 ods. 10 a 13 smernice 93/38/EHS – Rozdelenie zákaziek – Legitímna dôvera – Povinnosť odôvodnenia – Lehota na prijatie rozhodnutia – Stanovenie finančných opráv – Článok H ods. 2 prílohy II nariadenia č. 1164/94 – Proporcionalita – Premlčanie.#Vec T‑358/08.

text:
         ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (ôsma komora)
      z 11. júla 2013 (
            *1
         )
      „Kohézny fond — Nariadenie (ES) č. 1164/94 — Projekt sanácie Zaragozy — Čiastočné zrušenie finančnej pomoci — Verejné zákazky — Pojem dielo — Článok 14 ods. 10 a 13 smernice 93/38/EHS — Rozdelenie zákaziek — Legitímna dôvera — Povinnosť odôvodnenia — Lehota na prijatie rozhodnutia — Stanovenie finančných opráv — Článok H ods. 2 prílohy II nariadenia č. 1164/94 — Proporcionalita — Premlčanie“
      Vo veci T-358/08,

         Španielske kráľovstvo, v zastúpení: pôvodne J. Rodríguez Cárcamo, neskôr A. Rubio González, abogados del Estado,
      žalobca,
      proti

         Európskej komisii, v zastúpení: G. Valero Jordana a A. Steiblytė, splnomocnení zástupcovia,
      žalovanej,
      ktorej predmetom je návrh na zrušenie rozhodnutia Komisie K(2008) 3249 z 25. júna 2008 o znížení podpory poskytnutej z Kohézneho fondu Španielskemu kráľovstvu na projekt č. 96/11/61/018 „Saneamiento de Zaragoza“, ktorá bola pôvodne poskytnutá rozhodnutím Komisie K(96) 2095 z 26. júla 1996,
      VŠEOBECNÝ SÚD (ôsma komora),
      v zložení: predseda komory L. Truchot, sudcovia M. E. Martins Ribeiro a A. Popescu (spravodajca),
      tajomník: J. Palacio González, hlavný referent,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 28. novembra 2012,
      vyhlásil tento

         Rozsudok (
            1
         )

         Okolnosti predchádzajúce sporu

               1

               Komisia Európskych spoločenstiev schválila rozhodnutím K(96) 2095 z 26. júla 1996 (ďalej len „rozhodnutie z roku 1996“) poskytnutie finančnej pomoci z Kohézneho fondu vo výške 8850689 eur na projekt č. 96/11/61/018 „Saneamiento de Zaragoza“ (ďalej len „projekt sanácie Zaragozy“). Tento projekt, ktorého cieľom je zlepšiť a rozšíriť zariadenia určené na úpravu odpadových vôd v meste Zaragoza (Španielsko), sa skladá z dvoch skupín činností. Prvá skupina činností nazvaná „Plán výmeny kanalizácie“ (ďalej len „etapa FIMMA 96“) predvída výmenu kanalizácie v niektorých štvrtiach mesta. Druhá skupina činností nazvaná „Program sanácie západnej zóny aglomerácie (rezervoár čističky odpadových vôd Almozara)“ (ďalej len „etapa SPWS“) obsahuje najmä výstavbu kanalizačných zberačov, sekundárnej siete kanalizačných zberačov a odtoku dažďovej vody. Konečným poberateľom finančnej pomoci bolo mesto Zaragoza, ktoré bolo poverené aj riadením projektu, ktorého realizácia bola naplánovaná na obdobie medzi 1. májom 1996 a 31. decembrom 1998.

               2

               Na návrh Španielskeho kráľovstva bolo rozhodnutie z roku 1996 zmenené a doplnené rozhodnutím Komisie K(97) 2601 z 29. júla 1997 (ďalej len „rozhodnutie 1997“), pričom sa do neho zaradilo osem dodatočných činností (ďalej len „etapa FIMMA 97“). Sedem dodatočných činností sa týkalo výmeny, obnovy, ako aj výstavby kanalizačných zberačov a jedna činnosť pozostávala z výstavby závodu na spracovanie kalu. Lehota na ukončenie prác bola predĺžená do 31. decembra 1999.

                  [omissis]

         Napadnuté rozhodnutie

               13

               Komisia v napadnutom rozhodnutí konštatovala nedostatky týkajúce sa ôsmich zákaziek etapy SPWS a najmä štyroch zákaziek etapy FIMMA 97.

               14

               Ide o týchto osem zákaziek etapy SPWS:

                        —

                        odtokový zberač do rieky Ebro,

                        —

                        kanalizačný zberač v mestskej časti Los Palos,

                        —

                        kanalizačný zberač v zóne Martín Arpal,

                        —

                        kanalizačný zberač vo Valles Verdes,

                        —

                        kanalizačný zberač v San Lamberto – Vistabella,

                        —

                        kanalizačný zberač na Madridskej ulici,

                        —

                        sekundárna sieť kanalizačných zberačov,

                        —

                        kanalizačný zberač okrajovej zóny územia mesta.

               15

               Štyri zákaziek etapy FIMMA 97 sú tieto:

                        —

                        kanalizačný zberač pravého brehu rieky Huerva,

                        —

                        závod na spracovanie kalu,

                        —

                        kanalizačný zberač rieky Gállego,

                        —

                        spájacie kanalizačné potrubie k čističke odpadových vôd Almozara.

               16

               Komisia v odôvodnení 20 napadnutého rozhodnutia zastávala názor, že podľa článku 4 ods. 2 a článku 14 ods. 1, 10 a 13 smernice 93/38 predstavujú sporné verejné obstarávania časti jedného diela, ktorého iniciatíva spadá pod jediného obstarávateľa, a preto mali podliehať ustanoveniam uvedenej smernice. Komisia sa domnievala, že rozdelenie týchto verejných obstarávaní predstavuje porušenie ustanovení tejto smernice, predovšetkým tých týkajúcich sa úrovne, zverejnenia a rovnosti zaobchádzania s uchádzačmi.

                  [omissis]

               18

               Po prvé na preukázanie existujúcich nedostatkov v zmysel článku H prílohy II nariadenia č. 1164/94 Komisia najprv pripomenula ustanovenia článku 1 ods. 4 písm. b), článku 4 ods. 2 a článku 14 ods. 1, 10 a 13 smernice 93/38 (odôvodnenia 19, 21 až 23 napadnutého rozhodnutia).

               19

               Komisia potom v odôvodnení 24 napadnutého rozhodnutia uviedla, že vo všetkých oznámeniach o vyhlásení verejného obstarávania uverejnených v Boletín Oficial de Aragón a v miestnych médiách bolo obstarávateľom mestské zastupiteľstvo Zaragozy, ktorému bolo potrebné zasielať ponuky. Komisia tiež poukázala na podrobný opis prác, ktoré sa mali vykonať na kanalizačnej sieti a úprave odpadových vôd, a zastávala názor, že práce mali spĺňať rovnakú ekonomickú a technickú funkciu. Komisia sa domnievala, že v danom prípade ide o špecifické práce údržby, rozšírenia a prispôsobenia existujúcej kanalizačnej siete a úpravy odpadových vôd, ktorých ukončenie má viesť k celkovému zlepšeniu siete pre konečných užívateľov. Komisia zdôraznila, že práce boli späté s kanalizačnými zberačmi odpadovej vody, odtokovými zberačmi dažďovej vody, závodom na spracovanie kalu a kanalizačným potrubím spájajúcim dve čističky odpadovej vody Almorzara a Cartuja. Komisia zastávala názor, že rozdiel medzi jednotlivými typmi prác bol funkčný, a nie technický alebo ekonomický a že z toho vyplýva, že sa na ich realizáciu nevyžadovali špeciálne technické znalosti. Nakoniec Komisia uviedla, že z ekonomického hľadiska mali koneční užívatelia platiť za poskytovanie služieb v závislosti od ich využívania.

               20

               Po prvé, pokiaľ ide o osem projektov etapy SPWS, Komisia zastávala v odôvodnení 24 písm. a) napadnutého rozhodnutia názor, že práce slúžia podobnému cieľu a ich jediným rozdielom bolo, že boli realizované v odlišných geografických oblastiach. Komisia sa domnievala, že hlavným cieľom prác bola výstavba alebo výmena kanalizácie v rozdielnych oblastiach, vrátane zavedenia kanalizačných zberačov odpadových vôd a odtokov.

               21

               Po druhé, pokiaľ ide o štyri projekty etapy FIMMA 97 citované v bode 15 vyššie, ktoré sa nemôžu odvolávať na výnimku v článku 14 ods. 10 smernice 93/38, Komisia sa v odôvodnení 24 písm. b) napadnutého rozhodnutia domnievala, že práce slúžili podobnému cieľu a ich jediným rozdielom bolo, že boli realizované v odlišných geografických oblastiach. Komisia zastávala názor, že hlavným cieľom prác bolo zavedenie kanalizačných zberačov pozdĺž riek Huerva a Gállego, ktoré mali slúžiť tým častiam mesta, ktoré ešte stále vypúšťali odpadovú vodu priamo do riek, a obnova dvoch zariadení na čistenie odpadových vôd, ku ktorým bola odpadová voda nasmerovaná.

               22

               V odôvodnení 25 napadnutého rozhodnutia Komisia zdôraznila, že pokiaľ ide o porušenie článku 4 ods. 2 a článku 14 ods. 10 smernice 93/38, mali byť zmluvy považované za zmluvy určené na výkon jedného diela v prípade, ak sú ako v danej veci prepojené tak, že ich podnik Spoločenstva môže považovať za jedinú hospodársku činnosť a predloží tak iba jednu ponuku pre celú činnosť. Komisia uviedla, že tento výklad zodpovedá cieľu smernice 93/38, ktorým je dohliadať, aby sa podniky ostatných členských štátov mohli z objektívnych dôvodov týkajúcich sa hodnoty zákazky zúčastniť verejného obstarávania, pokiaľ majú na tom záujem. Takýto podnik by mohol chcieť byť informovaný o hodnote všetkých častí obstarávaných prác, hoci nemusel byť schopný ich všetky vykonať. Komisia dodala, že tak išlo o jedinú možnosť ako ohodnotiť presný rozsah zákaziek a prispôsobiť cenu počtu časti prác, na ktoré sa vypísali verejné obstarávania.

               23

               Komisia tak v odôvodnení 26 napadnutého rozhodnutia uzavrela, že osem projektov etapy SPWS ako celok a štyri projekty etapy FIMMA 97 ako celok spĺňajú ekonomickú a technickú funkciu a že španielske orgány preto umelo rozdelili práce týkajúce sa údržby, rozšírenia a prispôsobenia kanalizačnej siete a existujúcej úpravy odpadových vôd. Komisia zdôraznila, že tento záver sa zakladá na rovnakom opise prác a podobnom oznámení o vyhlásení verejného obstarávania, podobnom vykonávacom postupe a podobnej celkovej koordinácii zo strany rovnakého obstarávateľa, ako aj na skutočnosti, že práce sa uskutočnili v jedinej geografickej zóne.

                  [omissis]

         Konanie a návrhy účastníkov konania

               28

               Návrhom doručeným do kancelárie Súdu prvého stupňa 3. septembra 2008 podalo Španielske kráľovstvo žalobu, na základe ktorej sa začalo toto konanie.

               29

               Dňa 30. novembra 2010 bola vec pridelená novému sudcovi spravodajcovi zasadajúcemu v druhej komore. Keďže sa zmenilo zloženie komôr Všeobecného súdu, sudca spravodajca bol pridelený do ôsmej komory, ktorej bola prejednávaná vec následne pridelená.

               30

               Všeobecný súd (ôsma komora) rozhodol na základe správy sudcu spravodajcu o otvorení ústnej časti konania. Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na otázky, ktoré im Všeobecný súd položil, boli vypočuté počas pojednávania 28. novembra 2012.

               31

               Španielske kráľovstvo navrhuje, aby Všeobecný súd:

                        —

                        zrušil napadnuté rozhodnutie,

                        —

                        zaviazal Európsku komisiu na náhradu trov konania.

               32

               Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:

                        —

                        zamietol žalobu v celom rozsahu,

                        —

                        zaviazal Španielske kráľovstvo na náhradu trov konania.

         Právny stav

         [omissis]

      1. O prvom žalobnom dôvode založenom nesprávnom právnom posúdení a zjavne nesprávnom posúdení v rámci uplatnenia článku H prílohy II smernice č. 1164/94 týkajúcej sa finančných opráv v spojení s článkom 14 ods. 13 smernice 93/38

         [omissis]

               35

               Na úvod je potrebné uviesť, že Španielske kráľovstvo v odpovedi na otázky Všeobecného súdu počas pojednávania zdôraznilo, že v prvom žalobnom dôvode poukazuje na porušenie článku 14 ods. 13 smernice 93/83, pričom toto ustanovenie sa musí vykladať v spojení s článkom 14 ods. 10 smernice 93/38. Toto bolo zaznamenané v zápisnici z pojednávania.

               36

               Navyše Španielske kráľovstvo uviedlo, že Komisia sa v napadnutom rozhodnutí dopustila nesprávneho právneho posúdenia, ako aj závažného nesprávneho posúdenia, keď potvrdila existenciu porušenia ustanovení smernice 93/38. Španielske kráľovstvo tvrdí, že hoci dôkazné bremeno zaťažuje Komisiu, je potrebné uskutočniť stručnú analýzu zákaziek, ktoré sú predmetom tohto sporu, podľa kritérií Súdneho dvora, aby bolo možné preukázať, že nebola splnená žiadna z podmienok umožňujúcich prijať záver o existencii jedného diela. Je nutné konštatovať, že Španielske kráľovstvo touto žalobou namieta tak voči definícii Komisie týkajúcej sa podmienok uplatnenia článku 14 ods. 10 prvého pododseku a článku 14 ods. 13 smernice 93/38, ako aj voči ich uplatneniu v napadnutom rozhodnutí na predmetné zákazky. Preto je potrebné skúmať, či Komisia prišla k chybnému záveru, pokiaľ ide o porušenie citovaných ustanovení, pričom dokazovacia povinnosť je na strane Španielskeho kráľovstva.

                  [omissis]

         O prvej časti založenej na zjavne nesprávnom posúdení Komisie, pokiaľ ide o pojem dielo

               38

               Podľa Španielskeho kráľovstva prišla Komisia k nesprávnemu záveru, že mesto Zaragoza porušilo ustanovenia smernice 93/38, keď rozdelilo predmetné zákazky a neuverejnilo oznámenia o verejnom obstarávaní v úradnom vestníku. Španielske kráľovstvo považuje za neodôvodnené tvrdenia Komisie nachádzajúce sa v odôvodnení 8 druhom odseku, v odôvodnení 9, v odôvodnení 23 písm. b) a v odôvodnení 24 napadnutého rozhodnutia.

               39

               Po prvé Španielske kráľovstvo uvádza, že aby bolo možné posúdiť, či projekt môže obsahovať niekoľko odlišných diel, je vo svetle znenia ustanovení smernice 93/38 a judikatúry Súdneho dvora potrebné vykonať analýzu na základe troch hľadísk: technicko-ekonomického, geografického a časového.

               40

               Po druhé Španielske kráľovstvo poukazuje v danom prípade na chybné uplatnenie kritérií. Komisia neuskutočnila žiadnu objektívnu analýzu diel na základe týchto „troch hľadísk“, ale sa zdá, že použila dosť špecifické kritériá na preukázanie porušenia zo strany španielskych orgánov, akými sú schopnosti potenciálnych uchádzačov alebo ich záujem realizovať niektoré alebo všetky verejné obstarávania naraz (odôvodnenie 9 napadnutého rozhodnutia). Okrem toho technicko-ekonomické preskúmanie neprebehlo po technickej stránke správne.

               41

               Komisia sa v napadnutom rozhodnutí domnieva, že španielske orgány sa dopustili porušenia článku 14 ods. 13 smernice 93/38 v spojení s odsekmi 1 a 10 tohto článku, keď rozdelili jednak etapu SPWS na osem zákaziek a jednak predovšetkým etapu FIMMA 97 na štyri zákazky. Po tom, čo v odôvodnení 23 písm. b) napadnutého rozhodnutia Komisia pripomenula definíciu diela v zmysle článku 14 ods. 10 prvého pododseku smernice 93/38, uplatnila ju v odôvodneniach 24 až 26 napadnutého rozhodnutia na sporné zákazky.

                  [omissis]

         O pojme dielo v zmysle článku 14 ods. 10 prvého pododseku smernice 93/38 v napadnutom rozhodnutí

               43

               Podľa článku 14 ods. 1 písm. c) smernice 93/38 sa uvedená smernica uplatňuje na zákazky, ktorých predpokladaná hodnota bez DPH je minimálne 5 miliónov eur v prípade zákaziek na zhotovenie prác. Podľa článku 14 ods. 13 smernice 93/38 „obstarávatelia nemôžu obísť túto smernicu tým, že rozdelia predmet obstarávania alebo použijú špeciálne metódy výpočtu hodnoty zákazky“.

               44

               Okrem toho podľa článku 14 ods. 10 smernice 93/38 je „základom pre výpočet hodnoty zákazky na zhotovenie prác na účely odseku 1… celková hodnota diela“, pričom dielo je definované v prvom odseku tohto ustanovenia ako „výsledok stavebných a inžinierskych činností braných ako celok, ktoré sú samotné dostatočné k splneniu ich ekonomickej a technickej funkcie“.

               45

               Po prvé je potrebné podľa vzoru Španielskeho kráľovstva a Komisie uviesť, že Súdny dvor podal výklad článku 14 ods. 10 a 13 smernice 93/38 v rozsudku z 5. októbra 2000, Komisia/Francúzsko (C-16/98, Zb. s. I-8315). V tomto rozsudku Súdny dvor usúdil, že článok 14 ods. 13 smernice 93/38 „jasne vyjadruje povinnosti vyplývajúce pre obstarávateľov z článku 14 ods. 10 prvého pododseku smernice [93/38], a preto musí byť spolu s týmto článkom zohľadnený pri rozhodnutí o existencii rozdelenia diela“ (bod 31). Navyše podľa Súdneho dvora „z definície pojmu dielo nachádzajúceho sa v článku 14 ods. 10 prvom pododseku smernice [93/38] vyplýva, že existencia diela sa má posúdiť v súlade s ekonomickou a technickou funkciou výsledku dotknutých prác“ (bod 36).

               46

               Z tohto rozsudku vyplýva, že Súdny dvor pri posúdení, či práce boli navzájom prepojené tak, že musia byť považované za jedno dielo v zmysle článku 14 ods. 10 prvého pododseku smernice 93/38, prijal funkčný prístup (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 15. marca 2012, Komisia/Nemecko, C-574/10, neuverejnený v Zbierke, bod 37). Súdny dvor zohľadnil dve kritériá, a to ekonomickú a technickú funkciu výsledku prác.

               47

               Je nutné uviesť, že Komisia v súlade s už citovaným rozsudkom Komisia/Francúzsko v napadnutom rozhodnutí konštatovala, že na účely definície diela v zmysle článku 14 ods. 10 prvého pododseku smernice 93/38 (odôvodnenia 23 a 24) je potrebné uplatniť kritériá ekonomickej a technickej funkcie výsledku prác. Po pripomenutí pojmov tohto ustanovenia v odôvodnení 23 napadnutého rozhodnutia sa tak Komisia v odôvodnení 24 domnievala, že „opis prác, ktoré sa mali vykonať na kanalizačnej sieti a úprave odpadových vôd, bol podobný a práce spĺňali rovnakú ekonomickú a technickú funkciu“, že „tento prípad sa odvoláva na špecifické práce údržby, rozšírenia a prispôsobenia existujúcej kanalizačnej siete a úpravy odpadových vôd, ktorých ukončenie má viesť k celkovému zlepšeniu siete pre konečných užívateľov“ a že „rozdiel medzi jednotlivými druhmi prác [nie je] technickej alebo ekonomickej povahy“.

               48

               Bez toho, aby bolo potrebné sa vyjadriť k otázke Komisie, či sú na účely definície diela v zmysle článku 14 ods. 10 prvého pododseku smernice 93/38 kritériá ekonomickej a technickej funkcie výsledku prác kumulatívne, je preto potrebné uviesť, že na rozdiel od toho, čo tvrdí Španielske kráľovstvo, sa Komisia v napadnutom rozhodnutí nedopustila nesprávneho právneho posúdenia, keď na účely definície diela v zmysle článku 14 ods. 10 prvého pododseku smernice 93/38 rozhodla o uplatnení kritérií ekonomickej a technickej funkcie výsledku prác.

               49

               Po druhé Španielske kráľovstvo uvádza, že pri analýze sporných zákaziek sa malo zohľadniť aj geografické a časové kritérium.

               50

               V tejto súvislosti je potrebné uviesť, že Súdny dvor v už citovanom rozsudku Komisia/Francúzsko použil pri definovaní jedného diela kritériá technickej a ekonomickej funkcie výsledku prác (body 49 až 56). Súdny dvor ďalej v bode 65 zdôraznil, že „každý prípad verejného obstarávania by sa mal posúdiť v rámci svojho kontextu a vlastných osobitostí“. Súdny dvor dodal, že v situácii, ktorá viedla k prijatiu tohto rozsudku, „existovali dôležité okolnosti, akými sú zhodný okamih vyhlásenia sporných verejných obstarávaní, podobnosť oznámení o vyhlásení verejného obstarávania, jednotnosť geografického rámca, v ktorom boli uvedené obstarávania vyhlásené, a spolupráca zabezpečená prostredníctvom organizácie zoskupujúcej interkomunálne elektrifikačné odbory na krajskej úrovni, ktorá obhajovala spojenie uvedených zákaziek na tejto úrovni“.

               51

               Súdny dvor tak v už citovanom rozsudku Komisia/Francúzsko zohľadnil geografické hľadisko pri overení, či v širšej geografickej zóne existuje pri jednotlivých miestnych sieťach, či už distribúcie elektriny (body 64 a 65) alebo verejného osvetlenia (body 69 a 70), jednotná povaha technickej a ekonomickej funkcie prác a že miestne siete sa tak môžu na základe prepojenia medzi týmito miestnymi sieťami zlúčiť do jednotnej siete.

               52

               Pokiaľ ide o časové hľadisko, Súdny dvor v už citovanom rozsudku Komisia/Francúzsko poukázal na „zhodný okamih vyhlásenia sporných verejných obstarávaní“ (bod 65).

               53

               Je potrebné sa domnievať, že geografické a časové hľadisko nepredstavujú kritériá určené na definovanie diela v zmysle článku 14 ods. 10 prvého pododseku smernice 93/38, ale sú nevyhnutné na potvrdenie existencie takého diela, pretože za jedno dielo možno považovať len práce spadajúce do rovnakého geografického a časového rámca.

               54

               Je potrebné uviesť, že Komisia v napadnutom rozhodnutí poukazuje na geografické hľadisko (odôvodnenia 24 a 26 napadnutého rozhodnutia) a časové hľadisko pri spojení zákaziek týkajúcich sa projektu spadajúceho do rovnakej etapy, teda buď do etapy SPWS, alebo do etapy FIMMA 97. Z toho vyplýva, že Komisia sa nedopustila nesprávneho posúdenia, keď uskutočnila analýzu sporných zákaziek uplatnením geografického a časového hľadiska bez toho, aby ich považovala za funkčné kritériá pri definovaní predmetných diel.

               55

               Po tretie sa podľa Španielskeho kráľovstva zdá, že Komisia použila dosť špecifické kritériá na preukázanie porušenia zo strany španielskych orgánov, akými sú schopnosti potenciálnych uchádzačov alebo ich záujem realizovať niektoré alebo všetky verejné obstarávania naraz (odôvodnenie 9 napadnutého rozhodnutia).

               56

               Komisia sa v napadnutom rozhodnutí, v časti týkajúcej sa úvodného posúdenia, skutočne zmienila o určitých skutočnostiach týkajúcich sa potenciálnych uchádzačov (odôvodnenie 9).

               57

               V tejto súvislosti sa Súdny dvor v už citovanom rozsudku Komisia/Francúzsko domnieval, že definícia diela, ktorú obsahuje článok 14 ods. 10 prvý pododsek smernice 93/38, nepodriaďuje existenciu diela preskúmaniu takých kritérií, akými sú počet obstarávateľov alebo možnosť realizácie všetkých prác jedným podnikom (bod 43). Súdny dvor uviedol, že hoci môže existencia jediného a toho istého obstarávateľa a možnosť uskutočniť všetky práce uvedené v predmetných zákazkách jediným podnikom Únie v závislosti od okolností predstavovať indície, ktoré potvrdzujú existenciu diela v zmysle tejto smernice, nemôže naopak v tejto súvislosti predstavovať určujúce kritériá. Súdny dvor dodal, že „väčšie množstvo obstarávateľov a nemožnosť uskutočniť všetky dotknuté práce jediným podnikom neumožňuje spochybniť existenciu diela v prípade, ak podľa funkčných kritérií definovaných v článku 14 ods. 10 prvom pododseku druhej vete smernice je nutné tento záver prijať“ (bod 42).

               58

               Preto z už citovaného rozsudku Komisia/Francúzsko vyplýva, že je možné zohľadniť niektoré aspekty týkajúce sa najmä potenciálnych uchádzačov, tieto však nemôžu byť určujúce a nemôžu ani spochybňovať záver o existencii diela, ktorý vyplýva z kritérií technickej a ekonomickej funkčnosti výsledku prác.

               59

               Z toho vyplýva, že v napadnutom rozhodnutí je potrebné preskúmať uplatnenie týchto kritérií na predmetné zákazky a posúdiť, či ich Komisia pri prijatí záveru o existencii dvoch diel správne určila za splnené. Následne je potrebné skúmať, z akého titulu boli zohľadnené ostatné aspekty.

         O uplatnení pojmu dielo v zmysle článku 14 ods. 10 prvého pododseku smernice 93/38 na sporné zákazky v napadnutom rozhodnutí

               60

               Španielske kráľovstvo poukazuje na absenciu objektívnej analýzy diel z technicko-ekonomického, geografického a časového hľadiska, na chybné uplatnenie kritérií v danom prípade, ako aj na uplatnenie neobvyklých kritérií.

               61

               Komisia v napadnutom rozhodnutí zastávala názor, že existujú dve skupiny diel pozostávajúce jednak z ôsmich projektov etapy SPWS [(odôvodnenie 24 písm. a)] a jednak zo štyroch projektov etapy FIMMA 97 [(odôvodnenie 24 písm. b)]. Preto je potrebné postupne preskúmať každú z týchto dvoch skupín.

         – O ôsmich sporných zákazkách etapy SPWS

               62

               Španielske kráľovstvo poukazuje pri technicko-ekonomickom skúmaní na nedostatok prísnosti zo strany Komisie a podáva technickú a ekonomickú analýzu ôsmich sporných zákaziek etapy SPWS uvedených v bode 14 vyššie a týkajúcich sa kanalizačných zberačov odpadovej vody, odtoku dažďovej vody a sekundárnej siete kanalizačných zberačov, ktoré predstavovali samostatné projekty.

               63

               Po prvé, pokiaľ ide o technickú funkciu týchto prác, Španielske kráľovstvo uvádza, že táto funkcia sa pri každom z predmetných projektov odlišuje.

               64

               Analýza Komisie však nespočívala na samostatnom preskúmaní jednotlivých prác, ktoré sú predmetom sporných zákaziek, a posúdení ich vlastnej technickej funkcie, teda na prístupe, ktorý zastávalo Španielske kráľovstvo, ale v súlade s judikatúrou citovanou v bode 45 vyššie skúmala, či výsledok prác predstavuje rovnakú technickú funkciu.

               65

               V súlade s vyššie uvedeným sa tak Komisia domnievala, že ide o práce, ktorých výsledkom je celkové zlepšenie sanačnej siete, a preto musia spĺňať rovnakú technickú funkciu (odôvodnenie 24 napadnutého rozhodnutia).

               66

               Na jednej strane je potrebné uviesť, že pokiaľ ide o šesť kanalizačných zberačov a o sekundárnu sieť kanalizačných zberačov, obe slúžia v rámci sanačnej siete na zber odpadovej vody.

               67

               Jednak pokiaľ ide o odtok dažďovej vody, Španielske kráľovstvo uvádza, že tento má odlišnú technickú funkciu, ktorá nepozostáva z hospodárenia alebo úpravy odpadových vôd, ale zo zabránenia povodniam v prípade silných zrážok. Španielske kráľovstvo však netvrdí, že uvedený odtok v danom prípade neplní spolu s kanalizačnými zberačmi a sekundárnou sieťou kanalizačných zberačov aj technickú funkciu sanačnej siete. Ako správne uvádza Komisia, úlohou tohto odtoku je zabrániť zbytočnému zvýšeniu hladiny vody počas jej úpravy v čističke odpadových vôd a obmedziť znečistenie zberných vôd pri preťažení v čase silných zrážok a prispievať tak k zlepšeniu hospodárenia s odpadovou vodou. Okrem toho Španielske kráľovstvo uvádza, že odtok odpadovú vodu neupravuje, ale zároveň netvrdí, že ju nevypúšťa. Zdôrazňuje, že nie je možné striktne oddeliť dažďovú vodu prechádzajúcu cez predmetný odtok a odpadovú vodu prechádzajúcu cez kanalizačné zberače. Je potrebné konštatovať, že predmetný odtok odvádza dažďovú a odpadovú vodu, pričom odľahčuje kanalizačné zberače odpadovej vody a umožňuje lepšie fungovanie sanačnej siete.

               68

               V tejto súvislosti je potrebné uviesť, že španielske orgány v odpovediach na dotazník k žiadosti o finančnú pomoc predloženej v roku 1996 uviedli, že cieľom projektu sanácie je výstavba kanalizačných zberačov určených na doplnenie vybavenia zóny odvádzajúcej odpadovú vodu k čističke odpadových vôd Almozara. Tiež uviedli, že bola naplánovaná výstavba protipovodňového odtoku, ktorý bude vypúšťať do rieky Ebro dažďovú vodu, ktorú jedine v čase silných zrážok nebudú schopné prijať kanalizačné zberače, pričom bude využitý príslušný stupeň riedenia odpadovej vody s dažďovou vodou. Nakoniec orgány zdôraznili, že hlavným cieľom všetkých projektov bola „sanácia zastaranej existujúcej sústavy a oprava nedostatkov v systéme, pričom sa obci poskytne kanalizačná sieť, ktorá bude schopná odviesť odpadovú vodu k hlavným zberačom, a tak zabráni povodniam, presakovaniu odpadovej vody do podzemných vôd a jej nekontrolovanému odtoku“. Rovnaký opis hlavného cieľa sa nachádza aj v rozhodnutí z roku 1996 v prehľade, ktorý zahŕňa projekt a ktorý sa nachádza v jeho prílohe. Z toho aj podľa samotného Španielskeho kráľovstva vyplýva, že v rámci sanačného systému existuje prepojenie medzi odvádzaním odpadovej vody a zabránením záplavám prostredníctvom uvedeného odtoku.

               69

               Je potrebné uzavrieť, že osem projektov nie je samostatných, tak ako to uvádza Španielske kráľovstvo, ale že všetky sú súčasťou projektu sanačnej siete, ktorý podľa dotazníka k žiadosti o finančnú pomoc predloženej v roku 1996 a podľa prehľadu nachádzajúceho sa v prílohe rozhodnutia z roku 1996 predstavuje kanalizačnú sieť schopnú odviesť odpadovú vodu k hlavným zberačom, pričom tým zabraňuje povodniam, presakovaniu odpadovej vody do podzemných vôd a jej nekontrolovanému odtoku. Ako sa správne domnievala Komisia, predmetné práce etapy SPWS sledovali podobný cieľ, ktorým je výstavba alebo výmena kanalizácie v rozdielnych oblastiach, vrátane zavedenia kanalizačných zberačov odpadových vôd a odtokov [odôvodnenie 24 písm. a) napadnutého rozhodnutia]. Predmetné práce tak skutočne predstavujú skupinu prác, ktoré smerujú k celkovému zlepšeniu siete pre konečných užívateľov (odôvodnenie 24 napadnutého rozhodnutia). V súlade s článkom 14 ods. 10 prvým pododsekom smernice 93/38 a už citovaným rozsudkom Komisia/Francúzsko samotný výsledok daných prác spĺňa technickú funkciu, ktorou je sanácia odpadových vôd.

               70

               Tento záver nemôže spochybniť ani tvrdenie Španielskeho kráľovstva, podľa ktorého sa smernica 93/38 neuplatňuje na odtoky v rozsahu, v akom tieto nie sú určené na likvidáciu odpadovej vody. Jednak ako už bolo uvedené (pozri bod 67 vyššie), je chybou uvádzať, že predmetný odtok odvádza len dažďovú vodu. Jednak ako správne uviedla Komisia, je potrebné sa domnievať, že pôsobnosť článku 6 ods. 2 písm. b) smernice 93/38 sa neobmedzuje len na zariadenia, ktoré priamo likvidujú alebo upravujú odpadovú vodu, ale že toto ustanovenie sa uplatňuje aj na zákazky, ktoré „sú spojené s likvidáciou alebo úpravou odpadových vôd“.

               71

               Navyše je potrebné zamietnuť tvrdenie Španielskeho kráľovstva, ktorým namietalo voči tvrdeniu Komisie, podľa ktorého smernica Rady 91/271/EHS z 21. mája 1991 o čistení komunálnych odpadových vôd [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 135, s. 40) podporuje zaradenie skupiny činností spojených s rozdielnym typom kanalizačných zberačov mestskej odpadovej vody do jedného diela. Smernica sa totiž týka najmä zvádzania, údržby a odvádzania mestskej odpadovej vody definovanej v jej článku 2 ods. 1 ako vody, ktorá zahŕňa aj splaškovú dažďovú vodu. Navyše, ak by sme aj predpokladali, že smernica individualizuje systém uplatniteľný na čističky odpadových vôd, Španielske kráľovstvo nevysvetlilo, aký následok by z toho vyplýval pre predmetné projekty, z ktorých sa žiadny netýka čističky odpadových vôd.

               72

               Po druhé Španielske kráľovstvo namieta voči totožnosti ekonomickej funkcie predmetných projektov. Dažďová voda nepodlieha dani za sanačné služby odpadovej vody, ktorá sa uhrádza mestu Zaragoza. Preto za odtok dažďovej vody nemožno uhrádzať individuálnu daň alebo poplatok. Okrem toho v odpovedi Komisie Španielske kráľovstvo uvádza, že na financovanie nákladov prevádzky kanalizačnej siete bola prijatá zvláštna daň, ktorá však nepostačuje a sú potrebné aj príspevky z rozpočtu mesta. Z toho vyplýva, že hoci je hospodárenie s odpadovými vodami čiastočne pokryté z príjmov daní, infraštruktúra siete určenej na zber a úpravu dažďovej vody musí byť financovaná aj z verejných zdrojov. Medzi daňou za čistenie odpadových vôd a platbou za verejnú službu poskytovanú odtokmi dažďovej vody existuje základný rozdiel, čo preukazuje absenciu totožnosti z ekonomického hľadiska. Daň za čistenie odpadových vôd je totiž stanovená na základe skutočne vypusteného odpadu každej domácnosti, ide tak o individuálnu daň stanovenú na základe spotreby každého platiteľa, pričom platba za verejnú službu poskytovanú odtokmi dažďovej vody môže byť eventuálne prenesená na obyvateľstvo, bez zmeny výšky sumy požadovanej na základe prospešnosti pre dotknuté osoby.

               73

               V napadnutom rozhodnutí sa Komisia domnievala, že z ekonomického hľadiska musia „koneční užívatelia platiť za poskytovanie používanej služby“ (odôvodnenie 24).

                  [omissis]

               75

               V prvom rade Španielske kráľovstvo počas verejného pojednávania v odpovedi na otázku Všeobecného súdu potvrdilo, že daň za sanačné služby odpadovej vody, ktorá sa uhrádza mestu Zaragoza a ktorú spomína vo svojej žalobe, upravuje článok 2 kapitoly 2 s názvom „Sanačné služby odpadovej vody“ všeobecne záväzného nariadenia obce Zaragoza č. 24.25 o dani za služby spojené s dodávkou pitnej vody a sanačné služby odpadovej vody, pričom tento článok citovala Komisia vo svojom písomnom vyjadrení. Podľa tohto ustanovenia „zdaniteľné plnenie za túto daň zodpovedá poskytnutiu sanačných služieb odpadovej vody, ak ide o dažďovú a/alebo odpadovú vodu, ktorá bola zvedená do zberačov alebo kanalizácie vo vlastníctve alebo užívaní mesta, keďže v takom prípade je to mesto Zaragoza, kto zabezpečuje hospodárenie s danými vodami, vrátane nákladov spojených s ich odvedením, čistením a vypustením do prírodných tečúcich vôd za podmienok stanovených v povoleniach o vypúšťaní vydaných hydrografickou konfederáciou rieky Ebro“. Z tohto vyplýva, že toto ustanovenie nerozlišuje medzi odpadovou vodou a dažďovou vodou.

               76

               V druhom rade je nutné konštatovať, že tvrdenie Španielskeho kráľovstva o financovaní infraštruktúry siete určenej na zber a čistenie dažďovej vody nie je preukázané, keďže sa Španielske kráľovstvo obmedzuje na tvrdenie, že uvedená infraštruktúra musí byť financovaná z verejných zdrojov. Navyše Španielske kráľovstvo nepredložilo dôkazy preukazujúce, že táto infraštruktúra nie je, hoci len čiastočne, financovaná prostredníctvom zvláštnej dane za sanačné služby.

               77

               Z toho vyplýva, že je potrebné prísť k záveru, že predmetné práce etapy SPWS predstavovali jeden celok, ktorého samotný výsledok mal plniť ekonomickú funkcie.

               78

               Z vyššie uvedeného vyplýva, že je potrebné sa domnievať, že Španielske kráľovstvo nepreukázalo, že Komisia prišla v odôvodnení 26 napadnutého rozhodnutia k nesprávnemu záveru, že predmetné práce etapy SPWS mali spĺňať rovnakú technickú a ekonomickú funkciu v zmysle článku 14 ods. 10 prvého pododseku smernice 93/38.

         – O štyroch sporných zákazkách etapy FIMMA 97

               79

               Španielske kráľovstvo poukazuje pri technicko-ekonomickom skúmaní na nedostatok prísnosti zo strany Komisie a podáva technickú a ekonomickú analýzu štyroch sporných zákaziek etapy FIMMA 97 uvedených v bode 15 vyššie a týkajúcich sa závodu na spracovanie kalu, spájacieho kanalizačného potrubia a kanalizačných zberačov, medzi ktoré patria zberače rieky Gállego. Španielske kráľovstvo ďalej analyzuje zákazky uvedenej etapy a prichádza k záveru, že každý projekt musí byť považovaný za samostatný a že sa nevyžadovalo zverejnenie oznámení o vyhlásení verejného obstarávania v úradnom vestníku.

               80

               Po prvé, pokiaľ ide o technickú funkciu projektov etapy FIMMA 97, Komisia sa v napadnutom rozhodnutí domnieva, že štyri projekty predstavujú jedno dielo, voči čomu Španielske kráľovstvo namieta.

               81

               Podľa dotazníka k žiadosti o finančnú pomoc predloženej v roku 1997 plnili projekty etapy FIMMA 97 tri rozdielne ciele. Podľa vzoru Komisie je však potrebné uviesť, že štyri sporné projekty uvedenej etapy patrili do rovnakej skupiny a plnili ten istý cieľ, ktorým bolo „zamedziť vypúšťaniu nevyčistenej odpadovej vody“.

               82

               Pokiaľ ide o spájacie kanalizačné potrubie, Španielske kráľovstvo uvádza, že „jeho funkciou nebolo, ako v prípade ostatných kanalizačným zberačov, zberať a odvádzať odpadovú alebo dažďovú vodu jednotlivo do čističiek odpadových vôd alebo odtokov“, ale tvrdí, že toto spájacie kanalizačné potrubie „má zmierniť nerovnováhu v sanačnej štruktúre, ktorá vznikla v dôsledku nerovného rozvoja mesta Zaragoza“. Na rozdiel od toho, čo tvrdí Španielske kráľovstvo, je však chybné tvrdiť, že spájacie kanalizačné potrubie medzi dvoma čističkami odpadových vôd „je infraštruktúra úplne nezávislá od ostatných kanalizačných zberačov“ v rozsahu, v akom je uvedené spájacie kanalizačné potrubie integrované do sanačnej siete mesta Zaragoza. Španielske kráľovstvo tak rozlišuje technickú funkciu každého projektu bez zohľadnenia skutočnosti, že predstavujú skupinu prác, ktoré smerujú k celkovému zlepšeniu siete pre konečných užívateľov (odôvodnenie 24 napadnutého rozhodnutia) a ktoré sú samy osebe určené plniť technickú funkciu, ktorou je sanácia odpadových vôd.

               83

               Pokiaľ ide totiž o závod na spracovanie kalu, Španielske kráľovstvo tvrdí, že na rozdiel od kanalizačných zberačov jeho úlohou nie je odvádzať dažďovú alebo odpadovú vodu, ale zabrániť vypúšťaniu kalu do rieky Huerva, ktorý vznikol ako vedľajší produkt čistenia pitnej vody na osobnú, komerčnú a priemyselnú spotrebu celého mesta. Nejde však o určenie, či samotný závod na pracovanie kalu spĺňal odlišnú technickú funkciu ako kanalizačné zberače, ale o posúdenie, či v zmysle článku 14 ods. 10 prvého pododseku smernice 93/38 patria kanalizačné zberače a závod na spracovanie kalu do jednej skupiny prác, ktorých výsledok má spoločnú technickú funkciu, ktorou je sanácia odpadových vôd. Španielske kráľovstvo nepopiera, že závody na spracovanie kalu prispievajú v meste Zaragoza k sanácii odpadových vôd.

               84

               Okrem toho sa tvrdenie Španielskeho kráľovstva, podľa ktorého sa profil uchádzača verejného obstarávania na kanalizačné zberače značne odlišuje od profilu uchádzača verejného obstarávania na závod na spracovaniu kalu, musí zamietnuť v rozsahu, v akom nejde o jedno z kritérií umožňujúcich definovať dielo v zmysle článku 14 ods. 10 prvého pododseku smernice 93/38.

               85

               Nakoniec Španielske kráľovstvo namieta voči tvrdeniu Komisie, podľa ktorého sú z technického hľadiska rovnocenné kanalizačné zberače a závody na spracovanie kalu, ktoré majú, pokiaľ ide o čistenie odpadovej vody, doplňujúcu funkciu. V tejto súvislosti je potrebné uviesť, že v danom prípade ide o závod na spracovanie kalu patriaci k úpravni pitnej vody, a nie k čističke odpadových vôd. Je však nutné konštatovať, že Španielske kráľovstvo nevysvetlilo dôvody, na základe ktorých skutočnosť, že ide o takýto závod na spracovanie kalu, znamená, že daný závod sa podporne nezúčastňuje na úprave odpadovej vody v rozsahu, v akom tento závod spĺňa ciel zamedziť vypúšťaniu nevyčistenej odpadovej vody, tak ako ho zdôraznil dotazník k žiadosti o finančnú pomoc predloženej v roku 1997.

                  [omissis]

               87

               Je potrebné uzavrieť, že štyri projekty nie sú, ako uvádza Španielske kráľovstvo, nezávislé, ale patria do rovnakého projektu týkajúceho sa sanačnej siete. Ako sa správne domnievala Komisia, predmetné práce etapy FIMMA 97 sledujú podobný cieľ, ktorým je zavedenie kanalizačných zberačov pozdĺž riek Huerva a Gállego, ktoré tak mali obsluhovať časti mesta vypúšťajúce odpadovú vodu ešte priamo do riek, a obnova dvoch zariadení na čistenie odpadových vôd, ku ktorým boli kanalizačné zberače nasmerované [odôvodnenie 24 písm. b) napadnutého rozhodnutia]. Predstavujú tak skupinu prác, ktoré smerujú k celkovému zlepšeniu siete pre konečných užívateľov (odôvodnenie 24 napadnutého rozhodnutia). V súlade s článkom 14 ods. 10 prvým pododsekom smernice 93/38 a už citovaným rozsudkom Komisia/Francúzsko samotný výsledok daných prác spĺňa technickú funkciu, ktorou je sanácia odpadových vôd.

                  [omissis]

               89

               Z vyššie uvedeného vyplýva, že je potrebné sa domnievať, že Španielske kráľovstvo nepreukázalo, že Komisia prišla v odôvodnení 26 napadnutého rozhodnutia k nesprávnemu záveru, že predmetné práce etapy FIMMA 97 mali spĺňať rovnakú technickú a ekonomickú funkciu v zmysle článku 14 ods. 10 prvého pododseku smernice 93/38.

         – Záver

               90

               Z toho vyplýva, že pokiaľ ide o predmetné projekty etapy SPWS a FIMMA 97, Španielske kráľovstvo nepreukázalo, že Komisia v odôvodnení 26 napadnutého rozhodnutia prišla k nesprávnemu záveru, že uvedené projekty tvorili v oboch etapách umelo rozdelené dielo v zmysle článku 14 ods. 10 prvého pododseku a článku 13 smernice 93/38. Analogicky so situáciou, ktorá viedla k prijatiu už citovaného rozsudku Komisia/Francúzsko, tvorili totiž predmetné projekty dve série špecifických prác týkajúcich sa existujúcej sanačnej siete, ktorých výsledok je po skončení prác neoddeliteľnou súčasťou funkcie, ktorú spĺňa uvedená sieť.

               91

               Tento záver nespochybňuje ani tvrdenie Španielskeho kráľovstva týkajúce sa ďalších kritérií, ktoré Španielske kráľovstvo uvádza, t. j. geografické a časové hľadisko alebo kritérií, ktoré mala Komisia chybne použiť v napadnutom rozhodnutí.

               92

               V prvom rade, pokiaľ ide o geografické a časové hľadisko, je potrebné pripomenúť, že podľa článku 14 ods. 10 prvého pododseku smernice 93/38 a jeho výkladu, ktorý poskytol Súdny dvor v už citovanom rozsudku Komisia/Francúzsko, nejde samo osebe o kritériá vyplývajúce z textu, alebo judikatúry (pozri bod 53 vyššie).

               93

               Po prvé v prípade geografického hľadiska Komisia v odôvodnení 24 napadnutého rozhodnutia uviedla, že „pokiaľ ide o osem projektov [etapy] SPWS… ich jediným rozdielom bolo, že boli realizované v odlišných geografických oblastiach“ a že „pokiaľ ide o štyri projekty [etapy] FIMMA 97… ich jediným rozdielom bolo, že boli realizované v odlišných geografických oblastiach“. Komisia v odôvodnení 26 dodala, že „práce sa uskutočnili v jedinej geografickej zóne“.

               94

               V tejto súvislosti Španielske kráľovstvo poukazuje na rozpor existujúci v napadnutom rozhodnutí, podľa ktorého Komisia paradoxne potvrdila rozdielne geografické rozptýlenie a zároveň aj jedinú geografickú zónu. Je však nutné konštatovať, že Španielske kráľovstvo tvrdí rovnakú vec, keď uvádza, že „napriek skutočnosti, [že sa predmetné diela] týkali len jediného územia, boli jedna od druhej značne vzdialené a z geografického hľadiska ich nebolo možné spojiť“.

               95

               Španielske kráľovstvo poukazuje na absenciu materiálneho prepojenia prác naplánovaných v rámci predmetných projektov, ktorá mala zabrániť Komisii prijať záver o existencii dvoch diel. Ak by sa však aj predpokladalo preukázanie absencie materiálneho prepojenia, nič to nemení na skutočnosti, že jednotlivé práce sa neoddeliteľne podieľajú na funkcii, ktorú plní sanačná sieť mesta Zaragoza, čo umožňuje sa domnievať, že sú súčasťou rovnakého diela. Z toho vyplýva, že nie je dôležité, že uvedené práce sú rozptýlené v sieti a že nie sú priamo materiálne prepojené v rozsahu, v akom sa uvedené práce nachádzajú, tak ako uvádza Komisia a bez toho, aby jej Španielske kráľovstvo odporovalo, v rámci zóny, ktorú pokrýva kanalizačná sieť spravovaná mestom Zaragoza. Z toho vyplýva, ako to uviedla Komisia v napadnutom rozhodnutí, že hoci boli uvedené práce „realizované v odlišných geografických oblastiach“, nachádzajú sa „len v jednej geografickej zóne“.

               96

               Tvrdenie Španielskeho kráľovstva, ktoré poukazuje na podobnosť so situáciou, ktorú skúmal už citovaný rozsudok Komisia/Francúzsko, je tak potrebné zamietnuť. Španielske kráľovstvo nepredložilo žiadny doklad, ktorý by preukazoval, že sporné zákazky sa týkajú rozdielnych sanačných sietí, a preto je potrebné skúmať, či nemohli byť zoskupené.

               97

               Nakoniec v odpovedi na tvrdenie Komisie, podľa ktorého smernica 91/271 používa pojem „aglomerácia“ ako geografický referenčný rámec, Španielske kráľovstvo uvádza, že tento odkaz je pri definícii práce v zmysle právnej úpravy o verejnom obstarávaní úplne irelevantný. Skutočnosť, že táto smernica používa pojem aglomerácia ako geografický referenčný rámec, by malo zmysel v rámci úpravy odpadovej vody a ochrany verejného zdravia. V tejto súvislosti je potrebné sa domnievať, že v rozsahu, v akom sa výsledok jednotlivých prác neoddeliteľne podieľa na funkcii, ktorú plní sanačná sieť mesta Zaragoza, relevantnú geografickú zónu predstavuje pokrytie touto sieťou bez ohľadu, či je táto spojená s mestskou aglomeráciou alebo mestským územím.

               98

               Preto je potrebné prísť k záveru, že nemožno prijať tvrdenie Španielskeho kráľovstva o uplatnení údajného geografického kritéria, ktoré malo viesť Komisiu v napadnutom rozhodnutí k názoru, že predmetné projekty netvoria dve diela v zmysle článku 14 ods. 10 prvého pododseku smernice 93/38.

               99

               Po druhé, pokiaľ ide o časové hľadisko, Komisia v napadnutom rozhodnutí konštatovala existenciu dvoch skupín projektov, jeden týkajúci sa etapy SPWS a druhý týkajúci sa etapy FIMMA 97.

               100

               Aj za predpokladu, že by Španielske kráľovstvo malo záujem namietať voči tomuto rozdeleniu do dvoch rozhodnutí, jeho tvrdenie, podľa ktorého nebolo možné definovať dve skupiny iba na základe skutočnosti, že projekty boli odsúhlasené dvoma rozdielnymi rozhodnutiami, je potrebné zamietnuť. Ako totiž uviedla Komisia, skutočnosť, že ustanovila dve skupiny projektov, vyplýva z uplatnenia časového hľadiska, keďže zoskupenie prác bolo spojené s ich zaradením do dvoch časovo oddelených etáp sanačného plánu mesta Zaragozy.

               101

               Navyše Španielske kráľovstvo spochybňuje skutočnosť, že sporné projekty mohli byť v rámci každej z dvoch etáp považované za projekty spadajúce do rovnakej časovej jednotky. Španielske kráľovstvo namieta voči spätnej analýze Komisie, ktorá počas správneho konania nevyvrátila jeho tvrdenie, podľa ktorého boli zmluvy uzavreté v rámci štrnástich mesiacov v prípade etapy SPWS a v rámci dvadsiatich mesiacov v prípade etapy FIMMA 97.

               102

               Ako už bolo zdôraznené (pozri body 50, 52 a 53 vyššie), Súdny dvor v už citovanom rozsudku Komisia/Francúzsko nedefinoval časové kritérium, ale zohľadnil časové hľadisko ako jeden z prvkov posúdenia. Je potrebné uviesť, že Súdny dvor neuvádza existenciu časovej jednotky, ale „zhodný okamih vyhlásenia sporných verejných obstarávaní“, zatiaľ čo, ako tvrdí Komisia, generálny advokát Jacobs vo svojich návrhoch k už citovanému rozsudku Komisia/Francúzsko (Zb. s. I-8341, I-8318) odkazuje na „určité obdobie“ (bod 72).

               103

               Ako v danom prípade správne uviedla Komisia, oznámenia o vyhlásení verejného obstarávania boli pre každú zo skupín predmetných projektov uverejnené v rovnakom období. Z ôsmich zákaziek etapy SPWS tak bolo sedem zverejnených v rozmedzí menej ako päť mesiacov medzi 29. júlom a 17. decembrom 1997, pričom päť zákaziek malo dva dátumy zverejnenia a jedna bola zverejnená 24. júla 1998, ale s lehotou predĺženou o 4 mesiace. V prípade štyroch zákaziek etapy FIMMA 97 boli oznámenia o verejnom obstarávaní zverejnené v rozmedzí menej ako sedem mesiacov medzi 13. novembrom 1998 a 9. júnom 1999.

                  [omissis]

               107

               Nakoniec nemožno prijať tvrdenie Španielskeho kráľovstva o existencii údajného časového kritéria, ktorého uplatnenie by v danom prípade umožnilo sa domnievať, že Komisia prijala v napadnutom rozhodnutí chybný záver o existencii dvoch diel.

               108

               V druhom rade Španielske kráľovstvo tvrdí, že Komisia sa v napadnutom rozhodnutí opierala o dosť špecifické kritériá na preukázanie porušenia zo strany španielskych orgánov, akými sú schopnosti potenciálnych uchádzačov alebo ich záujem realizovať niektoré alebo všetky verejné obstarávania naraz (odôvodnenie 9 napadnutého rozhodnutia).

               109

               Komisia sa skutočne v napadnutom rozhodnutí v časti týkajúcej sa úvodného posúdenia zmienila o určitých skutočnostiach týkajúcich sa potenciálnych uchádzačov (odôvodnenie 9). Tiež ich uviedla v úvodnom posúdení (odôvodnenie 25), pričom však použila odlišnú formuláciu.

               110

               Z odôvodnení 24 a 26 napadnutého rozhodnutia však vyplýva, že Komisia prišla k záveru o existencii dvoch diel v zmysle článku 14 ods. 10 prvého pododseku smernice 93/38 z dôvodu spájajúceho technické a ekonomické funkčné kritériá. Skutočnosti uvedené v odôvodnení 25 napadnutého rozhodnutia sú tak jedine potvrdením záveru, ktorý sa zakladá na daných funkčných kritériách. Z toho vyplýva, že uvedenie takýchto kritérií nespochybňuje zákonnosť napadnutého rozhodnutia.

               111

               Subsidiárne je potrebné uviesť, že pokiaľ ide o odvolanie sa v odôvodnení 25 napadnutého rozhodnutia na údajných uchádzačov, Súdny dvor v bode 42 už citovaného rozsudku Komisia/Francúzsko zdôraznil, že „možnosť pre podnik Spoločenstva uskutočniť všetky práce týkajúce sa predmetných verejných obstarávaní“ môže predstavovať indíciu podporujúcu existenciu diela v zmysle smernice 93/38.

               112

               Navyše v odôvodnení 25 napadnutého rozhodnutia Komisia spomenula článok 4 ods. 2 smernice 93/38. Toto ustanovenie však zakazuje akúkoľvek diskrimináciu medzi uchádzačmi, pričom chráni aj tých, ktorí boli odradení od predloženia ponuky, keďže boli obstarávateľom v konaní znevýhodnení (rozsudok Komisia/Francúzsko, už citovaný, bod 109). Skutočnosti týkajúce sa potenciálnych uchádzačov nachádzajúce sa v odôvodnení 25 napadnutého rozhodnutia sú preto zmienené aj v súvislosti s článkom 4 ods. 2 smernice 93/38.

               113

               Vzhľadom na vyššie uvedené je potrebné prísť k záveru, že Španielske kráľovstvo nepreukázalo, že Komisia sa v napadnutom rozhodnutí dopustila pochybenia tak pokiaľ ide o definíciu kritérií umožňujúcich definovať dielo v zmysle článku 14 ods. 10 prvého pododseku smernice 93/38, ako aj pokiaľ ide o ich uplatnenie v danom prípade. Predmetné práce totiž predstavovali dve kategórie špecifických prác týkajúcich sa sanačnej siete Zaragozy, ktorých výsledok sa po skončení prác neoddeliteľne podieľa na funkcii, ktorú plní uvedená sieť. Preto Španielske kráľovstvo nepreukázalo, že Komisia prišla k chybnému záveru o existencii dvoch diel, jedného v etape SPWS a druhého v etape FIMMA 97.

               114

               Z toho vyplýva, že prvú časť prvého žalobného dôvodu treba zamietnuť.

         O druhej časti založenej na zjavne nesprávnom posúdení Komisie, pokiaľ ide o existenciu úmyselnosti

               115

               Španielske kráľovstvo v podstate uvádza, že porušenie článku 14 ods. 13 smernice 93/38 predpokladá úmysel, ktorý musí dokázať Komisia. V tejto súvislosti sa mala zohľadniť jedine právna úprava týkajúca sa verejných obstarávaní, a nie nariadenia č. 1164/94. Komisia však takýto zámer nepreukázala. V každom prípade Španielske kráľovstvo tvrdí, že konalo transparentne, ako aj v dobrej viere a počas celého konania plne spolupracovalo s Komisiou.

               116

               V danom prípade sa Komisia v napadnutom rozhodnutí domnieva, že španielske orgány porušili článok 14 ods. 13 smernice 93/38, a preto v súlade s článkom H prílohy II nariadenia č. 1164/94 nariadila Španielskemu kráľovstvu finančnú opravu.

               117

               Ako správne uvádza Španielske kráľovstvo, generálny advokát Jacobs vo svojich návrhoch k už citovanému rozsudku Komisia/Francúzsko tvrdil, že znenie článku 14 ods. 13 smernice 93/38 vyžaduje v konaní určitý stupeň úmyslu (body 37 až 39).

               118

               Súdny dvor sa však v už citovanom rozsudku Komisia/Francúzsko (bod 31) domnieval, že článok 14 ods. 13 smernice 93/38 jasne vyjadruje povinnosti vyplývajúce pre obstarávateľov z článku 14 ods. 10 prvého pododseku smernice 93/38, a preto musí byť spolu s týmto článkom zohľadnený v rozhodnutí o existencii rozdelenia diela. Súdny dvor neskúmal, či obstarávatelia úmyselne rozdelili jedno dielo v zmysle článku 14 ods. 10 prvého pododseku smernice 93/38.

               119

               Preto je potrebné sa domnievať, že Komisia nebola v danom prípade povinná v zmysle článku 14 ods. 13 smernice 93/38 preukázať existenciu úmyslu španielskych orgánov rozdeliť medzi rozdielne zákazky jedno dielo v zmysle článku 14 ods. 10 prvého pododseku smernice 93/38. Z toho vyplýva, že Komisia neniesla dôkazné bremeno a nemožno jej v danom prípade vytýkať, že nepreukázala takýto úmysel.

               120

               Tento záver nemôže spochybniť ani tvrdenie Španielskeho kráľovstva, podľa ktorého španielske orgány spolupracovali lojálne s Komisiou a konali transparentne a v dobrej viere. Na konštatovanie porušenia článku 14 ods. 13 smernice 93/38 sa totiž zo strany dotknutých orgánov nepožadoval žiadny úmysel, dôvody týkajúce sa konania španielskych orgánov v danom prípade nie sú na preukázanie, že Komisia prišla k chybnému záveru, pokiaľ ide o existenciu porušenia tohto ustanovenia, relevantné.

                  [omissis]

               Z týchto dôvodov
               VŠEOBECNÝ SÚD (ôsma komora)
               rozhodol a vyhlásil:

                           1.

                           Žaloba sa zamieta.

                           2.

                           Španielske kráľovstvo je povinné nahradiť trovy konania.

                           Truchot

                           Martins Ribeiro

                           Popescu

                     Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 11. júla 2013.
                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: španielčina.
      (
            1
         )	Uvádzajú sa iba tie body rozsudku, ktorých uverejnenie považuje Všeobecný súd za užitočné.


title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (druhá komora) z 9. januára 2007.#Kris Van Neyghem proti Výboru regiónov Európskej únie.#Vec T-288/04.

text:
      ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (druhá komora)
      z 9. januára 2007
      Vec T‑288/04
      Kris Van Neyghem
      proti
      Výboru regiónov Európskej únie
      „Úradníci – Vymenovanie – Zaradenie do platovej triedy a platového stupňa – Výplatné listiny – Oneskorená sťažnosť – Prípustnosť“
      Predmet: Žaloba o neplatnosť rozhodnutia Výboru regiónov č. 87/03 z 26. marca 2003 zaraďujúceho žalobcu s konečnou platnosťou do platovej
         triedy B 5 platového stupňa 4

      Rozhodnutie: Žaloba sa zamieta ako neprípustná. Výbor regiónov Európskej únie znáša všetky trovy konania.

      Abstrakt
      Úradníci – Žaloba – Predchádzajúca administratívna sťažnosť – Lehoty
      (Služobný poriadok úradníkov, článok 25 ods. 2 a články 90 a 91)
      Oznámením mesačného vyúčtovania mzdy začínajú plynúť lehoty na podanie žaloby proti administratívnemu rozhodnutiu, pokiaľ
         je z tohto vyúčtovania zrejmá existencia a dosah tohto rozhodnutia a pokiaľ predmet daného rozhodnutia má čisto peňažný charakter,
         ktorý sa svojou povahou môže odrážať v takom vyúčtovaní.

      Tak to však nie je v prípade rozhodnutia o konečnom zaradení úradníka do platovej triedy a platového stupňa, ktorého hlavný
         predmet ako taký nemá čisto peňažný charakter, ale sa týka podstatného prvku profesijnej situácie úradníka. Rozhodnutie takého
         významu nemôže jasne vyplynúť iba z výplatnej listiny. Táto listina predstavuje nevhodný prostriedok na informovanie dotknutej
         osoby o prijatí rozhodnutia tohto významu, najmä pokiaľ neobsahuje nijakú zmienku o platovej triede a stupni. So zreteľom
         na pravidlo uvedené v článku 25 druhom odseku služobného poriadku a na zásadu, podľa ktorej administratíva má povinnosť zabezpečiť,
         aby sa úradníci mohli účinne a jednoducho oboznámiť s administratívnymi aktmi, ktoré sa ich osobne týkajú, teda zásadu, ktorá
         má svoj základ najmä v povinnosti starostlivosti uloženej inštitúciám voči ich úradníkom; totiž náležite starostlivý úradník,
         ktorý má poznať predpisy upravujúce jeho mzdu, môže oprávnene očakávať, že rozhodnutie o stanovení jeho konečného zaradenia
         do platovej triedy a stupňa mu bude písomne oznámené.

      Skutočnosť, že si administratíva nesplnila svoju povinnosť písomne úradníkovi oznámiť rozhodnutie o konečnom zaradení, ktoré
         sa ho týka, ho však nezbavuje povinnosti konať s náležitou starostlivosťou, najmä keď sa preukáže, že v skutočnosti vedel,
         že bolo prijaté rozhodnutie o konečnom zaradení, ktoré sa ho týka. Ďalej so zreteľom na právny a vecný kontext platný v okamihu
         jeho oznámenia charakterizovaný skutočnosťou, že úradník v skúšobnej lehote vie, že rozhodnutie o konečnom zaradení sa musí
         prijať, môžu výplatné listiny úradníka upozorniť, že nastala zmena jeho osobnej situácie, takže podstatná zmena základného
         platu a jeho retroaktívna úprava nemôže pochopiteľne uniknúť osobe konajúcej s náležitou starostlivosťou, ktorá sa vyžaduje
         od bežne informovaného úradníka. V tomto prípade má povinnosť sa prinajmenšom informovať na administratíve o dôvode tejto
         zmeny jeho základného platu a prípadne žiadať od nej v primeranej lehote úplné znenie rozhodnutia zavádzajúce túto zmenu,
         aby sa na účely využitia svojho práva na podanie sťažnosti mohol dozvedieť presný obsah dotknutého aktu a dôvody jeho prijatia.
         V tejto súvislosti lehota dlhšia ako päť mesiacov po prijatí prvých výplatných listín, z ktorých je zrejmá podstatná zmena
         základného platu, sa nemôže nijako považovať za primeranú, aj keby sa žalobca v dobrej viere domnieval, že sa s administratívou
         uzavrie dohoda bez podania sťažnosti, prípadná existencia takej dohody nezbavuje úradníka povinnosti dodržať lehoty na podanie
         sťažnosti, ktoré sú kogentnej povahy.

      (pozri body 39 – 43, 47 – 50)
      Odkaz: Súdny dvor, 23. januára 1997, Coen, C‑246/95, Zb. s. I‑403, bod 21; Súd prvého stupňa, 16. marca 1993, Blackman/Parlament,
         T‑33/89 a T‑74/89, Zb. s. II‑249, bod 34; Súd prvého stupňa, 24. apríla 1996, A/Parlament, T‑6/94, Zb. VS s. I‑A‑191, II‑555,
         bod 52; Súd prvého stupňa, 24. marca 1998, Becret‑Danieau a i./Parlament, T‑232/97, Zb. VS s. I‑A‑157, II‑495, body 31 a 32;
         Súd prvého stupňa, 24. júna 2004, Österholm/Komisia, T‑190/02, Zb. VS s. I‑A‑197, II‑877, bod 32; Súd prvého stupňa, 16. februára
         2005, Reggimenti/Parlament, T‑354/03, Zb. VS s. I‑A‑33, II‑147, body 38 a 39; Súd prvého stupňa zo 4. mája 2005, Schmit/Komisia,
         T‑144/03, Zb. VS s. I‑A‑101, II‑465, bod 146


Rozsudok Súdu prvého stupňa (tretia komora) z 9. marca 2000. # Miguel Vicente Nuñez proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Úradníci - Povýšenie - Hodnotenie. # Vec T-10/99.


title: Rozsudok Súdneho dvora (deviata komora) z 2. júna 2016.#ROZ-ŚWIT Zakład Produkcyjno-Handlowo-Usługowy Henryk Ciurko, Adam Pawłowski spółka jawna proti Dyrektor Izby Celnej we Wrocławiu.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Spotrebné dane – Smernica 2003/96/ES – Odstupňované sadzby spotrebnej dane na pohonné hmoty a palivá – Podmienka uplatňovania sadzby na palivá – Podávanie mesačného súpisu vyhlásení, že kúpené výrobky sú určené na vykurovanie – Uplatnenie sadzby spotrebnej dane stanovenej pre pohonné hmoty v prípade nepodania tohto súpisu – Zásada proporcionality.#Vec C-418/14.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (deviata komora)
      z 2. júna 2016 (
            *1
         )
      „Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Spotrebné dane — Smernica 2003/96/ES — Odstupňované sadzby spotrebnej dane na pohonné hmoty a palivá — Podmienka uplatňovania sadzby na palivá — Podávanie mesačného súpisu vyhlásení, že kúpené výrobky sú určené na vykurovanie — Uplatnenie sadzby spotrebnej dane stanovenej pre pohonné hmoty v prípade nepodania tohto súpisu — Zásada proporcionality“
      Vo veci C‑418/14,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Správny súd Vroclavského vojvodstva, Poľsko) zo 4. júna 2014 a doručený Súdnemu dvoru 5. septembra 2014, ktorý súvisí s konaním:

         ROZ‑ŚWIT Zakład Produkcyjno‑Handlowo‑Usługowy Henryk Ciurko, Adam Pawłowski spółka jawna

      proti

         Dyrektor Izby Celnej we Wrocławiu,

      SÚDNY DVOR (deviata komora),
      v zložení: predseda deviatej komory C. Lycourgos, sudcovia E. Juhász a C. Vajda (spravodajca),
      generálny advokát: P. Mengozzi,
      tajomník: M. Aleksejev, referent,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 28. októbra 2015,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               ROZ‑ŚWIT Zakład Produkcyjno‑Handlowo‑Usługowy Henryk Ciurko, Adam Pawłowski spółka jawna, v zastúpení: K. Kocowski a S. Bogdański, adwokaci,

               —

               Dyrektor Izby Celnej we Wrocławiu, v zastúpení: W. Bronicki, a E. Białas‑Giejbatow a D. Kowalik, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci J. Kaute, radca prawny,

               —

               poľská vláda, v zastúpení: B. Majczyna a K. Maćkowska, splnomocnení zástupcovia,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: M. Owsiany‑Hornung a F. Tomat, splnomocnené zástupkyne,

         so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 2 ods. 3, článku 5 a článku 21 ods. 4 smernice Rady 2003/96/ES z 27. októbra 2003 o reštrukturalizácii právneho rámca spoločenstva pre zdaňovanie energetických výrobkov a elektriny (Ú. v. EÚ L 283, 2003, s. 51; Mim. vyd. 09/001, 405), zmenenej a doplnenej smernicou Rady 2004/75/ES z 29. apríla 2004 (Ú. v. ES L 195, 2004, s. 31; Mim. vyd. 09/001, s. 274, ďalej len „smernica 2003/96“), ako aj zásady proporcionality.

               2

               Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou ROZ‑ŚWIT Zakład Produkcyjno‑Handlowo‑Usługowy Henryk Ciurko, Adam Pawłowski spółka jawna (ďalej len „ROZ‑ŚWIT“) a Dyrektor Izby Celnej we Wrocławiu (Riaditeľ colného úradu vo Vroclave, Poľsko) vo veci jeho odmietnutia uznať spoločnosti ROZ‑ŚWIT sadzbu spotrebnej dane uplatňujúcu sa na palivo vzhľadom na to, že v určenej lehote nepredložila mesačný súpis vyhlásení, že kúpené výrobky boli určené na vykurovanie (ďalej len „súpis vyhlásení kupujúcich“).

         Právny rámec

         Právo Únie

               3

               Odôvodnenia 3, 4, 9, 17 a 18 smernice 2003/96 uvádzajú:

                        „(3)

                        náležité fungovanie vnútorného trhu a dosiahnutie cieľov ostatných politík spoločenstva si vyžaduje stanovenie minimálnych úrovni zdaňovania na úrovni spoločenstva pre väčšinu energetických výrobkov, vrátane elektriny, zemného plynu a uhlia;

                        (4)

                        značné rozdiely vo vnútroštátnych úrovniach energetickej dane uplatňovanej členskými štátmi by sa mohli ukázať ako škodlivé pre náležité fungovanie vnútorného trhu;

                  …

                        (9)

                        členským štátom by sa mala poskytnúť pružnosť potrebná na vymedzenie a vykonávanie politík prispôsobených ich vnútroštátnym podmienkam;

                  …

                        (17)

                        je potrebné stanoviť rozdielne minimálne úrovne zdaňovania podľa používania energetických výrobkov a elektriny;

                        (18)

                        energetické výrobky používané ako motorové palivo na určité komerčné účely a energetické výrobky používané ako vykurovacie palivo sa bežne zdaňujú pri nižších úrovniach, ako sú úrovne uplatňované na energetické výrobky používané ako pohonná hmota.“

               4

               Článok 2 ods. 3 prvý pododsek tejto smernice stanovuje:
               „Energetické výrobky určené na používanie, ponúkané na predaj alebo používané ako motorové palivo [pohonné hmoty – neoficiálny preklad] iné ako tie, pre ktoré je úroveň zdaňovania určená v tejto smernici, sa zdaňujú podľa používania pri sadzbe pre ekvivalentné vykurovacie palivo alebo motorové palivo [pohonné hmoty – neoficiálny preklad].“

               5

               Článok 4 ods. 1 uvedenej smernice znie:
               „Úrovne zdaňovania, ktoré členské štáty uplatňujú na energetické výroby a elektrinu vymenované v článku 2[,] nemôžu byť nižšie ako minimálne úrovne zdaňovania predpísané touto smernicou.“

               6

               Článok 5 tej istej smernice stanovuje:
               „Za podmienky, že odstupňované úrovne zdaňovania dodržiavajú minimálne úrovne zdaňovania predpísané touto smernicou a sú zlučiteľné s právom spoločenstva, môžu ich členské štáty pod daňovým dohľadom uplatňovať v týchto prípadoch:

                        —

                        keď sú odstupňované sadzby priamo spojené s kvalitou výrobku;

                        —

                        keď odstupňované sadzby závisia od množstevných úrovní spotreby elektriny a energetických výrobkov používaných na vykurovacie účely;

                        —

                        na tieto účely: miestna preprava cestujúcich (vrátane taxíkov), zber odpadu, ozbrojené sily a verejná správa, invalidné osoby, sanitky;

                        —

                        medzi používaním energetických výrobkov a elektriny uvedených v článkoch 9 a 10 na podnikateľské a nepodnikateľské účely.“

               7

               Články 7 až 9 smernice 2003/96 stanovujú, že minimálne úrovne zdaňovania uplatňované na pohonné hmoty a výrobky používané ako pohonné hmoty na osobitné priemyselné a obchodné účely, ako aj na palivá sa stanovujú v súlade s prílohou I tabuľkami A až C tej istej smernice.

               8

               V článkoch 14 až 19 sú uvedené úplné alebo čiastočné oslobodenia od daní alebo zníženia úrovne zdanenia, ktoré členské štáty alebo niektoré z nich môžu alebo musia uplatniť za podmienok, ktoré sú tam uvedené.

               9

               Podľa článku 21 ods. 4 tej istej smernice:
               „Členské štáty tiež môžu stanoviť, aby k zdaňovaniu energetických výrobkov a elektriny dochádzalo vtedy, keď sa preukáže, že podmienka konečného používania stanovená vo vnútroštátnych predpisoch na účely daňových úľav alebo oslobodenia od daní už nie je splnená.“

         Poľské právo

               10

               Článok 89 ods. 1, 4, 5 a 14 až 16 Ustawa o podatku akcyzowym (zákon o spotrebnej dani) zo 6. decembra 2008 v zmenenom a doplnenom znení (Dz. U. z roku 2009, č. 3, položka 11, ďalej len „zákon o spotrebnej dani“) znie:
               „1.   „Sadzby spotrebnej dane z energetických výrobkov sú:
               …

                        (10)

                        v prípade vykurovacích olejov položiek KN 2710 19 51 až 2710 19 69:

                                 a)

                                 z ktorých 30 % alebo viac sa destiluje pri teplote 350°C alebo ktorých hustota pri teplote 15°C je nižšia ako 890 kilogramov na meter kubický, zafarbených na červeno a označených v súlade s osobitnými ustanoveniami –232,00 [poľských zlotých (PLN)] na 1000 litrov,

                                 b)

                                 ostatných, ktoré nepodliehajú povinnosti zafarbenia a označenia podľa osobitných ustanovení – [64,00] PLN na 1000 kilogramov.

                  …
               4.   V prípade, ak:

                        (1)

                        sa výrobky uvedené v odseku 1 bode… 10… používajú ako palivo v spaľovacích motoroch, ak sa použijú bez dodržania podmienok riadneho označenia a zafarbenia stanovených osobitnými ustanoveniami a taktiež ak sa uskladňujú v nádrži napojenej na výdajný stojan alebo sa predávajú z takejto nádrže, uplatňuje sa sadzba 1822,00 PLN/1 000 litrov, a ak sa ich hustota pri teplote 15°C rovná 890 kilogramom alebo je vyššia na meter kubický, sadzba 2047,00 PLN/1 000 kilogramov.

                  …
               5.   Predajca výrobkov podliehajúcich spotrebnej dani, ktoré nie sú oslobodené od dane vzhľadom na svoje použitie, uvedených v odseku 1 bode… 10… je povinný v prípade predaja:

                        (1)

                        právnickým osobám, organizačným jednotkám bez právnej subjektivity alebo fyzickým osobám vykonávajúcim podnikateľskú činnosť získať od nadobúdateľa vyhlásenie, že kúpené výrobky sú určené na vykurovanie alebo budú predané na vykurovanie, čo umožní uplatnenie sadzby spotrebnej dane uvedenej v odseku 1 bode… 10…

                        (2)

                        fyzickým osobám nevykonávajúcim podnikateľskú činnosť získať od kupujúceho vyhlásenie, že kúpené výrobky sú určené na vykurovanie, čo umožní uplatnenie sadzby spotrebnej dane uvedenej v odseku 1 bode… 10…; toto vyhlásenie sa musí priložiť ku kópii príjmového dokladu alebo kópii akéhokoľvek iného dokumentu o predaji odovzdaného kupujúcemu; v opačnom prípade je predajca povinný zapísať na vyhlásenie číslo a dátum vydania dokumentu preukazujúceho tento predaj.

                  …
               14.   Predajca výrobkov podliehajúcich spotrebnej dani uvedených v odseku 1 bode… 10… zostaví a zašle príslušnému colnému úradu najneskôr v 25. deň mesiaca nasledujúceho po mesiaci, v ktorom sa uskutočnil predaj, mesačný súpis vyhlásení uvedených v odseku 5; predajca uschová originály vyhlásení po dobu piatich rokov od skončenia kalendárneho roka, v ktorom boli vystavené, pričom musia byť dostupné na kontrolu.
               15.   Mesačný súpis vyhlásení obsahuje:

                        (1)

                        Pokiaľ ide o predajcu uvedeného v odseku 14:

                                 a)

                                 meno a adresu sídla alebo bydliska subjektu, ktorý podal súpis;

                                 b)

                                 množstvo a povahu, ako aj určenie tovaru, na ktorý sa vzťahuje vyhlásenie;

                                 c)

                                 dátum podania vyhlásenia;

                                 d)

                                 dátum a miesto vystavenia súpisu a čitateľný podpis osoby, ktorá zostavila súpis;

                                 e)

                                 uvedenie množstva tepelných zariadení, ktoré majú kupujúci podľa svojich vyhlásení;

                                 f)

                                 miesto (adresa), kde sa nachádzajú tepelné zariadenia uvedené vo vyhláseniach;

                  …
               16.   Ak nie sú splnené podmienky stanovené v odsekoch 5 až 15, uplatňuje sa sadzba uvedená v odseku 4 bode 1.“

         Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky

               11

               Rozhodnutím z 23. februára 2011 Naczelnik Urzędu Celnego we Wrocławiu (Vedúci colného úradu vo Vroclave, Poľsko) vydal daňový výmer týkajúci sa spotrebnej dane v súvislosti s daňovým dlhom spoločnosti ROZ‑ŚWIT.

               12

               Z tohto rozhodnutia vyplýva, že v konaní začatom daňovými úradmi sa zistilo, že ROZ‑ŚWIT uskutočnila v období od 1. marca do 31. decembra 2009 sériu transakcií predaja paliva pozostávajúceho z ľahkého vykurovacieho oleja. Zistilo sa, že tieto predaje sa preverili a nebolo pochybností o tom, že kupujúci potvrdili nákup a spotrebu tohto paliva na vykurovanie. ROZ‑ŚWIT však v stanovenej lehote nepodala súpis vyhlásení kupujúcich, ako to upravuje článok 89 ods. 14 zákona o spotrebnej dani. V dôsledku toho sa na základe článku 89 ods. 16 tohto zákona uplatnila sadzba pre pohonné hmoty stanovená v odseku 4 bode 1 tohto článku.

               13

               ROZ‑ŚWIT podala námietku proti tomuto rozhodnutiu riaditeľovi colného úradu vo Vroclave, pričom tvrdila, že nepodanie súpisov vyhlásení kupujúcich predstavuje iba formálny nedostatok, keďže skutočné určenie dotknutého paliva na vykurovanie je nepochybné.

               14

               Keďže táto námietka bola zamietnutá, ROZ‑ŚWIT podala žalobu na Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Správny súd Vroclavského vojvodstva, Poľsko).

               15

               Vnútroštátny súd sa pýta, či je ustanovenie uvedené v článku 89 ods. 16 zákona o spotrebnej dani v rozpore so smernicou 2003/96, pokiaľ v prípade, ak členský štát využije právo priznané touto smernicou na odstupňovanie spotrebnej dane na jednotlivé výrobky patriace do pôsobnosti tejto smernice podľa ich použitia, vedie z dôvodu nepodania súpisu vyhláseniu kupujúcich k uplatneniu sadzby spotrebnej dane, ktorá je stanovená na pohonné hmoty, na výrobok použitý ako palivo.

               16

               Uvedený súd okrem toho vyslovil pochybnosti, či je povinnosť zostaviť a podať takýto súpis proporcionálna vzhľadom na sledovaný cieľ, a to predchádzanie daňovým únikom a podvodom. Domnieva sa, že táto povinnosť má formálnu a sekundárnu povahu, čím umožňuje iba predbežnú analýzu určenia dotknutého výrobku. V tejto súvislosti uvádza judikatúru Súdneho dvora v oblasti dane z pridanej hodnoty, podľa ktorej sa na jednej strane musí priznať odpočítanie tejto dane na vstupe, ak sú splnené vecné požiadavky, hoci zdaniteľné osoby opomenuli splniť určité formálne požiadavky (pozri rozsudok z 12. júla 2012, EMS‑Bălgarija Transport, C‑284/11, EU:C:2012:458, body 61 a 62), a na druhej strane vnútroštátna právna úprava, ktorá podmieňuje oslobodenie od dane pri vývoze lehotou na výstup, pričom neumožňuje vrátenie dane z pridanej hodnoty, ktorá už bola zaplatená, z dôvodu nedodržania tejto lehoty, aj keď zdaniteľná osoba predložila dôkaz, že tovar opustil colné územie Únie, ide nad rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie cieľa boja proti daňovým únikom a podvodom (pozri rozsudok z 19. decembra 2013, BDV Hungary Trading, C‑563/12, EU:C:2013:854, bod 39).

               17

               Vnútroštátny súd chce takisto vedieť, či sankcia stanovená v článku 89 ods. 16 zákona o spotrebnej dani spočívajúca v uložení sadzby spotrebnej dane, ktorá je vyhradená pre pohonné hmoty, v prípade nedodržania povinnosti podať súpis vyhlásení kupujúcich v stanovenej lehote, je v súlade so zásadou proporcionality. Pokiaľ ide konkrétne o závažnosť porušenia, domnieva sa, že cieľom tejto sankcie nie je predchádzanie daňovým podvodom, ale že sa vzťahuje výlučne na nedodržanie uvedenej povinnosti a okrem iného predstavuje nezanedbateľnú sumu.

               18

               Za týchto okolností Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu (Správny súd Vroclavského vojvodstva, Poľsko) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

                        „1.

                        Má sa článok 5 v spojení s článkom 2 ods. 3 a článkom 21 ods. 4 smernice 2003/96 vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave uvedenej v článku 89 ods. 16 zákona o spotrebnej dani, ktorá stanovuje, že sadzba spotrebnej dane pre pohonné hmoty sa má uplatniť na vykurovací olej, ak zdaniteľná osoba nesplnila formálnu požiadavku uvedenú v článku 89 ods. 14 a 15 zákona o spotrebnej dani?

                        2.

                        Bráni zásada proporcionality formálnej požiadavke stanovenej v článku 89 ods. 14 a 15 zákona o spotrebnej dani, podľa ktorej sa znížená sadzba spotrebnej dane z vykurovacích olejov uplatní len v prípade zostavenia a podania súpisu vyhlásení kupujúcich v zákonom stanovenej lehote, bez ohľadu na splnenie vecnej podmienky, t. j. predaj paliva na vykurovanie?

                        3.

                        Je sankcia uvedená v článku 89 ods. 16 zákona o spotrebnej dani spočívajúca vo vyrubení spotrebnej dane predajcovi za predaj vykurovacieho oleja tak ako vo veci samej, vypočítanej na základe sadzby stanovenej pre motorové palivá (článok 89 ods. 4 bod 1 zákona o spotrebnej dani) v prípade nesplnenia formálnej požiadavky uvedenej v článku 89 ods. 14 a 15 zákona o spotrebnej dani, v súlade so zásadou proporcionality?“

         O prejudiciálnych otázkach

               19

               Svojimi otázkami, ktoré je potrebné preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa smernica 2003/96 a zásada proporcionality majú vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej na jednej strane predajcovia palív sú povinní podať v stanovenej lehote mesačný súpis vyhlásení kupujúcich, podľa ktorých sú kúpené výrobky určené na vykurovanie, a na druhej strane v prípade nepodania takéhoto súpisu v stanovenej lehote sa uplatní na predané palivo sadzba dane stanovená pre pohonné hmoty, aj keď sa zistilo, že určenie tohto výrobku na vykurovanie nevyvoláva pochybnosti.

               20

               Najskôr je potrebné pripomenúť, že všeobecné právne zásady, medzi ktoré patrí zásada proporcionality, sú súčasťou právneho poriadku Únie. Na základe toho ich inštitúcie Európskej únie, ale aj členské štáty pri výkone právomocí, ktoré im zveruje právna úprava Únie, musia dodržiavať (pozri v tomto zmysle najmä rozsudky z 21. februára 2008, Netto Supermarkt, C‑271/06, EU:C:2008:105, bod 18, a z 10. septembra 2009, Plantanol, C‑201/08, EU:C:2009:539, bod 43).

               21

               Z toho vyplýva, že vnútroštátna právna úprava, akou je právna úprava v konaní vo veci samej, ktorej cieľom je prebratie ustanovení smernice 2003/96 do vnútroštátneho právneho poriadku dotknutého členského štátu, musí byť v súlade so zásadou proporcionality.

         O povinnosti podať súpis vyhlásení kupujúcich

               22

               Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že súpis vyhlásení kupujúcich, ktorého vystavenie a zaslanie colnému úradu je upravené v článku 89 ods. 14 a 15 zákona o spotrebnej dani, predstavuje kontrolný nástroj, ktorého cieľom je predchádzanie daňovým únikom a podvodom.

               23

               Keďže smernica 2003/96 nespresňuje konkrétny mechanizmus kontroly použitia paliva, ani opatrenia určené na boj proti daňovým podvodom spojeným s predajom paliva, stanovenie takýchto mechanizmov a takýchto opatrení v súlade s právom Únie prislúcha členským štátom. V tejto súvislosti z odôvodnenia 9 tejto smernice vyplýva, že členské štáty majú voľnú úvahu pri vymedzení a vykonávaní politík prispôsobených ich vnútroštátnym podmienkam.

               24

               Pokiaľ ide o proporcionalitu povinnosti predkladať súpis vyhlásení kupujúcich, vnútroštátny súd odkazuje na rozhodnutia, ktoré vydal Trybunał Konstytucyjny (Ústavný súd, Poľsko), ako aj niektoré poľské správne súdy, podľa ktorých takýto súpis informuje daňový úrad o uskutočnení zvýhodneného predaja paliva, ako aj o mieste a spôsobe predpokladaného použitia. Navyše umožňuje predbežnú analýzu údajov, ktoré obsahuje, a teda zistenie a odhalenie daňových podvodov.

               25

               Vzhľadom na takúto voľnú úvahu, ktorou disponujú členské štáty, pokiaľ ide o opatrenia a mechanizmy, ktoré majú prijať s cieľom predchádzania daňovým únikom a podvodom súvisiacim s predajom paliva, a keďže povinnosť predkladať príslušným orgánom súpisy vyhlásení kupujúcich nemá zjavne neprimeranú povahu, je potrebné konštatovať, že takáto povinnosť predstavuje vhodné opatrenie na dosiahnutie takéhoto cieľa a nejde nad rámec toho, čo je nevyhnutné na jeho dosiahnutie.

               26

               V dôsledku toho sa smernica 2003/96 a zásada proporcionality majú vykladať v tom zmysle, že nebránia vnútroštátnej právnej úprave, v zmysle ktorej predajcovia palív sú povinní podať v stanovenej lehote mesačný súpis vyhlásení kupujúcich, podľa ktorých sú kúpené výrobky určené na vykurovanie.

         O uplatnení sadzby spotrebnej dane stanovenej pre pohonné hmoty v prípade nedodržania povinnosti predložiť súpis vyhlásení kupujúcich

               27

               Podľa článku 89 ods. 16 zákona o spotrebnej dani nedodržanie povinnosti zostaviť a predložiť súpis vyhlásení kupujúcich v stanovenej lehote má za následok, že bez ohľadu na skutočné použitie paliva sa naň uplatní sadzba dane stanovená pre predávané pohonné hmoty.

               28

               Pokiaľ ide v prvom rade o súlad takéhoto dôsledku so smernicou 2003/96, najskôr je potrebné uviesť, že ustanovenia tejto smernice citované vnútroštátnym súdom v jeho prvej otázke nie sú priamo relevantné v súvislosti so sporom vo veci samej. Najprv je totiž potrebné uviesť, že článok 2 ods. 3 prvý pododsek tejto smernice sa vzťahuje na „energetické výrobky… iné ako tie, pre ktoré je úroveň zdaňovania určená v tejto smernici“, zatiaľ čo z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že úroveň zdaňovania výrobku, o ktorý ide vo veci samej, je určená práve smernicou 2003/96.

               29

               Článok 5 tejto smernice stanovuje odstupňované sadzby dane v niektorých prípadoch, ktoré sú v tomto článku vymenované vyčerpávajúcim spôsobom, t. j. pokiaľ súvisia s kvalitou výrobku, závisia od spotrebovaného množstva, výrobok sa používa v niektorých verejných odvetviach, alebo sa tieto sadzby líšia podľa toho, či použitie súvisí alebo nesúvisí s podnikaním. Uvedený článok sa teda netýka rozdielu pri používaní medzi pohonnými hmotami a palivami.

               30

               Napokon článok 21 ods. 4 smernice 2003/96 sa týka podmienok spojených s uplatnením zníženej sadzby a oslobodení upravených v článkoch 14 až 19 tejto smernice.

               31

               Naproti tomu Súdny dvor už mal príležitosť konštatovať, že všeobecná štruktúra smernice 2003/96 spočíva na jasnom rozlišovaní medzi pohonnými hmotami a palivami najmä podľa kritéria používania. Toto rozlišovanie medzi pohonnými hmotami a palivami zavedené odôvodneniami 17 a 18 tejto smernice sa uplatňuje najmä v článkoch 7 až 9 tejto smernice, ktoré sa týkajú podrobností stanovenia minimálnej uplatniteľnej úrovne zdanenia palív na jednej strane a pohonných hmôt, ako aj výrobkov používaných ako pohonné hmoty na osobitné priemyselné a obchodné účely na druhej strane (pozri v tomto zmysle rozsudok z 3. apríla 2014, Kronos Titan a Rhein‑Ruhr Beschichtungs‑Service, C‑43/13 a C‑44/13, EU:C:2014:216, bod 28).

               32

               Okrem toho odôvodnenia 3 a 4 uvedenej smernice uvádzajú, že riadne fungovanie vnútorného trhu si vyžaduje stanovenie minimálnych úrovní zdaňovania na úrovni Únie pre väčšinu energetických výrobkov a že značné rozdiely vo vnútroštátnych úrovniach zdanenia energie uplatňovaných členskými štátmi by sa mohli ukázať ako škodlivé pre toto fungovanie. Je preto potrebné usudzovať, že vymedzenie minimálnych úrovní zdanenia výrobkov podľa ich použitia ako pohonnej hmoty alebo paliva prispieva k riadnemu fungovaniu vnútorného trhu tým, že umožňuje vylúčiť prípadné skreslenia hospodárskej súťaže medzi výrobkami, ktoré sa používajú na tie isté účely.

               33

               Z toho vyplýva, že tak všeobecná štruktúra, ako aj cieľ smernice 2003/96 vychádzajú zo zásady, že energetické výrobky sa zdaňujú podľa svojho skutočného použitia.

               34

               V dôsledku toho ustanovenie vnútroštátneho práva, akým je článok 89 ods. 16 zákona o spotrebnej dani, podľa ktorého v prípade nepodania súpisu vyhlásení kupujúcich v stanovenej lehote sa sadzba dane, ktorá je stanovená pre pohonné hmoty, automaticky uplatňuje na palivá, hoci sa tak, ako bolo konštatované v konaní vo veci samej, použili ako palivá, naráža na všeobecnú štruktúru a cieľ smernice 2003/96.

               35

               V druhom rade je takéto automatické uplatnenie sadzby spotrebnej dane stanovenej pre pohonné hmoty v prípade nedodržania povinnosti predložiť takýto súpis v rozpore so zásadou proporcionality.

               36

               Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu totiž vyplýva, že v konaní vo veci samej sa zistilo, že predaje palív zo strany spoločnosti ROZ‑ŚWIT sa preverili a nebolo pochybností o tom, že kupujúci potvrdili nákup, ako aj spotrebu tohto paliva na vykurovanie. Navyše nič v spise nenaznačuje, že tieto predaje sa uskutočnili s cieľom podvodne získať zvýhodnenú sadzbu spotrebnej dane priznanú palivám určeným na vykurovanie.

               37

               Napriek tomuto konštatovaniu však príslušné orgány podľa článku 89 ods. 16 zákona o spotrebnej dani uplatnili na predané palivo sadzbu spotrebnej dane stanovenú pre pohonné hmoty.

               38

               V tejto súvislosti z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že v Poľsku môže byť sadzba spotrebnej dane uplatňujúca sa na pohonné hmoty viac ako osemkrát vyššia než sadzba platná pre palivo.

               39

               Za týchto podmienok uplatnenie sadzby spotrebnej dane, ktorá je stanovená pre pohonné hmoty, na palivo, o ktoré ide vo veci samej, z dôvodu porušenia povinnosti uloženej vnútroštátnym právom predkladať v stanovených lehotách súpis vyhlásení kupujúcich, hoci sa konštatovalo, že nebolo pochybností o určení týchto výrobkov na vykurovanie, ide nad rámec toho, čo je nevyhnutné na predchádzanie daňovým únikom a podvodom (pozri analogicky rozsudok z 27. septembra 2007, Collée, C‑146/05, EU:C:2007:549, bod 29).

               40

               V tejto súvislosti je potrebné spresniť, že nič nebráni členskému štátu stanoviť uloženie pokuty za porušenie povinnosti, akou je povinnosť spočívajúca v predložení súpisu vyhlásení kupujúcich predaného paliva príslušným orgánom. Právomoc, ktorú má členský štát na uloženie takejto sankcie, sa musí uplatňovať pri dodržaní práva Únie a jeho všeobecných zásad, vrátane zásady proporcionality. Na to, aby sa posúdilo, či je táto sankcia v súlade so zásadou proporcionality, vnútroštátnemu súdu prislúcha predovšetkým zohľadniť povahu a závažnosť porušenia, ktoré sa má touto sankciou potrestať, ako aj spôsoby určenia výšky tejto sankcie (pozri analogicky rozsudok z 19. júla 2012, Rēdlihs, C‑263/11, EU:C:2012:497, body 44 až 47).

               41

               V dôsledku toho sa smernica 2003/96 a zásada proporcionality majú vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právnej úprave, v zmysle ktorej v prípade nepodania mesačného súpisu vyhlásení kupujúcich v stanovenej lehote sa sadzba spotrebnej dane stanovená pre pohonné hmoty uplatní na predané palivo, aj keď sa zistilo, že určenie tohto výrobku na vykurovanie nevyvoláva pochybnosti.

               42

               Vzhľadom na to, čo bolo uvedené, treba na položené otázky odpovedať tak, že smernica 2003/96 a zásada proporcionality sa majú vykladať v tom zmysle, že:

                        —

                        nebránia vnútroštátnej právnej úprave, v zmysle ktorej predajcovia palív sú povinní podať v stanovenej lehote mesačný súpis vyhlásení kupujúcich, podľa ktorých sú kúpené výrobky určené na vykurovanie, a

                        —

                        bránia vnútroštátnej právnej úprave, v zmysle ktorej v prípade nepodania takéhoto súpisu v stanovenej lehote sa na predané palivo uplatní sadzba dane stanovená pre pohonné hmoty, aj keď sa zistilo, že určenie tohto výrobku na vykurovanie nevyvoláva pochybnosti.

         O trovách

               43

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (deviata komora) rozhodol takto:

                     Smernica Rady 2003/96/ES z 27. októbra 2003 o reštrukturalizácii právneho rámca spoločenstva pre zdaňovanie energetických výrobkov a elektriny, zmenená a doplnená smernicou Rady 2004/75/ES z 29. apríla 2004, ako aj zásada proporcionality sa majú vykladať v tom zmysle, že:

                        —

                           nebránia vnútroštátnej právnej úprave, v zmysle ktorej predajcovia palív sú povinní podať v stanovenej lehote mesačný súpis vyhlásení kupujúcich, podľa ktorých sú kúpené výrobky určené na vykurovanie, a

                        —

                           bránia vnútroštátnej právnej úprave, v zmysle ktorej v prípade nepodania takéhoto súpisu v stanovenej lehote sa na predané palivo uplatní sadzba dane stanovená pre pohonné hmoty, aj keď sa zistilo, že určenie tohto výrobku na vykurovanie nevyvoláva pochybnosti.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: poľština.


title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (siedma komora) z 30. septembra 2009. # Akzo Nobel NV a iní proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Hospodárska súťaž - Kartely - Trh s kyselinou monochlóroctovou - Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 81 ES - Žaloba o neplatnosť - Prípustnosť - Rozdelenie trhu a určenie cien - Pripísateľnosť protiprávneho správania - Pokuty - Povinnosť odôvodnenia - Závažnosť a dĺžka trvania porušenia - Odstrašujúci účinok. # Vec T-175/05.

text:
      Rozsudok Súdu prvého stupňa (siedma komora) z 30. septembra 2009 – Akzo Nobel a i./Komisia
      (vec T‑175/05)
      „Hospodárska súťaž – Kartely – Trh s kyselinou monochlóroctovou – Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 81 ES – Žaloba o neplatnosť – Prípustnosť – Rozdelenie trhu a určenie cien – Pripísateľnosť protiprávneho správania – Pokuty – Povinnosť odôvodnenia – Závažnosť a dĺžka trvania porušenia – Odstrašujúci účinok“
      1.                     Žaloba o neplatnosť – Podmienky prípustnosti – Žaloba podaná viacerými členmi skupiny spoločností proti rozhodnutiu Komisie,
            ktorým sa im solidárne ukladá pokuta – Žaloba prípustná vo vzťahu k niektorým z týchto subjektov – Nepreskúmanie námietky
            neprípustnosti vznesenej proti niektorým iným subjektom, ktoré nemôžu mať prospech z prípadného zrušenia (článok 230 ES) (pozri
            body 46, 47)
      2.                     Hospodárska súťaž – Pravidlá Spoločenstva – Porušenia – Pripísanie – Materská spoločnosť a dcérske spoločnosti – Hospodárska
            jednotka – Kritériá posúdenia – Domnienka rozhodujúceho vplyvu vykonávaného materskou spoločnosťou na dcérske spoločnosti,
            ktoré 100‑percentne vlastní – Povinnosť materskej spoločnosti vyvrátiť domnienku skutočného výkonu riadiacej právomoci nad
            dcérskou spoločnosťou (články 81 ES a 82 ES) (pozri body 91 – 93, 96)
      3.                     Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Maximálna výška – Výpočet – Obrat, ktorý sa má zohľadniť – Celkový obrat všetkých
            spoločností tvoriacich hospodársky subjekt, ktorý koná ako podnik (článok 81 ES; nariadenie Rady č. 17, článok 15, a nariadenie
            Rady č. 1/2003, článok 23) (pozri body 114, 132, 133)
      4.                     Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Zohľadnený obrat – Referenčný rok – Posledný úplný rok porušenia (nariadenie
            Rady č. 17, článok 15, a nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23) (pozri body 142, 143)
      5.                     Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Odstrašujúci charakter – Zohľadnenie veľkosti a celkových zdrojov sankcionovaného
            podniku (nariadenie Rady č. 17, článok 15, a nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 1 A) (pozri
            body 154, 155)
      Predmet

               Návrh na zrušenie rozhodnutia Komisie K(2004) 4876 v konečnom znení z 19. januára 2005 týkajúceho sa konania podľa článku
                  81 [ES] a článku 53 Dohody EHP (vec č. COMP/E‑1/37.773 – AMCA) a subsidiárne zníženie pokuty uloženej žalobcom

            Výrok

                  1.

                  	Žaloba sa zamieta.

                  2.

                  	Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Nederland BV, Akzo Nobel AB, Akzo Nobel Chemicals BV, Akzo Nobel Functional Chemicals BV, Akzo Nobel
                     Base Chemicals AB a Eka Chemicals AB sú povinní nahradiť trovy konania.