title: Rozsudok Súdu pre verejnú službu (druhá komora) zo 4. októbra 2007.#María del Carmen de la Cruz a i. proti Európskej agentúre pre bezpečnosť a ochranu zdravia pri práci (OSHA).#Vec F-32/06.

text:
      ROZSUDOK SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU (druhá komora)
      zo 4. októbra 2007
      Vec F‑32/06
      María del Carmen de la Cruz a i.
      proti
      Európskej agentúre pre bezpečnosť a ochranu zdravia pri práci (OSHA)
      „Verejná služba – Zmluvní zamestnanci – Reforma služobného poriadku úradníkov – Bývalí miestni zamestnanci – Určenie zaradenia a odmeny pri prijímaní do zamestnania – Rovnocennosť pracovných miest – Prerokovanie s výborom zamestnancov“
      Predmet: Žaloba podaná podľa článku 236 ES a článku 152 AE, ktorou M. de la Cruz, pani Estrataetxe a pani Grados, ako aj páni Moral
         a Sánchez, všetci zmluvní zamestnanci OSHA, navrhujú zrušiť rozhodnutia OSHA, ktoré ich zaraďujú do funkčnej skupiny II, namiesto
         do funkčnej skupiny III na základe ich zmlúv zmluvných zamestnancov z 28. a 29. apríla 2005, a v dôsledku toho obnoviť všetky
         ich práva od 1. mája 2005, ako aj najmä zaplatiť náhradu škody a úroky z omeškania

      Rozhodnutie: Rozhodnutia (OSHA), ktoré zaraďujú žalobcov do funkčnej skupiny II podľa ich zmlúv zmluvných zamestnancov podpísaných 28.
         a 29. apríla 2005, sa zrušujú. Návrhy sa v zostávajúcej časti zamietajú. OSHA je povinná nahradiť trovy konania.

      Abstrakt
      1.      Úradníci – Žaloba – Záujem na konaní
      (Služobný poriadok úradníkov, články 90 a 91)
      2.      Úradníci – Žaloba – Predchádzajúca administratívna sťažnosť – Zhoda v predmete a dôvode
      (Služobný poriadok úradníkov, článok 90 a 91)
      3.      Úradníci – Zmluvní zamestnanci – Prijímanie – Hodnotenie úloh patriacich do rôznych funkčných skupín
      (Podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov, článok 80 ods. 2)
      4.      Úradníci – Zmluvní zamestnanci – Zaradenie
      (Podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov, článok 4 a článok 80 ods. 2)
      1.      Súhlas s aktom spôsobujúcim ujmu nemôže zbaviť tento akt povahy spôsobujúcej ujmu. Odlišné riešenie by viedlo k zbaveniu dotknutej
         osoby akejkoľvek možnosti napadnúť akt napriek tomu, že bol protiprávny, čo by bolo v rozpore so systémom opravných prostriedkov
         zavedeným zmluvou a služobným poriadkom.

      (pozri bod 36)
      Odkaz:
      Súd prvého stupňa: 11. júla 1996, Ortega Urretavizcaya/Komisia, T‑587/93, Zb. VS s. I‑A‑349, II‑1027, bod 28
      2.      Pravidlo zhody medzi sťažnosťou podanou v rámci konania pred podaním žaloby a nadväzujúcou žalobou vyžaduje pod sankciou neprípustnosti,
         aby dôvod prednesený na súde Spoločenstva už bol vznesený v rámci konania pred podaním žaloby, aby sa menovací orgán mohol
         dostatočne podrobne oboznámiť s kritikou, ktorú dotknutá osoba vyjadrila voči napadnutému rozhodnutiu. Toto pravidlo je odôvodnené
         samotným účelom konania pred podaním žaloby, ktorého predmetom je umožniť urovnanie sporov zmierom, ktoré vznikli medzi úradníkmi
         a administratívou. Tento orgán musí byť jednoznačne informovaný o námietkach vznesených sťažovateľom, aby mu mohol navrhnúť
         prípadné urovnanie sporu zmierom.

      Z toho vyplýva, že v žalobách úradníkov návrhy prednesené na súde Spoločenstva môžu obsahovať len námietky, ktoré spočívajú
         na rovnakom dôvode ako je dôvod, na ktorom spočívajú námietky uvedené v sťažnosti, s upresnením, že tieto námietky predsa
         len môžu byť na súde Spoločenstva ďalej rozvinuté prostredníctvom žalobných dôvodov a tvrdení, ktoré sťažnosť nutne neobsahovala,
         ale ktoré s ňou úzko súvisia. Táto posledná požiadavka nesmie mať za následok obmedzenie prípadného súdneho konania striktným
         a konečným spôsobom, pod podmienkou, že návrhy predložené v tomto poslednom štádiu nezmenia ani dôvod, ani predmet sťažnosti.

      (pozri body 38 – 42)
      Odkaz:
      Súdny dvor: 1. júla 1976, Sergy/Komisia, 58/75, Zb. s. 1139, bod 33; 20. mája 1987, Geist/Komisia, 242/85, Zb. s. 2181, bod 9;
         26. januára 1989, Koutchoumoff/Komisia, 224/87, Zb. s. 99, bod 10; 14. marca 1989, Del Amo Martinez/Parlament, 133/88, Zb.
         s. 689, body 9 a 10; 19. novembra 1998, Parlament/Gaspari, C‑316/97 P, Zb. s. I‑7597, bod 17

      Súd prvého stupňa: 29. marca 1990, Alexandrakis/Komisia, T‑57/89, Zb. s. II‑143, bod 8; 7. júla 2004, Schmitt/EAR, T‑175/03,
         Zb. VS s. I‑A‑211, II‑939, bod 42, a už citovaná judikatúra

      3.      Berúc do úvahy širokú mieru voľnej úvahy, ktorú majú inštitúcie alebo vykonávacie agentúry pri posudzovaní úloh patriacich
         do rôznych funkčných skupín uvedených v článku 80 ods. 2 podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov, sa preskúmanie Súdom
         prvého stupňa týkajúce sa rešpektovania rozdelenia týchto úloh do uvedených funkčných skupín musí obmedziť na otázku, či orgán
         oprávnený uzatvárať zmluvy konal v primeraných medziach a nepoužil svoju mieru voľnej úvahy zjavne nesprávnym spôsobom.

      (pozri bod 65)
      4.      Administratíva sa dopúšťa zjavne nesprávneho posúdenia, keď zaradí do funkčnej skupiny II zmluvných zamestnancov, ktorým boli
         zverené funkcie, ktorých výkon si vyžaduje dobrú úroveň špecifických znalostí najmä v oblastiach, akými sú účtovné a finančné
         predpisy, postupy v rámci verejného obstarávania, správa dokumentov a informácií alebo výpočtová technika,. Tieto funkcie
         s určitosťou zahŕňajú koordinačné, redakčné, administratívne, dozorné, príležitostne dokonca aj koncepčné úlohy, čo si vyžaduje
         určitý stupeň samostatnosti. Tým tieto funkcie prekračujú rámec „kancelárskych a sekretárskych prác“, tak ako aj „riadenie
         administratívneho úseku“ zaradených do funkčnej skupiny II. Napriek tomu, že niektoré z nich môžu zodpovedať činnostiam funkčnej
         skupiny II, spadajú celkovo pod „výkonné úlohy, plánovacie úlohy“ alebo „účtovnícke úlohy“ a „iné rovnocenné úlohy“ v zmysle
         článku 80 ods. 2 podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov, ktoré charakterizujú činnosti zaradené do funkčnej skupiny
         III.

      Nie je relevantné, že hodnotiace správy o plnení úloh týmito zamestnancami sa týkajú obdobia, počas ktorého boli zamestnaní
         ako miestni zamestnanci, keďže po ich prijatí ako zmluvných zamestnancov im zverené úlohy nepodliehali badateľným zmenám.
         Navyše skutočnosť, že v minulosti tieto úlohy vykonávali zamestnanci v postavení miestnych zamestnancov podľa článku 4 podmienok
         zamestnávania ostatných zamestnancov v jeho znení uplatniteľnom pred 1. májom 2004, nemôže prejudikovať výklad a správne uplatnenie
         článku 80 ods. 2 uvedených podmienok.

      Takisto nie je relevantná skutočnosť, že títo zamestnanci vykonávali svoje úlohy pod dozorom úradníka alebo dočasného zamestnanca,
         keďže také je pravidlo uvedené v článku 80 ods. 2 podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov pre všetkých zmluvných zamestnancov
         bez ohľadu na funkčnú skupinu, do ktorej sú zaradení.

      (pozri body 72 – 76)


Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 25. februára 1999. # Annalisa Carbonari a i. proti Università degli studi di Bologna, Ministero della Sanità, Ministero dell'Università e della Ricerca Scientifica a Ministero del Tesoro. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Pretura circondariale di Bologna - Taliansko. # Slobodné poskytovanie služieb - Odmena - Priamy účinok. # Vec C-131/97.


title: Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) zo 6. októbra 2005.#Komisia Európskych spoločenstiev proti Španielskemu kráľovstvu.#Nesplnenie povinnosti členským štátom - Články 17 a 19 šiestej smernice o DPH - Dotácie - Obmedzenie práva na odpočet.#Vec C-204/03.

text:
      Vec C‑204/03
      Komisia Európskych spoločenstiev
      proti
      Španielskemu kráľovstvu
      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Články 17 a 19 šiestej smernice o DPH – Dotácie – Obmedzenie práva na odpočet“
      Návrhy prednesené 10. marca 2005 – generálny advokát M. Poiares Maduro
      Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) zo 6. októbra 2005
      Abstrakt rozsudku
      Daňové ustanovenia – Harmonizácia právnych predpisov – Dane z obratu – Spoločný systém dane z pridanej hodnoty – Odpočet dane
            zaplatenej na vstupe – Obmedzenia práva na odpočet – Dotácie – Vnútroštátna právna úprava, ktorá stanovuje odpočítateľnú čiastku
            dane odvádzanú platiteľmi dane, ktorí vykonávajú len zdaniteľné plnenia, a ktorá obmedzuje odpočítateľnosť dane vzťahujúcej
            sa na nákup tovarov a služieb financovaných dotáciami – Neprípustnosť
      (Smernica Rady 77/388, článok 17 ods. 2 a 5 a článok 19)
      Členský štát, ktorý v prípade dotovaných činností stanovil odpočítateľnú čiastku dane z pridanej hodnoty odvádzanú platiteľmi
         dane, ktorí vykonávajú len zdaniteľné plnenia, a ktorý stanovil osobitné pravidlo obmedzujúce odpočítateľnosť dane z pridanej
         hodnoty vzťahujúcej sa na nákup tovarov a služieb financovaných dotáciami si nesplnil povinnosti, ktoré mu vyplývajú z práva
         Spoločenstva a najmä z článku 17 ods. 2 a 5 a článku 19 šiestej smernice 77/388 o zosúladení právnych predpisov členských
         štátov týkajúcich sa daní z obratu.

      (pozri bod 31 a výrok)

ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (tretia komora)
      zo 6. októbra 2005 (*)

      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Články 17 a 19 šiestej smernice o DPH – Dotácie – Obmedzenie práva na odpočet“
      Vo veci C‑204/03,
      ktorej predmetom je žaloba o nesplnenie povinnosti podľa článku 226 ES, podaná 14. mája 2003,
      Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: E. Traversa a L. Lozano Palacios, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      žalobkyňa,
      proti
      Španielskemu kráľovstvu, v zastúpení: N. Díaz Abad, splnomocnená zástupkyňa, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      žalovanému,
      SÚDNY DVOR (tretia komora),
      v zložení: predseda tretej komory A. Rosas, sudcovia J.‑P. Puissochet, S. von Bahr (spravodajca), J. Malenovský a U. Lõhmus,
      generálny advokát: M. Poiares Maduro,
      tajomník: R. Grass,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 10. marca 2005,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1       Komisia Európskych spoločenstiev sa svojím návrhom domáha, aby Súdny dvor určil, že Španielske kráľovstvo si tým, že stanovilo
         odpočítateľnú čiastku dane z pridanej hodnoty (ďalej len „DPH“) odvádzanú platiteľmi dane, ktorí vykonávajú len zdaniteľné
         plnenia, a tým, že stanovilo osobitné pravidlo, ktoré obmedzuje odpočítateľnosť DPH vzťahujúcej sa na nákup tovarov alebo
         služieb financovaný dotáciami, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z práva Spoločenstva, a najmä z článku 17 ods. 2 a 5
         a článku 19 šiestej smernice Rady 77/388/EHS zo 17. mája 1977 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich
         sa daní z obratu – spoločný systém dane z pridanej hodnoty: jednotný základ jej stanovenia (Ú. v. ES L 145, s. 1; Mim. vyd.
         09/001, s. 23), zmenenej a doplnenej smernicou Rady 95/7/ES z 10. apríla 1995 (Ú. v. ES L 102, s. 18; Mim. vyd. 09/001, s. 274,
         ďalej len „šiesta smernica“).

       Právny rámec
       Právna úprava Spoločenstva
      2       Článok 11 A ods. 1 písm. a) šiestej smernice stanovuje, že zdaniteľným základom je:
      „V prípade poskytovania tovaru alebo služieb… všetko, čo predstavuje protihodnotu, ktorú získal alebo získa dodávateľ [alebo
         poskytovateľ – neoficiálny preklad] od kupujúceho, od zákazníka alebo od tretej strany za tento tovar alebo služby vrátane dotácií priamo súvisiacich s cenou
         tohto tovaru alebo služieb“.

      3       Článok 17 ods. 2 písm. a) uvedenej smernice v znení vyplývajúcom z článku 28 písm. f) tejto smernice stanovuje, že „pokiaľ
         sa tovary a služby používajú na účely jeho zdaniteľných plnení, daňovník [platiteľ dane – neoficiálny preklad] má právo odpočítať nasledovné položky z dane, ktorú má zaplatiť… daň z pridanej hodnoty, ktorá je splatná alebo bola zaplatená
         s ohľadom na tovar alebo služby, ktoré mu boli alebo majú byť dodané v tuzemsku inou osobou podliehajúcej dani [iným platiteľom
         dane – neoficiálny preklad]“.

      4       Odsek 5 toho istého článku upresňuje:
      „V prípade tovarov a služieb pre potreby daňovníka obe plnenia zahrnuté [V prípade tovarov a služieb, ktoré platiteľ dane
         používa zároveň pri plneniach uvedených – neoficiálny preklad] v odsekoch 2 a 3, kde ide o odpočítateľnú daň z pridanej hodnoty a pri plneniach, kde daň z pridanej hodnoty nie je odpočítateľná,
         je povolené odrátať iba tú časť dane z pridanej hodnoty, ktorá sa týka prvých plnení.

      Táto časť sa určí v súlade s článkom 19 za všetky plnenia realizované daňovníkom [platiteľom dane – neoficiálny preklad].

      …“
      5       Článok 19 ods. 1 šiestej smernice s názvom „Výpočet odpočítateľnej čiastky“ stanovuje:
      „Čiastka odpočítateľná podľa prvého pododseku článku 17 (5) sa vypočíta podľa vzorca, kde:
      –       ako čitateľ sa uvádza celková suma obratu bez dane z pridanej hodnoty za rok za plnenia, pri ktorých možno daň z pridanej
         hodnoty znížiť podľa článku 17 (2) a (3),

      –       ako menovateľ sa uvádza celková suma obratu, bez dane z pridanej hodnoty, za rok za plnenia zahrnuté do čitateľa a za plnenia,
         kde sa daň z pridanej hodnoty neznižuje. Členské štáty môžu do menovateľa zahrnúť aj sumu podpory (subvencie), ktorá nie je
         uvedená v článku 11 A (1) a).

      …“
       Vnútroštátna právna úprava
      6       Článok 102 zákona č. 37/1992 z 28.decembra 1992 o dani z pridanej hodnoty (BOE č. 312 z 29. decembra 1992, s. 44247) v znení
         zákona č. 66/1997 z 30. decembra 1997 (BOE č. 313 z 31. decembra 1997, s. 38517, ďalej len „zákon č. 37/1992“) upravuje odpočítateľnú
         čiastku uvedenej dane. Prvý odsek tohto článku stanovuje:

      „Pravidlo odpočítateľnej položky sa uplatňuje, keď pri výkone svojej podnikateľskej alebo nezávislej činnosti platiteľ dane
         zároveň realizuje dodávku tovaru a poskytovanie služieb, ktoré zakladajú právo na odpočet a iné plnenia rovnakej povahy, ktoré
         toto právo nezakladajú.

      Pravidlo odpočítateľnej čiastky sa tiež uplatňuje, keď platitelia dane získajú dotácie, ktoré podľa článku 78 ods. 2 bodu
         3 dotknutého zákona nie sú súčasťou daňového základu, pokiaľ sú určené na financovanie podnikateľskej alebo nezávislej činnosti
         platiteľa dane.“

      7       Článok 104 tohto istého zákona sa týka všeobecnej odpočítateľnej čiastky. Druhý odsek bod 2 druhý pododsek tohto článku stanovuje:
      „Kapitálové dotácie sa zahrnú do menovateľa odpočítateľnej čiastky, ale môžu byť pripočítané v pätinách v daňovom období,
         počas ktorého boli získané, a v štyroch nasledujúcich daňových obdobiach. Kapitálové dotácie poskytnuté na financovanie nákupu
         určitých tovarov alebo služieb, nadobudnutých v rámci zdaniteľných plnení, neoslobodených od DPH však znižujú len výšku odpočítania
         DPH splatnej alebo zaplatenej v súvislosti s týmito plneniami presne v rozsahu, v akom prispeli k ich financovaniu.“

       Konanie pred podaním žaloby
      8       Komisia začala konanie o nesplnenie povinnosti podľa článku 226 ES odoslaním výzvy španielskej vláde 20. apríla 2001, v ktorej
         tvrdí, že články 102 a 104 ods. 2 bod 2 druhý pododsek zákona č. 37/1992 v rozpore s článkom 17 ods. 2 a 5 a článkom 19 šiestej
         smernice obmedzujú právo na odpočet DPH.

      9       Španielske kráľovstvo uviedlo svoje pripomienky k tejto výzve v liste z 28. mája 2001.
      10     Keďže Komisiu táto odpoveď neuspokojila, vydala 27. júna 2002 odôvodnené stanovisko, v ktorom vyzýva uvedený členský štát,
         aby prijal nevyhnutné opatrenia na dosiahnutie súladu s týmto stanoviskom v lehote dvoch mesiacov od jeho doručenia.

      11     Španielske kráľovstvo odpovedalo na odôvodnené stanovisko listom z 20. septembra 2002, v ktorom zopakovalo svoj nesúhlas s názorom
         Komisie.

       O žalobe
       Úvodné poznámky
      12     Je potrebné uviesť, že ustanovenia zákona č. 37/1992 uvedené v bodoch 6 a 7 tohto rozsudku obsahujú všeobecné a osobitné pravidlo.
      13     Podľa všeobecného pravidla, ktoré je vyjadrené v článku 102 tohto zákona v spojení s prvou vetou článku 104 uvedeného zákona
         citovanom v bode 7 tohto rozsudku, sa dotácie určené na financovanie podnikateľskej alebo nezávislej činnosti platiteľa dane,
         ktoré nie sú súčasťou základu DPH, berú do úvahy pri výpočte odpočítateľnej čiastky, keďže sú zahrnuté do menovateľa zlomku,
         ktorým sa vypočíta uvedená čiastka. Tieto dotácie takto znižujú všeobecným spôsobom právo na odpočet, z ktorého majú platitelia
         dane prospech. Títo zahŕňajú jednak platiteľov dane, ktorí používajú tovary a služby nadobudnuté na vstupe na realizáciu zdaniteľných
         plnení, ktoré zakladajú právo na odpočítanie a zároveň plnení oslobodených od DPH, ktoré nezakladajú takéto právo (ďalej len
         „zmiešane zdaňovaní platitelia dane“), a jednak platiteľov dane, ktorí tieto tovary a služby používajú výhradne na realizáciu
         zdaniteľných plnení, ktoré zakladajú právo na odpočet (ďalej len „celkovo zdaňovaní platitelia dane“).

      14     Osobitné pravidlo je obsiahnuté v druhej vete článku 104 zákona č. 37/1992 citovanom v bode 7 tohto rozsudku. Podľa tohto
         pravidla dotácie určené konkrétne na nákup určitých tovarov a služieb nadobudnutých v rámci zdaniteľných plnení, ktoré nie
         sú oslobodené od DPH, znižujú len výšku odpočítania DPH splatnej alebo zaplatenej v súvislosti s týmito plneniami presne v rozsahu,
         v akom prispeli k ich financovaniu. Z toho vyplýva, že v prípade dotácie napríklad vo výške 20 % kúpnej ceny tovaru alebo
         služby je právo na odpočet DPH, ktorá sa vzťahuje konkrétne na tento tovar alebo túto službu, znížené o 20 %.

       Argumentácia účastníkov konania
      15     Komisia tvrdí, že zákon č. 37/1992 nezákonne rozširuje všeobecným pravidlom, ktoré z neho vyplýva, obmedzenie práva na odpočet
         stanovené v článku 17 ods. 5 v spojení s článkom 19 šiestej smernice tým, že toto obmedzenie neuplatňuje len na zmiešane zdaňovaných
         platiteľov dane, ale aj na celkovo zdaňovaných platiteľov dane. Okrem toho osobitné pravidlo stanovené týmto zákonom zaviedlo
         mechanizmus odpočítania, ktorý nevyplýva zo šiestej smernice a je s ňou v rozpore.

      16     Španielska vláda sa domnieva, že Komisia vykladá šiestu smernicu doslovne a neberie do úvahy ciele tohto textu a predovšetkým
         zásadu neutrality DPH.

      17     Podľa tejto vlády článok 19 šiestej smernice nepredstavuje len pravidlo výpočtu odpočítateľnej čiastky uvedenej v článku 17
         ods. 5 tejto smernice, ktorej cieľom je v prípade zmiešane zdaňovaných platiteľov dane vypočítať pomer medzi zdaniteľnými
         činnosťami, ktoré zakladajú právo na odpočet a všetkými zdaniteľnými a od dane oslobodenými činnosťami platiteľa dane. Tým,
         že zákonodarca v článku 19 stanovil, že členské štáty môžu do menovateľa zlomku zahrnúť dotácie, ktoré priamo nesúvisia s cenou
         plnení, a teda nie sú zahrnuté do daňového základu stanoveného v článku 11 A ods. 1 písm. a) uvedenej smernice, zaviedol výnimku
         z pravidla vyjadreného v článku 17 ods. 5 týkajúceho sa zmiešane zdaňovaných platiteľov dane, keďže umožnil obmedzenie práva
         celkovo zdaňovaných platiteľov dane na odpočet.

      18     Španielska vláda tvrdí, že cieľom článku 19 šiestej smernice je umožniť členským štátom znova nastoliť rovnováhu v oblasti
         hospodárskej súťaže, a tým rešpektovať zásadu neutrality dane. Svoje stanovisko podporuje príkladom prepravcu, ktorý získa
         dotáciu na obstaranie motorového vozidla. Dotácia mu umožní znížiť cenu jeho služby a tiež výšku DPH, ktorá sa na ňu uplatňuje.
         Ak okrem toho môže prepravca úplne odpočítať DPH vzťahujúcu sa na náklady, ktoré vynaložil na vstupe s pomocou tejto dotácie,
         získava v porovnaní so svojimi konkurentmi, ktorí dotácie nezískali, dodatočný prospech.

      19     Táto vláda dodáva, že osobitné pravidlo upravené zákonom č. 37/1992 stanovuje prísnejšie obmedzenie práva na odpočet, ako
         vyplýva z článku 19 šiestej smernice, pretože sa týka odpočítania DPH vzťahujúcej sa výlučne na tovar alebo službu získané
         za pomoci dotácie a nemá dosah na zníženie dane vzťahujúcej sa na iné tovary a služby, ktoré platiteľ dane nadobudol.

      20     Subsidiárne táto vláda navrhuje, aby Súdny dvor, v prípade, že nebude zdieľať názor na výklad, ktorý španielska vláda navrhuje,
         obmedzil časový účinok svojho rozsudku. Neuplatnenie retroaktivity na účinky rozsudku je opodstatnené jednak skutočnosťou,
         že španielske orgány tým, že prijali dotknutú právnu úpravu, konali v dobrej viere, a jednak ťažkosťami, ktoré môže rozsudok
         Súdneho dvora spôsobiť.

       Posúdenie Súdnym dvorom
      21     Článok 17 ods. 2 šiestej smernice stanovuje zásadu práva na odpočet DPH. Toto odpočítanie sa vzťahuje na daň, ktorá na vstupe
         zaťažuje tovary alebo služby, ktoré na potreby zdaniteľných plnení používa platiteľ dane.

      22     Ak platiteľ dane zároveň vykonáva zdaniteľné plnenia, ktoré zakladajú právo na odpočet a plnenia oslobodené od dane, ktoré
         toto právo nezakladajú, stanovuje článok 17 ods. 5 tejto smernice, že je povolené odrátať iba tú časť dane z pridanej hodnoty,
         ktorá sa týka zdaniteľných plnení. Táto čiastka sa vypočíta podľa článku 19 uvedenej smernice.

      23     Ako Súdny dvor opakovane pripomenul, akékoľvek obmedzenie práva na odpočet DPH má dosah na úroveň daňového zaťaženia a musí
         sa uplatniť podobným spôsobom vo všetkých členských štátoch. Z toho vyplýva, že výnimky sú prípustné len v prípadoch, ktoré
         sú výslovne upravené v šiestej smernici (pozri najmä rozsudky z 21. septembra 1988, Komisia/Francúzsko, 50/87, Zb. s. 4797,
         bod 17; zo 6. júla 1995, BP Soupergaz, C‑62/93, Zb. s. I‑1883, bod 18, a z 8. januára 2002, Metropol a Stadler, C‑409/99,
         Zb. s. I‑81, bod 42).

      24     V tejto súvislosti je potrebné konštatovať, že článok 19 šiestej smernice s názvom „Výpočet odpočítateľnej čiastky“ výslovne
         odkazuje na článok 17 ods. 5 tejto smernice a je s ním spätý.

      25     Ustanovenia článku 19 ods. 1 druhej zarážky, týkajúce sa iných dotácií, ako sú tie, ktoré upravuje článok 11 A ods. 1 písm. a)
         šiestej smernice, teda dotácií, ktoré sa nepremietajú do ceny tovaru alebo poskytnutej služby a nie sú súčasťou základu DPH,
         preto musia byť vykladané vo svetle tohto článku 17 ods. 5. Toto ustanovenie však upravuje len prípad zmiešane zdaňovaných
         platiteľov dane tak, ako to výslovne vyplýva z jeho znenia. Vyplýva z neho, že tým, že nevytvára výnimku, ktorá sa uplatňuje
         na zmiešane zdaňovaných platiteľov dane a celkovo zdaňovaných platiteľov dane, článok 19 ods. 1 druhá zarážka umožňuje obmedzenie
         práva na odpočet, berúc do úvahy takto definované dotácie len v prípade zmiešane zdaňovaných platiteľov dane.

      26     Z toho dôvodu tým, že všeobecné pravidlo obsiahnuté v zákone č. 37/1992 rozšírilo obmedzenie práva na odpočet na celkovo zdaňovaných
         platiteľov dane, zaviedlo obmedzenie, ktoré presahuje obmedzenie výslovne stanovené v článku 17 ods. 5 a článku 19 šiestej
         smernice a je v rozpore s ustanoveniami tejto smernice.

      27     Pokiaľ ide o osobitné pravidlo stanovené týmto zákonom, stačí skonštatovať, že zavádza mechanizmus obmedzenia práva na odpočet,
         ktoré nevyplýva ani z článku 17 ods. 5 a článku 19 šiestej smernice, ani z iného jej ustanovenia. Takýto mechanizmus preto
         nie je uvedenou smernicou dovolený.

      28     Tvrdenie španielskej vlády, podľa ktorého ňou navrhovaný výklad článku 19 šiestej smernice umožňuje lepšie zaistiť dodržiavanie
         rovnováhy v oblasti hospodárskej súťaže, a teda zásady neutrality DPH, treba zamietnuť. Členské štáty sú povinné uplatňovať
         šiestu smernicu, aj keď ju považujú za zdokonaliteľnú. Ako vyplýva z rozsudku z 8. novembra 2001, Komisia/Holandsko, C‑338/98,
         Zb. s. I‑8265, body 55 a 56, aj v prípade, že by výklad navrhovaný niektorými členskými štátmi umožnil lepšie dodržiavanie
         cieľov šiestej smernice, ako je napríklad neutralita dane, členské štáty sa nemôžu odchýliť od výslovne stanovených ustanovení
         smernice, v tomto prípade zavedením obmedzení práva na odpočet, ktoré sa odlišujú od obmedzení stanovených v článkoch 17 a 19
         uvedenej smernice.

      29     Pokiaľ ide o obmedzenia časového účinku rozsudku Súdneho dvora, ktoré navrhuje španielska vláda, je potrebné pripomenúť, že
         Súdny dvor môže dospieť k rozhodnutiu o takomto obmedzení len za osobitných okolností na základe všeobecnej zásady právnej
         istoty, ktorá je neoddeliteľnou súčasťou právneho poriadku Spoločenstva.

      30     V tejto súvislosti, ako to uviedol generálny advokát v bode 24 svojich návrhov, je potrebné určiť, že štátne orgány dospeli
         k prijatiu právnej úpravy alebo ku konaniu v rozpore s právom Spoločenstva z dôvodu objektívnej a významnej neistoty v súvislosti
         s pôsobnosťou dotknutých ustanovení Spoločenstva (pozri v tomto zmysle rozsudok z 12. septembra 2000, Komisia/Spojené kráľovstvo,
         C‑359/97, Zb. s. I‑6355, bod 92). Takáto neistota však v tomto prípade nejestvovala. Preto nie je na mieste obmedziť časový
         účinok tohto rozsudku.

      31     Vzhľadom na uvedené úvahy je potrebné konštatovať, že Španielske kráľovstvo si tým, že stanovilo odpočítateľnú čiastku DPH
         odvádzanú platiteľmi dane, ktorí vykonávajú len zdaniteľné plnenia, a tým, že stanovilo osobitné pravidlo, ktoré obmedzuje
         odpočítateľnosť DPH vzťahujúcej sa na nákup tovarov alebo služieb financovaných dotáciami, nesplnilo povinnosti, ktoré mu
         vyplývajú z práva Spoločenstva a najmä z článku 17 ods. 2 a 5 a článku 19 šiestej smernice.

       O trovách
      32     Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
         ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia navrhla zaviazať Španielske kráľovstvo na náhradu trov konania a Španielske
         kráľovstvo nemalo úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol a vyhlásil:
      1.      Španielske kráľovstvo si tým, že stanovilo odpočítateľnú čiastku DPH odvádzanú platiteľmi dane, ktorí vykonávajú len zdaniteľné
            plnenia, a tým, že stanovilo osobitné pravidlo, ktoré obmedzuje odpočítateľnosť DPH vzťahujúcej sa na nákup tovarov alebo
            služieb financovaných dotáciami, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z práva Spoločenstva a najmä z článku 17 ods. 2
            a 5 a článku 19 šiestej smernice Rady 77/388/EHS zo 17. mája 1977 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich
            sa daní z obratu – spoločný systém dane z pridanej hodnoty: jednotný základ jej stanovenia, zmenenej a doplnenej smernicou
            Rady 95/7/ES z 10. apríla 1995.
      2.      Španielske kráľovstvo je povinné nahradiť trovy konania.
      Podpisy
      * Jazyk konania: španielčina.


Rozsudok Súdneho dvora z 21. januára 1976. # Société des produits Bertrand SA proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Vec 40-75.


Rozsudok Súdneho dvora z 15. júna 1976. # EMI Records Limited proti CBS Schallplatten GmbH. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Landgericht Köln - Nemecko. # Vec 96-75.


Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 19. januára 1984. # Michel Advernier a iní proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Úradník - Čistenie mreže. # Vec 211/80.


Rozsudok Súdu prvého stupňa (piata komora) z 13. decembra 1990. # José Maria González Holguera proti Európskemu parlamentu. # Úradníci. # Vec T-115/89.


Rozsudok Všeobecného súdu (piata komora) z 21. júna 2017.#Tillotts Pharma AG proti Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo.#Ochranná známka Európskej únie – Námietkové konanie – Prihláška slovnej ochrannej známky Európskej únie OCTASA – Skoršia nemecká slovná ochranná známka PENTASA a skoršia slovná ochranná známka Beneluxu PENTASA – Relatívny dôvod zamietnutia – Pravdepodobnosť zámeny – Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009.#Vec T-632/15.


title: Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 29. novembra 2012.#SC Gran Via Moineşti SRL proti Agenţia Naţională de Administrare Fiscală (ANAF) a Administraţia Finanţelor Publice Bucureşti Sector 1.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Curtea de Apel Bucureşti.#Smernica 2006/112/ES – Daň z pridanej hodnoty – Články 167, 168 a 185 – Právo na odpočítanie dane – Úprava odpočítanej dane – Nadobudnutie pozemku a na ňom postavených budov s cieľom demolácie týchto budov a realizácie stavebného projektu na tomto pozemku.#Vec C-257/11.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (tretia komora)
      z 29. novembra 2012 (
            *1
         )
      „Smernica 2006/112/ES — Daň z pridanej hodnoty — Články 167, 168 a 185 — Právo na odpočítanie dane — Úprava odpočítanej dane — Nadobudnutie pozemku a na ňom postavených budov s cieľom demolácie týchto budov a realizácie stavebného projektu na tomto pozemku“
      Vo veci C-257/11,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Curtea de Apel Bucureşti (Rumunsko) z 20. decembra 2010 a doručený Súdnemu dvoru 26. mája 2011, ktorý súvisí s konaním:

         SC Gran Via Moineşti SRL

      proti

         Agenţia Naţională de Administrare Fiscală (ANAF),

         Administraţia Finanţelor Publice Bucureşti Sector 1,

      SÚDNY DVOR (tretia komora),
      v zložení: predsedníčka druhej komory R. Silva de Lapuerta (spravodajkyňa), vykonávajúca funkciu predsedníčky tretej komory, sudcovia K. Lenaerts, G. Arestis, J. Malenovský a T. von Danwitz,
      generálny advokát: Y. Bot,
      tajomník: R. Şereş, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 21. júna 2012,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               SC Gran Via Moineşti SRL, v zastúpení: A. Lefter, V. Rădoi a M. Mitroi, avocaţi,

               —

               rumunská vláda, v zastúpení: R. H. Radu, R.-I. Munteanu a I. Bara, splnomocnení zástupcovia,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: C. Soulay a L. Bouyon, splnomocnené zástupkyne,

         so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článkov 167, 168 a článku 185 ods. 2 smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty (Ú. v. EÚ L 347, s. 1).

               2

               Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou SC Gran Via Moineşti SRL (ďalej len „GVM“) na jednej strane a Agenţia Naţională de Administrare Fiscală (ANAF) (Národná agentúra pre daňovú správu, ďalej len „ANAF“) a Administraţia Finanţelor Publice Bucureşti Sector 1 (Správa verejných financií pre odvetvie 1 v Bukurešti, ďalej len „AFP“) na druhej strane vo veci povinnosti GVM zaplatiť daň z pridanej hodnoty (ďalej len „DPH“) z dôvodu nadobudnutia pozemku a na ňom postavených budov s cieľom realizácie stavebného projektu.

         Právny rámec

               3

               Podľa článku 9 ods. 1 smernice 2006/112:
               „‚Zdaniteľná osoba‘ je každá osoba, ktorá nezávisle a na akomkoľvek mieste vykonáva ekonomickú činnosť, odhliadnuc od účelu alebo výsledkov tejto činnosti.
               ‚Ekonomická činnosť‘ je každá činnosť výrobcov, obchodníkov alebo osôb poskytujúcich služby vrátane ťažobných a poľnohospodárskych činností a činností pri výkone slobodných povolaní. Ekonomickou činnosťou je predovšetkým využívanie hmotného alebo nehmotného majetku na účely získania príjmu na pokračujúcom základe.“

               4

               Článok 167 tejto smernice stanovuje:
               „Právo odpočítať daň vzniká vtedy, keď vzniká daňová povinnosť v súvislosti s daňou, ktorá je odpočítateľná.“

               5

               Článok 168 uvedenej smernice znie:
               „Pokiaľ ide o tovar a služby, ktoré sú použité na účely zdaniteľných transakcií zdaniteľnej osoby, táto má právo v členskom štáte, v ktorom uskutočňuje tieto transakcie, odpočítať z výšky DPH, ktorú je povinná zaplatiť, tieto sumy:

                        a)

                        DPH splatnú alebo zaplatenú v tomto členskom štáte za tovar, ktorý jej bol alebo bude dodaný, a za služby, ktoré jej boli alebo budú poskytnuté, inou zdaniteľnou osobou,

                  …“

               6

               Článok 184 tej istej smernice stanovuje:
               „Pôvodne uplatnené odpočítanie dane sa upraví, ak je vyššie alebo nižšie ako odpočítanie, na ktorý mala zdaniteľná osoba právo.“

               7

               Článok 185 smernice 2006/112 znie:
               „1.   Úprava odpočítanej dane sa vykoná najmä vtedy, keď sa zmeny vo faktoroch, ktoré boli použité pri určení výšky odpočítanej dane, objavia po podaní daňového priznania k DPH, napríklad v prípadoch zrušenia nákupu alebo získania cenovej zľavy.
               2.   Odchylne od odseku 1 sa úprava odpočítanej dane nemôže vykonať pri transakciách, ktoré sú celkovo alebo čiastočne nezaplatené, v prípadoch riadne preukázaného alebo potvrdeného poškodenia, straty alebo krádeže majetku, ani v prípade tovaru určeného ako dary nepatrnej hodnoty a vzoriek uvedených v článku 16.
               V prípade celkovo alebo čiastočne nezaplatených transakcií a v prípade krádeže členské štáty však môžu úpravu odpočítanej dane vyžadovať.“

               8

               Podľa článku 186 uvedenej smernice členské štáty stanovia pravidlá pre vykonávanie článkov 184 a 185 tejto smernice.

         Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky

               9

               Na základe kúpnej zmluvy uzatvorenej 16. marca 2007 GVM nadobudla pozemok a na ňom postavené budovy.

               10

               Podľa tejto zmluvy bolo na GVM prevedené tiež povolenie na demoláciu týchto budov.

               11

               Na základe tohto povolenia vykonala GVM demolačné práce, v súvislosti s ktorými bola 30. septembra 2008 vyhotovená zápisnica.

               12

               Navyše 16. apríla 2008 bolo v prospech GVM vydané osvedčenie o urbanistickej štúdii na účely získania stavebného povolenia na výstavbu bytového komplexu na predmetnom pozemku.

               13

               GVM vykonala odpočítanie DPH týkajúcej sa celého pozemku a budov, ktoré boli kúpené, a podala daňové priznanie k DPH zaregistrované na AFP 27. októbra 2008, z ktorého vyplýval záporný zostatok s možnosťou vrátenia dane.

               14

               V nadväznosti na daňovú kontrolu AFP vypracovala 8. mája 2009 správu o výsledku daňovej kontroly a následne 12. mája vydala platobný výmer, podľa ktorého bolo vzhľadom na demoláciu uvedených budov potrebné vykonať úpravu DPH týkajúcej sa zbúraných budov, ktorú GVM odpočítala.

               15

               Námietkou podanou 19. júna 2009 sa GVM domáhala zrušenia tejto správy o výsledku daňovej kontroly a tohto platobného výmeru, pričom tvrdila, že predmetný pozemok chcela nadobudnúť výlučne s cieľom výstavby bytového komplexu na tomto pozemku a nadobudnutie na ňom postavených budov bolo v tomto kontexte nevyhnutné. GVM preto nevykonala úpravu DPH týkajúcej sa týchto budov, ktorá bola pôvodne odpočítaná, pretože demolácia týchto budov bola súčasťou jej investičného zámeru a projekt výstavby bytového komplexu mal slúžiť na realizáciu zdaniteľných plnení.

               16

               Rozhodnutím z 11. septembra 2009 ANAF zamietol túto námietku z dôvodu, že GVM nezákonne odpočítala DPH týkajúcu sa uvedených budov, keďže tieto budovy nezískala na účely realizácie zdaniteľných plnení, ale výlučne s cieľom ich demolácie. ANAF v tejto súvislosti uvádza, že tieto budovy boli z účtovného hľadiska vykazované ako zásoby a nie ako nehnuteľný majetok.

               17

               Žalobou podanou 8. októbra 2009 na vnútroštátny súd sa GVM domáhala zrušenia uvedeného rozhodnutia, správy o výsledku daňovej kontroly z 8. mája 2009 a platobného výmeru vydaného AFP 12. mája 2009.

               18

               V tejto súvislosti Curtea de Apel Bucureşti (Odvolací súd v Bukurešti) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

                        „1.

                        Môže byť nadobudnutie niekoľkých budov určených na demoláciu spolu s príslušným pozemkom s cieľom výstavby bytového komplexu na takomto pozemku obchodnou spoločnosťou, ktorá je platcom DPH, prípravnou aktivitou, teda investičným nákladom na realizáciu bytového komplexu, ktorý oprávňuje na odpočítanie DPH v súvislosti s nadobudnutím týchto budov v súlade s článkami 167 a 168 smernice [2006/112]?

                        2.

                        Podlieha demolácia stavieb určených na zbúranie, ktoré boli nadobudnuté spolu s príslušným pozemkom s cieľom výstavby bytového komplexu na takomto pozemku, povinnosti upraviť odpočet DPH v súvislosti s nadobudnutím budov v súlade s článkom 185 ods. 2 smernice [2006/112]?“

         O prejudiciálnych otázkach

         O prvej otázke

               19

               Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa články 167 a 168 smernice 2006/112 majú vykladať v tom zmysle, že spoločnosť, ktorá nadobudla pozemok a na ňom postavené budovy s cieľom ich demolácie a výstavby bytového komplexu na tomto pozemku, má právo na odpočítanie DPH týkajúcej sa nadobudnutia uvedených budov.

               20

               Treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora právo zdaniteľných osôb odpočítať od DPH, ktorú majú zaplatiť, DPH splatnú alebo zaplatenú na vstupe za majetok, ktorý nadobudli, a služby, ktoré im boli poskytnuté, predstavuje základnú zásadu spoločného systému DPH zavedeného právnou úpravou Únie (rozsudok z 21. júna 2012, Mahagében a Dávid, C-80/11 a C-142/11, bod 37 a citovaná judikatúra).

               21

               Súdny dvor v tejto súvislosti opakovane rozhodol, že právo na odpočítanie dane stanovené v článku 167 a nasl. smernice 2006/112 je neoddeliteľnou súčasťou mechanizmu DPH a v zásade nemôže byť obmedzené. Toto právo sa uplatňuje bezprostredne na všetky dane zaťažujúce plnenia uskutočnené na vstupe (pozri najmä rozsudky z 21. marca 2000, Gabalfrisa a i., C-110/98 až C-147/98, Zb. s. I-1577, bod 43; z 15. decembra 2005, Centralan Property, C-63/04, Zb. s. I-11087, bod 50; zo 6. júla 2006, Kittel a Recolta Recycling, C-439/04 a C-440/04, Zb. s. I-6161, bod 47, ako aj Mahagében a Dávid, už citovaný, bod 38).

               22

               Režim odpočítaní dane má za cieľ úplne zbaviť podnikateľa bremena DPH splatnej alebo zaplatenej v rámci všetkých jeho ekonomických činností. Spoločný systém DPH následne zaručuje neutralitu, pokiaľ ide o daňové bremeno všetkých ekonomických činností bez ohľadu na účel a výsledky týchto činností pod podmienkou, že samotné uvedené činnosti podliehajú DPH (pozri rozsudky zo 14. februára 1985, Rompelman, 268/83, Zb. s. 655, bod 19; z 15. januára 1998, Ghent Coal Terminal, C-37/95, Zb. s. I-1, bod 15; Gabalfrisa a i., už citovaný, bod 44; z 3. marca 2005, Fini H, C-32/03, Zb. s. I-1599, bod 25; Centralan Property, už citovaný, bod 51, ako aj Mahagében a Dávid, už citovaný, bod 39).

               23

               Zo znenia článku 168 smernice 2006/112 vyplýva, že dotknutá osoba môže uplatniť právo na odpočítanie dane len vtedy, ak je „zdaniteľnou osobou“ v zmysle tejto smernice a zároveň predmetný majetok a služby využíva na účely svojich zdaniteľných plnení (pozri rozsudok Centralan Property, už citovaný, bod 52).

               24

               Podľa článku 9 ods. 1 uvedenej smernice je pojem „zdaniteľná osoba“ vymedzený vo vzťahu k pojmu „ekonomická činnosť“ (pozri rozsudok Fini H, už citovaný, bod 19).

               25

               V tejto súvislosti treba pripomenúť, že jednotlivec, ktorý nadobudne majetok na účely ekonomickej činnosti v zmysle tohto ustanovenia, koná ako zdaniteľná osoba, aj keď majetok ihneď nevyužíva na túto ekonomickú činnosť (pozri rozsudok z 11. júla 1991, Lennartz, C-97/90, Zb. s. I-3795, bod 14).

               26

               Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora môže pojem ekonomická činnosť uvedený v článku 9 ods. 1 smernice 2006/112 totiž spočívať vo viacerých na seba nadväzujúcich úkonoch, pričom prípravné činnosti ako nadobudnutie prevádzkových prostriedkov, a teda aj kúpa nehnuteľnosti, musia byť v rámci týchto úkonov považované za ekonomické činnosti (pozri rozsudky Rompelman, už citovaný, bod 22; Lennartz, už citovaný, bod 13; z 29. februára 1996, INZO, C-110/94, Zb. s. I-857, bod 15, ako aj Fini H, už citovaný, body 21 a 22). Každý, kto vykonáva prípravné činnosti, musí byť následne považovaný za zdaniteľnú osobu v zmysle tohto ustanovenia a má právo na odpočítanie DPH (rozsudok Fini H, už citovaný, bod 22).

               27

               Navyše ten, kto má investičné výdavky s cieľom vykonávať ekonomickú činnosť v zmysle uvedeného článku 9 ods. 1, ktorý potvrdzujú objektívne skutočnosti, musí byť považovaný za zdaniteľnú osobu. Teda v prípade, že koná ako zdaniteľná osoba, má v súlade s článkom 167 a nasl. smernice 2006/112 právo na okamžité odpočítanie DPH splatnej alebo zaplatenej z investičných výdavkov použitých na účely plnení, ktoré zamýšľa uskutočniť a v súvislosti s ktorými má právo na odpočítanie dane (pozri v tomto zmysle rozsudky Rompelman, už citovaný, body 23 a 24; INZO, už citovaný, body 16 a 17; Ghent Coal Terminal, už citovaný, bod 17; Gabalfrisa a i., už citovaný, bod 47, ako aj z 8. júna 2000, Breitsohl, C-400/98, Zb. s. I-4321, bod 34).

               28

               Z toho vyplýva, že nadobudnutie majetku zdaniteľnou osobou, ktorá takto koná, je tým, čo určuje pôsobnosť systému DPH, a teda aj mechanizmu odpočítania dane. Skutočné alebo plánované používanie majetku alebo využívanie služby určuje len rozsah pôvodného odpočítania dane, na ktorý má zdaniteľná osoba právo podľa článku 168 smernice 2006/112, a rozsah prípadných úprav počas nasledujúcich období, ktoré musia byť vykonané za podmienok stanovených v článku 184 a nasl. tej istej smernice (pozri rozsudky Lennartz, už citovaný, bod 15; Ghent Coal Terminal, už citovaný, bod 18; z 8. júna 2000, Schloßstrasse, C-396/98, Zb. s. I-4279, bod 37; Breitsohl, už citovaný, bod 35; Centralan Property, už citovaný, bod 54; zo 16. februára 2012, Eon Aset Menidjmunt, C-118/11, od 57, a z 19. júla 2012, X, C-334/10, bod 17).

               29

               Súdny dvor v tejto súvislosti rozhodol, že v prípade neexistencie podvodných alebo zneužívajúcich okolností a pod podmienkou prípadných úprav podľa podmienok stanovených v článku 185 smernice 2006/112, ak raz vznikne právo na odpočítanie dane, zostáva zachované, aj keď plánovaná ekonomická činnosť neviedla k zdaniteľným plneniam (pozri rozsudky INZO, už citovaný, body 20 a 21; Ghent Coal Terminal, už citovaný, body 19 až 23; Schloßstrasse, už citovaný, bod 42; z 8. júna 2000, Midland Bank, C-98/98, Zb. s. I-4177, bod 22, a Fini H, už citovaný, bod 22).

               30

               Pokiaľ ide o spor, o ktorom rozhoduje vnútroštátny súd, zo spisu vyplýva, že nadobudnutie pozemku a budov, o ktoré ide v konaní vo veci samej, spoločnosťou GVM je, ako to potvrdzuje vydanie stavebného povolenia spomínané v bode 12 tohto rozsudku, prípravnou činnosťou pre výstavbu bytového komplexu na tomto pozemku na účely developerských činností tejto spoločnosti.

               31

               GVM týmto nadobudnutím teda uskutočnila ekonomickú činnosť ako zdaniteľná osoba v zmysle článku 9 ods. 1 smernice 2006/112.

               32

               Pokiaľ ide o druhú podmienku uvedenú v bode 23 tohto rozsudku, a to konkrétne využívanie nadobudnutého majetku alebo služieb na vstupe na účely zdaniteľných plnení na výstupe, zo spisu vyplýva, že GVM už pri nadobudnutí pozemku a budovy, o ktoré ide v konaní vo veci samej, dala najavo svoj zámer zbúrať tieto budovy s cieľom výstavby bytového komplexu na tomto pozemku.

               33

               Tento zámer potvrdzujú objektívne skutočnosti, pretože v rámci nadobudnutia budov, o ktoré ide v konaní vo veci samej, bolo na GVM prevedené povolenie na vykonanie demolačných prác a pred samotným podaním daňového priznania k DPH táto spoločnosť uskutočnila demoláciu uvedených budov a v jej prospech bolo vydané osvedčenie o urbanistickej štúdii na účely získania stavebného povolenia s cieľom výstavby uvedeného bytového komplexu.

               34

               Za takých okolností však uvedený zámer nezbavuje GVM práva na odpočítanie DPH týkajúcej sa nadobudnutia budov, o ktoré ide v konaní vo veci samej.

               35

               Tieto budovy boli totiž nadobudnuté spolu s pozemkom, na ktorom boli postavené, a spoločnosť GVM naďalej používa tento pozemok na účely zdaniteľných plnení. Za týchto okolností nahradenie starých stavieb modernejšími budovami, a teda ich použitie na účely zdaniteľných plnení na výstupe, nijako nenarúša priamy vzťah, ktorý existuje medzi nadobudnutím predmetných nehnuteľností na vstupe a ekonomickou činnosťou, ktorú následne vykonáva zdaniteľná osoba. Nadobudnutie týchto nehnuteľností a ich následné zbúranie s cieľom výstavby modernejších budov tak možno považovať za sled vzájomne prepojených plnení, ktorých predmetom je uskutočňovanie zdaniteľných plnení rovnako, ako to je v prípade kúpy nových nehnuteľností a ich priameho používania (pozri rozsudok z 18. októbra 2012, TEC Chaskovo, C-234/11, bod 34).

               36

               Za týchto podmienok treba na prvú otázku odpovedať tak, že články 167 a 168 smernice 2006/112 sa majú vykladať v tom zmysle, že spoločnosť, ktorá nadobudla pozemok a na ňom postavené budovy s cieľom ich demolácie a výstavby bytového komplexu na tomto pozemku, má za takých okolností, o aké ide v konaní vo veci samej, právo na odpočítanie DPH týkajúcej sa nadobudnutia uvedených budov.

         O druhej otázke

               37

               Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 185 smernice 2006/112 má vykladať v tom zmysle, že demolácia budov postavených na pozemku, ktorý bol nadobudnutý s cieľom výstavby bytového komplexu na mieste týchto budov, zakladá povinnosť vykonať úpravu pôvodného odpočítania DPH týkajúcej sa nadobudnutia uvedených budov.

               38

               V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa judikatúry Súdneho dvora pravidlá týkajúce sa úpravy odpočítaných daní sú základným prvkom systému zavedeného smernicou 2006/112, keďže majú za cieľ zaručiť presnosť odpočítaní, a teda neutralitu daňového bremena (pozri rozsudok z 30. marca 2006, Uudenkaupungin kaupunki, C-184/04, Zb. s. I-3039, bod 26). Prostredníctvom týchto pravidiel má táto smernica za cieľ vytvoriť úzky a priamy vzťah medzi právom na odpočítanie DPH zaplatenej na vstupe a využívaním predmetného majetku a služieb na účely zdaniteľných plnení na výstupe (pozri rozsudky Centralan Property, už citovaný, bod 57, a TEC Chaskovo, už citovaný, bod 31).

               39

               Mechanizmus úpravy stanovený v smernici 2006/112 je tak nedeliteľnou súčasťou režimu odpočítania DPH zavedený touto smernicou (pozri rozsudok TEC Chaskovo, už citovaný, bod 30).

               40

               Pokiaľ ide o vznik prípadnej povinnosti upraviť odpočítanie DPH zaplatenej na vstupe, článok 185 ods. 1 uvedenej smernice stanovuje zásadu, podľa ktorej takú úpravu treba vykonať najmä vtedy, keď k zmene skutočností zohľadňovaných pri určení výšky uvedeného odpočítania došlo po podaní daňového priznania k DPH (pozri rozsudok TEC Chaskovo, už citovaný, bod 32).

               41

               Čo sa týka sporu, o ktorom rozhoduje vnútroštátny súd, demolácia budov, o ktoré ide v konaní vo veci samej, nepredstavuje zmenu v zmysle uvedeného článku 185 ods. 1, pretože, ako vyplýva z bodov 32 až 35 tohto rozsudku, spoločnosť GVM plánovala túto demoláciu už v čase nadobudnutia týchto budov.

               42

               Za týchto podmienok treba na druhú otázku odpovedať tak, že článok 185 smernice 2006/112 sa má vykladať v tom zmysle, že demolácia budov, ktoré boli nadobudnuté spolu s pozemkom, na ktorom boli tieto budovy postavené, s cieľom výstavby bytového komplexu na mieste týchto budov, nezakladá za takých okolností, o aké ide v konaní vo veci samej, povinnosť vykonať úpravu pôvodného odpočítania DPH týkajúcej sa nadobudnutia uvedených budov.

         O trovách

               43

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:

                           1.

                           Články 167 a 168 smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty sa majú vykladať v tom zmysle, že spoločnosť, ktorá nadobudla pozemok a na ňom postavené budovy s cieľom ich demolácie a výstavby bytového komplexu na tomto pozemku, má za takých okolností, o aké ide v konaní vo veci samej, právo na odpočítanie dane z pridanej hodnoty týkajúcej sa nadobudnutia uvedených budov.

                           2.

                           Článok 185 smernice 2006/112 sa má vykladať v tom zmysle, že demolácia budov, ktoré boli nadobudnuté spolu s pozemkom, na ktorom boli tieto budovy postavené, s cieľom výstavby bytového komplexu na mieste týchto budov, nezakladá za takých okolností, o aké ide v konaní vo veci samej, povinnosť vykonať úpravu pôvodného odpočítania dane z pridanej hodnoty týkajúcej sa nadobudnutia uvedených budov.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: rumunčina.