title: Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 5. júna 2012.#Łukasz Marcin Bonda.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Sąd Najwyższy.#Spoločná poľnohospodárska politika – Režim jednotnej platby na plochu – Nariadenie (ES) č. 1973/2004 – Článok 138 ods. 1 – Vylúčenie poskytnutia pomoci v prípade nesprávne deklarovanej veľkosti plochy – Správna alebo trestná povaha tejto sankcie – Pravidlo zakazujúce kumuláciu trestných sankcií – Zásada ne bis in idem.#Vec C-489/10.

text:
               Účastníci konania
               Odôvodnenie
               Výrok

            Účastníci konania
            Vo veci C-489/10,
            ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Sąd Najwyższy (Poľsko) z 27. septembra 2010 a doručený Súdnemu dvoru 12. októbra 2010, ktorý súvisí s trestným konaním proti:
            Łukaszovi Marcinovi Bondovi,
            SÚDNY DVOR (veľká komora),
            v zložení: predseda V. Skouris, predsedovia komôr A. Tizzano, J. N. Cunha Rodrigues, K. Lenaerts, J.-C. Bonichot a A. Prechal, sudcovia A. Rosas, R. Silva de Lapuerta, K. Schiemann, A. Borg Barthet (spravodajca), L. Bay Larsen, M. Berger a E. Jarašiūnas,
            generálna advokátka: J. Kokott,
            tajomník: K. Sztranc-Sławiczek, referentka,
            so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 4. októbra 2011,
            so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
            – Ł. M. Bonda, v zastúpení: J. Markowicz, adwokat,
            – poľská vláda, v zastúpení: M. Szpunar, D. Krawczyk a B. Majczyna, splnomocnení zástupcovia,
            – rakúska vláda, v zastúpení: C. Pesendorfer, splnomocnená zástupkyňa,
            – Európska komisia, v zastúpení: A. Bouquet a A. Szmytkowska, splnomocnení zástupcovia,
            po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 15. decembra 2011,
            vyhlásil tento
            Rozsudok

            Odôvodnenie
            1. Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 138 ods. 1 nariadenia Komisie (ES) č. 1973/2004 z 29. októbra 2004, ustanovujúceho podrobné pravidlá uplatňovania nariadenia Rady (ES) č. 1782/2003 o schémach podpory stanovených v hlavách IV a IVa tohto nariadenia a využití pozemkov vyňatých z produkcie na výrobu surovín (Ú. v. EÚ L 345, s. 1).
            2. Tento návrh bol predložený v rámci trestného konania vedeného proti pánovi Ł. M. Bonda z dôvodu podvodu, ktorého sa dopustil vo svojom vyhlásení týkajúcom sa poľnohospodárskej plochy, na ktorú možno poskytnúť jednotnú platbu na plochu.
            Právny rámec
            Medzinárodné právo
            3. Článok 4 ods. 1 protokolu č. 7 k Európskemu dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd podpísanému v Štrasburgu 22. novembra 1984 (ďalej len „protokol č. 7“) stanovuje:
            „Nikoho nemožno stíhať alebo potrestať v trestnom konaní podliehajúcom právomoci toho istého štátu za trestný čin, za ktorý už bol oslobodený alebo odsúdený konečným rozsudkom podľa zákona a trestného poriadku tohto štátu.“
            Právo Únie
            Nariadenie (ES, Euratom) č. 2988/95
            4. Nariadenie Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 z 18. decembra 1995 o ochrane finančných záujmov Európskych spoločenstiev (Ú. v. ES L 312, s. 1; Mim. vyd. 01/001, s. 340) vo svojom štvrtom, piatom, deviatom, desiatom a dvanástom odôvodnení uvádza:
            „keďže účinnosť boja proti podvodom na finančných záujmoch spoločenstva si vyžaduje prijatie spoločného právneho rámca pre všetky oblasti, ktoré sú upravené politikami spoločenstva;
            keďže protiprávne konanie [nezrovnalosti – neoficiálny preklad ] a správne opatrenia a sankcie, ktoré sa naň vzťahujú, sú ustanovené v odvetvových predpisoch v súlade s týmto nariadením;
            …
            keďže opatrenia a sankcie spoločenstva ustanovené v súlade s cieľmi spoločnej poľnohospodárskej politiky tvoria integrálnu súčasť systémov pomoci; keďže sledujú svoje vlastné ciele, ktoré neovplyvňujú hodnotenie konania predmetných hospodárskych subjektov príslušnými orgánmi členských krajín z hľadiska trestného práva; keďže je potrebné zabezpečiť ich efektívnosť okamžitou účinnosťou pravidiel spoločenstva a plným uplatňovaním opatrení spoločenstva ako celku tam, kde prijatie preventívnych opatrení neumožňuje dosiahnutie tohto cieľa;
            keďže nielen podľa všeobecnej zásady equity a zásady proporcionality, ale aj s ohľadom na princíp ne bis in idem  je potrebné prijať príslušné ustanovenia so zreteľom na acquis communautaire  a ustanovenia upravené v osobitných predpisoch spoločenstva existujúce v čase nadobudnutia účinnosti tohto nariadenia, aby sa zabránilo akýmkoľvek kolíziám finančných sankcií spoločenstva a vnútroštátnych trestných sankcií uložených tým istým osobám z tých istých dôvodov;
            …
            keďže toto nariadenie sa uplatňuje bez toho, aby bolo dotknuté uplatňovanie trestného práva členských štátov“.
            5. Článok 1 uvedeného nariadenia stanovuje:
            „1. Na účely ochrany finančných záujmov Európskych spoločenstiev sa týmto prijíma všeobecná úprava týkajúca sa jednotných kontrol a správnych opatrení a sankcií, ktoré sa týkajú protiprávneho konania [nezrovnalostí – neoficiálny preklad ] s ohľadom na právo spoločenstva.
            2. ,Nezrovnalosť‘ je akékoľvek porušenie ustanovenia práva spoločenstva vyplývajúce z konania alebo opomenutia hospodárskeho subjektu, dôsledkom čoho je alebo by bolo poškodenie všeobecného rozpočtu spoločenstiev alebo rozpočtov nimi spravovaných, buď zmenšením, alebo stratou výnosov plynúcich z vlastných zdrojov vyberaných priamo v mene spoločenstiev alebo neoprávnenou výdajovou položkou.“
            6. Článok 2 toho istého nariadenia stanovuje:
            „1. Správne kontroly, opatrenia a sankcie sa zavedú v takej miere, aby zabezpečili náležité uplatňovanie práva spoločenstva. Opatrenia majú byť účinné, primerané a majú odrádzať tak, aby poskytovali primeranú ochranu finančných záujmov spoločenstiev.
            2. Nesmie sa uložiť žiadna správna sankcia, ak neexistovalo pred spáchaním protiprávneho konania [pred tým, než došlo k nezrovnalosti – neoficiálny preklad ] príslušné ustanovenie právneho aktu spoločenstva. V prípade následnej zmeny a doplnenia ustanovení, ktoré ukladajú správne sankcie a sú upravené v právnych predpisoch spoločenstva, sa retroaktívne uplatnia menej prísne ustanovenia.
            3. Právo spoločenstva stanoví druh a rozsah správnych opatrení a sankcií potrebných na správne uplatnenie daných pravidiel zohľadňujúc druh a závažnosť protiprávneho konania [nezrovnalosti – neoficiálny preklad ], poskytnutej alebo získanej výhody a stupeň zodpovednosti.
            4. Za podmienok ustanovených platným právom spoločenstva sa postupy pri uplatňovaní kontrol, opatrení a sankcií spoločenstva spravujú právom členských štátov.“
            7. Článok 4 nariadenia č. 2988/95 stanovuje:
            „1. Je všeobecným pravidlom, že pri akejkoľvek nezrovnalosti sa neprávom získaná výhoda odníme:
            – povinnosťou zaplatiť alebo vrátiť dlžné alebo neprávom získané sumy,
            – úplnou alebo čiastočnou stratou záruky poskytnutej na podporu žiadosti o poskytnutú výhodu alebo v čase prijatia zálohy.
            2. Uplatnenie opatrení uvedených v odseku 1 sa obmedzí na zrušenie poskytnutej výhody chody [výhody zvýšenej – neoficiálny preklad ], ak je tak ustanovené, na úrok [o úrok – neoficiálny preklad ] určený na základe paušálnej sadzby.
            3. Činy [Konania – neoficiálny preklad ], o ktorých sa zistí, že boli úmyselne vykonané na získanie výhody v protiklade s cieľmi práva spoločenstva platného v danom prípade tým, že sa umelo vytvorili podmienky potrebné na získanie výhody, majú za následok neposkytnutie výhody alebo jej zrušenie.
            4. Opatrenia ustanovené v tomto článku sa nepovažujú za tresty [sankcie – neoficiálny preklad ].“
            8. Článok 5 uvedeného nariadenia znie:
            „1. Úmyselná nezrovnalosť alebo nezrovnalosť spôsobené nedbanlivosťou môžu mať za následok tieto správne sankcie:
            a) zaplatenie správnej pokuty;
            b) zaplatenie sumy väčšej ako sú sumy neprávom získané alebo neuhradené a prípadne úroky; táto dodatočná suma sa stanovuje v súlade s percentuálnou sadzbou, ktorú treba ustanoviť osobitnými pravidlami a nesmie prekročiť úroveň nevyhnutnú na vytvorenie odstrašujúceho účinku;
            c) celkové alebo čiastočné odňatie výhody poskytnutej na základe právnych predpisov spoločenstva, aj keď mal subjekt neprávom úžitok len z časti takej výhody;
            d) vylúčenie z výhody alebo jej odňatie na obdobie nasledujúce po období výskytu nezrovnalosti;
            e) dočasné odňatie súhlasu alebo oprávnenia zúčastňovať sa na programe pomoci spoločenstva;
            f) strata záruky alebo depozitu poskytnutého s cieľom splnenia podmienok ustanovených právnymi predpismi alebo doplnenie neoprávnene uvoľnenej záruky;
            g) iné sankcie čisto ekonomickej povahy, zodpovedajúce svojou povahou a rozsahom, ktoré sú ustanovené odvetvovými právnymi predpismi prijatými Radou s ohľadom na špecifické požiadavky daných odvetví a v súlade s uplatňovaním právomocí zverených Komisii Radou.
            2. Bez ohľadu na ustanovenia upravené v odvetvových právnych predpisoch existujúcich v čase nadobudnutia účinnosti tohto nariadenia, za iné nezrovnalosti môžu byť udelené len sankcie, ktoré nie sú rovnocenné s trestnými sankciami a ustanovuje ich odsek 1, za predpokladu, že tieto sankcie sú nevyhnutné na zabezpečenie riadneho uplatnenia právnych predpisov.“
            9. Článok 6 nariadenia 2988/95 stanovuje:
            „1. Bez ohľadu na správne opatrenia spoločenstva a sankcie prijaté na základe odvetvových právnych predpisov existujúcich v čase nadobudnutia účinnosti tohto nariadenia, uloženie finančných sankcií, ako sú správne pokuty, možno pozastaviť rozhodnutím príslušného orgánu, ak sa začalo trestné konanie voči danej osobe v súvislosti s tými istými skutočnosťami. Prerušením správneho konania premlčacia doba ustanovená v článku 3 neplynie.
            2. Ak sa nepokračuje v trestnom konaní, pokračuje sa v prerušenom správnom konaní.
            3. Keď sa ukončí trestné konanie, pokračuje sa v prerušenom správnom konaní, ak to nie je vylúčené na základe všeobecných právnych zásad.
            4. Ak sa v správnom konaní pokračuje, správny orgán zabezpečí, aby sa danej osobe udelila sankcia, ktorá je aspoň rovnocenná so sankciou ustanovenou právnymi predpismi spoločenstva, môže však zobrať do úvahy sankciu uloženú tej istej osobe súdnym orgánom s ohľadom na tie isté skutočnosti.
            5. Odseky 1 až 4 sa nevzťahujú na finančné sankcie, ktoré tvoria integrálnu súčasť systémov finančných podpôr a možno ich uložiť nezávisle od akýchkoľvek trestných sankcií, ak a pokiaľ nie sú rovnocenné takýmto sankciám.“
            Nariadenie (ES) č. 1782/2003
            10. Nariadenie Rady (ES) č. 1782/2003 z 29. septembra 2003, ktorým sa stanovujú spoločné pravidlá režimov priamej podpory v rámci Spoločnej poľnohospodárskej politiky a ktorým sa zavádzajú niektoré režimy podpory pre poľnohospodárov a ktorým sa menia a dopĺňajú nariadenia (EHS) č. 2019/93, (ES) č. 1452/2001, (ES) č. 1453/2001, (ES) č. 1454/2001, (ES) č. 1868/94, (ES) č. 1251/1999, (ES) č. 1254/1999, (ES) č. 1673/2000, (EHS) č. 2358/71 a (ES) č. 2529/2001 (Ú. v. EÚ L 270, s. 1; Mim. vyd. 03/040, s. 269), zmenené a doplnené nariadením Komisie (ES) č. 118/2005 z 26. januára 2005 (Ú. v. EÚ L 24, s. 15, ďalej len „nariadenie č. 1782/2003“), vo svojom odôvodnení 21 uvádza:
            „Režimy podpory, na ktoré sa vzťahuje Spoločná poľnohospodárska politika, poskytujú priamu podporu príjmov, najmä s cieľom zaistiť poľnohospodárskemu obyvateľstvu primeranú životnú úroveň. Tento cieľ je úzko spojený so zachovávaním vidieckych oblastí. Aby sa zabránilo nesprávnemu prideleniu zdrojov spoločenstva, je nutné, aby sa neuskutočnila žiadna platba podpory v prospech poľnohospodárov, ktorí umele vytvorili podmienky vyžadované na vyplatenie takých podpôr.“
            11. Článok 24 nariadenia č. 1782/2003 stanovuje:
            „1. Bez toho, aby boli dotknuté zníženia a vylúčenia uvedené v článku 6, ak sa zistí, že poľnohospodár nedodržuje podmienky požadované na poskytnutie podpory stanovené týmto nariadením alebo článkom 2a nariadenia (ES) č. 1259/1999, je platba alebo časť platby, ktorá sa poskytla alebo sa má poskytnúť a pre ktorú boli dodržané podmienky, predmetom znížení a vylúčení stanovených postupom podľa článku 144 ods. 2 tohto nariadenia.
            2. Percento zníženia závisí na závažnosti, rozsahu, trvania a opakovania zisteného nedodržania a môže viesť až na úplnému vylúčeniu z jedného alebo viac režimov podpory počas jedného alebo viac kalendárnych rokov.“
            Nariadenie č. 1973/2004
            12. Odôvodnenie 69 nariadenia č. 1973/2004 uvádza:
            „článok 143b nariadenia… č. 1782/2003 umožňuje Českej republike, Estónsku, Cypru, Lotyšsku, Litve, Maďarsku, Malte, Poľsku, Slovinsku a Slovensku (nové členské štáty) nahradiť priame platby jednotnou platbou (,schéma jednotnej platby na plochu‘). Pre túto možnosť sa rozhodli Česká republika, Estónsko, Cyprus, Lotyšsko, Litva, Maďarsko, Poľsko a Slovensko. Preto by mali byť stanovené podrobné pravidlá pre uplatnenie schémy jednotnej platby na plochu“.
            13. Článok 138 uvedeného nariadenia stanovuje:
            „1. S výnimkou prípadov vyššej moci ( force majeure ) alebo výnimočných okolností, ako sú uvedené v článku 72 nariadenia (ES) č. 796/2004, ak je administratívnou kontrolou alebo kontrolou na mieste, zistené, že zistený rozdiel medzi deklarovanou plochou a plochou stanovenou v zmysle bodu (22) článku 2 nariadenia (ES) č. 796/2004, je viac ako 3 %, ale menej ako 30 % stanovenej plochy, je suma poskytnutá na základe schémy jednotnej platby na plochu znížená na daný rok o dvojnásobok zisteného rozdielu.
            Ak je rozdiel vyšší ako 30 % stanovenej plochy, nemôže byť na daný rok poskytnutá žiadna pomoc.
            Ak je rozdiel viac ako 50 %, je farmár [poľnohospodár – neoficiálny preklad ] znova vylúčený z získania pomoci až do výšky, ktorá zodpovedá rozdielu medzi deklarovanou a stanovenou plochou. Táto suma musí byť kompenzovaná platbami pomoci, na ktoré má farmár [poľnohospodár – neoficiálny preklad ] nárok v súvislosti so žiadosťami, ktoré predloží v priebehu troch kalendárnych rokov nasledujúcich po roku zistenia.
            2. Ak sú rozdiely medzi deklarovanou a stanovenou plochou spôsobené úmyselným nezákonným konaním, pomoc, na ktorú by mal farmár [poľnohospodár – neoficiálny preklad ] nárok, mu nebude v danom kalendárnom roku poskytnutá.
            Navyše, ak je rozdiel vyšší ako 20 % stanovenej plochy, je farmár [poľnohospodár – neoficiálny preklad ] znovu vylúčený zo získania pomoci až do výšky, ktorá zodpovedá rozdielu medzi deklarovanou a stanovenou plochou. Táto suma musí byť kompenzovaná platbami pomoci, na ktoré má farmár [poľnohospodár – neoficiálny preklad ] nárok v súvislosti so žiadosťami, ktoré predloží v priebehu troch kalendárnych rokov nasledujúcich po roku zistenia.
            3. Na účely stanovenia predpísanej plochy v zmysle bodu (22) článku 2 nariadenia (ES) č. 796/2004 sa uplatňuje článok 143b, odsek 5 a prvý pododsek článku 143b, odsek 6 nariadenia… č. 1782/2003 a článok 137 tohto nariadenia.“
            Poľská právna úprava
            14. § 297 ods. 1 zákona zo 6. júna 1997 – trestný zákonník (ustawa z dnia 6 czerwca 1997 r. – Kodeks karny, Dz. U z roku 1997, č. 88, položka 553) stanovuje:
            „Trestom odňatia slobody v trvaní troch mesiacov až päť rokov sa potrestá každý, kto s cieľom získať pre seba alebo pre akúkoľvek inú osobu od banky alebo organizačnej jednotky vykonávajúcej obdobnú hospodársku činnosť na základe zákona, alebo od orgánu, či inštitúcie disponujúcej verejnými zdrojmi úver, pôžičku, záruku, akreditív, dotáciu, subvenciu, potvrdenie vydané bankou o záväzku vyplývajúcom zo zábezpeky, záruky alebo z podobného finančného plnenia s konkrétnym hospodárskym cieľom, elektronický platobný nástroj alebo verejnú zákazku, predloží falšovaný alebo pozmenený dokument obsahujúci klamlivé alebo podvodné tvrdenia, alebo podvodné písomné vyhlásenie, pokiaľ ide o okolnosti, ktoré majú rozhodujúci význam na získanie už citovanej finančnej pomoci, platobného nástroja alebo zákazky“.
            15. Podľa § 17 ods. 1 bodov 7 a 11 zákona zo 6. júna 1997 – trestný poriadok (ustawa z dnia 6 czerwca 1997 r. – Kodeks postępowania karnego, Dz. U. z roku 1997, č. 89, položka 555, ďalej len „trestný poriadok“):
            „Konanie sa nezačne alebo bude ukončené, pokiaľ už bolo začaté, ak:
            …
            trestné konanie týkajúce sa tých istých skutkových okolností a tej istej osoby bolo s konečnou platnosťou ukončené alebo už prebieha,
            …
            iné okolnosti trestné stíhania vylučujú.
            …“
            Konanie vo veci samej a prejudiciálna otázka
            16. Dňa 16. mája 2005 podal pán Bonda na Biuro Powiatowe Agencji Restrukturyzacji i Modernizacji Rolnictwa (okresné pracovisko Agentúry pre reštrukturalizáciu a modernizáciu poľnohospodárstva, ďalej len „pracovisko“) žiadosť o poskytnutie jednotnej platby na plochu za rok 2005.
            17. V rámci tejto žiadosti podal nepravdivé vyhlásenie o rozlohe obrábaných poľnohospodárskych plôch a kultúrach vypestovaných na týchto plochách takým spôsobom, že deklaroval väčšiu poľnohospodársky obrábanú plochu, keďže v tomto vyhlásení sa uvádza 212,78 ha namiesto 113,49 ha.
            18. Dňa 25. júna 2006 prijal vedúci pracoviska na základe článku 138 ods. 1 nariadenia č. 1973/2004 rozhodnutie, ktorým pánovi Bonda zamietol poskytnúť jednotnú platbu na plochu za rok 2005 a ďalej mu uložil sankciu spočívajúcu v strate nároku na jednotnú platbu na plochu vo výške zodpovedajúcej rozdielu medzi skutočnou a deklarovanou plochou, a to na tri roky nasledujúce po roku, v ktorom bolo nepravdivé vyhlásenie podané.
            19. Rozsudkom zo 14. júla 2009 Sąd Rejonowy w Goleniowie (Okresný súd v Goleniówe) odsúdil pána Bonda za spáchanie trestného činu subvenčného podvodu podľa § 297 ods. 1 zákona zo 6. júna 1997 – trestného zákonníka z dôvodu, že na to, aby získal subvencie, vykonal nepravdivé vyhlásenie, pokiaľ ide o rozhodujúce skutkové okolnosti na získanie jednotnej platby na plochu. Na tomto základe bol pán Bonda odsúdený na trest odňatia slobody na osem mesiacov s podmienečným odkladom výkonu trestu na dva roky, ako aj na peňažný trest vo výške 80 denných sadzieb po 20 PLN.
            20. Pán Bonda podal proti tomuto rozsudku odvolanie na Sąd Okręgowy w Szczecinie (Krajský súd v Štetíne), ktorý tento rozsudok zrušil, pričom dospel k záveru, že trestné konanie je neprípustné z dôvodu, že pánovi Bonda už bola za tie isté skutky uložená správna sankcia. V dôsledku toho tento súd podľa § 17 ods. 1 bodu 11 trestného poriadku rozhodol o zastavení trestného konania rozhodnutím z 19. marca 2010.
            21. Prokurator Generalny (generálny prokurátor) podal proti tomuto rozhodnutiu kasačný opravný prostriedok na Sąd Najwyższy (Najvyšší súd), pričom sa dovolával zjavného porušenia procesného pravidla stanoveného v uvedenom § 17 ods. 1 bode 11.
            22. Podľa názoru, ktorý zastával Sąd Najwyższy, aj keď neexistuje nijaká pochybnosť, že skutkové okolnosti, ktoré viedli k prijatiu opatrenia uvedeného v článku 138 ods. 1 nariadenia č. 1973/2004 voči pánovi Bonda, sú totožné so skutkovými okolnosťami, ktoré sú predmetom rozhodnutia v trestnom konaní, tento súd napriek tomu zastáva názor, že keďže toto rozhodnutie je založené na § 17 ods. 1 bode 11 trestného poriadku, rozhodnutie o zastavení konania vyhlásené v trestnom konaní začatom proti pánovi Bonda je nesprávne.
            23. Sąd Najwyższy totiž zastáva názor, že samotný § 17 ods. 1 bod 7 trestného poriadku môže predstavovať správny právny základ na ukončenie uvedeného konania. Na účely rozhodnutia vo veci samej treba preto určiť, či konanie, ktoré začalo pracovisko, možno považovať za konanie trestnej povahy v zmysle tohto ustanovenia. Vnútroštátny súd v tejto súvislosti spresňuje, že hoci doslovný výklad uvedeného ustanovenia vyžaduje, aby sa na túto otázku odpovedalo záporne, táto otázka sa musí vykladať s prihliadnutím na článok 4 ods. 1 protokolu č. 7.
            24. Za týchto podmienok sa Sąd Najwyższy domnieva, že treba posúdiť právnu povahu sankcie uloženej poľnohospodárovi na základe článku 138 ods. 1 nariadenia č. 1973/2004.
            25. Keďže Sąd Najwyższy dospel k záveru, že rozhodnutie vo veci, ktorú prejednáva, závisí od výkladu uvedeného článku 138, rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
            Akú právnu povahu má sankcia stanovená v článku 138 [nariadenia č. 1973/2004], ktorá spočíva v tom, že poľnohospodár bude v kalendárnych rokoch, ktoré nasledujú po roku, v ktorom predložil nesprávne vyhlásenie týkajúce sa… plochy, ktorá je základom pre priame platby, vylúčený z [jednotnej platby na plochu]?“
            O prejudiciálnej otázke
            26. Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 138 ods. 1 nariadenia č. 1973/2004 má vykladať v tom zmysle, že opatrenia stanovené v druhom a treťom pododseku tohto ustanovenia, ktoré spočívajú v tom, že poľnohospodár bude vylúčený z poskytnutia pomoci v roku, v ktorom predložil nepravdivé vyhlásenie týkajúce sa plochy, na ktorú možno poskytnúť túto pomoc, a v tom, že táto pomoc, na ktorú by mohol mať nárok v priebehu troch nasledujúcich kalendárnych rokoch, bude znížená o sumu, ktorá zodpovedá rozdielu medzi deklarovanou plochou a stanovenou plochou, predstavujú sankcie trestnej povahy.
            27. Na úvod treba konštatovať, že Sąd Najwyższy žiada Súdny dvor o výklad článku 138 ods. 1 nariadenia č. 1973/2004, keďže zásada ne bis in idem  tak, ako je uvedená v § 17 ods. 1 bode 7 trestného poriadku, sa môže v rámci konania vo veci samej uplatniť len vtedy, ak opatrenia stanovené v tomto článku 138 ods. 1 možno kvalifikovať ako sankcie trestnej povahy.
            28. V tejto súvislosti treba pripomenúť, že Súdny dvor už rozhodol, že sankcie nariadené právnymi predpismi v oblasti spoločnej poľnohospodárskej politiky, ako je dočasné vylúčenie hospodárskeho subjektu z úpravy pomoci, nemajú tresnú povahu (pozri rozsudky z 18. novembra 1987, Maizena a i., 137/85, Zb. s. 4587, bod 13; z 27. októbra 1992, Nemecko/Komisia, C-240/90, Zb. s. I-5383, bod 25, ako aj z 11. júla 2002, Käserei Champignon Hofmeister, C-210/00, Zb. s. I-6453, bod 43).
            29. Súdny dvor totiž zastával názor, že takéto vylúčenie slúži na boj proti mnohým nezrovnalostiam, ktoré vznikajú v rámci pomoci pre poľnohospodárov a ktoré značným zaťažením rozpočtu Únie môžu ohroziť opatrenia, ktoré inštitúcie prijímajú v tejto oblasti na účely stabilizovania trhov, podpory životnej úrovne poľnohospodárov a zabezpečenia primeraných cien pri zásobovaní spotrebiteľov (pozri rozsudok Käserei Champignon Hofmeister, už citovaný, bod 38).
            30. Na podporu svojej analýzy Súdny dvor rovnako uviedol, že predpisy, ktoré boli porušené, boli určené len hospodárskym subjektom, ktoré sa dobrovoľne rozhodli využiť úpravu pomoci v oblasti poľnohospodárstva (pozri rozsudky Maizena a i., už citovaný, bod 13; Nemecko/Komisia, už citovaný, bod 26, ako aj Käserei Champignon Hofmeister, už citovaný, bod 41). Dodal, že v súvislosti so schémou pomoci Únie, v rámci ktorej poskytnutie pomoci nevyhnutne podlieha podmienke, že jej príjemca predloží všetky záruky poctivosti a spoľahlivosti, predstavuje sankcia, ktorá sa ukladá v prípade nedodržania týchto požiadaviek, osobitný správny nástroj, ktorý je neoddeliteľnou súčasťou schémy pomoci, a slúži na zabezpečenie riadneho finančného hospodárenia s verejnými prostriedkami Únie (rozsudok Käserei Champignon Hofmeister, už citovaný, bod 41).
            31. Pokiaľ ide o opatrenia stanovené v článku 138 ods. 1 druhom a treťom pododseku nariadenia č. 1973/2004, z nijakej skutočnosti nevyplýva odlišná odpoveď.
            32. Je totiž nepochybné, že len na subjekty, ktoré požiadali o využitie schémy pomoci zavedenej nariadením č. 1973/2004, sa môžu uplatniť opatrenia stanovené v článku 138 ods. 1 druhom a treťom pododseku uvedeného nariadenia, pokiaľ sa ukáže, že informácie, ktoré takého subjekty poskytli na podporu svojej žiadosti, sú nesprávne. Navyše uvedené opatrenia sú tiež osobitným administratívnym nástrojom, ktorý je neoddeliteľnou súčasťou osobitnej schémy pomoci a ktorý je určený na zabezpečenie riadneho finančného hospodárenia s verejnými prostriedkami Únie.
            33. V tejto súvislosti treba dodať, že z článku 1 nariadenia č. 2988/95, ktorý stanovuje spoločný právny rámec pre všetky oblasti politík Spoločenstva, v prvom rade vyplýva, že akékoľvek porušenie ustanovenia práva Únie vyplývajúce z konania alebo opomenutia hospodárskeho subjektu, dôsledkom ktorého je alebo by bolo poškodenie všeobecného rozpočtu Únie alebo ňou spravovaných rozpočtov, akékoľvek porušenie ustanovenia práva sa považuje za „nezrovnalosť“ a vedie k uplatneniu „správnych opatrení a sankcií“.
            34. Ďalej z článku 5 ods. 1 písm. c) a d) nariadenia č. 2988/95 vyplýva, že celkové alebo čiastočné odňatie výhody poskytnutej na základe právnych predpisov Spoločenstva, aj keď mal subjekt neprávom úžitok len z časti takej výhody, ako aj vylúčenie z výhody alebo jej odňatie na obdobie nasledujúce po období výskytu nezrovnalosti predstavujú správne sankcie. Oba tieto prípady sú uvedené v článku 138 ods. 1 nariadenia č. 1973/2004.
            35. Napokon, zatiaľ čo článok 6 ods. 1 až 4 nariadenia č. 2988/95 obsahuje pravidlá týkajúce sa zohľadnenia vnútroštátneho trestného konania v správnom konaní založenom na práve Únie, z deviateho odôvodnenia a z článku 6 ods. 5 tohto nariadenia vyplýva, že správne sankcie stanovené v súlade s cieľmi spoločnej poľnohospodárskej politiky tvoria neoddeliteľnú súčasť schém pomoci, že sledujú vlastné ciele a že ich možno uložiť nezávisle od akýchkoľvek trestných sankcií, ak nie sú rovnocenné takýmto sankciám, prípadne v rozsahu, v ktorom im nie sú rovnocenné.
            36. Správna povaha opatrení stanovených v článku 138 ods. 1 druhom a treťom pododseku nariadenia č. 1973/2004 nie je spochybnená na základe preskúmania judikatúry Európskeho súdu pre ľudské práva týkajúcej sa pojmu „trestné konanie“ v zmysle článku 4 ods. 1 protokolu č. 7, čo je ustanovenie, na ktoré odkazuje vnútroštátny súd.
            37. Podľa tejto judikatúry sú v tejto súvislosti relevantné tri kritériá. Prvým kritériom je právna kvalifikácia porušenia vo vnútroštátnom práve, druhým je samotná povaha porušenia a tretím povaha a stupeň prísnosti sankcie, ktorá hrozí dotknutej osobe (pozri najmä rozsudky ESĽP Engel a i. v Holandsko z 8. júna 1976, séria A č. 22, body 80 až 82, ako aj Zolotoukhine v Rusko z 10. februára 2009, žaloba č. 14939/03, body 52 a 53).
            38. Pokiaľ ide o prvé kritérium, treba uviesť, že právo Únie, ktoré sa v prejednávanej veci musí postaviť na roveň „vnútroštátneho práva“ v zmysle judikatúry Európskeho súdu pre ľudské práva, nepovažuje opatrenia stanovené v článku 138 ods. 1 nariadenia č. 1973/2004 za opatrenia trestnej povahy.
            39. Pokiaľ ide o druhé kritérium, to zahŕňa overenie toho, či sankcia uložená subjektu má najmä represívny účel.
            40. V prejednávanej veci z analýzy vykonanej v bodoch 28 až 32 tohto rozsudku vyplýva, že opatrenia stanovené v článku 138 ods. 1 druhom a treťom pododseku nariadenia č. 1973/2004 sa majú uplatniť len na hospodárske subjekty, ktoré sa odvolávajú na schému pomoci zavedenú týmto nariadením, a že účel týchto opatrení nie je represívny, ale v podstate spočíva v ochrane spravovania finančných prostriedkov Únie dočasným vylúčením príjemcu, ktorý vo svojej žiadosti o poskytnutie pomoci uviedol nepravdivé vyhlásenia.
            41. Ako uviedla generálna advokátka v bode 65 svojich návrhov, v neprospech represívnej povahy uvedených opatrení svedčí tiež to, že zníženie výšky pomoci, ktorú možno vyplatiť poľnohospodárovi za roky nasledujúce po roku, v priebehu ktorého bola zistená nezrovnalosť, podlieha predloženiu žiadosti za tieto roky. Ak teda poľnohospodár nepodá žiadosť za nasledujúce roky, sankcia, ktorá mu hrozí podľa článku 138 ods. 1 nariadenia č. 1973/2004, sa stane neúčinnou. Tak je to aj v prípade, ak tento poľnohospodár už viac nespĺňa podmienky, ktoré sa požadujú na poskytnutie pomoci. Napokon sankcia sa rovnako stane čiastočne neúčinnou, ak výška pomoci, na ktorú môže mať poľnohospodár nárok v nasledujúcich rokoch, je nižšia než výška zníženia, ktoré sa musí uplatniť na túto pomoc podľa opatrenia o znížení neoprávnene získanej pomoci.
            42. Z toho vyplýva, že druhé kritérium uvedené v bode 37 tohto rozsudku nepostačuje na to, aby opatrenia stanovené v článku 138 ods. 1 nariadenia č. 1973/2004 mali trestnú povahu.
            43. Pokiaľ ide o tretie kritérium, okrem toho, čo bolo zdôraznené v bode 41 tohto rozsudku, treba uviesť, že jediným účinkom sankcií stanovených v článku 138 ods. 1 druhom a treťom pododseku nariadenia č. 1973/2004 je zbaviť dotknutého poľnohospodára vyhliadky získať pomoc.
            44. Uvedené sankcie preto nemožno na základe tretieho kritéria uvedeného v bode 37 tohto rozsudku považovať za sankcie trestnej povahy.
            45. Zo všetkých predchádzajúcich úvah vyplýva, že charakteristiky sankcií stanovené v článku 138 ods. 1 nariadenia č. 1973/2004 neumožňujú zastávať názor, že sa musia kvalifikovať ako sankcie trestnej povahy.
            46. Na položenú otázku treba preto odpovedať tak, že článok 138 ods. 1 nariadenia č. 1973/2004 sa má vykladať v tom zmysle, že opatrenia stanovené v druhom a treťom pododseku tohto ustanovenia, ktoré spočívajú v tom, že poľnohospodár bude vylúčený z poskytnutia pomoci v roku, v ktorom predložil nepravdivé vyhlásenie týkajúce sa plochy, na ktorú možno poskytnúť túto pomoc, a v tom, že táto pomoc, na ktorú by mohol mať nárok, bude znížená v priebehu troch nasledujúcich kalendárnych rokoch o sumu, ktorá zodpovedá rozdielu medzi deklarovanou plochou a stanovenou plochou, nepredstavujú sankcie trestnej povahy.
            O trovách
            47. Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

            Výrok
            Z týchto dôvodov Súdny dvor (veľká komora) rozhodol takto:
            Článok 138 ods. 1 nariadenia Komisie (ES) č. 1973/2004 z 29. októbra 2004, ustanovujúceho podrobné pravidlá uplatňovania nariadenia Rady (ES) č. 1782/2003 o schémach podpory stanovených v hlavách IV a IVa tohto nariadenia a využití pozemkov vyňatých z produkcie na výrobu surovín, sa má vykladať v tom zmysle, že opatrenia stanovené v druhom a treťom pododseku tohto ustanovenia, ktoré spočívajú v tom, že poľnohospodár bude vylúčený z poskytnutia pomoci v roku, v ktorom predložil nepravdivé vyhlásenie týkajúce sa plochy, na ktorú možno poskytnúť túto pomoc, a v tom, že táto pomoc, na ktorú by mohol mať nárok, bude znížená v priebehu troch nasledujúcich kalendárnych rokov o sumu, ktorá zodpovedá rozdielu medzi deklarovanou plochou a stanovenou plochou, nepredstavujú sankcie trestnej povahy.


title: Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 2. mája 2006.#Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska proti Európskemu parlamentu a Rade Európskej únie.#Nariadenie (ES) č. 460/2004 - Európska agentúra pre bezpečnosť sietí a informácií - Voľba právneho základu.#Vec C-217/04.

text:
      Vec C‑217/04
      Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska
      proti
      Európskemu parlamentu
      a
      Rade Európskej únie
      „Nariadenie (ES) č. 460/2004 – Európska agentúra pre bezpečnosť sietí a informácií – Voľba právneho základu“
      Abstrakt rozsudku
      1.        Aproximácia právnych predpisov – Článok 95 ES – Rozsah
      (Článok 95 ES)
      2.        Aproximácia právnych predpisov – Odvetvie telekomunikácií
      (Článok 95 ES; nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 460/2004)
      1.        Výrazom „opatrenia na aproximáciu“ uvedeným v článku 95 ES chceli autori Zmluvy zveriť zákonodarcovi Spoločenstva v závislosti
         na všeobecnom kontexte a osobitných okolnostiach harmonizovanej oblasti určitý priestor pre posúdenie najvhodnejšej techniky
         aproximácie na dosiahnutie požadovaného výsledku, najmä v oblastiach, pre ktoré sú charakteristické zložité technické podrobnosti.

      V tejto súvislosti znenie článku 95 ES nedovoľuje prijať záver, že adresátmi opatrení prijatých zákonodarcom Spoločenstva
         na základe tohto ustanovenia musia byť výlučne členské štáty. Na základe posúdenia zákonodarcom Spoločenstva sa totiž môže
         zdať, že je potrebné vytvoriť orgán Spoločenstva, ktorého úlohou bude prispievať k uskutočňovaniu procesu aproximácie v prípadoch,
         v ktorých sa na uľahčenie harmonizovaného uplatňovania aktov prijatých na základe tohto ustanovenia zdá byť vhodné prijať
         nezáväzné sprievodné a rámcové opatrenia.

      Úlohy zverené takému orgánu však musia byť úzko späté s oblasťami upravenými opatreniami na aproximáciu zákonov, iných právnych
         predpisov a správnych opatrení členských štátov. O tento prípad ide najmä vtedy, keď takto založený orgán Spoločenstva poskytuje
         služby vnútroštátnym orgánom a/alebo hospodárskym subjektom, ktoré majú vplyv na jednotné vykonávanie harmonizačných opatrení
         a ktoré môžu ich uplatňovanie uľahčiť.

      (pozri body 43 – 45)
      2.        Nariadenie č. 460/2004 o zriadení Európskej agentúry pre bezpečnosť sietí a informácií sa správne zakladá na článku 95 ES.

      Po prvé, pokiaľ ide o ciele agentúry upravené v článku 2 uvedeného nariadenia, smernica 2002/21 o spoločnom regulačnom rámci
         pre elektronické komunikačné siete a služby podľa jej článku 1 ods. 1 vytvára harmonizovaný rámec na reguláciu elektronických
         komunikačných služieb, elektronických komunikačných sietí, pridružených zariadení a pridružených služieb. Navyše zákonodarca
         Spoločenstva sa s otázkou bezpečnosti sietí a informácií zaoberal v početných ustanoveniach osobitných smerníc. To je prípad
         smernice 2002/20 o povolení na elektronické komunikačné sieťové systémy a služby, smernice 2002/22 o univerzálnej službe a právach
         užívateľov týkajúcich sa elektronických komunikačných sietí a služieb, smernice 2002/58 týkajúcej sa spracovávania osobných
         údajov a ochrany súkromia v sektore elektronických komunikácií, smernice 95/46 o ochrane fyzických osôb pri spracovaní osobných
         údajov a voľnom pohybe týchto údajov a smernice 1999/93 o rámci spoločenstva pre elektronické podpisy. Okrem toho sú úlohy
         zverené agentúre na základe článku 3 tohto istého nariadenia úzko spojené s cieľmi sledovanými smernicou 2002/21 a osobitnými
         smernicami v oblasti bezpečnosti sietí a informácií.

      Po druhé, pokiaľ ide o uplatňovanie právnej úpravy Spoločenstva v danej oblasti, uvedené nariadenie nie je izolovaným opatrením
         ale súčasťou normatívneho rámca tvoreného smernicou 2002/21 a osobitnými smernicami týkajúcimi sa sietí a elektronických komunikácií,
         ktorý smeruje k uskutočneniu vnútorného trhu v oblasti elektronickej komunikácie. Okrem toho zaoberajúc sa oblasťou, v ktorej
         sa používajú nielen zložité, ale aj veľmi rýchlo sa meniace technológie, zákonodarca Spoločenstva usúdil, že založenie orgánu
         Spoločenstva, akým je agentúra, je primeraným prostriedkom na zabránenie vzniku odlišností, ktoré by mohli vytvoriť prekážky
         správneho fungovania vnútorného trhu v danej oblasti.

      Napokon zo spoločného preskúmania článku 25 ods. 1 a 2 a článku 27 nariadenia, podľa ktorých by mala byť agentúra vytvorená
         na obmedzené obdobie a jej činnosť by mala byť predmetom vyhodnotenia smerujúceho k určeniu, či toto obdobie má byť predĺžené,
         vyplýva, že zákonodarca Spoločenstva usúdil, že pred rozhodnutím o budúcnosti agentúry bude vhodné vyhodnotiť efektivitu činnosti
         tejto agentúry, ako aj jej skutočný prínos k vykonaniu smernice 2002/21 a osobitných smerníc.

      (pozri body 47, 48, 50 – 55, 58, 60 – 62, 65 – 67)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (veľká komora)
      z 2. mája 2006 (*)

      „Nariadenie (ES) č. 460/2004 – Európska agentúra pre bezpečnosť sietí a informácií – Voľba právneho základu“
      Vo veci C‑217/04,
      ktorej predmetom je žaloba o neplatnosť podľa článku 230 ES, podaná 20. mája 2004,
      Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska, v zastúpení: M. Bethell, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci Lord Goldsmith a N. Paines, QC, ako aj T. Ward, barrister,

      žalobca,
      proti
      Európskemu parlamentu, v zastúpení: K. Bradley a U. Rösslein, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      Rade Európskej únie, v zastúpení: M. Veiga a A. Lopes Sabino, splnomocnení zástupcovia,

      žalovaným,
      ktorých v konaní podporujú:
      Fínska republika, v zastúpení: T. Pynnä a A. Guimaraes-Purokoski, splnomocnené zástupkyne,

      Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: F. Benyon a M. Shotter, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      vedľajší účastníci konania,
      SÚDNY DVOR (veľká komora),
      v zložení: predseda V. Skouris, predsedovia komôr P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas a J. Malenovský, sudcovia R. Schintgen,
         N. Colneric, S. von Bahr, J. N. Cunha Rodrigues, R. Silva de Lapuerta (spravodajkyňa), M. Ilešič, J. Klučka a U. Lõhmus,

      generálna advokátka: J. Kokott,
      tajomník: K. Sztranc, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 7. septembra 2005,
      po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 22. septembra 2005,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska svojou žalobou navrhuje zrušiť nariadenie (ES) č. 460/2004 Európskeho
         parlamentu a Rady z 10. marca 2004 o zriadení Európskej agentúry pre bezpečnosť sietí a informácií (Ú. v. EÚ L 77, s. 1; Mim.
         vyd. 01/005, s. 35, ďalej len „nariadenie“).

      2        Uznesením predsedu Súdneho dvora z 25. novembra 2004 bol povolený vstup Fínskej republiky a Komisie Európskych spoločenstiev
         ako vedľajších účastníkov do konania na podporu návrhov Európskeho parlamentu a Rady Európskej únie.

       Právny rámec
       Všeobecná právna úprava Spoločenstva
      3        Podľa svojho článku 1 ods. 1 smernica Európskeho parlamentu a Rady 2002/21/ES zo 7. marca 2002 o spoločnom regulačnom rámci
         pre elektronické komunikačné siete a služby („rámcová“ smernica) (Ú. v. ES L 108, s. 33; Mim. vyd. 13/029, s. 349) vytvára
         harmonizovaný rámec na reguláciu elektronických komunikačných služieb, elektronických komunikačných sietí, pridružených zariadení
         a pridružených služieb. Stanovuje úlohy národných regulačných orgánov a vytvára sústavu postupov na zabezpečenie harmonizovaného
         uplatňovania regulačného rámca v celom Spoločenstve.

      4        Medzi právne predpisy Spoločenstva týkajúce sa elektronických sietí a komunikácie patria aj nasledujúce smernice (ďalej len
         „osobitné smernice“):

      –        smernica Európskeho parlamentu a Rady 2002/19/ES zo 7. marca 2002 o prístupe a prepojení elektronických komunikačných sietí
         a príslušných zariadení („prístupová“ smernica) (Ú. v. ES L 108, s. 7; Mim. vyd. 13/029, s. 323),

      –        smernica Európskeho parlamentu a Rady 2002/20/ES zo 7. marca 2002 o povolení na elektronické komunikačné sieťové systémy a služby
         (smernica „o povolení“) (Ú. v. ES L 108, s. 21; Mim. vyd. 13/029, s. 337),

      –        smernica Európskeho parlamentu a Rady 2002/22/ES zo 7. marca 2002 o univerzálnej službe a právach užívateľov týkajúcich sa
         elektronických komunikačných sietí a služieb (smernica „o univerzálnej službe“) (Ú. v. ES L 108, s. 51; Mim. vyd. 13/029,
         s. 367),

      –        smernica Európskeho parlamentu a Rady 2002/58/ES z 12. júla 2002, týkajúca sa spracovávania osobných údajov a ochrany súkromia
         v sektore elektronických komunikácií (smernica „o súkromí a elektronických komunikáciách“) (Ú. v. ES L 201, s. 37; Mim. vyd.
         13/029, s. 514),

      –        smernica Európskeho parlamentu a Rady 1999/93/ES z 13. decembra 1999 o rámci spoločenstva pre elektronické podpisy (smernica
         „o elektronickom podpise“) (Ú. v. ES L 13, 2000, s. 12; Mim. vyd. 13/024, s. 239),

      –        smernica 2000/31/ES Európskeho parlamentu a Rady z 8. júna 2000 o určitých právnych aspektoch služieb informačnej spoločnosti
         na vnútornom trhu, najmä o elektronickom obchode (smernica „o elektronickom obchode“) (Ú. v. ES L 178, s. 1; Mim. vyd. 13/025,
         s. 399).

      5        Rozhodnutím 2002/627/ES z 29. júla 2002 (Ú. v. ES L 200, s. 38; Mim. vyd. 13/029, s. 511), Komisia zriadila Európsku skupinu
         regulátorov pre elektronické komunikačné siete a služby.

       Nariadenie
      6        Nariadenie bolo prijaté na základe článku 95 ES. Jeho článok 1 ods. 1 vytvára Európsku agentúru pre bezpečnosť sietí a informácií
         (ďalej len „agentúra“).

      7        V zmysle článku 1 ods. 2 nariadenia je poslaním agentúry „pomáha[ť] Komisii a členským štátom a následne spoluprac[ovať] s podnikateľskou
         komunitou, aby jej pomohla splniť požiadavky bezpečnosti sietí a informácií, a tak zabezpečiť plynulé fungovanie vnútorného
         trhu, vrátane tých uvedených v súčasnej a budúcej právnej úprave Spoločenstva, ako napríklad v smernici 2002/21/ES“.

      8        Článok 2 nariadenia s nadpisom „Ciele“ znie takto:

      „1.      Agentúra zvyšuje schopnosť spoločenstva, členských štátov a v dôsledku toho podnikateľskej komunity predchádzať, adresovať
         a reagovať na problémy bezpečnosti sietí a informácií.

      2.      Agentúra poskytuje pomoc a poradenstvo Komisii a členským štátom v otázkach týkajúcich sa bezpečnosti sietí a informácií patriacich
         do jej kompetencií uvedených v tomto nariadení.

      3.      Stavajúc na vnútroštátnom úsilí a úsilí spoločenstva, vytvorí agentúra vysokú úroveň odbornosti. Agentúra používa túto odbornosť
         na stimulovanie širokej spolupráce medzi aktérmi z verejného a súkromného sektora.

      4.      Agentúra pomáha na požiadanie Komisii pri prípravných technických prácach na aktualizáciu a vytvorenie legislatívy spoločenstva
         v oblasti bezpečnosti sietí a informácií.“

      9        Článok 3 nariadenia definuje úlohy vykonávané agentúrou „s cieľom zabezpečiť, aby bola dodržaná pôsobnosť a splnené ciele
         stanovené v článku 1 a 2“. Ide o nasledujúce úlohy:

      „a)      zber vhodných informácií na analýzu súčasných a vznikajúcich rizík a najmä na európskej úrovni tých, ktoré by mohli mať dopad
         na pružnosť a dostupnosť elektronických komunikačných sietí a na pravosť, integritu a dôvernosť informácií, ku ktorým sa prostredníctvom
         nich pristupuje a ktoré sú pomocou nich prenášané a poskytnutie výsledkov analýzu členským štátom a Komisii;

      b)      poskytovať Európskemu parlamentu, Komisii, európskym orgánom alebo príslušným vnútroštátnym orgánom vymenovaným členskými
         štátmi poradenstvo a na požiadanie pomoc v rámci jej cieľov;

      c)      zvyšovať spoluprácu medzi rôznymi aktérmi činnými v oblasti bezpečnosti sietí a informácií, inter alia, pravidelným organizovaním konzultácií s priemyslom, univerzitami ako aj s inými príslušnými sektormi a vytváraním sietí
         a kontaktov pre orgány spoločenstva, orgány verejného sektora vymenované členskými štátmi, orgánmi súkromného sektora a spotrebiteľov;

      d)      uľahčovať spoluprácu medzi Komisiou a členskými štátmi pri vytváraní spoločných metodológií na zabránenie, adresovanie a reagovanie
         na problémy bezpečnosti sietí a informácií;

      e)      prispievať k zvyšovaniu povedomia a dostupnosti včasných, objektívnych a komplexných informácií o otázkach bezpečnosti sietí
         a informácií pre všetkých užívateľov medziiným podporovaním výmen najlepších súčasných praxí, vrátane metód varovania užívateľov
         a hľadaním vzájomného prepojenia medzi iniciatívami verejného a súkromného sektora;

      f)      pomáhať Komisii a členským štátom v ich dialógu s priemyslom na adresovanie problémov súvisiacich s bezpečnosťou v hardwarových
         a softwarových výrobkoch;

      g)      sledovať vývoj noriem pre výrobky a služby pre bezpečnosť sietí a informácií;
      h)      poskytovať Komisii poradenstvo o výskume v oblasti bezpečnosti sietí a informácií ako aj o účinnom využívaní technológií na
         predchádzanie riziku;

      i)      presadzovať činnosti zisťovania rizika, interoperabilné riešenia pre riadenie rizika a štúdie preventívnych riadiacich riešeniach
         v rámci organizácií verejného a súkromného sektora;

      j)      prispievať k úsiliu Spoločenstva spolupracovať s tretími krajinami a prípadne s medzinárodnými organizáciami na podporu spoločného
         globálneho prístupu k otázkam bezpečnosti sietí a informácií, tým prispievajúc j rozvoju kultúry bezpečnosti sietí a informácií;

      k)      nezávisle vyjadrovať svoje vlastné uzávery, usmernenia a poskytovanie poradenstva v záležitostiach v rámci jej pôsobnosti
         a cieľov.“

      10      Oddiely 2 a 3 nariadenia sa týkajú organizácie a činnosti agentúry.

       O žalobe
      Argumentácia účastníkov konania
      11      Spojené kráľovstvo na podporu svojho návrhu na zrušenie nariadenia uvádza, že článok 95 ES nepredstavuje vhodný právny základ
         pre jeho prijatie. Článok 95 ES preniesol na zákonodarcu Spoločenstva právomoc aproximovať vnútroštátne zákony, ale nie právomoc
         vytvárať orgány Spoločenstva a zverovať im úlohy.

      12      Podľa Spojeného kráľovstva je potrebné preskúmať otázku, či predpis prijatý na základe článku 95 ES sleduje cieľ, ktorý by
         sa dal dosiahnuť súčasným prijatím rovnakej zákonnej úpravy v každom členskom štáte. Ak ide o takýto prípad, nariadenie aproximuje
         vnútroštátne právne predpisy. Naopak, ak nariadenie „robí niečo“, čo by sa nedalo dosiahnuť súčasným prijatím rovnakej právnej
         úpravy na úrovni členských štátov, t. j. ak prijíma právne predpisy v oblastiach prekračujúcich medze toho, čo môžu prijať
         členské štáty jednotlivo, nejde o harmonizačné opatrenie.

      13      Spojené kráľovstvo uznáva, že harmonizačné opatrenie prijaté na základe článku 95 ES môže obsahovať ustanovenia, ktoré sami
         osebe nepredstavujú aproximáciu vnútroštátnych zákonov, ak tieto ustanovenia sú iba vedľajšie alebo sledujú vykonanie ustanovení,
         ktoré aproximujú vnútroštátne právo.

      14      Podľa tohto členského štátu žiadne ustanovenie nariadenia neaproximuje vnútroštátne pravidlá, a to ani nepriamo a vo veľmi
         obmedzenej miere. Naopak, agentúre je výslovne zakázané zasahovať do právomocí vnútroštátnych orgánov, keďže v danej oblasti
         môže poskytovať iba nezáväzné poradenstvo.

      15      Spojené kráľovstvo uvádza, že vytvorením konzultačného orgánu Spoločenstva nariadenie namiesto aproximácie vnútroštátnych
         pravidiel reaguje na riziko, ktoré predstavuje zložitosť danej oblasti pre správne fungovanie vnútorného trhu. To, že opatrenie
         Spoločenstva môže byť na osoh fungovaniu vnútorného trhu, však ešte neznamená, že ide o harmonizačné opatrenie v zmysle článku
         95 ES.

      16      Spojené kráľovstvo upresňuje, že poskytovanie nezáväzného poradenstva nemôže byť rovnocenné „aproximácii ustanovení zákonov,
         iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov“ v zmysle článku 95 ES. Okrem toho poskytovanie takého poradenstva
         môže v praxi ešte zväčšiť existujúce rozdiely medzi vnútroštátnymi právnymi úpravami. Otázka, či v praxi poradenstvo poskytované
         agentúrou privedie členské štáty k tomu, aby diskrečnú právomoc, ktorú požívajú na základe rámcovej smernice a osobitných
         smerníc, vykonávali podobným spôsobom, je čisto špekulatívna.

      17      Tento členský štát zdôrazňuje, že úlohy agentúry sú obmedzené na získavanie odborných poznatkov a poskytovanie poradenstva
         širokému okruhu adresátov a jediným možným spojením medzi ňou vykonávanými úlohami a aproximáciou práva môže byť skutočnosť,
         že poskytuje pomoc Komisii. Táto rola, pri ktorej sa zdá, že ide o úlohu vykonávať technický výskum, je však s právnou úpravou
         Spoločenstva smerujúcou k aproximácii vnútroštátnych pravidiel spojená príliš vzdialene.

      18      Podľa Spojeného kráľovstva na tomto hodnotení nič nemení ani existencia rámcovej smernice a osobitných smerníc. Činnosť agentúry
         totiž výrazne presahuje ich pôsobnosť. Okrem toho poskytovanie nezáväzného poradenstva v zmysle nariadenia neuľahčuje vykonávanie
         týchto smerníc, keďže táto úloha je vyhradená výlučne pre príslušné orgány členských štátov a nie pre agentúru.

      19      Členský štát uvádza, že úlohy zverené agentúre sú rozsiahlejšie, ako vyplýva z pôsobnosti osobitných smerníc, pretože nariadenie
         sa týka nielen bezpečnosti sietí a komunikácie, ale aj informatických systémov, ako sú databázy.

      20      Spojené kráľovstvo rovnako tvrdí, že odôvodnenie nariadenia je nedostatočné, pokiaľ ide o pravdepodobnosť vzniku prekážok
         obchodu vyplývajúcich z odlišných vnútroštátnych požiadaviek kladených na bezpečnosť informácií. Iba možnosť odlišného uplatňovania
         požiadaviek kladených na bezpečnosť sietí a skutočnosť, že tieto požiadavky môžu viesť k neefektívnym riešeniam a prekážkam
         na vnútornom trhu, nemôže v tomto smere predstavovať dostatočné odôvodnenie.

      21      Okrem toho členský štát uznáva, že vytvorenie agentúry sleduje želateľný cieľ, ktorým je založenie vlastného odborného centra
         Spoločenstva v oblasti bezpečnosti sietí a informácií. Upresňuje, že takisto nenapáda obsah ustanovení nariadenia. Na základe
         uvedených tvrdení však prichádza k záveru, že nariadenie sa malo prijať na základe článku 308 ES.

      22      Parlament tvrdí, že článok 95 ES nedefinuje mieru, v akej má predpokladaný akt Spoločenstva aproximovať právne poriadky členských
         štátov. Zmluva ES nevyžaduje, aby opatrenia prijaté na tomto právnom základe aproximovali ustanovenia vnútroštátnych právnych
         predpisov, ak je vhodnejšie zvoliť menej intenzívny zásah Spoločenstva. Postačuje, ak opatrenie prijaté na základe tohto ustanovenia
         sa vzťahuje na aproximáciu vnútroštátnych ustanovení, aj keď samotné opatrenie aproximáciu nevykonáva.

      23      Parlament uvádza, že nariadenie smeruje k zabezpečeniu aproximácie určitých ustanovení, ktoré členské štáty prijali alebo
         sa chystajú prijať v oblasti bezpečnosti sietí a informácií, aby sa uľahčilo účinné vykonanie existujúcej právnej úpravy Spoločenstva
         v tejto oblasti. Voľba odlišného a reštriktívnejšieho právneho základu by nebola súdržná, keďže nariadenie treba chápať ako
         doplnenie súboru smerníc týkajúcich sa vnútorného trhu sietí a služieb elektronickej komunikácie.

      24      Podľa Parlamentu zákonodarca usúdil, že je vhodné zaujať spoločný postoj k existujúcim a predvídateľným budúcim problémom
         týkajúcim sa bezpečnosti sietí a informácií a vytvoriť orgán poverený poskytovaním poradenstva orgánom verejnej moci na úrovni
         Spoločenstva a jednotlivých štátov v úzkej spolupráci so súkromným sektorom. Tri oblasti činnosti agentúry, t. j. zber a rozširovanie
         informácií, poskytovanie poradenstva a poslanie spolupráce, prispievajú k prijatiu spoločného postoja k rôznym otázkam bezpečnosti
         sietí a informácie.

      25      Parlament zdôrazňuje, že Spoločenstvo síce teoreticky mohlo prijať pravidlá aproximácie ustanovení členských štátov týkajúcich
         sa všetkých alebo niektorých oblastí upravených v nariadení, ale zákonodarca Spoločenstva, so zreteľom na technickú zložitosť
         predmetnej oblasti a jej rýchleho vývoja, vypracoval nariadenie s cieľom zabrániť vzniku prekážok obchodu a strate efektivity
         vyplývajúcej z nekoordinovaného prijímania technických a organizačných postupov členskými štátmi. Zákonodarca chcel tento
         cieľ dosiahnuť prostredníctvom „aproximácie nízkej intenzity“, ktorá by členským štátom umožnila prijať homogénne akty na
         vykonanie rôznych nástrojov Spoločenstva týkajúcich sa elektronickej komunikácie, a to vytvorením odborného centra povereného
         poskytovaním usmernení, poradenstva a pomoci v danej oblasti.

      26      Parlament dodáva, že povaha nariadenia ako doplnkového opatrenia slúžiaceho na uľahčenie vykonávania smerníc sa nezmenila
         z dôvodu skutočnosti, že v rámcovej smernici a osobitných smerniciach boli definované harmonizačné opatrenia.

      27      Podľa Parlamentu sú úlohy agentúry pomerne skromné v tom zmysle, že nezahŕňajú právomoc prijímať „štandardy“. Poskytovanie
         poradenstva jediným odborným centrom s celoeurópskou autoritou napomáha prijímanie spoločných pozícií v situáciách, keď Spoločenstvo
         a vnútroštátni aktéri môžu dostávať protichodné technické rady. Rôzne formy spolupráce podporované agentúrou takisto uľahčujú
         zbližovanie trhových podmienok a prijímanie opatrení členskými štátmi na riešenie problémov týkajúcich sa bezpečnosti informácií.

      28      Parlament nakoniec tvrdí, že aj keby Súdny dvor rozhodol v takom zmysle, že nariadenie sa nemôže zakladať na článku 95 ES,
         jeho základom môžu stále byť implicitné právomoci priznané zákonodarcovi Spoločenstva týmto ustanovením. Vzhľadom na uplatnenie
         implicitných právomocí by sa založenie agentúry mohlo považovať za nevyhnutné pre zaručenie dosiahnutia cieľov, ktoré sledujú
         osobitné smernice.

      29      Rada tvrdí, že aproximácia upravená v článku 95 ES sa netýka len vnútroštátnych zákonov, ale aj iných právnych predpisov a správnych
         opatrení členských štátov. Okrem toho akty prijaté na tomto právnom základe môžu obsahovať ustanovenia, ktoré nie sú harmonizačnými
         pravidlami, ale uľahčujú aproximáciu vnútroštátnych právnych predpisov. Nič v znení tohto článku nebráni zákonodarcovi v tom,
         aby vytvoril orgán Spoločenstva poverený poskytovaním odborných znalostí v oblasti, v ktorej už boli prijaté harmonizačné
         opatrenia.

      30      Rada v tomto smere upresňuje, že článok 95 ES nevylučuje možnosť, aby zákonodarca Spoločenstva prijal opatrenia určené na
         predchádzanie vzniku prekážok obchodu v budúcnosti v dôsledku rozdielneho vývoja zákonodarstva jednotlivých štátov. Zákonodarca
         Spoločenstva je oprávnený prijímať akty, ktoré síce nie sú harmonizačnými pravidlami, ale priamo sa týkajú aproximácie vnútroštátnych
         pravidiel, najmä s cieľom zabrániť prijatiu neefektívnych riešení a rozdielneho vývoja právnej úpravy členských štátov.

      31      Rada uvádza, že agentúra aj prostredníctvom nezáväzného poradenstva prispeje rozhodujúcou mierou k aproximácii vnútroštátnych
         právnych predpisov a praxe v oblasti bezpečnosti sietí a informácií, ako aj k aktualizácii, rozvoju a uplatňovaniu týchto
         právnych predpisov tým, že pomôže Komisii pri vykonávaní technických prípravných prác pre prijímanie právnych aktov Spoločenstva.

      32      Podľa Rady stanovisko nezávislého orgánu poskytujúceho technické poradenstvo na žiadosť Komisie a členských štátov uľahčí
         prebratie smerníc prijatých v danej oblasti do vnútroštátneho právneho poriadku členských štátov. Z pohľadu zbližovania trhových
         podmienok v rámci Spoločenstva preto nariadenie nemá iba dodatočný alebo subsidiárny význam, ale priamo prispieva k aproximácii
         vnútroštátnych právnych predpisov.

      33      Rada nakoniec tvrdí, že článok 308 ES priznáva zákonodarcovi Spoločenstva iba zostatkovú právomoc v oblastiach, v ktorých
         Spoločenstvu na dosiahnutie určitých cieľov nebola priznaná vecná príslušnosť na prijímanie legislatívnych aktov. Ak totiž
         existuje osobitný právny základ pre prijatie aktu Spoločenstva, použitie článku 308 ES je vylúčené, keďže tento predstavuje
         iba „núdzový“ právny základ.

      34      Fínska republika tvrdí, že ciele a obsah nariadenia sú úzko späté s vytvorením a správnym fungovaním vnútorného trhu. Základnou
         úlohou agentúry je totiž zabezpečiť vysokú úroveň a účinnosť bezpečnosti sietí a informácií, ako aj znížiť prekážky fungovania
         vnútorného trhu, ktoré predstavujú rozdiely medzi právnymi predpismi členských štátov v tejto oblasti.

      35      Tento členský štát usudzuje, že agentúra uľahčí jednotné uplatňovanie ustanovení Spoločenstva v oblasti sietí a elektronických
         komunikačných služieb. Agentúra sa totiž zameria najmä na predchádzanie budúcim prekážkam obchodu, ktoré by mohli vzniknúť
         z dôvodu zložitosti a technickej povahy elektronických sietí, ako aj z rozdielnej praxe členských štátov.

      36      Podľa Fínskej republiky pri hľadaní právneho základu ustanovení zakladajúcich subjekt Spoločenstva je potrebné zohľadniť stupeň
         aproximácie zákonodarstva Spoločenstva v danej oblasti. Keďže zjednocovanie prostredníctvom ustanovení Spoločenstva týkajúcich
         sa sietí a elektronických komunikačných služieb už pokročilo, právne predpisy prijímané na úrovni Spoločenstva môžu s cieľom
         zabezpečiť jednotné uplatňovanie týchto ustanovení požadovať ďalekosiahlejšie opatrenia, ako je v tejto oblasti obvyklé.

      37      Komisia usudzuje, že nariadenie vo svetle svojho cieľa a obsahu predstavuje opatrenie, ktoré priamo prispieva k vykonaniu
         a harmonizovanému uplatňovaniu niektorých smerníc prijatých na základe článku 95 ES. Jednou zo základných vlastností existujúcej
         právnej úpravy je totiž to, že jej podrobné uplatňovanie je vo veľkej miere decentralizované a zverené národným regulačným
         orgánom.

      38      Komisia tvrdí, že vytvorenie agentúry je súčasťou širšieho rámca aproximácie, najmä prostredníctvom uľahčenia harmonizovaného
         uplatňovania smerníc Spoločenstva národnými regulačnými orgánmi. Cieľ nariadenia je totiž širší, ako iba vytvorenie agentúry,
         pretože táto bude musieť poskytovať poradenstvo a pomoc Komisii, ako aj vnútroštátnym orgánom. Vytvorenie agentúry je preto
         spojené s legislatívnym rámcom Spoločenstva v oblasti elektronickej komunikácie.

      39      Komisia poukazuje na to, že rámcová smernica vytvára harmonizovaný systém pre reguláciu elektronických komunikačných sietí
         a služieb, ako aj súvisiacich zdrojov. Táto smernica upravuje úlohy vnútroštátnych regulačných orgánov tým, že stanovuje rôzne
         konania pre zabezpečenie harmonizovaného uplatňovania tohto mechanizmu v celom Spoločenstve.

      40      Komisia uvádza, že aj keď sú medze decentralizovaného uplatňovania smernice jasne stanovené, nedá sa vylúčiť, že národné regulačné
         orgány pri výkone im zverenej diskrečnej právomoci prijmú odlišné stanoviská. Agentúra bola založená s cieľom, aby tieto orgány
         mohli dosiahnuť spoločné technické závery týkajúce sa bezpečnosti sietí a informácií.

      41      Komisia dodáva, že agentúra funguje v rámci harmonizovaných hraníc a medzí v legislatívnom rámci Spoločenstva pre elektronickú
         komunikáciu a nie je dôležité, že jej úlohy neboli definované pri prijatí tohto všeobecného rámca.

       Posúdenie Súdnym dvorom
       O dosahu článku 95 ES
      42      Pokiaľ ide o rozsah zákonodarnej právomoci upravenej v článku 95 ES, je potrebné pripomenúť, že Súdny dvor v bode 44 svojho
         rozsudku zo 6. decembra 2005, Spojené kráľovstvo/Parlament a Rada (C‑66/04, Zb. s. I‑10553), rozhodol, že toto ustanovenie
         sa ako právny základ použije iba vtedy, ak z právneho aktu objektívne a skutočne vyplýva, že jeho cieľom je zlepšiť podmienky
         na vytvorenie a fungovanie vnútorného trhu.

      43      V bode 45 už citovaného rozsudku Spojené kráľovstvo/Parlament a Rada Súdny dvor takisto uviedol, že výrazom „opatrenia na
         aproximáciu“ uvedeným v článku 95 ES chceli autori Zmluvy zveriť zákonodarcovi Spoločenstva v závislosti na všeobecnom kontexte
         a osobitných okolnostiach harmonizovanej oblasti určitý priestor pre posúdenie najvhodnejšej techniky aproximácie na dosiahnutie
         požadovaného výsledku, najmä v oblastiach, pre ktoré sú charakteristické zložité technické podrobnosti.

      44      V tomto smere je potrebné dodať, že znenie článku 95 ES nedovoľuje prijať záver, že adresátmi opatrení prijatých zákonodarcom
         Spoločenstva na základe tohto ustanovenia musia byť výlučne členské štáty. Na základe posúdenia zákonodarcom Spoločenstva
         sa totiž môže zdať, že je potrebné vytvoriť orgán Spoločenstva, ktorého úlohou bude prispievať k uskutočňovaniu procesu aproximácie
         v prípadoch, v ktorých sa na uľahčenie harmonizovaného uplatňovania aktov prijatých na základe tohto ustanovenia zdá byť vhodné
         prijať nezáväzné sprievodné a rámcové opatrenia.

      45      Je však potrebné zdôrazniť, že úlohy zverené takému orgánu musia byť úzko späté s oblasťami upravenými opatreniami na aproximáciu
         zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov. O tento prípad ide najmä vtedy, keď takto založený
         orgán Spoločenstva poskytuje služby vnútroštátnym orgánom a/alebo hospodárskym subjektom, ktoré majú vplyv na jednotné vykonávanie
         harmonizačných opatrení a ktoré môžu ich uplatňovanie uľahčiť.

       O zlučiteľnosti nariadenia s požiadavkami článku 95 ES
      46      Za týchto okolností je namieste preskúmať, či ciele agentúry upravené v článku 2 nariadenia a ciele jej zverené na základe
         článku 3 zodpovedajú podmienkam uvedeným v bodoch 44 a 45 tohto rozsudku.

      47      Na tento účel je potrebné najprv určiť, či tieto ciele a úlohy sú úzko späté s oblasťami, ktorých sa týkajú opatrenia označené
         v článku 1 ods. 2 nariadenia ako „súčasná právna úprava Spoločenstva“, a následne, v prípade kladnej odpovede, či tieto ciele
         a úlohy sa môžu považovať za také, ktoré sprevádzajú a vytvárajú rámec na vykonanie tejto právnej úpravy.

      48      Pokiaľ ide o rámcovú smernicu, na ktorú odkazuje odôvodnenie č. 9 nariadenia, z jej článku 1 ods. 1 vyplýva, že vytvára harmonizovaný
         rámec na reguláciu elektronických komunikačných služieb, elektronických komunikačných sietí, pridružených zariadení a pridružených
         služieb. Stanovuje úlohy národných regulačných orgánov a vytvára sústavu postupov na zabezpečenie harmonizovaného uplatňovania
         regulačného rámca v celom Spoločenstve.

      49      Odôvodnenie č. 16 rámcovej smernice v tomto smere uvádza, že vnútroštátne regulačné orgány postupujú na základe harmonizovanej
         sústavy cieľov a princípov. Tieto princípy sú uvedené v článku 8 rámcovej smernice a zahŕňajú najmä vysokú úroveň ochrany
         osobných údajov a súkromia, ako aj integrity a bezpečnosti verejných komunikačných sietí [pozri článok 8 ods. 4 písm. c) a f)
         rámcovej smernice].

      50      Tiež je potrebné poukázať na to, že zákonodarca Spoločenstva sa s otázkou bezpečnosti sietí a informácií zaoberal v početných
         ustanoveniach osobitných smerníc.

      51      Po prvé, ako vyplýva z odôvodnenia č. 6 nariadenia, smernica „o povolení“ vo svojej prílohe časti A bodoch 7 a 16 uvádza ochranu
         osobných údajov a súkromia v sektore elektronickej komunikácie, ako aj bezpečnosť verejných sietí proti neoprávnenému prístupu.

      52      Po druhé, ako vyplýva z odôvodnenia č. 7 nariadenia, smernica „univerzálnej služby“ sleduje zabezpečenie integrity a dostupnosti
         verejných telefónnych sietí. V tomto smere článok 23 tejto smernice stanovuje, že členské štáty prijmú všetky potrebné opatrenia
         na zabezpečenie týchto funkcií, a to osobitne v prípade katastrofického výpadku siete alebo v prípade vyššej moci.

      53      Po tretie, ako upresňuje odôvodnenie č. 8 nariadenia, smernica „o súkromí a elektronických komunikáciách“ požaduje, aby poskytovatelia
         verejne dostupných elektronických komunikačných služieb prijali technické a organizačné opatrenia na zabezpečenie dôvernosti
         komunikácií a súvisiacich údajov o ich priebehu. Tieto požiadavky sú uvedené predovšetkým v článkoch 4 a 5 smernice, ktorých
         predmetom je bezpečnosť sietí a dôvernosť komunikácie.

      54      Po štvrté článok 17 smernice Európskeho parlamentu a Rady 95/46/EHS z 24. októbra 1995 o ochrane fyzických osôb pri spracovaní
         osobných údajov a voľnom pohybe týchto údajov (Ú. v. ES L 281, s. 31; Mim. vyd. 13/015, s. 335) stanovuje, že členské štáty
         zabezpečia, aby kontrolóri spracovania údajov zaviedli príslušné technické a organizačné opatrenia na ochranu osobných údajov
         pred náhodným alebo nezákonným poškodením alebo pri náhodnej strate, zmene, neoprávnenom prezradení alebo sprístupnení, najmä,
         kde spracovanie obsahuje prenos údajov cez sieť, a proti všetkým iným nezákonným formám spracovania.

      55      Po piate je potrebné pripomenúť, že v zmysle článku 3 ods. 4 smernice „o elektronickom podpise“ príslušný verejný alebo súkromný
         orgán určený členským štátom stanoví požiadavky kladené na súlad bezpečných zariadení na vytvorenie podpisu.

      56      Pokiaľ ide o úlohy zverené agentúre, na úvod je potrebné poukázať na to, že tieto sa týkajú zberu vhodných informácií na analýzu
         súčasných a vznikajúcich rizík, najmä tých, ktoré by mohli mať vplyv na pružnosť a dostupnosť elektronických komunikačných
         sietí a na pravosť, integritu a dôvernosť informácií. Agentúra je ďalej poverená vytvorením „spoločných metodológií“ na zabránenie
         problémom bezpečnosti, prispievaním k zvyšovaniu povedomia všetkých užívateľov a podporovaním výmen „najlepších súčasných
         praxí“, ako aj „metód varovania“ a hodnotenia a riadenia rizika.

      57      Úlohou agentúry je aj posilniť spoluprácu medzi rôznymi aktérmi v oblasti bezpečnosti sietí a informácií, pomáhať Komisii
         a členským štátom v ich dialógu s priemyslom adresovať problémy súvisiace s bezpečnosťou v hardvérových a softvérových výrobkoch,
         ako aj prispievať k úsiliu Spoločenstva spolupracovať s tretími krajinami a prípadne s medzinárodnými organizáciami na podporu
         spoločného globálneho prístupu k otázkam bezpečnosti sietí a informácií.

      58      Z toho vyplýva, že úlohy zverené agentúre na základe článku 3 nariadenia sú úzko späté s cieľmi sledovanými rámcovou smernicou
         a osobitnými smernicami v oblasti bezpečnosti sietí a informácií.

      59      Za týchto okolností, ako bolo uvedené v bode 47 tohto rozsudku, je potrebné určiť, či úlohy agentúry sa môžu považovať za
         také, ktoré sprevádzajú a vytvárajú rámec na uplatňovanie právnej úpravy Spoločenstva v danej oblasti, t. j. či založenie
         agentúry, ako aj ciele a úlohy jej zverené nariadením sa môžu považovať za „opatrenia na aproximáciu“ v zmysle článku 95 ES.

      60      So zreteľom na charakter dotknutej oblasti je potrebné poukázať na to, že nariadenie nie je izolovaným opatrením, ale súčasťou
         normatívneho rámca tvoreného rámcovou smernicou a osobitnými smernicami, ktorý smeruje k uskutočneniu vnútorného trhu v oblasti
         elektronickej komunikácie.

      61      Z celkového obsahu spisu tiež vyplýva, že zákonodarca Spoločenstva sa zaoberal oblasťou, v ktorej sa používajú nielen zložité,
         ale aj veľmi rýchlo sa meniace technológie. Dospel preto k záveru, že sa dajú predvídať rozdiely medzi členskými štátmi pri
         preberaní a uplatňovaní rámcovej smernice a osobitných smerníc.

      62      Za týchto okolností zákonodarca Spoločenstva usúdil, že založenie orgánu Spoločenstva, akým je agentúra, je primeraným prostriedkom
         na zabránenie vzniku odlišností, ktoré by mohli vytvoriť prekážky správneho fungovania vnútorného trhu v danej oblasti.

      63      Je pritom potrebné pripomenúť, že z odôvodnení č. 3 a 10 nariadenia vyplýva, že z dôvodu technickej zložitosti sietí a informačných
         systémov, rozmanitosti výrobkov a služieb, ktoré sú navzájom prepojené, ako aj obrovského počtu súkromných a verejných aktérov,
         ktorí nesú vlastnú zodpovednosť, zákonodarca Spoločenstva usúdil, že rozdielne uplatňovanie technických požiadaviek stanovených
         v rámcovej smernici a osobitných smerniciach môže ohroziť správne fungovanie vnútorného trhu.

      64      Za takýchto okolností zákonodarca Spoločenstva mohol usúdiť, že stanovisko nezávislého orgánu poskytujúceho technické poradenstvo
         na žiadosť Komisie a členských štátov môže uľahčiť prebratie týchto smerníc do vnútorných právnych poriadkov členských štátov
         a ich uplatňovanie na vnútroštátnej úrovni.

      65      Nakoniec je namieste pripomenúť, že v zmysle článku 27 nariadenia sa agentúra vytvorí od 14. marca 2004 na obdobie piatich
         rokov a podľa článku 25 ods. 1 a 2 nariadenia je Komisia povinná najneskôr do 17. marca 2007 vykonať hodnotenie efektivity
         činnosti tejto agentúry a jej pracovných metód.

      66      Zo spoločného preskúmania týchto ustanovení preto vyplýva, že zákonodarca Spoločenstva usúdil, že pred rozhodnutím o budúcnosti
         agentúry bude vhodné vyhodnotiť efektivitu činnosti agentúry, ako aj jej skutočný prínos k vykonaniu rámcovej smernice a osobitných
         smerníc.

      67      Za týchto okolností a so zreteľom na celkový obsah spisu je potrebné prijať záver, že nariadenie sa správne zakladá na článku
         95 ES, a preto je potrebné žalobu zamietnuť.

       O trovách
      68      Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
         ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Parlament a Rada navrhli zaviazať Spojené kráľovstvo na náhradu trov konania a Spojené
         kráľovstvo nemalo úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania. V súlade s odsekom 4 toho
         istého článku Fínska republika a Komisia znášajú svoje vlastné trovy konania.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (veľká komora) rozhodol a vyhlásil:
      1.      Žaloba sa zamieta.
      2.      Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska je povinné nahradiť trovy konania.
      3.      Fínska republika a Komisia Európskych spoločenstiev znášajú svoje vlastné trovy konania.
      Podpisy
      * Jazyk konania: angličtina.


Rozsudok Súdneho dvora zo 14. septembra 1994. # Španielské kráľovstvo proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Spojené veci C-278/92, C-279/92 a C-280/92.


Rozsudok Súdu prvého stupňa (štvrtá komora) z 11. júla 1991. # Detlef von Hoessle proti Dvoru audítorov Európskych spoločenstiev. # Úradníci. # Vec T-19/90.


title: Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 27. marca 2014.#Ballast Nedam NV proti Európskej komisii.#Odvolanie – Hospodárska súťaž – Kartely – Holandský trh s cestným bitúmenom – Stanovenie brutto ceny cestného bitúmenu – Stanovenie zľavy pre staviteľov ciest – Nariadenie (ES) č. 1/2003 – Článok 27 – Právo na obhajobu – Zníženie pokuty.#Vec C‑612/12 P.

text:
               Účastníci konania
               Odôvodnenie
               Výrok

            Účastníci konania
            Vo veci C‑612/12 P,
            ktorej predmetom je odvolanie podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie podané 21. decembra 2012,
            Ballast Nedam NV, so sídlom v Nieuwegeine (Holandsko), v zastúpení: A. Bosman a E. Oude Elferink, advocaten,
            odvolateľka,
            ďalší účastník konania:
            Európska komisia,  v zastúpení: F. Ronkes Agerbeek a P. Van Nuffel, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci F. Tuytschaever, avocat, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,
            žalovaná v prvostupňovom konaní,
            SÚDNY DVOR (piata komora),
            v zložení: predseda piatej komory T. von Danwitz, sudcovia E. Juhász, A. Rosas, D. Šváby (spravodajca) a S. Rodin,
            generálna advokátka: J. Kokott,
            tajomník: M. Ferreira, hlavná referentka,
            so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 13. novembra 2013,
            so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálnej advokátky, že vec bude prejednaná bez jej návrhov,
            vyhlásil tento
            Rozsudok

            Odôvodnenie
            1. Svojím odvolaním Ballast Nedam NV (ďalej len „Ballast Nedam“) navrhuje zrušenie rozsudku Ballast Nedam/Komisia (T‑361/06, EU:T:2012:491, ďalej len „napadnutý rozsudok“), ktorým Všeobecný súd Európskej únie zamietol jej žalobu o neplatnosť rozhodnutia Komisie K(2006) 4090 v konečnom znení z 13. septembra 2006 týkajúceho sa konania o uplatnení článku [81 ES] [(vec COMP/F/38.456 – Bitúmen (Holandsko)] (ďalej len „sporné rozhodnutie“) v časti, v akej sa týka tejto spoločnosti, a subsidiárne jednak čiastočné zrušenie tohto rozhodnutia v rozsahu, v akom stanovuje dĺžku porušenia vo vzťahu k tejto spoločnosti, a jednak zníženie sumy pokuty, ktorá jej bola uložená.
            Právny rámec
            2. Článok 27 ods. 1 nariadenia Rady (ES) č. 1/2003 zo 16. decembra 2002 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch [81 ES] a [82 ES] (Ú. v. ES L 1, 2003, s. 1; Mim. vyd. 08/002, s. 205) stanovuje:
            „Pred prijatím rozhodnutí podľa článkov 7, 8, 23 a 24 ods. 2 poskytne Komisia podnikom alebo združeniam podnikov, proti ktorým smeruje konanie Komisie, možnosť byť vypočutí v záležitostiach, voči ktorým má Komisia námietky. Komisia svoje rozhodnutia založí len na námietkach, ku ktorým sa príslušné strany mohli vyjadriť. Sťažovatelia sú úzko zapojení do postupov.“
            Okolnosti predchádzajúce sporu a sporné rozhodnutie
            3. Okolnosti predchádzajúce sporu boli opísané v bodoch 1 až 7 napadnutého rozsudku a možno ich zhrnúť nasledujúcim spôsobom.
            4. Odvolateľka riadi skupinu Ballast Nedam, ktorá pôsobí v odvetví stavebníctva v Holandsku. Od roku 1995 sa cestné stavebné činnosti skupiny sústredili v spoločnosti Ballast Nedam Grond en Wegen BV (ďalej len „BNGW“), dcérskej spoločnosti, v ktorej vlastní 100 % základného imania spoločnosť Ballast Nedam Infra BV (ďalej len „BN Infra“), v ktorej Ballast Nedam vlastní 100 % základného imania. Od 1. októbra 2000 vykonávala cestné stavebné činnosti skupiny Ballast Nedam priamo BN Infra.
            5. V nadväznosti na žiadosť British Petroleum plc o oslobodenie od pokút na základe oznámenia Komisie z 19. februára 2002 o oslobodení od pokút a znížení pokút v prípadoch kartelov (Ú. v. ES C 45, s. 3; Mim. vyd. 08/002, s. 155) v súvislosti s údajným kartelom na trhu cestného bitúmenu v Holandsku Komisia vykonala 1. a 2. októbra 2002 neohlásené kontroly v priestoroch určitých spoločností a 4. júla 2003 zaslala viacerým spoločnostiam vrátane BN Infra žiadosti o informácie. Táto spoločnosť na uvedenú žiadosť odpovedala 12. septembra 2003. Dňa 10. februára 2004 Komisia zaslala žiadosť o informácie spoločnosti Ballast Nedam, ktorá na ňu odpovedala 9. marca 2004.
            6. Dňa 18. októbra 2004 Komisia začala správne konanie a prijala oznámenie o výhradách, ktoré nasledujúci deň zaslala viacerým spoločnostiam vrátane Ballast Nedam a BN Infra, pričom Ballast Nedam na toto oznámenie odpovedala 20. mája 2005.
            7. Dňa 13. septembra 2006 Komisia prijala sporné rozhodnutie, v ktorom konštatovala, že spoločnosti, ktorým je určené toto rozhodnutie, sa zúčastnili na jedinom a pokračujúcom porušení článku 81 ES, ktoré spočívalo v tom, že v predmetných obdobiach pravidelne spoločne stanovovali brutto ceny na predaj a nákup cestného bitúmenu v Holandsku, jednotnú zľavu z brutto ceny pre staviteľov ciest zúčastnených na karteli a menšiu maximálnu zľavu z brutto ceny pre ďalších staviteľov ciest.
            8. Ballast Nedam bola uznaná za zodpovednú za toto porušenie v období od 21. júna 1996 do 15. apríla 2002.
            9. Vzhľadom jednak na priamu účasť spoločnosti BN Infra na porušení v období od 1. októbra 2000 do 15. apríla 2002 a na skutočnosť, že táto spoločnosť vlastnila 100 % základného imania spoločnosti BNGW v období od 21. júna 1996 do 30. septembra 2000, a jednak na skutočnosť, že Ballast Nedam priamo či nepriamo vlastnila 100 % základného imania spoločností BN Infra a BNGW, bola spoločnostiam Ballast Nedam a BN Infra spoločne a nerozdielne uložená pokuta 4,65 milióna eur.
            Konanie pred Všeobecným súdom a napadnutý rozsudok
            10. Žalobou doručenou kancelárii Súdu prvého stupňa 5. decembra 2006 Ballast Nedam navrhla zrušenie sporného rozhodnutia a subsidiárne jednak čiastočné zrušenie tohto rozhodnutia v časti, v ktorej stanovuje dĺžku porušenia vo vzťahu k nej, a jednak zníženie sumy pokuty, ktorá jej bola uložená.
            11. Na podporu svojej žaloby Ballast Nedam uviedla dva žalobné dôvody.
            12. Svojím druhým žalobným dôvodom, ktorý je jediný relevantný na účely tohto odvolania, Ballast Nedam tvrdí, že Komisia porušila článok 27 ods. 1 nariadenia č. 1/2003 a jej právo na obhajobu, pretože v oznámení o výhradách neuviedla, že predpokladala, že spoločnosť Ballast Nedam je zodpovedná za konanie svojej dcérskej spoločnosti BNGW z dôvodu, že Ballast Nedam uplatňovala rozhodujúci vplyv na BNGW v období od 21. júna 1996 do 1. októbra 2000.
            13. V bode 64 napadnutého rozsudku Všeobecný súd pripomenul judikatúru týkajúcu sa presnosti vyžadovanej od oznámenia o výhradách, aby podnik bol schopný v rámci správneho konania vyjadriť svoje stanovisko k relevantnosti vytýkaných skutočností. Podľa tejto judikatúry oznámenie o výhradách musí najmä uvádzať, na základe akého postavenia sa podniku vytýkajú uvádzané skutočnosti (rozsudok Papierfabrik August Koehler a i./Komisia, C‑322/07 P, C‑327/07 P a C‑338/07 P, EU:C:2009:500, bod 39).
            14. V bodoch 68 až 71 napadnutého rozsudku Všeobecný súd konštatoval:
            „68 Z oznámenia o výhradách vyplýva, že Komisia najprv všeobecne pripomenula, že každá dotknutá skupina spoločností predstavuje jeden podnik a že materská spoločnosť skupiny mohla uplatňovať rozhodujúci vplyv na správanie svojich dcérskych spoločností (bod 324). Následne uviedla, že vzhľadom na to, že žalobkyňa sa zúčastňovala na stretnutiach kartelu prostredníctvom riaditeľa BNGW (bod [235] oznámenia o výhradách), potom BN Infra (bod 339 oznámenia o výhradách) a že žalobkyňa mala kontrolu nad obchodným podielom zodpovedajúcim celému základnému imaniu BN Infra (predtým Ballast Nedam Wegenbouw BV a BNGW) prostredníctvom spoločnosti Ballast Nedam Nederland, predpokladala uplatňovanie rozhodujúceho vplyvu materskej spoločnosti na správanie týchto dvoch dcérskych spoločností. Komisia napokon predložila určité dodatočné dôkazy týkajúce sa existencie jedného podniku tvoreného žalobkyňou a BN Infra (bod 340 oznámenia o výhradách). Vzhľadom na všetky tieto okolnosti Komisia rozhodla, že oznámenie o výhradách má byť určené BN Infra za jej vlastnú priamu účasť (a priamu účasť jej predchodcov) na dohodách, ako aj žalobkyni za jej účasť prostredníctvom účinného uplatňovania rozhodujúceho vplyvu na správanie BN Infra (bod 342 oznámenia o výhradách).
            69 Zo všetkých týchto okolností vyplýva, že hoci formulácie uvedené v oznámení o výhradách mohli byť jasnejšie, najmä pokiaľ ide o vzťah medzi BN Infra a BNGW, Komisia poskytla žalobkyni dostatok dôkazov na pochopenie skutkového stavu a okolností použitých na podporu jej tvrdenia o existencii porušenia a jednoznačne spresnila právnické osoby, ktorým by mohli byť uložené pokuty. Samotná skutočnosť, že Komisia v oznámení o výhradách neuviedla nijaký dodatočný dôkaz týkajúci sa existencie jedného podniku tvoreného žalobkyňou a BNGW, totiž nepostačuje na vyvodenie záveru, že jasne neuviedla, že chce vychádzať z domnienky skutočného uplatňovania rozhodujúceho vplyvu žalobkyne na obchodné správanie BN Infra a BNGW. Všeobecný súd preto na základe informácií uvedených v oznámení o výhradách dospel k záveru, že žalobkyňa nemohla nevedieť, že ako materská spoločnosť BNGW môže byť osobou, ktorej bude určené konečné rozhodnutie Komisie.
            70 Okrem toho treba konštatovať, že žalobkyňa… v súvislosti s týmto tvrdením uvedeným v oznámení o výhradách uviedla, že BN Infra nie je právnou nástupkyňou BNGW, ale jej materskou spoločnosťou s obchodným podielom zodpovedajúcim 100 % základného imania, a predložila tvrdenia, ktoré mali preukázať samostatnosť BNGW vo vzťahu k nej.
            71 Za týchto okolností Všeobecný súd dospel k záveru, že žalobkyňa mala už od štádia oznámenia o výhradách možnosť pochopiť rozsah výhrady formulovanej Komisiou, pokiaľ ide o jej účasť na porušení v postavení materskej spoločnosti BNGW, a účinne tak zabezpečiť svoju obhajobu.“
            15. Všeobecný súd zamietol žalobu v celom jej rozsahu.
            Návrhy účastníkov konania
            16. Ballast Nedam navrhuje, aby Súdny dvor:
            – úplne alebo čiastočne zrušil rozhodnutie Všeobecného súdu, ako je formulované vo výroku napadnutého rozsudku,
            – v prípade prijatia odvolania úplne alebo čiastočne vyhovel návrhom predloženým spoločnosťou Ballast Nedam v prvostupňovom konaní a
            – zaviazal Komisiu na náhradu trov konania na obidvoch stupňoch.
            17. Komisia navrhuje, aby Súdny dvor:
            – zamietol odvolanie a
            – zaviazal odvolateľku na náhradu trov konania.
            O odvolaní
            18. Na podporu svojho odvolania Ballast Nedam uvádza dva odvolacie dôvody založené jednotlivo na porušení článku 27 ods. 1 nariadenia č. 1/2003, ako aj práv na obhajobu, a na tom, že Všeobecný súd nesprávne uplatnil základné zásady, ktoré upravujú pripisovanie porušení kartelového práva, ktorých sa dopustili ich dcérske spoločnosti, materským spoločnostiam.
            O prvom odvolacom dôvode založenom na nesprávnom právnom posúdení, pokiaľ ide o výklad článku 27 ods. 1 nariadenia č. 1/2003 a právo na obhajobu
            Argumentácia účastníkov konania
            19. Svojím prvým odvolacím dôvodom smerujúcim proti bodom 68 až 71 napadnutého rozsudku Ballast Nedam tvrdí, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bode 69 uvedeného rozsudku dospel k záveru, že na základe informácií uvedených v oznámení o výhradách odvolateľka nemohla nevedieť, že ako materská spoločnosť BNGW môže byť osobou, ktorej bude určené konečné rozhodnutie Komisie.
            20. Vo svojom odvolaní Ballast Nedam tvrdí, že v oznámení o výhradách Komisia mala označiť BNGW ako porušiteľa a výslovne informovať Ballast Nedam o tom, že by mohla byť vyhlásená za spoločne a nerozdielne zodpovednú zaplatiť pokutu uloženú BNGW. Bod 342 oznámenia o výhradách však neuvádza BNGW, ktorej navyše oznámenie o výhradách nebolo doručené.
            21. Komisia tvrdí, že tento odvolací dôvod je nedôvodný.
            Posúdenie Súdnym dvorom
            22. V bode 64 napadnutého rozsudku Všeobecný súd bez toho, aby sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, pripomenul judikatúru týkajúcu sa presnosti vyžadovanej pri oznámení o výhradách, aby podnik bol schopný v rámci správneho konania vyjadriť svoje stanovisko k relevantnosti vytýkaných skutočností.
            23. Ako vyplýva z bodu 68 napadnutého rozsudku, Všeobecný súd sa domnieval, že Komisia v oznámení o výhradách opísala väzby existujúce medzi odvolateľkou a BN Infra, takže sa v bode 342 tohto oznámenia o výhradách rozhodla, že oznámenie o výhradách má byť určené BN Infra za jej vlastnú priamu účasť (a priamu účasť jej predchodcov) na dohodách, ako aj odvolateľke za jej účasť prostredníctvom účinného uplatňovania rozhodujúceho vplyvu na konanie BN Infra.
            24. Pokiaľ ide o účasť BNGW, Všeobecný súd v bode 69 napadnutého rozsudku uznal, že Komisia v oznámení o výhradách neuviedla nijaký dodatočný dôkaz týkajúci sa existencie jedného podniku tvoreného odvolateľkou a BNGW a že v tomto ohľade oznámenie o výhradách mohlo byť jasnejšie. Napriek tomu sa však domnieval, že táto skutočnosť nepostačuje na vyvodenie záveru, že Komisia jasne neuviedla, že chce vychádzať z domnienky skutočného uplatňovania rozhodujúceho vplyvu odvolateľky na obchodné správanie BN Infra a BNGW.
            25. Tým sa Všeobecný súd dopustil nesprávneho právneho posúdenia vzhľadom na požiadavku presnosti oznámenia o výhradách, podľa ktorej toto oznámenie musí uvádzať, na základe akého postavenia sa podniku vytýkajú uvádzané skutočnosti (rozsudok Papierfabrik August Koehler a i./Komisia, EU:C:2009:500, bod 39).
            26. Všeobecný súd sa totiž v bode 69 napadnutého rozsudku nesprávne domnieval, že odvolateľka nemohla nevedieť, že ako materská spoločnosť BNGW môže byť osobou, ktorej bude určené konečné rozhodnutie Komisie, hoci z vlastných zistení Všeobecného súdu vyplýva, že Komisia v bode 342 oznámenia o výhradách neuviedla, že toto oznámenie bolo určené odvolateľke z dôvodu uplatňovania rozhodujúceho vplyvu na obchodné správanie spoločnosti BNGW a že Všeobecný súd uznáva, že oznámenie o výhradách v tomto ohľade nebolo jasné.
            27. Všeobecný súd sa nemohol domnievať, že zo zistenia uvedeného v bode 235 oznámenia o výhradách, podľa ktorého sa odvolateľka zúčastnila na karteli prostredníctvom riaditeľa BNGW, jasne vyplývalo, že Komisia zamýšľala vyvodzovať voči odvolateľke ako materskej spoločnosti BNGW odvodenú zodpovednosť, keďže oznámenie o výhradách spomína poslednú uvedenú spoločnosť len ako predchodcu BN Infra.
            28. Navyše nejednoznačnosť listu obsahujúceho oznámenie o výhradách zvyšuje aj skutočnosť, že spoločnosti BNGW nebolo zaslané nijaké oznámenie o výhradách.
            29. Pokiaľ ide o odpoveď odvolateľky na oznámenie o výhradách v súvislosti s BNGW, ktorá je uvedená v bode 70 napadnutého rozsudku, nemožno z nej vyvodiť, že odvolateľka z preštudovania oznámenia o výhradách pochopila, že ju Komisia považovala za zodpovednú z dôvodu činností BNGW.
            30. Vzhľadom na tieto skutočnosti sa Všeobecný súd dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že právo odvolateľky na obhajobu nebolo porušené.
            31. Keďže prvý odvolací dôvod je dôvodný, je namieste prijať ho a v dôsledku toho zrušiť napadnutý rozsudok v časti, v ktorej zamieta žalobný dôvod odvolateľky týkajúci sa porušenia článku 27 ods. 1 nariadenia č. 1/2003 a práva na obhajobu v rámci správneho konania, ktoré viedlo k spornému rozhodnutiu.
            O druhom odvolacom dôvode založenom na nesprávnom právnom posúdení, pokiaľ ide o pripísanie porušenia spoločnosti Ballast Nedam
            32. Svojím druhým odvolacím dôvodom smerujúcim proti bodom 72 až 77 napadnutého rozsudku žalobkyňa vytýka Všeobecnému súdu, že nepochopil zmysel tvrdení uvedených touto spoločnosťou na pojednávaní 30. júna 2011 a v dôsledku toho sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď sa v bode 75 uvedeného rozsudku domnieval, že „[Ballast Nedam] nemôže tvrdiť, že Komisia jej nemohla pripísať protiprávne správanie BNGW v období od 21. júna 1996 do [30. septembra 2000] ani ju určiť za solidárne zodpovednú za zaplatenie pokuty“, keďže nijaké porušenie nebolo konštatované vo vzťahu k jej dcérskej spoločnosti BNGW.
            33. Aj keď účelom tohto odvolacieho dôvodu je, aby hoci aj z iných dôvodov, než sú dôvody uvedené na podporu predchádzajúceho odvolacieho dôvodu, viedol k zrušeniu pripísania zodpovednosti za konanie jej dcérskej spoločnosti BNGW odvolateľke, tak ani za predpokladu, že by bol dôvodný, nemohol by viesť k zrušeniu napadnutého rozsudku vo väčšom rozsahu, než vyplýva z prijatia prvého odvolacieho dôvodu.
            34. Preto nie je potrebné ho preskúmať.
            O žalobe pred Všeobecným súdom
            35. V súlade s článkom 61 prvým odsekom Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, ak je odvolanie dôvodné, Súdny dvor zruší rozhodnutie Všeobecného súdu. Súdny dvor môže sám rozhodnúť s konečnou platnosťou vo veci samej, ak to stav konania dovoľuje.
            36. V tomto prípade to tak je.
            37. V tomto ohľade odvolateľka s odkazom na svoje pripomienky uvedené v prvostupňovom konaní navrhuje čiastočné zrušenie sporného rozhodnutia v rozsahu, v akom sa jej týka, a tvrdí, že pokuta vo výške 4,65 milióna eur, ktorá jej bola spoločne a nerozdielne uložená v článku 2 písm. a) tohto rozhodnutia, sa musí znížiť.
            38. Na jednej strane, keďže sa odvolateľka v správnom konaní nemohla účinne obhajovať, pokiaľ ide o jej účasť na dotknutom porušení ako materskej spoločnosti vlastniacej 100 % základného imania BNGW, je namieste zrušiť článok 1 písm. a) sporného rozhodnutia v rozsahu, v akom sa týka pripísania správania BNGW odvolateľke za obdobie od 21. júna 1996 do 30. septembra 2000.
            39. Na druhej strane, pokiaľ ide o správanie BN Infra, za ktoré sporné rozhodnutie tiež pripisuje zodpovednosť odvolateľke, Všeobecný súd s konečnou platnosťou znížil uloženú pokutu na 3,45 milióna eur, pričom konštatoval, že voči BN Infra nemožno vyvodzovať odvodenú zodpovednosť za správanie BNGW v období od 21. júna 1996 do 1. októbra 2000 (rozsudok Ballast Nedam Infra/Komisia, T‑362/06, EU:T:2012:492).
            40. Za týchto podmienok je výška pokuty uloženej spoločne a nerozdielne odvolateľke v článku 2 písm. a) sporného rozhodnutia stanovená na 3,45 milióna eur.
            O trovách
            41. Podľa článku 184 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora, ak je odvolanie dôvodné a Súdny dvor sám rozhodne s konečnou platnosťou vo veci samej, potom rozhodne aj o trovách konania.
            42. Podľa článku 138 ods. 1 toho istého rokovacieho poriadku uplatniteľného na konanie o odvolaní na základe jeho článku 184 ods. 1 účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
            43. Keďže odvolanie podané spoločnosťou Ballast Nedam bolo prijaté a Súdny dvor znížil pokutu uloženú tejto spoločnosti, je vhodné zaviazať Komisiu na náhradu všetkých trov tohto konania. Okrem toho vzhľadom na žalobné dôvody, ktoré Ballast Nedam predložila v konaní pred Všeobecným súdom, z ktorých jedna časť bola s konečnou platnosťou zamietnutá, je vhodné, aby každý z účastníkov konania znášal svoje vlastné trovy prvostupňového konania.

            Výrok
            Z týchto dôvodov Súdny dvor (piata komora) rozhodol a vyhlásil:
            1. Rozsudok Ballast Nedam/Komisia (T‑361/06) sa zrušuje v časti, v akej zamieta žalobný dôvod predložený spoločnosťou Ballast Nedam NV, ktorý sa týka porušenia článku 27 ods. 1 nariadenia Rady (ES) č. 1/2003 zo 16. decembra 2002 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch [81 ES] a [82 ES] a porušenia práva na obhajobu v rámci správneho konania, ktoré viedlo k rozhodnutiu Komisie K(2006) 4090 v konečnom znení z 13. septembra 2006 týkajúcemu sa konania o uplatnení článku [81 ES] [vec COMP/F/38.456 – Bitúmen (Holandsko)].
            2. Článok 1 písm. a) rozhodnutia K(2006) 4090 v konečnom znení sa zrušuje v časti, v akej sa týka porušenia článku 81 ES spoločnosťou Ballast Nedam NV v období od 21. júna 1996 do 30. septembra 2000.
            3. Článok 2 písm. a) rozhodnutia K(2006) 4090 v konečnom znení sa zrušuje v rozsahu, v akom stanovuje sumu pokuty spoločnosti Ballast Nedam NV na 4,65 milióna eur.
            4. Suma pokuty uloženej spoločne a nerozdielne spoločnosti Ballast Nedam NV v článku 2 písm. a) rozhodnutia K(2006) 4090 v konečnom znení sa stanovuje na 3,45 milióna eur.
            5. Európska komisia je povinná nahradiť všetky trovy tohto konania o odvolaní.
            6. Každý účastník konania znáša svoje vlastné trovy prvostupňového konania.


Rozsudok Súdneho dvora z 5. októbra 1978. # Institut national d'assurance maladie-invalidité a Union nationale des fédérations mutualistes neutres proti Antonio Viola. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Cour du travail de Mons - Belgicko. # # Vec 26/78.


Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) zo 7. mája 1998. # Epifanio Viscido (C-52/97), Mauro Scandella a i. (C-53/97) a Massimiliano Terragnolo a i. (C-54/97) proti Ente Poste Italiane. # Návrhy na začatie prejudiciálneho konania Pretura circondariale di Trento - Taliansko. # Spojené veci C-52/97, C-53/97 a C-54/97.