Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) z 27. novembra 2001. # Impresa Lombardini SpA - Impresa Generale di Costruzioni proti ANAS - Ente nazionale per le strade a Società Italiana per Condotte d'Acqua SpA (C-285/99) a Impresa Ing. Mantovani SpA proti ANAS - Ente nazionale per le strade a Ditta Paolo Bregoli (C-286/99). # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Consiglio di Stato - Taliansko. # Spojené veci C-285/99 a C-286/99.


title: Rozsudok Všeobecného súdu (šiesta komora) z 27. septembra 2012. # Francúzska republika proti Európskej komisii. # Štátna pomoc - Odvetvie ovocia a zeleniny - ‚Plány kampane‘ určené na podporu trhu s ovocím a zeleninou vo Francúzsku - Rozhodnutie, ktorým sa pomoc vyhlasuje za nezlučiteľnú so spoločným trhom - Pojem štátna pomoc - Štátne prostriedky - Spolufinancovanie verejnoprávnym zariadením a dobrovoľnými príspevkami organizácií výrobcov - Tvrdenia, ktoré neboli predložené počas správneho konania - Povinnosť odôvodnenia. # Vec T-139/09.

text:
         ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (šiesta komora)
      z 27. septembra 2012 (
            *1
         )
      „Štátna pomoc — Odvetvie ovocia a zeleniny — ‚Plány kampane‘ určené na podporu trhu s ovocím a so zeleninou vo Francúzsku — Rozhodnutie, ktorým sa pomoc vyhlasuje za nezlučiteľnú so spoločným trhom — Pojem štátna pomoc — Štátne prostriedky — Spolufinancovanie verejnoprávnym zariadením a dobrovoľnými príspevkami organizácií výrobcov — Tvrdenia, ktoré neboli predložené počas správneho konania — Povinnosť odôvodnenia“
      Vo veci T-139/09,

         Francúzska republika, v zastúpení: pôvodne E. Belliard, G. de Bergues a A.-L. During, neskôr E. Belliard, G. de Bergues a J. Gstalter, splnomocnení zástupcovia,
      žalobkyňa,
      proti

         Európskej komisii, v zastúpení: B. Stromsky, splnomocnený zástupca,
      žalovanej,
      ktorej predmetom je návrh na zrušenie rozhodnutia Komisie K(2009) 203 v konečnom znení z 28. januára 2009 o „plánoch kampane“ v odvetví ovocia a zeleniny, ktoré zaviedla Francúzska republika,
      VŠEOBECNÝ SÚD (šiesta komora),
      v zložení: predseda komory H. Kanninen, sudcovia N. Wahl a S. Soldevila Fragoso (spravodajca),
      tajomník: C. Kristensen, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 23. apríla 2012,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

         Právny rámec

         Právo Únie

               1

               Podľa článku 87 ods. 1 ES:
               „Ak nie je touto zmluvou ustanovené inak, pomoc poskytovaná členským štátom alebo akoukoľvek formou zo štátnych prostriedkov, ktorá narúša hospodársku súťaž alebo hrozí narušením hospodárskej súťaže tým, že zvýhodňuje určitých podnikateľov alebo výrobu určitých druhov tovaru, je nezlučiteľná so spoločným trhom, pokiaľ ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi.“

         Uplatniteľná vnútroštátna úprava

      Office national interprofessionnel des fruits, des légumes et de l’horticulture (Medziprofesijný štátny úrad pre ovocie, zeleninu a záhradníctvo)

               2

               Článok L.621-1 code rural (Poľnohospodársky zákonník) v znení platnom k 1. januáru 2002 (ďalej len „Poľnohospodársky zákonník“) stanovuje, že „na účely dosiahnutia cieľov určených Zmluvou o založení Európskeho spoločenstva a prispenia k záruke a zlepšeniu príjmov, k zníženiu nerovností, k optimálnemu využívaniu výrobných faktorov a k úprave trhov v záujme výrobcov, spracovateľov, dodávateľov, obchodníkov a spotrebiteľov je v poľnohospodárskom a potravinárskom odvetví možné dekrétom Conseil d’État (štátna rada) vytvoriť intervenčné úrady pre výrobky alebo skupiny výrobkov“.

               3

               Článok L.621-2 Poľnohospodárskeho zákonníka spresňuje:
               „Tieto úrady sú verejnoprávne zariadenia priemyselnej a obchodnej povahy pod správou štátu, vykonávajúce svoju pôsobnosť v celom poľnohospodárskom a potravinárskom odvetví zodpovedajúcom výrobkom, za ktoré sú zodpovedné. Možno im zveriť úlohy administratívnej povahy spojené s vykonávaním ich právomocí. Na zamestnancov týchto úradov sa vzťahuje spoločný služobný poriadok verejnoprávnej povahy stanovený dekrétom.“

         Poľnohospodárske hospodárske výbory
      – Úlohy a schválenie

               4

               Článok L.551-1 Poľnohospodárskeho zákonníka stanovuje, že „správny orgán môže v stanovenom regióne uznať ako organizácie výrobcov poľnohospodárske družstvá a ich únie, spoločnosti spoločného poľnohospodárskeho záujmu, poľnohospodárske odborové združenia iné ako odborové združenia so všeobecným poslaním upravené ustanoveniami knihy IV Zákonníka práce, združenia poľnohospodárskych výrobcov upravené ustanoveniami zákona z 1. júla 1901, pokiaľ je ich účelom dlhodobo ovládať zhodnocovanie svojej výroby, posilňovať obchodnú organizáciu výrobcov, organizovať a ustaľovať výrobu na určenom území“.

               5

               Podľa článku L.552-1 Poľnohospodárskeho zákonníka:
               „S cieľom zosúladiť oblasti výroby, predaja a cien a uplatňovať spoločné pravidlá uvádzania na trh sa uznané organizácie vymenované v predchádzajúcom článku a poľnohospodárske odborové združenia so všeobecným alebo špecializovaným poslaním môžu zoskupovať, aby v stanovenom regióne a pre rovnaké odvetvie výrobkov, ako je definované v článku L.551-1 bode 2, založili poľnohospodársky hospodársky výbor.
               Poľnohospodárske hospodárske výbory musia byť buď poľnohospodárske odborové združenia upravené knihou IV Zákonníka práce, alebo združenia upravené zákonom z 1. júla 1901…
               Poľnohospodárske hospodárske výbory vydávajú pre svojich členov spoločné pravidlá.
               Poľnohospodárske hospodárske výbory prispievajú k vykonávaniu vnútroštátnych hospodárskych stratégií a hospodárskych stratégií Spoločenstva a možno sa na ne obracať v súvislosti s orientáciou politiky postupov, ktorá sa ich týka.“

               6

               Článok L.552-2 toho istého zákonníka stanovuje:
               „Poľnohospodárskym hospodárskym výborom, ktorým udelil správny orgán schválenie, možno priznať práva prednosti a osobitné výhody, ktoré požívajú uznané zoskupenia výrobcov.
               Schválenie udeľuje, pozastavuje alebo odoberá správny orgán v nadväznosti na stanovisko vyššej rady pre orientáciu poľnohospodárskej a potravinárskej ekonomiky upravenej v článku 14 I zmeneného a doplneného zákona z 8. augusta 1962 dopĺňajúceho zákon o poľnohospodárskej orientácii.“

               7

               Článok L.554-1 prvý pododsek Poľnohospodárskeho zákonníka uvádza, že „poľnohospodárske hospodárske výbory, ktoré preukážu dostatočnú skúsenosť v určitých oblastiach, môžu požiadať príslušný správny orgán, aby sa pravidlá odsúhlasené ich členmi a upravené v článku 15b ods. 1 nariadenia Rady (EHS) č. 1035/72 z 18. mája 1972 o spoločnej organizácii trhu s ovocím a zeleninou stali záväznými pre výrobcov usadených v rámci ich regiónu v jednej alebo viacerých hospodárskych oblastiach“.

               8

               Článok R*552-1 Poľnohospodárskeho zákonníka spresňuje, že „žiadosť o schválenie, ktorú pre región alebo odvetvie určených výrobkov podáva poľnohospodársky hospodársky výbor, sa adresuje ministrovi poľnohospodárstva prostredníctvom prefekta departementu sídla výboru“, a článok R*552-2 stanovuje, že k tejto žiadosti musia byť priložené určité prílohy, medzi ktoré patria „stanovy výboru“, ktoré musia obsahovať podmienky stanovujúce, že „pravidlá stanovené výborom sa uplatňujú až po schválení ministrom poľnohospodárstva“, „vyhlásenie spresňujúce povahu a formy pomoci, ktorú prípadne môže výbor poskytnúť členom“, a texty pravidiel vytvorených výborom v súlade s ustanoveniami článku L.552-1“. Článok R.552-4 Poľnohospodárskeho zákonníka spresňuje, že „v nadväznosti na stanovisko vyššej rady pre orientáciu a koordináciu poľnohospodárskej a potravinárskej ekonomiky sa minister poľnohospodárstva na základe článku L.552-2 vyjadrí k žiadosti o schválenie“.

         – Fungovanie

               9

               Podľa článku R.552-10 prvého pododseku Poľnohospodárskeho zákonníka „schválený poľnohospodársky hospodársky výbor môže vydávať nové pravidlá alebo meniť už schválené pravidlá len s výslovným súhlasom ministra poľnohospodárstva v nadväznosti na stanovisko vyššej rady pre orientáciu a koordináciu poľnohospodárskej a potravinárskej ekonomiky“.

               10

               Článok R.552-11 Poľnohospodárskeho zákonníka ďalej stanovuje, že „minister poľnohospodárstva vymenuje zástupcu pri každom schválenom poľnohospodárskom hospodárskom výbore“ a že tento „zástupca, ktorý má pri výbore úlohu technického poradcu, sa zúčastňuje alebo za podmienok stanovených ministrom poľnohospodárstva sa môže dať zastúpiť na stretnutiach správnej rady a valného zhromaždenia“, že „sa môže na mieste oboznámiť so všetkými podkladmi a dokumentmi týkajúcimi sa činnosti výboru alebo organizácií, ktoré sú jeho súčasťou, alebo si ich môže nechať zaslať“ a že „je pravidelne informovaný o všetkých rozhodnutiach prijatých správnou radou a valným zhromaždením“.

               11

               Napokon podľa článku R.552-14 Poľnohospodárskeho zákonníka:
               „Minister poľnohospodárstva môže kedykoľvek po zhromaždení pripomienok výboru a oboznámení sa so stanoviskom vyššej rady pre orientáciu a koordináciu poľnohospodárskej a potravinárskej ekonomiky odňať svoj súhlas s platnými predtým schválenými pravidlami. Stanoví dátum účinnosti odňatia súhlasu. Pokiaľ chce výbor napriek tomu uplatňovať tieto pravidlá, stráca status schváleného výboru…“

         – Zápisné a členské príspevky

               12

               Podľa článku L.553-1 Poľnohospodárskeho zákonníka „organizáciám uznaným alebo schváleným podľa podmienok upravených v článkoch L.551-1 a L.552-2 možno dekrétom v nadväznosti na stanovisko štátnej rady povoliť vyberanie zápisného a členských príspevkov určovaných buď podľa hodnoty výrobkov, alebo podľa rozlôh, alebo podľa kombinácie týchto dvoch prvkov“.

               13

               Článok R*553-2 Poľnohospodárskeho zákonníka týkajúci sa uznaných zoskupení výrobcov tak stanovuje, že tieto zoskupenia „sú oprávnené vyberať od každého svojho člena zápisné, ktorého výška je stanovená jednotne pre každého výrobcu, a členské príspevky podľa hodnoty produkcie uvádzanej na trh, na základe ktorej boli uznaní“, a že „výška zápisného a sadzba členských príspevkov nemôže presiahnuť maximálne hodnoty stanovené rozhodnutím ministra poľnohospodárstva v nadväznosti na stanovisko vyššej rady pre orientáciu a koordináciu poľnohospodárskej a potravinárskej ekonomiky“.

               14

               Článok R*553-5 Poľnohospodárskeho zákonníka týkajúci sa zápisného a členských príspevkov uznaných zoskupení výrobcov stanovuje, že „výšku zápisného, sadzbu členských príspevkov a spôsoby ich platby stanovuje riadne valné zhromaždenie“.

               15

               Článok R*553-6 Poľnohospodárskeho zákonníka takisto stanovuje, že „schválené hospodárske výbory majú právo vyberať od každého svojho člena zápisné a ako členský príspevok od svojich členov, ktorí majú postavenie uznaných poľnohospodárskych zoskupení, časť príspevkov vyberaných týmito zoskupeniami“ a že „minister poľnohospodárstva môže v nadväznosti na stanovisko vyššej rady pre orientáciu a koordináciu poľnohospodárskej a potravinárskej ekonomiky stanoviť maximálnu výšku členských príspevkov vyberaných výborom“.

               16

               Článok R*553-7 prvý odsek Poľnohospodárskeho zákonníka uvádza, že „pokiaľ bolo poľnohospodárskemu hospodárskemu výboru schválenému podľa článku L.552-2 priznané rozšírenie jedného alebo viacerých pravidiel, stanovených pre výrobcov a zoskupenia spadajúcich podeň, na všetkých výrobcov z jeho hospodárskej oblasti, výrobcovia, pre ktorých sa toto pravidlo stalo záväzným na základe tohto rozšírenia, sú povinní uhradiť výboru za podmienok stanovených vyhláškou ministra pôdohospodárstva všetky členské príspevky stanovené na základe článku R.553-2 alebo ich časť“.

         – Kontrola správnym orgánom

               17

               Článok R*553-10 Poľnohospodárskeho zákonníka stanovuje:
               „Kontrola ministra poľnohospodárstva nad schválenými hospodárskymi výbormi a nad uznanými zoskupeniami výrobcov sa týka najmä:

                        —

                        účtovníctva a správnosti činností týchto organizácií,

                        —

                        používania prijatej pomoci, najmä tej, ktorá mohla byť poskytnutá štátom, územnými celkami, verejnoprávnymi zariadeniami a spoločnosťami so zmiešaným hospodárstvom,

                        —

                        uplatňovania pravidiel stanovených na základe článkov L.551-1 a L.552-1 zoskupeniami výrobcov, poľnohospodárskymi hospodárskymi výbormi a organizáciami a výrobcami spadajúcimi pod ne, ako aj uplatňovania platných zákonov a nariadení, najmä zákonov a nariadení prijatých v oblasti postihovania podvodov a normalizácie.“

               18

               Na tento účel článok R*553-13 Poľnohospodárskeho zákonníka stanovuje, že „úradníci ministerstva poľnohospodárstva poverení na tento účel ministrom poľnohospodárstva majú prístup do priestorov uznaných zoskupení výrobcov a schválených poľnohospodárskych hospodárskych výborov“ a že „sa tam môžu oboznámiť so všetkými účtovnými alebo administratívnymi podkladmi, listami alebo dokumentmi“. Podľa článku R*553-14 tiež „úradníci a ostatní zamestnanci ministerstva poľnohospodárstva, najmä z oddelenia pre postihovanie podvodov a kontrolu kvality, sa spoločne so zamestnancami dotknutých organizácií zúčastňujú na kontrole toho, ako tieto organizácie a poľnohospodárski výrobcovia uplatňujú platné pravidlá stanovené zoskupeniami a poľnohospodárskymi hospodárskymi výbormi“.

               19

               Napokon článok R*553-16 Poľnohospodárskeho zákonníka spresňuje, že „kontrola, ktorá sa má zabezpečiť s cieľom uplatnenia [článku] R.553-7 týkajúceho sa zápisného a členských príspevkov, sa vykonáva za podmienok upravených v článku R.553-14“.

         Skutkové okolnosti

               20

               Úlohou Office national interprofessionnel des fruits, des légumes et de l’horticulture (Národný medziodvetvový úrad pre ovocie, zeleninu a záhradníctvo, ďalej len „Oniflhor“), verejnoprávneho zariadenia priemyselnej a obchodnej povahy pod správou Francúzskej republiky, je najmä posilniť ekonomickú účinnosť odvetvia ovocia a zeleniny.

               21

               Poľnohospodárske hospodárske výbory zoskupujú na regionálnej úrovni organizácie poľnohospodárskych výrobcov – do roku 1999 nazývané „zoskupenia poľnohospodárskych výrobcov“ – z daného odvetvia a vytvárajú spoločné pravidlá pre svojich členov s cieľom zosúladiť oblasti výroby, predaja, cien a uvádzania výrobkov na trh.

               22

               Komisia Európskych spoločenstiev v nadväznosti na sťažnosť zaslala 31. júla 2002 Francúzskej republike žiadosť o informácie týkajúcu sa neoznámenej pomoci v odvetví ovocia a zeleniny, poskytnutej v rámci plánov kampane organizáciám poľnohospodárskych výrobcov z prevádzkového fondu, ktorý spravujú schválené poľnohospodárske hospodárske výbory a ktorý bol napĺňaný Oniflhor-om a príspevkami organizácií výrobcov (ďalej len „odvetvové podiely“). Cieľom týchto plánov kampane bolo zmierniť účinky dočasnej prevyšujúcej ponuky ovocia a zeleniny, regulovať priebeh trhov spoločným koordinovaným prístupom a financovať štrukturálne postupy, ktoré mali umožniť adaptáciu odvetvia vo vzťahu k trhu.

               23

               Dňa 21. októbra 2002 sa uskutočnilo stretnutie medzi Komisiou a francúzskymi orgánmi, v nadväznosti na ktoré francúzske orgány 26. decembra 2002 poskytli informácie potvrdzujúce, že takáto pomoc bola poskytovaná v rokoch 1992 až 2002. Dňa 16. apríla 2003 Komisia požiadala o úplný súpis tejto pomoci. Francúzske orgány na túto žiadosť odpovedali 22. júla 2003.

               24

               Listom z 20. júla 2005 Komisia informovala Francúzsku republiku o svojom rozhodnutí začať konanie vo veci formálneho zisťovania podľa článku 88 ods. 2 ES (ďalej len „rozhodnutie o začatí konania“).

               25

               Rozhodnutie o začatí konania bolo uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie z22. septembra 2005 (Ú. v. EÚ C 233, s. 21). Komisia vyzvala dotknuté osoby, aby predložili pripomienky k predmetným opatreniam uskutočneným v rámci plánov kampane (ďalej len „sporné opatrenia“).

               26

               Komisii boli doručené pripomienky francúzskych orgánov listom zo 4. októbra 2005.

               27

               Okrem toho jej bol 20. októbra 2005 doručený list tretej dotknutej osoby Fédération de l’organisation économique fruits et légumes (Zväz hospodárskej organizácie ovocia a zeleniny, ďalej len „Fedecom“), opisujúci najmä zloženie, spôsob financovania a úlohy schválených poľnohospodárskych hospodárskych výborov pri poskytovaní predmetnej pomoci, ktorý bol zaslaný francúzskym orgánom 1. decembra 2005. Tie vo svojom liste z 28. decembra 2005 tieto informácie nepopreli a okrem toho v ňom povolili zaslanie ich listov z 26. decembra 2002 a 22. júla 2003 Fedecom-u a poskytli opravu týkajúcu sa výšky pomoci vyplatenej v roku 2002.

               28

               Na konci tohto konania vo veci formálneho zisťovania Komisia prijala rozhodnutie K(2009) 2003 v konečnom znení z 28. januára 2009 o „plánoch kampane“ v odvetví ovocia a zeleniny, ktoré zaviedlo Francúzsko (Ú. v. EÚ L 127, s. 11, ďalej len „napadnuté rozhodnutie“).

               29

               V napadnutom rozhodnutí Komisia usúdila, že pomoc poskytnutá v rámci plánov kampane a vyplatená organizáciám poľnohospodárskych výrobcov predstavuje štátnu pomoc a že je protiprávna a nezlučiteľná so spoločným trhom. Nariadila preto, aby ju Francúzska republika spätne vymohla od jej príjemcov aj s úrokmi.

         Konanie a návrhy účastníkov konania

               30

               Francúzska republika podala 8. apríla 2009 do kancelárie Súdu prvého stupňa žalobu, na základe ktorej sa začalo toto konanie.

               31

               Na základe správy sudcu spravodajcu Všeobecný súd (šiesta komora) rozhodol o otvorení ústnej časti konania.

               32

               Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na otázky, ktoré im Všeobecný súd položil, boli vypočuté na pojednávaní 23. apríla 2012.

               33

               Francúzska republika navrhuje, aby Všeobecný súd:

                        —

                        zrušil napadnuté rozhodnutie v rozsahu, v akom sa týka časti sporných opatrení financovanej odvetvovými podielmi,

                        —

                        subsidiárne, aby zrušil napadnuté rozhodnutie ako celok,

                        —

                        zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

               34

               Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:

                        —

                        zamietol návrh Francúzskej republiky,

                        —

                        zaviazal Francúzsku republiku na náhradu trov konania.

         Právny stav

               35

               Francúzska republika na podporu svojej žaloby uvádza dva dôvody na zrušenie, založené na jednej strane na porušení povinnosti odôvodnenia a na druhej strane na nesprávnom právnom posúdení, keďže Komisia posúdila opatrenia financované dobrovoľnými príspevkami dotknutého odvetvia ako štátnu pomoc v zmysle článku 87 ods. 1 ES.

         O prvom žalobnom dôvode, založenom na porušení povinnosti odôvodnenia

               36

               Francúzska republika tvrdí, že napadnuté rozhodnutie nie je dostatočne odôvodnené, keďže sa týka sporných opatrení financovaných odvetvovými podielmi, a preto mala Komisia povinnosť výslovne rozvinúť svoju úvahu, pokiaľ – tak ako v tomto prípade – nejde o ustálenú rozhodovaciu prax. Komisia podľa nej najmä neodôvodnila rozšírenie posúdenia ako štátnej pomoci na opatrenia financované dobrovoľnými príspevkami.

               37

               Podľa ustálenej judikatúry rozsah povinnosti odôvodnenia závisí od povahy príslušného aktu a od kontextu, v akom bol prijatý. Odôvodnenie musí jasne a nepochybne vyjadrovať úvahu inštitúcie, ktorá akt vydala, takým spôsobom, aby na jednej strane umožnilo súdu Únie vykonať preskúmanie jeho zákonnosti a na druhej strane umožnilo dotknutým osobám oboznámiť sa s dôvodmi prijatého opatrenia, aby mohli brániť svoje práva a overiť, či rozhodnutie je alebo nie je dôvodné. Nevyžaduje sa, aby v odôvodnení boli presne uvedené všetky relevantné právne a skutkové okolnosti, keďže otázka, či odôvodnenie aktu spĺňa požiadavky článku 253 ES, sa má posudzovať nielen s ohľadom na jeho znenie, ale tiež s ohľadom na jeho kontext, ako aj na všetky právne predpisy upravujúce dotknutú oblasť (rozsudok Súdneho dvora z 2. apríla 1998, Komisia/Sytraval a Brink’s France, C-367/95 P, Zb. s. I-1719, bod 63, a rozsudok Všeobecného súdu z 30. novembra 2011, Sniace/Komisia, T-238/09, Zb. s. II-125*, bod 37).

               38

               Komisia najmä nie je povinná zaujať stanovisko ku všetkým tvrdeniam, ktoré pred ňou uviedli dotknuté osoby. Stačí, aby uviedla skutkové okolnosti a právne úvahy, ktoré majú v štruktúre rozhodnutia zásadnú dôležitosť (rozsudok Súdneho dvora z 1. júla 2008, Chronopost a La Poste/UFEX a i., C-341/06 P a C-342/06 P, Zb. s. I-4777, bod 96, a rozsudok Všeobecného súdu z 3. marca 2010, Freistaat Sachsen a i./Komisia, T-102/07 a T-120/07, Zb. s. II-585, bod 180).

               39

               Napokon z judikatúry vyplýva, že hoci sa rozhodnutie Komisie vyplývajúce z ustálenej rozhodovacej praxe môže odôvodniť v súhrnnej podobe, napríklad prostredníctvom odkazu na takúto prax, Komisia musí výslovne rozvinúť svoju úvahu, ak zašla podstatne ďalej ako v predchádzajúcich rozhodnutiach (rozsudky Súdneho dvora z 26. novembra 1975, Groupement des fabricants de papiers peints de Belgique a i./Komisia, 73/74, Zb. s. 1491, bod 31; z 11. decembra 2008, Komisia/Département du Loiret, C-295/07 P, Zb. s. I-9363, bod 44, a z 29. septembra 2011, Elf Aquitaine/Komisia, C-521/09 P, Zb. s. I-8947, bod 155).

               40

               Žalobný dôvod týkajúci sa nedostatočného odôvodnenia napadnutého rozhodnutia treba skúmať z hľadiska týchto zásad.

               41

               V tejto veci z napadnutého rozhodnutia vyplýva, že Komisia sa po prvýkrát dostala k skúmaniu otázky, či opatrenia financované príspevkami štátu a zároveň dobrovoľnými príspevkami subjektov z odvetvia môžu predstavovať štátnu pomoc v zmysle ustanovení článku 87 ods. 1 ES. Komisii preto prináležalo podrobne odpovedať na tvrdenia Francúzskej republiky v správnom konaní týkajúce sa posúdení odvetvových podielov ako štátnych prostriedkov.

               42

               V odôvodneniach 24 až 28 napadnutého rozhodnutia Komisia najprv detailne skúmala mechanizmus financovania sporných opatrení. Konštatovala, že tieto opatrenia boli sčasti financované z fondu spravovaného schválenými poľnohospodárskymi hospodárskymi výbormi, ktorý bol napĺňaný na základe tých istých zásad, ako sú zásady uplatniteľné na pomoc Spoločenstva stanovené v článku 15 nariadenia Rady (ES) č. 2200/96 z 28. októbra 1996 o spoločnej organizácii trhu s ovocím a zeleninou [Ú. v. ES L 297, s. 1; Mim. vyd. 03/020, s. 55], čiže prostredníctvom pomoci z verejných zdrojov a zároveň z finančných príspevkov výrobcov určených podľa množstva alebo hodnoty ovocia a zeleniny uvedených na trh, pričom uvedené príspevky predstavovali od 30 % do 50 % celkovej sumy týchto fondov. Členské príspevky organizácií výrobcov však boli uhrádzané na dobrovoľnom základe a správny orgán neuložil povinnosť platiť ich. Dôsledkom nezaplatenia týchto členských príspevkov bolo to, že organizácie dotknutých výrobcov nedostali pomoc z verejných zdrojov.

               43

               Z odôvodnenia 40 napadnutého rozhodnutia ďalej vyplýva, že Francúzska republika v liste zo 4. októbra 2005, ktorým predložila svoje pripomienky k rozhodnutiu o začatí konania vo veci formálneho zisťovania, uviedla, že príspevky uhrádzané subjektmi z odvetvia a určené na financovanie plánov kampane nemožno považovať za štátne prostriedky, keďže boli uhrádzané na dobrovoľnom základe, orgány verejnej moci ich povinne nerozšírili na všetky organizácie dotknutých výrobcov a schválené poľnohospodárske hospodárske výbory s nimi mohli voľne nakladať.

               44

               Komisia v odôvodneniach 43 až 62 napadnutého rozhodnutia skúmala, či môžu byť sporné opatrenia posúdené ako štátna pomoc v zmysle ustanovení článku 87 ods. 1 ES. V odôvodneniach 52 až 56 napadnutého rozhodnutia uviedla, že judikatúra Súdneho dvora (rozsudky Súdneho dvora z 22. marca 1977, Steinike & Weinlig, 78/76, Zb. s. 595, a z 11. novembra 1987, Francúzsko/Komisia, 259/85, Zb. s. 4393, bod 23) ju zaväzuje, aby sa pri určovaní, či je schéma štátnej pomoci štátnou pomocou v zmysle článku 87 ods. 1 ES, riadila pravidlami a vplyvom tejto schémy pomoci, a že povinná alebo dobrovoľná povaha predmetných príspevkov nezohráva pri uplatňovaní tejto zásady nijakú úlohu. Okrem toho v odôvodneniach 57 až 61 napadnutého rozhodnutia skúmala judikatúru týkajúcu sa pojmu štátne prostriedky (rozsudok Súdneho dvora z 15. júla 2004, Pearle a i., C-345/02, Zb. s. I-7139, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 20. septembra 2007, Salvat père & fils a i./Komisia, T-136/05, Zb. s. II-4063) a usúdila, že táto judikatúra uvedenú zásadu nespochybnila. Napokon v odôvodnení 61 napadnutého rozhodnutia zdôraznila, že hoci v tomto prípade boli príspevky dobrovoľné, existovali silné verejné stimuly pristúpiť k nim. V odôvodnení 62 napadnutého rozhodnutia tak Komisia dospela k záveru, že sporné opatrenia predstavovali štátnu pomoc v zmysle ustanovení článku 87 ods. 1 ES.

               45

               Samotná okolnosť, že judikatúra, na ktorú Komisia odkázala v napadnutom rozhodnutí, sa týka len povinných príspevkov, nemôže stačiť na preukázanie, že odôvodnenie napadnutého rozhodnutia bolo nedostatočné. Treba pripomenúť, že sudca Únie nikdy neskúmal otázku, či opatrenia financované príspevkami štátu a zároveň dobrovoľnými príspevkami subjektov z odvetvia môžu predstavovať štátnu pomoc v zmysle ustanovení článku 87 ods. 1 ES. Komisia navyše v napadnutom rozhodnutí spresnila, že usudzuje, že judikatúra týkajúca sa povinných príspevkov sa vzťahuje na predmetné sporné opatrenia, keďže dobrovoľná povaha príspevkov bola v tomto prípade podstatne formálneho charakteru vzhľadom na to, že výrobcovia boli silno stimulovaní zúčastňovať sa na tomto mechanizme. Skutočnosť, že toto spresnenie Komisia uviedla v odôvodnení 61 napadnutého rozhodnutia a nie v nadväznosti na odôvodnenie 55, nemôže mať negatívny vplyv na výslovnú povahu úvahy Komisie, hoci Francúzska republika tvrdí opak.

               46

               Napadnuté rozhodnutie preto dostatočne jasne, výslovne a nepochybne vyjadruje úvahu Komisie pri určení, či opatrenia financované príspevkami štátu a zároveň dobrovoľnými príspevkami subjektov z odvetvia mohli podľa nej predstavovať štátnu pomoc v zmysle ustanovení článku 87 ods. 1 ES, takže umožňuje Všeobecnému súdu vykonať preskúmanie jeho zákonnosti a dotknutým osobám oboznámiť sa s dôvodmi prijatého opatrenia, aby mohli brániť svoje práva a overiť, či rozhodnutie je alebo nie je dôvodné.

               47

               Z predchádzajúceho vyplýva, že prvý žalobný dôvod založený na nedostatočnom odôvodnení napadnutého rozhodnutia je potrebné zamietnuť.

         O druhom žalobnom dôvode, založenom na nesprávnom právnom posúdení, keďže Komisia posúdila opatrenia financované dobrovoľnými príspevkami dotknutého odvetvia ako štátnu pomoc v zmysle článku 87 ods. 1 ES

               48

               Francúzska republika usudzuje, že Komisia sa tým, že posúdila opatrenia financované dobrovoľnými príspevkami dotknutého odvetvia ako štátnu pomoc v zmysle článku 87 ods. 1 ES, dopustila nesprávneho právneho posúdenia.

         Prípustnosť tvrdení týkajúcich sa skutkových okolností, ktoré neboli popreté v správnej časti

               49

               Komisia na úvod tvrdí, že Francúzska republika nemôže pred Všeobecným súdom popierať poznámky Fedecom-u uvedené v jeho pripomienkach z 20. októbra 2005 týkajúce sa úloh subjektov z odvetvia a Oniflhor-u pri definovaní výšky odvetvového podielu a sporných opatrení a pri vykonávaní týchto opatrení.

               50

               V prvom rade usudzuje, že Francúzska republika mala tento dôvod vzhľadom na to, že sa týka nesprávneho posúdenia skutkového stavu, či dokonca zjavne nesprávneho posúdenia, uviesť samostatne vo vzťahu k dôvodu založenému na nesprávnom právnom posúdení. Z písomností Francúzskej republiky však vyplýva, že tieto podklady plánovala použiť ako tvrdenia na podporu svojho žalobného dôvodu založeného na nesprávnom právnom posúdení, ktorého sa mala dopustiť Komisia pri posúdení opatrení financovaných dobrovoľnými príspevkami dotknutého odvetvia ako štátnej pomoci v zmysle článku 87 ods. 1 ES.

               51

               Komisia v druhom rade usudzuje, že tieto tvrdenia sú neprípustné, pretože Francúzska republika vo vzťahu k poznámkam, ktoré uviedol Fedecom vo svojich pripomienkach z 20. októbra 2005 v rámci konania vo veci formálneho zisťovania, neuviedla žiadnu námietku.

               52

               Z ustálenej judikatúry vyplýva, že členský štát, ktorý poskytol alebo chce poskytnúť pomoc na základe výnimky z pravidiel Zmluvy, má voči Komisii povinnosť spolupráce v konaní, na ktorom sa zúčastňuje, a v rámci tejto povinnosti musí najmä poskytnúť všetky podklady, ktoré tejto inštitúcii umožnia overiť, že sú splnené podmienky požadovanej výnimky (rozsudok Súdneho dvora z 28. apríla 1993, Taliansko/Komisia, C-364/90, Zb. s. I-2097, bod 20; rozsudky Súdu prvého stupňa z 15. decembra 1999, Freistaat Sachsen a i./Komisia, T-132/96 a T-143/96, Zb. s. II-3663, bod 140, a z 11. februára 2009, Iride a Iride Energia/Komisia, T-25/07, Zb. s. II-245, bod 100). Zákonnosť rozhodnutia v oblasti štátnej pomoci tak treba posudzovať v závislosti od informácií, ktoré mohla mať Komisia k dispozícii v okamihu, keď toto rozhodnutie prijala (rozsudok Súdneho dvora z 11. septembra 2003, Belgicko/Komisia, C-197/99 P, Zb. s. I-8461, bod 86; pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 10. júla 1986, Belgicko/Komisia, 234/84, Zb. s. 2263, bod 16). Vyplýva z toho najmä, že pokiaľ pojem štátna pomoc zodpovedá objektívnej situácii, ktorá sa posudzuje v čase, keď Komisia prijíma rozhodnutie, treba pri vykonávaní tohto súdneho preskúmania vziať do úvahy posúdenia vykonané práve k tomuto dátumu (rozsudok Chronopost a La Poste/UFEX a i., už citovaný, bod 144). V prípade absencie odlišných informácií od dotknutých osôb je teda Komisia oprávnená vychádzať zo skutkových okolností, hoci nesprávnych, ktoré má k dispozícii v čase prijatia konečného rozhodnutia, za predpokladu, že dotknuté skutkové okolnosti boli predmetom príkazu na poskytnutie potrebných informácií adresovaného Komisiou členskému štátu (rozsudok Súdu prvého stupňa z 19. októbra 2005, Freistaat Thüringen/Komisia, T-318/00, Zb. s. II-4179, bod 88).

               53

               Rovnako z ustanovení článku 13 ods. 1 nariadenia Rady (ES) č. 659/1999 z 22. marca 1999 ustanovujúceho podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 93 Zmluvy o ES (Ú. v. ES L 83, s. 1; Mim. vyd. 08/001, s. 339) vyplýva, že na konci konania vo veci formálneho zisťovania týkajúceho sa protiprávnej pomoci prijme Komisia rozhodnutie na základe dostupných informácií, najmä tých, ktoré členský štát poskytol v odpovedi na žiadosti Komisie o informácie.

               54

               V predmetnom prípade z napadnutého rozhodnutia vyplýva, že Fedecom podal 20. októbra 2005 svoje pripomienky ako tretia dotknutá osoba, pričom opísal najmä zloženie, spôsob financovania a úlohy schválených poľnohospodárskych hospodárskych výborov pri poskytovaní predmetnej pomoci, a že tieto pripomienky boli zaslané 1. decembra 2005 francúzskym orgánom spolu s informáciou, že na predloženie svojich pripomienok majú lehotu jedného mesiaca. Tieto orgány vo svojom liste z 28. decembra 2005 tieto informácie nepopreli a okrem toho v ňom povolili zaslanie ich listov z 26. decembra 2002 a 22. júla 2003 Fedecom-u a poskytli opravu týkajúcu sa výšky pomoci vyplatenej v roku 2002.

               55

               Zo zásad citovaných v bodoch 52 a 53 vyššie vyplýva, že Francúzska republika nemôže obsah skutkových pripomienok predložených dotknutou treťou osobou počas správneho konania, pokiaľ jej boli doručené, spochybniť po prvýkrát až v štádiu súdneho konania. Samotná okolnosť, že na tieto skutkové okolnosti nereagovala, pretože súhlasila so závermi Fedecom-u, nepostačuje na obídenie zásady potrebného účinku správneho konania.

               56

               Tvrdenia, ktorými Francúzska republika spochybňuje poznámky Fedecom-u uvedené v jeho pripomienkach z 20. októbra 2005 týkajúce sa úloh subjektov z odvetvia a Oniflhor-u pri definovaní výšky odvetvového podielu a sporných opatrení a pri vykonávaní týchto opatrení, treba preto zamietnuť ako neprípustné.

         Všeobecné zásady týkajúce sa pojmu štátne prostriedky

               57

               Je vhodné pripomenúť, že článok 87 ods. 1 ES vyhlasuje pomoc poskytovanú členským štátom alebo akoukoľvek formou zo štátnych prostriedkov, ktorá narúša hospodársku súťaž alebo hrozí jej narušením tým, že zvýhodňuje určitých podnikateľov alebo výrobu určitých druhov tovaru, za nezlučiteľnú so spoločným trhom, pokiaľ ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi.

               58

               Na to, aby sa zvýhodnenie mohlo kvalifikovať ako pomoc v zmysle tohto článku, musí byť toto zvýhodnenie jednak poskytnuté priamo alebo nepriamo zo štátnych prostriedkov a jednak pripísateľné štátu (rozsudky Súdneho dvora z 21. marca 1991, Taliansko/Komisia, C-303/88, Zb. s. I-1433, bod 11; zo 16. mája 2002, Francúzsko/Komisia, C-482/99, Zb. s. I-4397, bod 24, a z 20. novembra 2003, GEMO, C-126/01, Zb. s. I-13769, bod 24).

               59

               Ďalej zo znenia článku 87 ods. 1 ES vyplýva, že za pomoc sa považujú iba výhody poskytnuté priamo alebo nepriamo zo štátnych prostriedkov. Rozlišovanie medzi „pomocou poskytovanou členským štátom“ a pomocou poskytovanou „zo štátnych prostriedkov“, vytvorené v tomto ustanovení, totiž neznamená, že všetky výhody priznané štátom predstavujú štátnu pomoc bez ohľadu na to, či sú alebo nie sú financované zo štátnych prostriedkov, ale jeho cieľom je len začleniť do tohto pojmu tak výhody priamo poskytované štátom, ako aj výhody poskytované prostredníctvom verejných alebo súkromných inštitúcií, ktoré tento štát poveril alebo zriadil (rozsudok Súdneho dvora z 13. marca 2001, PreussenElektra, C-379/98, Zb. s. I-2099, bod 58).

               60

               Okrem toho treba pripomenúť, že z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že článok 87 ods. 1 ES zahŕňa všetky peňažné prostriedky, ktoré môžu orgány verejnej moci skutočne použiť na podporu hospodárskych subjektov, pričom nie je podstatné, či sú tieto prostriedky trvalou súčasťou majetku uvedených orgánov verejnej moci. Preto aj keď sumy zodpovedajúce spornému opatreniu nie sú trvale v držbe orgánov verejnej moci, skutočnosť, že sú neustále pod verejnou kontrolou, a teda k dispozícii príslušným vnútroštátnym orgánom, stačí na to, aby boli kvalifikované ako štátne prostriedky (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdneho dvora zo 16. mája 2000, Francúzsko/Ladbroke Racing a Komisia, C-83/98 P, Zb. s. I-3271, bod 50, a zo 16. mája 2002, Francúzsko/Komisia, už citovaný, bod 37). Ani pôvodne súkromná povaha prostriedkov nebráni tomu, aby boli považované za štátne prostriedky v zmysle ustanovení článku 87 ods. 1 ES (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 12. decembra 1996, Air France/Komisia, T-358/94, Zb. s. II-2109, body 63 až 65).

               61

               Podľa judikatúry samotná okolnosť, že schéma dotácií, z ktorej majú výhody určité hospodárske subjekty daného odvetvia, je financovaná v celom rozsahu alebo sčasti príspevkami nariadenými orgánom verejnej moci a vyberanými od dotknutých hospodárskych subjektov, nestačí sa to, aby bola tejto schéme odňatá povaha pomoci poskytovanej členským štátom v zmysle článku 87 ods. 1 ES (rozsudky Súdneho dvora Steinike & Weinlig, už citovaný, bod 22, a z 11. novembra 1987, Francúzsko/Komisia, už citovaný, bod 23; pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 2. júla 1974, Taliansko/Komisia, 173/73, Zb. s. 709, body 27 a 35).

               62

               Na druhej strane zasa Súdny dvor odmietol posúdiť ako štátne prostriedky zdroje zozbierané verejnoprávnou inštitúciou prostredníctvom príspevkov vyberaných výlučne od hospodárskych subjektov, ktoré boli adresátmi predmetného opatrenia, pričom tieto zdroje neboli nikdy dané k dispozícii vnútroštátnym orgánom a slúžili na financovanie postupov, o ktorých rozhodovali len dotknuté subjekty (pozri v tomto zmysle rozsudok Pearle a i., už citovaný, body 36 až 39).

               63

               Relevantným kritériom na posúdenie existencie verejných prostriedkov bez ohľadu na ich originálny pôvod je preto stupeň zásahu orgánu verejnej moci do definovania predmetných opatrení a spôsobov ich financovania.

               64

               Samotná okolnosť, že príspevky dotknutých hospodárskych subjektov určené na čiastočné financovanie predmetných opatrení mali len dobrovoľnú a nie povinnú povahu, nestačí na spochybnenie tejto zásady. Stupeň zásahu orgánu verejnej moci do týchto príspevkov totiž môže byť vysoký, hoci tieto príspevky nemajú povinnú povahu.

               65

               Zo všetkého, čo bolo uvedené vyššie, vyplýva, že na určenie, či sa Komisia dopustila nesprávneho právneho posúdenia tým, že posúdila sporné opatrenia ako štátnu pomoc v zmysle článku 87 ods. 1 ES, treba skúmať úlohu orgánu verejnej moci pri definovaní týchto opatrení a spôsobov ich financovania.

               66

               Pokiaľ ide o posúdenie úlohy orgánu verejnej moci pri definovaní sporných opatrení, Všeobecný súd k tomu musí pristúpiť globálne, bez možnosti rozlišovať v závislosti od spôsobu ich financovania, keďže verejné a súkromné príspevky boli spoločne vložené do prevádzkového fondu ako rovnaké druhovo určené veci.

         Skúmanie podmienok schémy plánov kampane

               67

               Je potrebné skúmať podmienky schémy sporných opatrení, najmä určovanie výšky verejných a súkromných príspevkov určených na ich financovanie a definíciu podmienok ich používania.

               68

               Pokiaľ ide v prvom rade o určenie výšky verejných a súkromných príspevkov určených na financovanie sporných opatrení, zo spisu a najmä z listu Fedecom-u z 20. októbra 2005 vyplýva, že Oniflhor, verejnoprávne zariadenie priemyselnej a obchodnej povahy pod správou štátu, rozhodoval jednostranne o sumách pridelených do plánov kampane, ako aj o výške príspevkov, ktoré mali do plánov kampane vkladať schválené poľnohospodárske hospodárske výbory. Tieto príspevky stanovoval Oniflhor, ktorý určoval percento množstva alebo hodnoty ovocia a zeleniny, skutočne uvádzaných na trh výrobcami, ktorí boli príjemcami opatrení, a vyberali ich schválené poľnohospodárske hospodárske výbory od vnútroštátnych sekcií každého výrobku, pričom ich následne odvádzali Oniflhor-u. Oniflhor k týmto sumám pridával pomoc z verejných prostriedkov predstavujúcu 50 až 70 % celkovej pomoci. V prípade nezaplatenia odvetvových podielov výrobcami sa pomoc pridelená Oniflhor-om neodvádzala výrobcom a zostávala blokovaná na úrovni schválených poľnohospodárskych hospodárskych výborov, ktoré boli povinné vrátiť ju Oniflhor-u.

               69

               Na rozdiel od iných príspevkov vyberaných schválenými poľnohospodárskymi hospodárskymi výbormi tieto príspevky neboli povinné, ako potvrdzuje skutočnosť, že určité organizácie výrobcov ich odmietli uhradiť. Na tieto príspevky sa preto nemohli vzťahovať ustanovenia Poľnohospodárskeho zákonníka týkajúce sa povinných príspevkov.

               70

               Z ustanovení článkov R*553-2 a R*553-6 Poľnohospodárskeho zákonníka totiž vyplýva, že sa vzťahujú len na zápisné a členské príspevky na fungovanie, ktoré povinne odvádzajú výrobcovia uznaným zoskupeniam poľnohospodárskych výrobcov a schváleným poľnohospodárskym hospodárskym výborom. Francúzska republika sa preto nemôže odvolávať na pravidlá týkajúce sa prijatia tohto zápisného a týchto členských príspevkov uznanými zoskupeniami poľnohospodárskych výrobcov, tak ako sú definované v článku R*553-5 Poľnohospodárskeho zákonníka.

               71

               Rovnako článok R*553-7 Poľnohospodárskeho zákonníka, ktorý stanovuje, že pokiaľ bolo schválenému poľnohospodárskemu hospodárskemu výboru priznané rozšírenie pravidla stanoveného pre výrobcov a zoskupenia v jeho pôsobnosti na všetkých výrobcov z jeho hospodárskej oblasti, uvedení výrobcovia, pre ktorých sa toto pravidlo stalo záväzným, sú na základe ministerskej vyhlášky povinní uhradiť všetky členské príspevky určené podľa hodnoty produkcie uvádzanej na trh alebo ich časť, sa nevzťahoval na príspevky určené na financovanie plánov kampane. V tejto súvislosti je vhodné pripomenúť, že judikatúra považuje za protiprávnu každú povinnosť zúčastňovať sa na financovaní fondov založených organizáciou výrobcov uloženú výrobcom, ktorí nie sú jej členmi, pokiaľ táto povinnosť slúži na financovanie aktivít, ktoré sú samy osebe posúdené ako odporujúce právu Spoločenstva (rozsudok Súdneho dvora z 25. novembra 1986, Cerafel, 218/85, Zb. s. 3513, bod 22).

               72

               Francúzska republika sa ďalej nemôže dovolávať ustanovení článku 15 nariadenia č. 2200/96 o spoločnej organizácii trhu s ovocím a so zeleninou. Prevádzkové programy vykonané v rámci tohto ustanovenia mali síce s plánmi kampane spoločnú samotnú skutočnosť, že boli spolufinancované orgánom verejnej moci a príspevkami združených výrobcov určenými podľa množstva alebo hodnoty ovocia a zeleniny uvádzaných na trh, je však nesporné, že tieto ustanovenia sa nevzťahovali na sporné opatrenia, ale len na opatrenia prijaté v rámci spoločnej organizácie trhu s ovocím a so zeleninou.

               73

               Francúzska republika v každom prípade neposkytla žiadny iný dôkazný prostriedok, ktorý by umožnil usúdiť, že výšku príspevku odvádzaného výrobcami určovali títo výrobcovia.

               74

               Zo všetkého, čo bolo uvedené vyššie, vyplýva, že o výške členských príspevkov odvádzaných schválenými poľnohospodárskymi hospodárskymi výbormi, ako aj o celkových sumách pridelených do plánov kampane rozhodoval jednostranne Oniflhor.

               75

               Pokiaľ ide v druhom rade o definíciu obsahu sporných opatrení a podmienok ich vykonávania, zo spisu a najmä z informácií zaslaných Fedecom-om 20. októbra 2005 vyplýva, že sporné opatrenia určoval Oniflhor prostredníctvom rozhodnutí opatrených pečiatkou jeho riaditeľa a štátneho kontrolóra a že schválené poľnohospodárske hospodárske výbory sa na ich definovaní nezúčastňovali a nemali žiadnu mieru voľnej úvahy pri ich vykonávaní.

               76

               Francúzska republika sa však domnieva, že účelom rozhodnutia Oniflhor-u bolo len zaznamenať podiely, ktoré sa zaviazali hradiť subjekty z odvetvia a orgány verejnej moci.

               77

               Tvrdí, že sporné opatrenia definovali a vykonávali len subjekty z odvetvia a že zásah Oniflhor-u spočíval len v uplatňovaní rozhodnutí týchto subjektov a v účasti na ich financovaní. Svoju argumentáciu opiera o dva dokumenty, predložené po prvýkrát v štádiu repliky, ktorými chce preukázať úlohu iniciatívy, ktorú mali poľnohospodárske hospodárske výbory v plánoch kampane. Z bodu 55 vyššie však vyplýva, že Francúzska republika nemôže pravdivosť pripomienok tretej dotknutej osoby počas správneho konania, pokiaľ jej boli doručené a nepoprela ich obsah, spochybniť po prvýkrát až v štádiu súdneho konania.

               78

               V každom prípade treba zdôrazniť, že tieto listy, ktoré Oniflhor-u v roku 2001 zaslali vnútroštátne sekcie dvoch schválených poľnohospodárskych hospodárskych výborov pre výrobky, umožňujú len dospieť k záveru, že v období, počas ktorého došlo k protiprávnemu konaniu, schválené poľnohospodárske hospodárske výbory dvakrát predložili Oniflhor-u návrhy na prijatie opatrení v rámci plánov kampane. Nestačia však na spochybnenie informácií zaslaných Fedecom-om 20. októbra 2005, podľa ktorých schválené poľnohospodárske hospodárske výbory nemali právomoc na definovanie opatrení prijatých v rámci plánov kampane a táto úloha prináležala výlučne Oniflhor-u.

               79

               Ďalej je vhodné zdôrazniť, že Francúzska republika vo svojich písomnostiach uznala, že schválené poľnohospodárske hospodárske výbory mali povinnosť uplatňovať opatrenia upravené v rámci plánov kampane, tak ako boli definované rozhodnutím riaditeľa Oniflhor-u. Skutočnosť, že túto okolnosť odôvodňuje účasť Oniflhor-u na financovaní uvedených opatrení, nemá vplyv na posúdenie stupňa kontroly orgánu verejnej moci nad vykonávaním týchto opatrení.

               80

               Francúzska republika napokon uvádza, že na rozdiel od situácie prevažujúcej vo veci, v ktorej bol vydaný už citovaný rozsudok Air France/Komisia (bod 65), Oniflhor nemohol voľne disponovať s fondmi odvádzanými subjektmi z odvetvia, keďže uvedené fondy spravovali schválené poľnohospodárske hospodárske výbory. Z judikatúry Súdneho dvora uvedenej v bode 60 vyššie však vyplýva, že aj keď sumy nie sú trvale v držbe orgánov verejnej moci, skutočnosť, že sú neustále pod verejnou kontrolou, a teda k dispozícii príslušným vnútroštátnym orgánom, stačí na to, aby boli kvalifikované ako štátne prostriedky.

               81

               V tejto veci mal štát vykonávaním svojho dominantného vplyvu na definovanie a vykonávanie sporných opatrení bez problémov možnosť orientovať používanie prostriedkov pridelených schváleným poľnohospodárskym hospodárskym výborom na prípadné financovanie osobitných výhod v prospech určitých výrobcov.

               82

               Bolo totiž preukázané, že schválené poľnohospodárske hospodárske výbory nemali žiadnu mieru voľnej úvahy pri vykonávaní opatrení definovaných Oniflhor-om.

               83

               Ďalej z viacerých ustanovení Poľnohospodárskeho zákonníka vyplýva, že správny orgán mal právomoc dôkladnej a stálej kontroly nad predmetnými sumami. Podľa článku R*553-10 Poľnohospodárskeho zákonníka sa totiž kontrola ministra poľnohospodárstva nad schválenými hospodárskymi výbormi týka najmä účtovníctva a správnosti činností týchto organizácií, ako aj používania prijatej pomoci. Na tento účel článok R*553-13 stanovuje, že poverení úradníci ministerstva poľnohospodárstva majú prístup do všetkých priestorov schválených poľnohospodárskych hospodárskych výborov a že sa tam môžu oboznámiť so všetkými účtovnými alebo administratívnymi podkladmi, listami alebo dokumentmi.

               84

               Napokon je vhodné zdôrazniť prevažujúcu úlohu zohrávanú štátom v schválených poľnohospodárskych hospodárskych výboroch, v rámci ktorých je štát zastúpený prefektom regiónu. Z ustanovení Poľnohospodárskeho zákonníka totiž vyplýva, že k žiadosti o schválenie ktoréhokoľvek poľnohospodárskeho hospodárskeho výboru adresovanej na základe článku R*552-1 uvedeného zákonníka ministrovi poľnohospodárstva s cieľom stať sa príjemcom verejnej pomoci musia byť na základe článku R*552-2 toho istého zákonníka priložené určité prílohy, medzi ktoré patria „stanovy výboru“, ktoré musia obsahovať podmienky stanovujúce, že „pravidlá stanovené výborom sa uplatňujú až po schválení ministrom poľnohospodárstva“, „vyhlásenie spresňujúce povahu a formy pomoci, ktorú môže výbor prípadne poskytnúť svojim členom“, a texty pravidiel vytvorených výborom v súlade s ustanoveniami článku L.552-1“. Podľa článku R.552-10 Poľnohospodárskeho zákonníka môže schválený poľnohospodársky hospodársky výbor vydávať nové pravidlá alebo meniť už schválené pravidlá len s výslovným súhlasom ministra poľnohospodárstva. Navyše článok R.552-11 Poľnohospodárskeho zákonníka stanovuje, že minister poľnohospodárstva vymenúva pri každom schválenom poľnohospodárskom hospodárskom výbore zástupcu, ktorý má pri výbore úlohu technického poradcu, ktorý sa zúčastňuje alebo sa za podmienok stanovených ministrom poľnohospodárstva môže dať zastúpiť na stretnutiach správnej rady a valného zhromaždenia, môže sa na mieste oboznámiť so všetkými podkladmi a dokumentmi týkajúcimi sa činnosti výboru alebo organizácií, ktoré sú jeho súčasťou, alebo si ich nechať zaslať, a je pravidelne informovaný o všetkých rozhodnutiach prijatých správnou radou a valným zhromaždením. Rovnako článok 1 arrêté du ministre de l’Agriculture du 30 octobre 2000 relatif aux modalités de la représentation de l’État auprès des comités économiques agricoles dans le secteur des fruits et légumes (vyhláška ministra poľnohospodárstva z 30. októbra 2000 o podmienkach zastupovania štátu pri poľnohospodárskych hospodárskych výboroch v odvetví ovocia a zeleniny, JORF z 15. novembra 2000, s. 18079) stanovuje, že prefekt regiónu alebo jeho zástupca sa zo zákona zúčastňuje na všetkých zasadnutiach, na ktorých sa prijímajú rozhodnutia riadiacich orgánov schválených poľnohospodárskych hospodárskych výborov, a že je adresátom všetkých rozhodnutí a zápisníc vypracovaných v tomto rámci. Článok 2 toho istého textu zveruje zástupcovi štátu, ktorému na tento účel v prípade potreby poskytuje súčinnosť Oniflhor, povinnosť zabezpečiť, aby tieto výbory vykonávali úlohy, ktoré sú im zverené, v súlade s orientáciami stanovenými zákonmi a inými právnymi predpismi, a uvádza, že tento zástupca na uvedený účel povinne ešte pred vykonaním potvrdzuje rozhodnutia riadiacich orgánov výborov, v tomto prípade valného zhromaždenia alebo správnej rady, ako aj uzatvorené dohody, pokiaľ smerujú k stanoveniu povinností členov výboru alebo pokiaľ stanovujú podmienky využívania štátnych verejných financií v oblasti fungovania alebo investícií v odvetví výroby alebo financií Spoločenstva. Dotknuté rozhodnutia sú vykonateľné len s takýmto potvrdením.

               85

               Francúzska republika pripustila túto dôležitú úlohu štátu vo fungovaní schválených poľnohospodárskych hospodárskych výborov. Skutočnosť, že túto úlohu vysvetľuje možnosť uvedených výborov urobiť svoje pravidlá povinné pre všetkých výrobcov dotknutého regiónu, nemá vplyv na posúdenie prítomnosti štátu v týchto výboroch.

               86

               Francúzska republika ďalej tvrdí, že hoci sa zástupca prefekta regiónu zúčastňuje na zasadnutiach riadiacich orgánov poľnohospodárskeho hospodárskeho výboru, nepodieľa sa na rozhodnutiach prijatých uvedenými orgánmi. Z už citovaných ustanovení článku 2 arrêté du ministre de l’Agriculture du 30 octobre 2000 však vyplýva, že rozhodnutia riadiacich orgánov výborov a dohody týkajúce sa podmienok využívania verejných financií sú vykonateľné len vtedy, ak majú potvrdenie prefekta regiónu alebo jeho zástupcu.

               87

               Zo všetkého, čo bolo uvedené vyššie, vyplýva, že o opatreniach financovaných plánmi kampane a o podmienkach ich vykonávania rozhodoval jednostranne Oniflhor a že schválené poľnohospodárske hospodárske výbory boli síce poverené spravovaním prevádzkových fondov určených na financovanie týchto opatrení, no pri ich vykonávaní nemali žiadnu mieru voľnej úvahy.

               88

               Na záver treba konštatovať, že definovanie sporných opatrení a podmienok ich vykonávania prináležalo Oniflhor-u, verejnoprávnemu zariadeniu priemyselnej a obchodnej povahy pod správou štátu. Naproti tomu adresáti opatrení mali len právomoc zúčastniť sa alebo sa nezúčastniť na systéme, ktorý takto definoval Oniflhor, a to tak, že súhlasili s odvedením odvetvových podielov stanovených Oniflhor-om alebo to odmietli. Preto treba usúdiť, že sporné opatrenia predstavovali štátnu pomoc v zmysle článku 87 ods. 1 ES.

               89

               Preto je potrebné zamietnuť druhý žalobný dôvod, založený na nesprávnom právnom posúdení týkajúcom sa pojmu štátne prostriedky, a teda aj žalobu ako celok.

         O trovách

               90

               Podľa článku 87 ods. 2 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu je účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.

               91

               Keďže Francúzska republika vo veci nemala úspech, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania v súlade s návrhmi Komisie.

               Z týchto dôvodov
               VŠEOBECNÝ SÚD (šiesta komora)
               rozhodol a vyhlásil:

                           1.

                           Žaloba sa zamieta.

                           2.

                           Francúzska republika je povinná nahradiť trovy konania.

                           Kanninen

                           Wahl

                           Soldevila Fragoso

                     Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 27. septembra 2012.
                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: francúzština.


title: Rozsudok Všeobecného súdu (druhá komora) z 25. apríla 2012. # Brainlab AG proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Ochranná známka Spoločenstva - Slovná ochranná známka Spoločenstva BrainLAB - Nepodanie žiadosti o obnovu zápisu ochrannej známky - Výmaz ochrannej známky po uplynutí platnosti zápisu - Žiadosť o uvedenie do predchádzajúceho stavu - Článok 81 nariadenia (ES) č. 207/2009. # Vec T-326/11.

text:
         ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (druhá komora)
      z 25. apríla 2012 (
            *1
         )
      „Ochranná známka Spoločenstva — Slovná ochranná známka Spoločenstva BrainLAB — Nepodanie žiadosti o obnovu zápisu ochrannej známky — Výmaz ochrannej známky po uplynutí platnosti zápisu — Žiadosť o uvedenie do predchádzajúceho stavu — Článok 81 nariadenia (ES) č. 207/2009“
      Vo veci T‑326/11,

         Brainlab AG, so sídlom vo Feldkirchene (Nemecko), v zastúpení: J. Bauer, advokát,
      žalobkyňa,
      proti

         Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT), v zastúpení: R. Manea, splnomocnená zástupkyňa,
      žalovanému,
      ktorej predmetom je žaloba podaná proti rozhodnutiu štvrtého odvolacieho senátu ÚHVT z 15. apríla 2011 (vec R 1596/2010‑4) týkajúcemu sa žiadosti o uvedenie do predchádzajúceho stavu a žiadosti o obnovu zápisu ochrannej známky BrainLAB podaných žalobkyňou,
      VŠEOBECNÝ SÚD (druhá komora),
      v zložení: predseda komory N. J. Forwood (spravodajca), sudcovia F. Dehousse a J. Schwarcz,
      tajomník: E. Coulon,
      so zreteľom na žalobu podanú do kancelárie Všeobecného súdu 20. júna 2011,
      so zreteľom na vyjadrenie k žalobe podané do kancelárie Všeobecného súdu 21. septembra 2011,
      so zreteľom na zmenu zloženia komôr Všeobecného súdu,
      so zreteľom na to, že nebol podaný návrh na nariadenie pojednávania zo strany účastníkov konania v lehote jedného mesiaca od doručenia oznámenia o ukončení písomnej časti konania a že na základe správy sudcu spravodajcu a podľa článku 135a Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu bolo rozhodnuté, že sa o žalobe rozhodne bez ústnej časti konania,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

         Právny rámec

               1

               Podľa článku 46 nariadenia Rady (ES) č. 207/2009 z 26. februára 2009 o ochrannej známke Spoločenstva (kodifikované znenie) (Ú. v. EÚ L 78, s. 1) sa ochranná známka Spoločenstva zapíše na obdobie desiatich rokov odo dňa podania prihlášky. Ochranná lehota [Zápis – neoficiálny preklad] sa môže obnoviť v súlade s článkom 47 vždy o ďalších desať rokov.

               2

               Podľa článku 47 ods. 1 až 3 nariadenia č. 207/2009:
               „1.   Zápis ochrannej známky Spoločenstva sa obnoví na základe žiadosti majiteľa ochrannej známky alebo akejkoľvek osoby výslovne splnomocnenej majiteľom za predpokladu, že poplatky boli uhradené.
               2.   Úrad informuje majiteľa ochrannej známky Spoločenstva a každú osobu, ktorá má zapísané právo na ochrannú známku Spoločenstva, o uplynutí ochrannej lehoty [platnosti zápisu – neoficiálny preklad] v dostatočnom časovom predstihu pred uvedeným uplynutím. Neposkytnutie takejto informácie nemá za následok vznik zodpovednosti úradu.
               3.   Žiadosť o obnovu sa podáva v lehote šiestich mesiacov, ktorá sa končí posledným dňom mesiaca, v ktorom zaniká ochrana [končí platnosť zápisu – neoficiálny preklad]…“

               3

               Podľa článku 81 ods. 1 nariadenia č. 207/2009 nazvaného „Uvedenie do predchádzajúceho stavu“:
               „Práva prihlasovateľa alebo majiteľa ochrannej známky Spoločenstva, alebo iného účastníka konania pred úradom, ktorý napriek vynaloženiu náležitej starostlivosti vyžadovanej okolnosťami nebol schopný dodržať lehotu voči úradu, sa na základe jeho žiadosti obnovia, ak priamym následkom tohto zmeškania je podľa ustanovení tohto nariadenia strata práva alebo opravného prostriedku.“

               4

               Podľa pravidla 29 nariadenia Komisie (ES) č. 2868/95 z 13. decembra 1995, ktorým sa vykonáva nariadenie Rady (ES) č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva (Ú. v. ES L 303, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 189, ďalej len „vykonávacie nariadenie“), nazvaného „Oznámenie o uplynutí platnosti zápisu“:
               „Najmenej šesť mesiacov pred uplynutím platnosti zápisu úrad informuje majiteľa ochrannej známky Spoločenstva, ako aj každú osobu, ktorá má zapísané právo, vrátane licencie, týkajúce sa ochrannej známky Spoločenstva o tom, že sa blíži dátum uplynutia platnosti zápisu. Nevykonanie takéhoto oznámenia nemá vplyv na uplynutie platnosti zápisu [neoficiálny preklad].“

               5

               Podľa pravidla 30 ods. 5 vykonávacieho nariadenia, ak sa žiadosť o obnovu zápisu nepodá alebo sa podá po uplynutí lehoty stanovenej v tretej vete článku 47 ods. 3 nariadenia č. 207/2009, Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) vyhlási, že platnosť zápisu je skončená, a oznámi to majiteľovi ochrannej známky Spoločenstva.

               6

               Podľa pravidla 67 ods. 1 vykonávacieho nariadenia nazvaného „Doručovanie zástupcom“:
               „Ak bol určený zástupca…, tak doručenia sa adresujú tomuto stanovenému… zástupcovi.“

         Okolnosti predchádzajúce sporu

               7

               Žalobkyňa, Brainlab AG, je súčasná majiteľka slovnej ochrannej známky Spoločenstva, BrainLAB, prihlásenej 26. augusta 1999 a zapísanej 4. decembra 2000 pod číslom 1290113. V súvislosti s týmto zápisom bola určená advokátska a patentová kancelária, aby zastupovala majiteľku pred ÚHVT v zmysle článku 67 ods. 1 vykonávacieho nariadenia (ďalej len „ustanovení zástupcovia“).

               8

               Listom z 2. decembra 2008 požiadali ustanovení zástupcovia ÚHVT, aby do databázy zapísal zmenu adresy žalobkyne. Oznámením z 18. februára 2009 ÚHVT potvrdil ustanoveným zástupcom zapísanie tejto zmeny adresy.

               9

               Medzitým ÚHVT zaslal 2. februára 2009 priamo žalobkyni, a nie jej ustanoveným zástupcom, omylom na jej bývalú adresu oznámenie podľa článku 47 ods. 2 nariadenia č. 207/2009 a pravidla 29 vykonávacieho nariadenia, ktorým ju informoval o blížiacom sa uplynutí platnosti zápisu predmetnej ochrannej známky (ďalej len „upozornenie“). V tomto oznámení sa najmä uvádzalo, že v lehote do 31. augusta 2009 treba podať žiadosť o obnovu zápisu a uhradiť poplatok alebo, ak bude zaplatený príplatok, toto možno vykonať v dodatočnej lehote, ktorá uplynie 1. marca 2010.

               10

               Je pravda, že napriek tejto chybnej adrese bolo upozornenie doručené žalobkyni v dňoch nasledujúcich po jeho odoslaní prostredníctvom poštovej služby preposielania zásielok.

               11

               Spisové materiály, osobitne miestoprísažné vyhlásenie pána W., vedúceho pracovníka žalobkyne povereného sledovaním predmetnej ochrannej známky, naopak neumožňujú preukázať, že táto osoba postúpila uvedené upozornenie ustanoveným zástupcom. Ustanovení zástupcovia tvrdia, že k tomu nedošlo. Rovnako ÚHVT vo svojom vyjadrení k žalobe uviedol, že neexistuje žiadna skutočnosť, ktorá by dokazovala, že k tomuto postúpeniu skutočne došlo. Upozornenie sa okrem toho neskôr našlo v priestoroch žalobkyne v spise, ktorý obsahoval korešpondenciu s ustanovenými zástupcami v súvislosti s predmetnou ochrannou známkou.

               12

               V každom prípade však na ÚVHT nebola v stanovenej lehote doručená žiadna žiadosť o obnovu zápisu predmetnej ochrannej známky, a tento úrad preto vydal oznámenie podľa pravidla 30 ods. 5 vykonávacieho nariadenia, v ktorom konštatoval zánik platnosti zápisu uvedenej ochrannej známky k 2. marcu 2010. Aj toto oznámenie bolo zaslané 23. marca 2010 priamo žalobkyni, avšak na jej novú adresu.

               13

               Dňa 1. apríla 2010 ustanovení zástupcovia informovali ÚHVT o tom, že sa dozvedeli, že z databázy ÚHVT bol omylom vymazaný údaj o ich ustanovení za zástupcov žalobkyne bez toho, aby o to požiadali. Predložili novú žiadosť o ustanovenie za zástupcov žalobkyne, ktorá bola potvrdená oznámením ÚHVT z toho istého dňa.

               14

               Dňa 19. mája 2010 ustanovení zástupcovia predložili na ÚHVT v mene a na účet žalobkyne žiadosť o obnovu zápisu predmetnej ochrannej známky, ako aj žiadosť o uvedenie do predchádzajúceho stavu v zmysle článku 81 nariadenia č. 207/2009 v rozsahu, v akom sa týka lehoty na podanie žiadosti o obnovu uvedeného zápisu a úhrady poplatku za obnovu.

               15

               Oddelenie pre správu ochranných známok a právne otázky ÚHVT rozhodnutím z 29. júla 2010 zamietlo žiadosť o uvedenie do predchádzajúceho stavu na základe toho, že ani žalobkyňa, ani jej ustanovení zástupcovia nepreukázali vynaloženie náležitej starostlivosti vyžadovanej v zmysle článku 81 ods. 1 nariadenia č. 207/2009.

               16

               Dňa 16. augusta 2010 žalobkyňa podala proti tomuto rozhodnutiu na ÚHVT odvolanie podľa článkov 58 až 64 nariadenia č. 207/2009. Na podporu tohto odvolania boli v podstate uvedené tieto dôvody:

                        —

                        ustanovení zástupcovia disponujú systémom sledovania lehôt na obnovu zápisu ochranných známok Spoločenstva, ktoré spravujú, ktorý sa skladá z troch vzájomne nezávislých stupňov („piliere kontroly“),

                        —

                        prvý pilier je založený na varovnom systéme, ktorý prostredníctvom vopred vypracovaných a chronologicky zoradených kartotečných listov s trojmesačným predstihom upozorňuje na uplynutie desaťročnej lehoty na obnovu zápisu ochranných známok,

                        —

                        druhý pilier je založený na registri lehôt na obnovu zápisu ochranných známok, ktorý vedie priamo advokát, ktorý je ustanovenými zástupcami poverený sledovaním dotknutej ochrannej známky,

                        —

                        tretí pilier je založený na spracovaní upozornení zaslaných ÚHVT ustanoveným zástupcom v súlade s pravidlom 29 vykonávacieho nariadenia,

                        —

                        prvé dva piliere, ktoré pôsobia v rámci kancelárie ustanovených zástupcov, v predmetnej veci z nevysvetliteľných dôvodov nefungovali, napriek tomu, že boli riadené starostlivými a skúsenými spolupracovníkmi, ktorí podliehali pravidelným kontrolám,

                        —

                        tretí pilier nefungoval z dôvodu omylu pripísateľného ÚHVT, ktorý žalobkyni zaslal upozornenie na jej bývalú adresu a nezaslal ho ustanoveným zástupcom, pričom tento omyl ÚHVT by nemal dotknutým osobám spôsobiť žiadne nepríjemnosti,

                        —

                        pán W., vedúci pracovník žalobkyne, ktorému bolo doručené upozornenie a ktorý je skúseným vedúcim pracovníkom, hodlal upozornenie postúpiť spolupracovníčke ustanovených zástupcov pravdepodobne prostredníctvom elektronickej pošty; nespomína si však, či to urobil, alebo či toto oznámenie zaslal na nesprávnu adresu; toto oznámenie sa však našlo založené v spise predmetnej ochrannej známky v priestoroch žalobkyne, ustanovení zástupcovia ho nedostali, čiže nemohli reagovať na jeho odoslanie.

               17

               Rozhodnutím z 15. apríla 2011 (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“) štvrtý odvolací senát ÚHVT zamietol žiadosť o uvedenie do predchádzajúceho stavu a rozhodol, že predmetná ochranná známka zanikla.

               18

               Na rozdiel od oddelenia pre správu ochranných známok a právne otázky odvolací senát v bodoch 13 a 20 napadnutého rozhodnutia pripustil, že ustanovení zástupcovia zaviedli riadny systém sledovania lehôt na obnovu zápisu ochranných známok, že títo zástupcovia bežným spôsobom a správne splnili svoju kontrolnú úlohu, že výnimočné chyby, ku ktorým došlo v ich systéme sledovania, mohli byť považované za ospravedlniteľné a že nikto nemohol predvídať hromadné zlyhanie všetkých zavedených preventívnych opatrení.

               19

               V bodoch 14 a 15 napadnutého rozhodnutia sa však domnieval, že medzi zlyhaním tohto systému, ku ktorému došlo v predmetnej veci, a neobnovením zápisu v stanovenej lehote neexistovala príčinná súvislosť. V predmetnej veci sa totiž príčina tohto neobnovenia nenachádzala v zlyhaní systému sledovania lehôt zavedeného ustanovenými zástupcami, ale v tom, že žalobkyňa nevydala pokyny na obnovu uvedeného zápisu, pričom táto nečinnosť mala po tom, ako jej bolo doručené upozornenie, „slobodný a dobrovoľný“ charakter.

               20

               Pokiaľ ide o túto absenciu reakcie, odvolací senát najskôr v bode 16 napadnutého rozhodnutia uviedol, že miestoprísažné vyhlásenie pána W. neobsahovalo jeho vlastné vysvetlenie sledu udalostí, najmä pokiaľ ide o prípadný úmysel alebo rozhodnutie žalobkyne obnoviť predmetnú ochrannú známku a pokiaľ ide o prípadné kontaktovanie spolupracovníčky ustanovených zástupcov na tento účel.

               21

               Odvolací senát dospel ďalej v bodoch 16 až 18 napadnutého rozhodnutia k záveru, že aj keby boli ustanovení zástupcovia upozornení na budúce uplynutie platnosti zápisu predmetnej ochrannej známky prostredníctvom systému sledovania lehôt alebo ak by im bolo doručené upozornenie, bez pokynu žalobkyne v tomto zmysle by sami nemohli pristúpiť k obnove zápisu. Medzi týmito okolnosťami a neobnovením zápisu predmetnej ochrannej známky teda neexistuje príčinná súvislosť, lebo jedinou príčinou tohto neobnovenia je absencia pokynu žalobkyne na obnovu, a to ani po tom, čo jej bolo doručené upozornenie. Odvolací senát sa domnieval, že táto absencia pokynu je v rozpore s povinnosťou náležitej starostlivosti.

               22

               V bode 19 napadnutého rozhodnutia odvolací senát ďalej rozhodol, že ÚHVT sa skutočne dopustil chyby, keď neadresoval upozornenie ustanoveným zástupcom, ale priamo žalobkyni. Domnieval sa však, že podľa článku 47 ods. 2 nariadenia č. 207/2009 nemožno ÚHVT pripísať zodpovednosť za túto chybu. Z povahy tohto služobného oznámenia inak vyplýva, že sa nemožno spoliehať na jeho doručenie.

         Návrhy účastníkov konania

               23

               Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

                        —

                        zrušil napadnuté rozhodnutie,

                        —

                        vrátil vec odvolaciemu senátu, aby rozhodol, či bola pri obnove zápisu predmetnej ochrannej známky vynaložená náležitá starostlivosť,

                        —

                        zaviazal ÚHVT na náhradu trov konania.

               24

               ÚHVT navrhuje, aby Všeobecný súd:

                        —

                        zamietol žalobu,

                        —

                        zaviazal žalobkyňu na náhradu trov konania.

         Právny stav

               25

               Žalobkyňa na podporu svojej žaloby uvádza jediný žalobný dôvod založený na porušení článku 81 ods. 1 nariadenia č. 207/2009.

               26

               Na úvod žalobkyňa detailne vysvetľuje systém sledovania lehôt na obnovu zápisu ochranných známok zavedený jej ustanovenými zástupcami. Zdôrazňuje, že odvolací senát správne konštatoval, že tento systém bol správny, čím možno ospravedlniť chybu, ktorej sa dopustili v predmetnej veci uvedení ustanovení zástupcovia.

               27

               Na výhrady spočívajúce v nedbanlivosti a neospravedlniteľnej chybe, ktoré odvolací senát uplatnil proti samotnej žalobkyni, lebo nevydala svojim ustanoveným zástupcom pokyny po tom, ako jej bolo doručené upozornenie, žalobkyňa reaguje, že uvedení ustanovení zástupcovia ju právne zastupujú pred ÚHVT, čo sa týka všetkých jej 654 národných ochranných známok a patentov a ochranných známok a patentov Spoločenstva, vrátane 16 ochranných známok Spoločenstva. V tejto súvislosti ju jeden až tri mesiace vopred pravidelne informovali o uplynutí lehoty na obnovu zápisu každej z týchto ochranných známok a žiadali ju, aby im vydala pokyn na túto obnovu. Až doposiaľ žalobkyňa vždy riadne dostala tieto pripomenutia a pravidelne na ne reagovala. Naopak, okrem pripomenutia v predmetnej veci, nedostala nikdy predtým takéto upozornenia priamo od ÚHVT. Žalobkyňa sa preto domnieva, že sa mohla legitímne spoliehať na to, že ju jej ustanovení zástupcovia upozornia na potrebu obnoviť zápis predmetnej ochrannej známky v bežnej trojmesačnej lehote. Z tohto dôvodu preto ani inak nereagovala na upozornenie.

               28

               Žalobkyňa dodáva, že majiteľovi ochrannej známky Spoločenstva neprináleží, aby paralelne so systémom sledovania lehôt zavedeným jeho profesionálnymi zástupcami zaviedol svoj vlastný systém. Naopak, len systém sledovania lehôt zavedený profesionálnym zástupcom môže poskytnúť záruky správneho fungovania [rozsudok Súdu prvého stupňa z 13. mája 2009, Aurelia Finance/ÚHVT (AURELIA), T-136/08, Zb. s. II-1361, bod 18]. O tento prípad šlo v predmetnej veci.

               29

               Pokiaľ ide o údajnú neexistenciu príčinnej súvislosti medzi zlyhaním systému sledovania lehôt, ktorý zaviedli jej ustanovení zástupcovia, a neobnovením zápisu predmetnej ochrannej známky v dostatočnom čase (pozri bod 21 vyššie), žalobkyňa trvá na tom, že uvedená ochranná známka sa zhoduje s jej obchodným označením a že táto ochranná známka bola znovu prihlásená ako ochranná známka Spoločenstva 30. marca 2010, teda len jeden týždeň po odoslaní oznámenia týkajúceho sa jej výmazu z registra ochranných známok Spoločenstva. Predpoklad odvolacieho senátu, že nič nenasvedčuje tomu, že žalobkyňa by vydala pokyny na obnovu zápisu predmetnej ochrannej známky aj vtedy, ak by ju jej ustanovení zástupcovia informovali o tom, že uplynie platnosť zápisu, je teda úplne nereálny. Naopak tvrdí, že v prípade pochybnosti by jej ustanovení zástupcovia, ktorí ju zastupujú vo všetkých oblastiach ochrany duševného vlastníctva, dohliadali na obnovu zápisu predmetnej ochrannej známky aj v prípade nevydania konkrétneho pokynu v tomto zmysle a inak by konali len v prípade výslovného pokynu na neobnovenie.

               30

               Podľa ÚHVT je žaloba zjavne nedôvodná.

               31

               ÚHVT, pokiaľ ide o jeho vlastný postoj, uvádza, že podľa článku 47 ods. 2 nariadenia č. 207/2009 a pravidla 29 vykonávacieho nariadenia je povinný informovať samého majiteľa o tom, že sa blíži dátum uplynutia platnosti zápisu ochrannej známky Spoločenstva. Žiadne z týchto ustanovení neuvádza povinnosť informovať prípadného profesionálneho zástupcu.

               32

               Ďalej ÚHVT tvrdí, že podľa týchto ustanovení nie je zodpovedný za neposkytnutie takejto informácie dotknutej osobe a a fortiori ani za „zaslanie na nesprávnu adresu“.

               33

               Pokiaľ ide o otázku, či systém sledovania lehôt zavedený ustanovenými zástupcami svedčí o vynaložení náležitej starostlivosti vyžadovanej okolnosťami, ÚHVT uvádza, že súhlasí s posúdením odvolacieho senátu, podľa ktorého nie je táto otázka v predmetnej veci relevantná.

               34

               Pokiaľ ide o údajný nedostatok náležitej starostlivosti samotnej žalobkyne, ÚHVT súhlasí s posúdením odvolacieho senátu, podľa ktorej bola v danom prípade táto absencia náležitej starostlivosti hlavnou príčinou prekročenia lehoty na obnovu zápisu predmetnej ochrannej známky. Žalobkyňa mala na to, aby vykonala túto obnovu, k dispozícii skoro trinásťmesačnú lehotu. V priebehu tejto lehoty žalobkyňa nevykonala žiadne kroky vo vzťahu k ÚHVT a svojim ustanoveným zástupcom nedala žiaden pokyn a ani ich nekontaktovala, hoci bola prostredníctvom upozornenia oficiálne informovaná o blížiacom sa dátume uplynutia platnosti zápisu. Toto správanie je nezlučiteľné s náležitou starostlivosťou vyžadovanou okolnosťami, a to o to skôr, že predmetná ochranná známka bola „ochrannou známkou podniku“ žalobkyne a z tohto dôvodu sa jej mala venovať osobitná pozornosť.

               35

               ÚHVT, pokiaľ ide o tvrdenie, že ustanovení zástupcovia by bezpochyby obnovili zápis predmetnej ochrannej známky aj v prípade nevydania konkrétnych pokynov žalobkyne v tomto zmysle (pozri bod 29 vyššie), dospel k záveru, že nie je relevantné, lebo je čisto špekulatívne. Navyše by bolo spochybnené vysvetlením uvedeným v bode 44 žaloby, podľa ktorého ustanovení zástupcovia nie sú na základe svojho mandátu oprávnení pristúpiť z vlastnej iniciatívy a bez konkrétnych pokynov zo strany žalobkyne k obnove zápisu ochrannej známky.

               36

               V tejto súvislosti z článku 81 ods. 1 nariadenia č. 207/2009 vyplýva, že uvedenie do predchádzajúceho stavu podlieha dvom podmienkam: prvá, že účastník vynaložil náležitú starostlivosť vyžadovanú okolnosťami, a druhá, že zmeškanie účastníka priamo spôsobilo stratu práva alebo opravného prostriedku [pozri uznesenie Všeobecného súdu z 15. septembra 2011, Prinz Sobieski zu Schwarzenberg/ÚHVT – British‑American Tobacco Polska (Romuald Prinz Sobieski zu Schwarzenberg), T‑271/09, neuverejnený v Zbierke, bod 53 a tam citovanú judikatúru].

               37

               Z tohto ustanovenia tiež vyplýva, že povinnosť náležitej starostlivosti sa v prvom rade vzťahuje na majiteľa ochrannej známky. Pokiaľ teda majiteľ ochrannej známky deleguje administratívne úlohy týkajúce sa obnovy ochrannej známky, musí dbať na to, aby zvolená osoba poskytovala potrebné záruky umožňujúce predpokladať správne vykonanie uvedených úloh (rozsudok AURELIA, už citovaný, bod 14).

               38

               Treba tiež usúdiť, že z dôvodu delegácie týchto úloh podlieha aj zvolená osoba, rovnako ako majiteľ uvedenej povinnosti náležitej starostlivosti. Keďže táto osoba koná v mene a na účet majiteľa, jej akty treba považovať za akty majiteľa (rozsudky AURELIA, už citovaný, bod 15, a Romuald Prinz Sobieski zu Schwarzenberg, už citovaný, bod 54).

               39

               Všeobecný súd v predmetnej veci, s ohľadom na skutočnosti uvedené vyššie, konštatuje, že neobnovenie zápisu predmetnej ochrannej známky v stanovených lehotách vyplýva z toho, čo odvolací senát v nadväznosti na oddelenie pre správu ochranných známok a právne otázky označil za „sled veľkého počtu nepriaznivých okolností“ (bod 20 napadnutého rozhodnutia). V tomto kontexte treba bezvýhradne súhlasiť so všeobecným posúdením odvolacieho senátu, podľa ktorého „sa uvedenie do predchádzajúceho stavu vzťahuje práve na takéto prípady“.

               40

               Tri z týchto predmetných „nepriaznivých okolností“ možno považovať, ako bude vysvetlené ďalej, za okolnosti, ktoré významným spôsobom prispeli k tomuto neobnoveniu, konkrétne: i) zlyhanie, doposiaľ nevysvetlené, dvoch prvých interných „kontrolných pilierov“ systému sledovania lehôt, ktorý zaviedli ustanovení zástupcovia; ii) nevhodný a nevyžiadaný výmaz údaja o ustanovených zástupcoch, ako zástupcoch zastupujúcich žalobkyňu, z databázy ÚHVT (pozri bod 13 vyššie), ktorý sám osebe spôsobil, že upozornenie bolo nesprávne zaslané žalobkyni, navyše na jej bývalú adresu, a nie jej ustanoveným zástupcom; iii) zmätená a nevhodná reakcia pána W. na toto oznámenie, ktorá viedla k tomu, že ustanovení zástupcovia nedostali žiaden spontánny pokyn na obnovu zápisu zo strany žalobkyne.

               41

               Pokiaľ ide o prvú z týchto „nepriaznivých okolností“, treba pripomenúť, že podľa judikatúry pojmy „náležitá starostlivosť vyžadovaná okolnosťami“ uvedené v článku 81 ods. 1 nariadenia č. 207/2009 vyžadujú v prípade využitia profesionálneho zástupcu zavedenie interného systému sledovania a dozoru lehôt, ktorý vo všeobecnosti vylučuje ich neúmyselné nedodržanie, ako to upravujú smernice upravujúce konanie pred ÚHVT. Z toho vyplýva, že uvedenie do predchádzajúceho stavu možno priznať len na základe udalostí, ktoré majú výnimočnú povahu, a teda nie sú predvídateľné na základe skúseností (rozsudok AURELIA, už citovaný, bod 26).

               42

               Tieto podmienky boli v predmetnej veci zjavne splnené, ako vyplýva z konštatovaní odvolacieho senátu a doplňujúcich podrobných vysvetlení predložených žalobkyňou, ktoré ÚHVT nespochybnil.

               43

               Žalobkyňa teda a priori konala s potrebnou náležitou starostlivosťou vyžadovanou okolnosťami, keď takú advokátsku a patentovú kanceláriu, akou je kancelária jej ustanovených zástupcov, ktorá má dvojitý interný systém sledovania lehôt, v prípade ktorého ÚHVT potvrdil tak v napadnutom rozhodnutí, ako vo vyjadrení k žalobe, že je správny, poverila zastupovaním v rámci jej vzťahov s ÚHVT.

               44

               K rovnakému záveru možno dospieť, pokiaľ ide o ustanovených zástupcov, lebo odvolací senát v bode 13 napadnutého rozhodnutia okrem toho uznal, že mimoriadne chyby, ku ktorým došlo v ich internom systéme sledovania lehôt, boli ospravedlniteľné.

               45

               Pokiaľ ide o dve ďalšie „nepriaznivé okolnosti“ uvedené v bode 40 vyššie, na úvod treba uviesť, že nedostatok náležitej starostlivosti, ktorej sa dopustil pán W., vedúci pracovník žalobkyne, tým, že hneď po doručení upozornenia nekontaktoval ÚHVT alebo ustanovených zástupcov, nemohol mať za následok neobnovenie zápisu predmetnej ochrannej známky, lebo samotný tento nedostatok náležitej starostlivosti bol umožnený chybou, ktorej sa predtým dopustil ÚHVT, keď ex offo vymazal údaj o ustanovených zástupcoch zo svojej databázy, a preto im nedoručil upozornenie.

               46

               Je pravda, že účastník musí preukázať, že vynaložil všetku náležitú starostlivosť vyžadovanú okolnosťami s cieľom obnoviť v dostatočnom čase zápis svojej ochrannej známky Spoločenstva, čo v zásade implikuje, že promptne a primerane reaguje na doručenie oznámenia, ktoré mu ÚHVT priamo adresuje podľa pravidla 29 vykonávacieho nariadenia.

               47

               Taktiež platí, že ak takýto účastník konania poveril sledovaním svojej ochrannej známky Spoločenstva profesionálneho zástupcu a riadne o tom informoval ÚHVT, ÚHVT je povinný rešpektovať tento výber a adresovať svoje úradné služobné oznámenia uvedenému ustanovenému zástupcovi tak, aby tento zástupca mohol chrániť záujmy svojej mandantky s vysokým stupňom náležitej starostlivosti, ktorú od neho, ako profesionála, možno rozumne očakávať (pozri v tejto súvislosti smernice upravujúce konanie pred ÚHVT, časť A kapitola 6 bod 6.2.3).

               48

               V tejto súvislosti sa ÚHVT nemôže opierať o článok 47 ods. 2 nariadenia č. 207/2009 a pravidlo 29 vykonávacieho nariadenia a tvrdiť, že tieto ustanovenia mu ukladajú povinnosť informovať majiteľa ochrannej známky, avšak nie jeho ustanoveného zástupcu, o blížiacom sa dátume uplynutia platnosti zápisu tejto ochrannej známky (pozri bod 31 vyššie).

               49

               Táto argumentácia je totiž v rozpore s pravidlom 67 vykonávacieho nariadenia, podľa ktorého ak bol určený zástupca, tak sa mu musia adresovať všetky doručenia. Navyše odvolací senát v bode 19 napadnutého rozhodnutia uviedol, že upozornenie bolo „skutočne nesprávne“ doručené priamo žalobkyni, a nie ustanoveným zástupcom.

               50

               V predmetnej veci mohli teda žalobkyňa a jej ustanovení zástupcovia dôvodne očakávať, že podľa pravidla 67 vykonávacieho nariadenia budú všetky oznámenia ÚHVT týkajúce sa predmetnej ochrannej známky a najmä upozornenie stanovené v pravidle 29 uvedeného nariadenia doručené ustanoveným zástupcom, ktorí by mohli prijať všetky potrebné opatrenia s cieľom obnoviť zápis predmetnej ochrannej známky aj v prípade zlyhania dvoch prvých interných kontrolných pilierov ich systému sledovania lehôt.

               51

               Pokiaľ ide o dôsledky chyby, ktorej sa v predmetnej veci dopustil ÚHVT, treba pripustiť, že v prípade, že by k nej nedošlo, ustanovení zástupcovia by priamo dostali upozornenie, čím by sa aktivoval tretí „kontrolný pilier“ ich systému sledovania lehôt a dostali by priestor na to, aby kontaktovali žalobkyňu s cieľom dostať od nej pokyny, pokiaľ ide o obnovu predmetného zápisu.

               52

               V tejto súvislosti sa Všeobecný súd tiež domnieva, že najmä vzhľadom na význam predmetnej ochrannej známky pre žalobkyňu (táto ochranná známka sa zhoduje s jej obchodným názvom), skutočnosť, že žalobkyňa nevydala pokyn svojim ustanoveným zástupcom na obnovu, vychádza z chyby alebo náhody a v žiadnom prípade nejde o „slobodné a dobrovoľné rozhodnutie“, ako podľa všetkého rozhodol odvolací senát v bode 15 napadnutého rozhodnutia. Je teda tiež nesprávne vidieť v nedostatku takéhoto príkazu jedinú alebo rozhodujúcu príčinu neobnovenia zápisu predmetnej ochrannej známky.

               53

               Naopak s pravdepodobnosťou blížiacou sa istote sa možno domnievať, že ak by ustanovení zástupcovia kontaktovali žalobkyňu, pričom nič nenasvedčuje tomu, že by tak neurobili, pokiaľ by im bolo doručené upozornenie, ich mandantka by im uložila, aby požiadali o obnovu zápisu predmetnej ochrannej známky. Druhá podmienka uplatnenia článku 81 ods. 1 nariadenia č. 207/2009, ako bola uvedené v bode 36 vyššie, je teda tiež splnená.

               54

               Napokon za týchto okolností sa zdá byť chyba alebo nedbanlivosť pána W., vedúceho pracovníka žalobkyne, aj za predpokladu, že bola preukázaná, len ojedinelým a náhodným prvkom, ku ktorému došlo a ktorý vyvolal škodlivé následky len po predchádzajúcej chybe ÚHVT, pričom tieto dve okolnosti, konkrétne so zlyhaním dvoch prvých interných kontrolných pilierov systému sledovania lehôt zavedených ustanovenými zástupcami, rozhodujúcim spôsobom prispeli k neobnoveniu zápisu predmetnej ochrannej známky v dostatočnom čase.

               55

               Je pravda, ako uviedol odvolací senát v bode 19 napadnutého rozhodnutia, že podľa článku 47 ods. 2 nariadenia č. 207/2009 a pravidla 29 vykonávacieho nariadenia predmetná chyba ÚHVT, ktorá spočívala vo výmaze údaja o ustanovených zástupcoch z jeho databázy a následne spôsobila, že im nebolo zaslané upozornenie, nemá za následok vznik zodpovednosti ÚHVT a nemá vplyv na zánik zápisu predmetnej ochrannej známky.

               56

               Odvolací senát mal teda riadne zohľadniť túto chybu a jej dôsledky pri posúdení žiadosti o uvedenie do predchádzajúceho stavu, ktorá sama osebe neimplikuje žiadne uznanie zodpovednosti ÚHVT. Stupeň náležitej starostlivosti, ktorý musia preukázať účastníci konania, aby ich práva mohli byť obnovené, treba posúdiť s ohľadom na všetky relevantné okolnosti, ktoré v predmetnej veci, ako bolo uvedené vyššie, nevyhnutne zahŕňajú uvedenú chybu a jej dôsledky.

               57

               S ohľadom na všetky predchádzajúce úvahy sa Všeobecný súd domnieva, že odvolací senát pochybil, keď nezohľadnil chybu, ktorej sa dopustil ÚHVT, lebo táto chyba je v predmetnej veci jednou z troch relevantných okolností na účely uplatnenia článku 81 ods. 1 nariadenia č. 207/2009.

               58

               To vyústilo do nesprávneho uplatnenia tohto ustanovenia odvolacím senátom.

               59

               Preto treba uznať jediný žalobný dôvod za dôvodný a zrušiť napadnuté rozhodnutie.

               60

               Vo zvyšnej časti je ÚHVT v súlade s článkom 65 ods. 6 nariadenia č. 207/2009 povinný prijať opatrenia nevyhnutné na dosiahnutie súladu s týmto rozsudkom. Za týchto podmienok nie je potrebné samostatne rozhodnúť o druhej časti návrhu žalobkyne.

         O trovách

               61

               Podľa článku 87 ods. 2 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.

               62

               Podľa článku 136 ods. 1 rokovacieho poriadku však Všeobecný súd nemusí zaviazať ÚHVT na náhradu trov konania žalobcu, ak vyhovel žalobe proti rozhodnutiu odvolacieho senátu.

               63

               Keďže v predmetnej veci sa žalobkyňa sama a prostredníctvom svojich ustanovených zástupcov podieľala na vzniku tohto sporu, je v zmysle citovaných ustanovení opodstatnené rozhodnúť, že každý účastník konania znáša svoje vlastné trovy konania.

               Z týchto dôvodov
               VŠEOBECNÝ SÚD (druhá komora)
               rozhodol a vyhlásil:

                           1.

                           Rozhodnutie štvrtého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) z 15. apríla 2011 (vec R 1596/2010‑4) sa zrušuje.

                           2.

                           Každý účastník konania znáša svoje vlastné trovy konania.

                           Forwood

                           Dehousse

                           Schwarcz

                     Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 25. apríla 2012.
                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: nemčina.