Rozsudok Súdneho dvora z 29. februára 1968. # Parke, Davis and Co. proti Probel, Reese, Beintema-Interpharm a Centrafarm. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Gerechtshof 's-Gravenhage - Holandsko. # Vec 24-67.


title: Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 19. júla 2012.#Marianne Scheunemann proti Finanzamt Bremerhaven.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Bundesfinanzhof.#Sloboda usadiť sa – Voľný pohyb kapitálu – Priame dane – Daň z dedičstva – Spôsoby výpočtu dane – Nadobudnutie podielu ako jediný spoločník v kapitálovej spoločnosti so sídlom v treťom štáte dedením – Vnútroštátna právna úprava vylučujúca daňové výhody pre podiel v takýchto spoločnostiach.#Vec C-31/11.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (druhá komora)
      z 19. júla 2012 (
            *1
         )
      „Sloboda usadiť sa — Voľný pohyb kapitálu — Priame dane — Daň z dedičstva — Spôsoby výpočtu dane — Nadobudnutie podielu ako jediný spoločník v kapitálovej spoločnosti so sídlom v treťom štáte dedením — Vnútroštátna právna úprava vylučujúca daňové výhody pre podiel v takýchto spoločnostiach“
      Vo veci C-31/11,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Bundesfinanzhof (Nemecko) z 15. decembra 2010 a doručený Súdnemu dvoru 20. januára 2011, ktorý súvisí s konaním:

         Marianne Scheunemann

      proti

         Finanzamt Bremerhaven,

      SÚDNY DVOR (druhá komora),
      v zložení: predseda druhej komory J. N. Cunha Rodrigues, sudcovia U. Lõhmus (spravodajca), A. Rosas, A. Ó Caoimh a A. Arabadžiev,
      generálna advokátka: V. Trstenjak,
      tajomník: A. Calot Escobar,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               nemecká vláda, v zastúpení: T. Henze a K. Petersen, splnomocnení zástupcovia,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: R. Lyal a W. Mölls, splnomocnení zástupcovia,

         po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 20. marca 2012,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 63 ods. 1 ZFEÚ a článku 65 ZFEÚ.

               2

               Tento návrh bol podaný v rámci sporu, ktorého účastníkmi sú M. Scheunemann a Finanzamt Bremerhaven (ďalej len „Finanzamt“) vo veci daňového výmeru týkajúceho sa výpočtu dane z dedičstva, ktoré predovšetkým obsahuje podiel v kapitálovej spoločnosti so sídlom v treťom štáte.

         Právny rámec

         Právo Únie

               3

               Podľa článku 1 ods. 1 smernice Rady 88/361/EHS z 24. júna 1988, ktorou sa vykonáva článok 67 zmluvy [článok zrušený Amsterdamskou zmluvou] (Ú. v. ES L 178, s. 5; Mim. vyd. 10/001, s. 10):
               „Bez toho, aby tým boli dotknuté nasledujúce ustanovenia, musia členské štáty odstrániť obmedzenia pohybu kapitálu platné pre tuzemcov členských štátov. Aby sa zjednodušilo vykonávanie tejto smernice, pohyb kapitálu sa klasifikuje v súlade s nomenklatúrou v prílohe I.“

               4

               Medzi pohybmi kapitálu uvedenými v článku 1 smernice 88/361 sú v jej prílohe I v bode XI nazvanom „Pohyby kapitálu osobnej povahy“ spomenuté najmä dedičstvá a odkazy.

         Nemecké právo

               5

               § 1 ods. 1 bod 1 zákona o dani z dedičstva a darovania (Erbschaftsteuer- und Schenkungsteuergesetz), v znení uverejnenom 27. februára 1997 (BGBl. 1997 I, s. 378), naposledy zmenenom a doplnenom zákonom z 10. októbra 2007 (BGBl. 2007 I, s. 2332), uplatniteľnom v čase skutkového stavu vo veci samej (ďalej len „ErbStG“), stanovuje, že „dani z dedičstva (dani z darovania)… podliehajú nadobudnutia v prípade smrti“.

               6

               Podľa § 2 ods. 1 bodu 1 ErbStG dani z dedičstva podlieha celý majetok poručiteľa, ktorý bol v čase úmrtia nemeckým rezidentom. Tejto dani tiež podlieha majetok nachádzajúci sa v treťom štáte.

               7

               § 13a ods. 1 a 2 ErbStG stanovuje:
               „1.   Podnikové aktíva, poľnohospodársky a lesný majetok, ako aj podiely v kapitálových spoločnostiach v zmysle štvrtého odseku predstavujú, pokiaľ druhá veta nestanoví inak, nezdaniteľnú čiastku až do celkovej hodnoty 225000 [eur]

                        1.

                        pri nadobudnutí dedením…

                        2.

                        Na hodnotu majetku zostávajúcu po uplatnení odseku 1 sa má podľa odseku 4 uplatniť sadzba vo výške 65 %.“

               8

               Podľa § 13a ods. 4 bodu 3 ErbStG „sa nezdaniteľná čiastka a znížený základ dane uplatnia na… podiely v kapitálovej spoločnosti, ak mala kapitálová spoločnosť v čase vzniku daňovej povinnosti sídlo alebo vedenie v tuzemsku a poručiteľ alebo darca mal väčší ako štvrtinový priamy podiel na základnom imaní tejto spoločnosti“.

               9

               Podľa § 13a ods. 5 bodu 4 ErbStG sa nezdaniteľná čiastka a znížený základ dane retroaktívne zrušia, ak nadobúdateľ počas piatich rokov od nadobudnutia podielov v kapitálovej spoločnosti tieto podiely úplne alebo čiastočne predá.

               10

               Zo spisu predloženého Súdnemu dvoru vyplýva, že nemecká daňová správa vzhľadom na rozsudok zo 17. januára 2008, Jäger (C-256/06, Zb. s. I-123), nariadila, aby sa daňové výhody podľa § 13a ods. 1 a 2 ErbStG uplatňovali aj v prípade podielov v kapitálových spoločnostiach, ktoré nie sú kótované na burze a sídlia v inom členskom štáte ako v Spolkovej republike Nemecko. Nemalo to však platiť na podiely v spoločnostiach z krajín, ktoré nie sú členmi Európskej únie, ani Európskeho hospodárskeho priestoru.

         Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka

               11

               M. Scheunemann s bydliskom v Nemecku je jedinou dedičkou svojho otca, tiež s bydliskom v Nemecku, ktorý zomrel vo februári 2007. Pozostalosť, ktorej súčasťou bol najmä podiel jediného spoločníka v kapitálovej spoločnosti so sídlom v Kanade, podliehala v Nemecku dani z dedičstva.

               12

               Rozhodnutím z 24. novembra 2008 Finanzamt vymeral daň z dedičstva, ktorú dlhuje M. Scheunemann, vo výške 299381,95 eura, pričom vychádzal z toho, že hodnota podielu poručiteľa v predmetnej kapitálovej spoločnosti predstavovala 1142115 eur. Vzhľadom na to, že kapitálová spoločnosť nemala v tuzemsku alebo na území členského štátu sídlo ani vedenie, nezohľadnila sa nezdaniteľná čiastka vo výške 225000 eur stanovená v § 13a ods. 1 ErbStG, ani znížený základ dane podľa § 13a ods. 2.

               13

               Vzhľadom na to, že sa M. Scheunemann domnievala, že má na toto zohľadnenie nezdaniteľnej čiastky a zníženého základu dane nárok, podala sťažnosť proti rozhodnutiu, ktoré vydal Finanzamt.

               14

               V nadväznosti na rozhodnutie o zamietnutí jej sťažnosti podala žalobu na Finanzgericht Bremen, ktorý tejto žalobe nevyhovel. Uvedený súd zastával názor, že sa daňové výhody na základe § 13a ods. 4 bodu 3 ErbStG nemajú posudzovať s ohľadom na voľný pohyb kapitálu, ale výlučne s ohľadom na slobodu usadiť sa, pretože minimálny podiel poručiteľa presahujúci jednu štvrtinu základného imania kapitálovej spoločnosti, ktorý je stanovený v tomto ustanovení, umožňuje vykonávať vplyv na túto spoločnosť. Sloboda usadiť sa sa teda nemá uplatňovať na podiel v spoločnosti nachádzajúcej sa v treťom štáte, akou je spoločnosť vo veci samej.

               15

               Bundesfinanzhof, na ktorý bol podaný opravný prostriedok „Revision“ proti rozsudku uvedeného súdu, sa domnieva, že ustanovenia Zmluvy o fungovaní Európskej únie týkajúce sa slobody usadiť sa sa nemajú uplatniť v takejto situácii. V tejto súvislosti Bundesfinanzhof uvádza, že podľa judikatúry Súdneho dvora sa daňové zaobchádzanie s pozostalosťami bez ohľadu na ich charakter riadi ustanoveniami Zmluvy upravujúcimi voľný pohyb kapitálu. Vnútroštátny súd sa teda pýta, či tieto ustanovenia Zmluvy bránia právnej úprave, o akú ide vo veci samej.

               16

               Za týchto okolností Bundesfinanzhof rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
               „Má sa článok [63] ods. 1 [ZFEÚ] v spojení s článkom [65 ZFEÚ] vykladať v tom zmysle, že bráni takej právnej úprave členského štátu, ktorá pri výpočte dane z dedičstva stanovuje, že podiel jediného spoločníka na kapitálovej spoločnosti so sídlom a vedením v Kanade, ktorá tvorí súčasť jeho súkromného majetku, sa zohľadní v plnej výške, kým na nadobudnutie takéhoto podielu v kapitálovej spoločnosti so sídlom alebo vedením v tuzemsku sa poskytne nezdaniteľná čiastka súvisiaca s predmetom dane a zvyšná hodnota sa zohľadní len vo výške 65 %?“

         O prejudiciálnej otázke

               17

               Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa ustanovenia Zmluvy týkajúce sa voľného pohybu kapitálu majú vykladať v tom zmysle, že bránia právnej úprave členského štátu, ktorá na účely výpočtu dane z dedičstva vylučuje uplatnenie niektorých daňových výhod na pozostalosť vo forme podielu v kapitálovej spoločnosti so sídlom v treťom štáte, zatiaľ čo v prípade nadobudnutia takéhoto podielu v spoločnosti so sídlom v členskom štáte dedením tieto výhody poskytuje.

               18

               Na úvod nemecká vláda a Európska komisia tvrdia, že sa vnútroštátna právna úprava, o akú ide vo veci samej, netýka voľného pohybu kapitálu, ale slobody usadiť sa, pretože predmetný podiel umožňuje vykonávať určitý vplyv na rozhodnutia dotknutej spoločnosti.

               19

               V dôsledku toho treba najprv zistiť, či sa na uvedenú právnu úpravu má uplatniť článok 49 ZFEÚ týkajúci sa slobody usadiť sa alebo článok 63 ZFEÚ týkajúci sa voľného pohybu kapitálu.

               20

               V tejto súvislosti z v súčasnosti ustálenej judikatúry vyplýva, že na účely určenia, či sa na vnútroštátnu právnu úpravu vzťahuje niektorá zo slobôd pohybu, treba zohľadniť predmet danej právnej úpravy (pozri v tomto zmysle rozsudky z 10. februára 2011, Haribo Lakritzen Hans Riegel a Österreichische Salinen, C-436/08 a C-437/08, Zb. s. I-305, bod 33, ako aj z 15. septembra 2011, Halley a i., C-132/10, Zb. s. I-8353, bod 17).

               21

               Vo veci samej je predmetom sporného opatrenia daňové zaobchádzanie s dedičstvom, ktoré zahŕňa predovšetkým podiel v kapitálových spoločnostiach.

               22

               Z judikatúry Súdneho dvora tiež vyplýva, že daňové zaobchádzanie s dedičstvom v zásade patrí do pôsobnosti článku 63 ZFEÚ týkajúceho sa voľného pohybu kapitálu. Na dedenie, ktoré spočíva v prechode majetku zanechaného zosnulou osobou na jednu alebo viacero osôb, sa totiž vzťahuje bod XI prílohy I smernice 88/361 nazvaný „Pohyby kapitálu osobnej povahy“, ktoré predstavujú pohyby kapitálu v zmysle článku 63 ZFEÚ (pozri najmä rozsudky z 11. septembra 2008, Eckelkamp a i., C-11/07, Zb. s. I-6845, bod 39, a Arens-Sikken, C-43/07, Zb. s. I-6887, bod 30, ako aj z 15. októbra 2009, Busley a Cibrian Fernandez, C-35/08, Zb. s. I-9807, bod 18, a z 10. februára 2011, Missionswerk Werner Heukelbach, C-25/10, Zb. s. I-497, bod 16).

               23

               Treba však pripomenúť ustálenú judikatúru, z ktorej vyplýva, že na vnútroštátnu právnu úpravu, ktorá sa použije len na podiely umožňujúce vykonávať určitý vplyv na rozhodnutia spoločnosti a určovať jej činnosti, sa vzťahujú ustanovenia Zmluvy týkajúce sa slobody usadiť sa. Naopak vnútroštátnu právnu úpravu, ktorá sa má uplatňovať len na podiely nadobudnuté so zámerom uskutočniť finančné investície bez úmyslu získať vplyv a kontrolu na riadení podniku, treba preskúmať výlučne s ohľadom na voľný pohyb kapitálu (rozsudok Haribo Lakritzen Hans Riegel a Österreichische Salinen, už citovaný, bod 35, ako aj citovaná judikatúra).

               24

               Z toho vyplýva, že na určenie slobody, na ktorú sa vzťahuje vnútroštátna právna úprava, o akú ide vo veci samej, treba preskúmať, či podiel stanovený v uvedenej právnej úprave postačuje na to, aby svojmu majiteľovi umožnil vykonávať určitý vplyv na rozhodnutia spoločnosti a určovať jej činnosti.

               25

               V prejednávanej veci z výkladu § 13a ods. 1 a 2 ErbStG v spojení s § 13a ods. 4 bodom 3 vyplýva, že možnosť požívať predmetné daňové výhody je podmienená vlastníctvom väčšieho priameho podielu na základnom imaní spoločnosti než 25 %.

               26

               Nemecká vláda tvrdí, že podľa nemeckého práva takýto podiel na základnom imaní spoločnosti umožňuje vykonávať určitý vplyv na jej rozhodnutia a určovať jej činnosti. Z takéhoto podielu totiž akcionárovi vyplýva blokačná minorita v prípade dôležitých rozhodnutí určujúcich smerovanie podniku.

               27

               Účel sledovaný daňovými výhodami stanovenými vo vnútroštátnych ustanoveniach, o aké ide vo veci samej, spočíva predovšetkým v podnecovaní dediča významných podielov v spoločnosti, aby sa zapojil do jej vedenia s cieľom v konečnom dôsledku zabezpečiť prežitie podniku a zachovanie pracovných miest.

               28

               Tento účel je možné dosiahnuť retroaktívnym odňatím predmetných daňových výhod stanovených v § 13a ods. 5 ErbStG v prípade, že dedič počas piatich rokov od nadobudnutia podielov v kapitálovej spoločnosti tieto podiely úplne alebo čiastočne predá.

               29

               Treba teda uviesť, že nemecký zákonodarca na účely priznania predmetných daňových výhod stanovil prahovú hodnotu podielu, ktorá umožňuje majiteľovi týchto podielov v kapitálovej spoločnosti vykonávať vplyv a kontrolu na riadení, a určil podmienky, ktoré majú zabezpečiť, aby uvedený majiteľ nezasahoval výlučne so zámerom uskutočniť finančné investície.

               30

               Treba sa teda domnievať, že sporná právna úprava podstatným spôsobom zasahuje do slobody usadiť sa a v súlade s judikatúrou Súdneho dvora patrí výlučne do pôsobnosti ustanovení Zmluvy týkajúcich sa tejto slobody. Ak by takéto vnútroštátne opatrenie malo účinky obmedzujúce voľný pohyb kapitálu, bolo by takéto účinky potrebné považovať za nevyhnutný dôsledok prípadného obmedzenia slobody usadiť sa a neodôvodňovali by preskúmanie uvedeného opatrenia vo vzťahu k ustanoveniam Zmluvy o voľnom pohybe kapitálu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 25. októbra 2007, Geurts a Vogten, C-464/05, Zb. s. I-9325, bod 16, ako aj citovanú judikatúru).

               31

               V každom prípade, pokiaľ ide o skutkové okolnosti vo veci samej, je nesporné, že poručiteľ mal 100 % podiel na základnom imaní predmetnej spoločnosti, takže je nepopierateľné, že mohol vykonávať určitý vplyv na jej rozhodnutia a určovať jej činnosti.

               32

               V dôsledku toho netreba skúmať vnútroštátne opatrenie, o aké ide vo veci samej, z pohľadu ustanovení Zmluvy týkajúcich sa voľného pohybu kapitálu.

               33

               Pokiaľ ide o kapitolu Zmluvy zaoberajúcu sa slobodou usadiť sa, neobsahuje nijaké ustanovenie, ktoré by rozširovalo pôsobnosť jej ustanovení na situácie týkajúce sa podielu v spoločnosti so sídlom v treťom štáte (pozri v tomto zmysle uznesenie z 10. mája 2007, A a B, C-102/05, Zb. s. I-3871, bod 29, ako aj rozsudok z 24. mája 2007, Holböck, C-157/05, Zb. s. I-4051, bod 28). Vo veci samej ide pritom o podiel v kapitálovej spoločnosti so sídlom v Kanade.

               34

               Z tohto dôvodu sa v situácii, o akú ide vo veci samej, nemá uplatňovať článok 49 ZFEÚ a nasl.

               35

               Vzhľadom na všetky tieto úvahy treba na položenú otázku odpovedať, že právna úprava členského štátu, o akú ide vo veci samej, ktorá na účely výpočtu dane z dedičstva vylučuje uplatnenie niektorých daňových výhod uplatniteľných na pozostalosť vo forme podielu v kapitálovej spoločnosti so sídlom v treťom štáte, kým v prípade nadobudnutia takéhoto podielu v spoločnosti so sídlom v členskom štáte dedením tieto výhody poskytuje, zasahuje podstatným spôsobom do výkonu slobody usadiť sa v zmysle článku 49 ZFEÚ a nasl., keďže tento podiel umožňuje svojmu majiteľovi vykonávať určitý vplyv na rozhodnutia spoločnosti a určovať jej činnosti. Tieto články sa nemajú uplatňovať v situácii týkajúcej sa podielu v spoločnosti, ktorej sídlo sa nachádza v treťom štáte.

         O trovách

               36

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol takto:

                     Právna úprava členského štátu, o akú ide vo veci samej, ktorá na účely výpočtu dane z dedičstva vylučuje uplatnenie niektorých daňových výhod uplatniteľných na pozostalosť vo forme podielu v kapitálovej spoločnosti so sídlom v treťom štáte, kým v prípade nadobudnutia takéhoto podielu v spoločnosti so sídlom v členskom štáte dedením tieto výhody poskytuje, zasahuje podstatným spôsobom do výkonu slobody usadiť sa v zmysle článku 49 ZFEÚ a nasl., keďže tento podiel umožňuje svojmu majiteľovi vykonávať určitý vplyv na rozhodnutia spoločnosti a určovať jej činnosti. Tieto články sa nemajú uplatňovať v situácii týkajúcej sa podielu v spoločnosti, ktorej sídlo sa nachádza v treťom štáte.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: nemčina.


title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (piata komora) z 22. marca 2007.#Saint-Gobain Pam SA proti Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo (ochranné známky a vzory) (ÚHVT).#Vec T-364/05.

text:
      Vec T‑364/05
      Saint-Gobain Pam SA
      proti
      Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT)
      „Ochranná známka Spoločenstva – Námietkové konanie – Prihláška slovnej ochrannej známky Spoločenstva PAM PLUVIAL – Skoršie národné obrazové ochranné známky PAM – Relatívny dôvod zamietnutia – Pravdepodobnosť zámeny – Dôkaz o používaní − Článok 8 ods. 1 písm. b) a článok 43 nariadenia (ES) č. 40/94“
      Abstrakt rozsudku
      1.      Ochranná známka Spoločenstva – Pripomienky tretích osôb a námietka – Preskúmanie námietky – Dôkaz o používaní skoršej ochrannej
            známky
      (Nariadenie Rady č. 40/94, článok 43 ods. 2 a 3)
      2.      Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Relatívne dôvody zamietnutia – Námietka
            majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby
      [Nariadenie Rady č. 40/94, článok 8 ods. 1 písm. b)]
      3.      Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Relatívne dôvody zamietnutia – Námietka
            majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby
      [Nariadenie Rady č. 40/94, článok 8 ods. 1 písm. b)]
      4.      Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Relatívne dôvody zamietnutia – Námietka
            majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby
      [Nariadenie Rady č. 40/94, článok 8 ods. 1 písm. b)]
      1.      V súlade s článkom 43 ods. 2 a 3 nariadenia č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva je skoršia ochranná známka na účely preskúmania
         námietky podanej podľa článku 42 toho istého nariadenia považovaná za riadne používanú, pokiaľ prihlasovateľ nepodá na Úrad
         pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) žiadosť o predloženie dôkazu o takomto používaní.

      Uvedená žiadosť, ktorá musí byť podaná výslovne a včas, a nemôže byť podaná po prvýkrát pred odvolacím senátom.
      Uvedená žiadosť, ktorá má za následok vznik povinnosti namietateľa preukázať riadne používanie svojej ochrannej známky (alebo
         existenciu náležitých dôvodov nepoužívania) pod sankciou zamietnutia jeho námietky, totiž mení obsah námietkového konania,
         do ktorého pridáva osobitnú a predbežnú otázku, ktorú je potrebné vyriešiť pred samotným rozhodnutím o námietke. Úlohou námietkového
         oddelenia je teda rozhodnúť v prvom stupni o námietke, ktorá je definovaná rôznymi aktmi a procesnými žiadosťami účastníkov
         konania vrátane prípadnej žiadosti o predloženie dôkazu o riadnom používaní skoršej ochrannej známky. Pripustenie možnosti
         podať túto žiadosť po prvýkrát pred odvolacím senátom, ktorý je však príslušný rozhodovať výlučne o odvolaniach podaných proti
         rozhodnutiam námietkových oddelení a nie na samotné rozhodovanie o novej námietke v prvom stupni, by malo za následok, že
         by tento senát skúmal úplne osobitnú žiadosť spojenú s novými právnymi a skutkovými úvahami a vyplývajúcu z námietkového konania,
         ktoré bolo začaté a prejednávané námietkovým oddelením.

      Funkčná kontinuita, ktorá existuje medzi rôznymi inštanciami Úradu, nemôže odôvodniť podanie tejto žiadosti po prvýkrát pred
         odvolacím senátom, keďže nijako nestanovuje, že odvolací senát skúma vec odlišnú od tej, ktorá bola predložená námietkovému
         oddeleniu, to znamená vec, ktorej obsah bol rozšírený pridaním predbežnej otázky o riadnom používaní skoršej ochrannej známky.

      (pozri body 32, 34 – 37, 39 – 41)
      2.      V rámci uplatnenia článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva podobnosť medzi výrobkami,
         na ktoré sa vzťahujú kolidujúce ochranné známky, má byť zohľadnená pri vzatí do úvahy všetkých relevantných faktorov, ktoré
         charakterizujú vzťah medzi dotknutými výrobkami, pričom medzi tieto faktory patrí predovšetkým ich povaha, určenie, použitie,
         skutočnosť, že sú, vo všeobecnosti, predávané na rovnakých obchodných miestach, ako aj skutočnosť, že si navzájom konkurujú
         alebo sa dopĺňajú. V tomto ohľade sú doplňujúcimi tovarmi tie tovary, medzi ktorými existuje úzky vzťah v tom zmysle, že jeden
         je nevyhnutný alebo dôležitý pre použitie druhého tak, že si môžu spotrebitelia myslieť, že zodpovednosť za výrobu oboch tovarov
         pripadá rovnakému podniku.

      (pozri body 92, 94, 95)
      3.      V rámci uplatnenia článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva môže byť kombinovaná ochranná
         známka považovaná za podobnú s inou ochrannou známkou, ktorá je zhodná alebo vykazuje podobnosť s jednou zo zložiek kombinovanej
         ochrannej známky, len vtedy, ak táto zložka tvorí dominantný prvok v rámci celkového dojmu vyvolaného kombinovanou ochrannou
         známkou. Ide o prípad, keď táto zložka môže sama osebe dominovať vyobrazeniu tejto ochrannej známky, ktoré má príslušná skupina
         verejnosti v pamäti, a to tak, že všetky ostatné zložky ochrannej známky sú v rámci celkového dojmu vyvolaného ochrannou známkou
         zanedbateľné. Pokiaľ ide o posúdenie dominantného charakteru jednej alebo viacerých zložiek kombinovanej ochrannej známky,
         je potrebné zohľadniť najmä osobitné vlastnosti každej z týchto zložiek ich porovnaním s osobitnými vlastnosťami iných zložiek.
         Okrem toho subsidiárne možno brať do úvahy umiestnenie jednotlivých zložiek v konfigurácii kombinovanej ochrannej známky.

      (pozri bod 97)
      4.      Pre priemerného španielskeho spotrebiteľa existuje pravdepodobnosť zámeny medzi slovným označením PAM PLUVIAL, ktorého zápis
         ako ochrannej známky Spoločenstva sa žiada pre „kovové potrubia a rúry“ a „nekovové spojky pre nekovové neohybné potrubia
         a rúry“ patriace do tried 6 a 17 v zmysle Niceskej dohody, a obrazovou ochrannou známkou, ktorej slovný prvok „PAM“ predstavuje
         dominantný a centrálny prvok zapísaný skôr v Španielsku pre „stavebné materiály“ patriace do triedy 19.

      Keďže totiž na jednej strane kolidujúce ochranné známky sú vizuálne a foneticky podobné, dominantný prvok „PAM“ skoršej ochrannej
         známky tiež predstavujúci dominantný prvok prihlasovanej ochrannej známky PAM PLUVIAL, z dôvodu, že je krátky a ľahko zapamätateľný,
         v španielčine nemá osobitný význam a nachádza sa na začiatku prihlasovanej ochrannej známky, a na druhej strane výrobky, na
         ktoré sa vzťahujú kolidujúce ochranné známky, sú podobné a dopĺňajú sa, prítomnosť pojmu „pluvial“ v prihlasovanej ochrannej
         známke nevylučuje pravdepodobnosť zámeny, keďže tento prvok môže priemerného spotrebiteľa viesť k predpokladu, že prihlasovaná
         ochranná známka je odvodená od hlavnej ochrannej známky „pam“ a vzťahuje sa na osobitnú sériu výrobkov v rámci „príbuzných
         ochranných známok PAM“.

      (pozri body 98 – 100, 105)
ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (piata komora)
      z 22. marca 2007 (*)

      „Ochranná známka Spoločenstva – Námietkové konanie – Prihláška slovnej ochrannej známky Spoločenstva PAM PLUVIAL – Skoršie národné obrazové ochranné známky PAM – Relatívny dôvod zamietnutia – Pravdepodobnosť zámeny – Dôkaz o používaní − Článok 8 ods. 1 písm. b) a článok 43 nariadenia (ES) č. 40/94“
      Vo veci T‑364/05,
      Saint-Gobain Pam SA, so sídlom v Nancy (Francúzsko), v zastúpení: J. Blanchard a G. Marchais, advokáti,

      žalobca,
      proti
      Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT), v zastúpení: A. Rassat, splnomocnený zástupca,

      žalovanému,
      ďalší účastník konania pred odvolacím senátom ÚHVT:
      Propamsa, SA, so sídlom v Barcelone (Španielsko),

      ktorej predmetom je žaloba podaná proti rozhodnutiu štvrtého odvolacieho senátu ÚHVT z 15. apríla 2005 (vec R 414/2004-4),
         ktoré sa týkalo zápisu slovného označenia PAM PLUVIAL v námietkovom konaní medzi Propamsa, SA, a Saint‑Gobain Pam SA,

      SÚD PRVÉHO STUPŇA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV (piata komora),

      v zložení: predseda komory M. Vilaras, sudcovia F. Dehousse a D. Šváby,
      tajomník: E. Coulon,
      so zreteľom na žalobu podanú do kancelárie Súdu prvého stupňa 26. septembra 2005,
      so zreteľom na vyjadrenie k žalobe podané do kancelárie Súdu prvého stupňa 25. januára 2006,
      so zreteľom na ústnu časť konania, pojednávanie nariadené na 7. decembra 2006, ktoré sa neuskutočnilo, keďže žiadny z účastníkov
         sa nedostavil,

      vyhlásil tento
      Rozsudok
       Okolnosti predchádzajúce sporu
      1        Žalobca, Saint-Gobain Pam SA, podal 27. septembra 2000 na Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory)
         (ÚHVT) prihlášku ochrannej známky Spoločenstva podľa nariadenia Rady (ES) č. 40/94 z 20. decembra 1993 o ochrannej známke
         spoločenstva (Ú. v. ES L 11, 1994, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 146) v znení zmien a doplnení.

      2        Ochranná známka, o ktorej zápis sa žiada (ďalej len „prihlasovaná ochranná známka“), je slovným označením PAM PLUVIAL.

      3        Po dvoch obmedzeniach zoznamu výrobkov, na ktoré sa pôvodne vzťahovala prihláška ochrannej známky, vykonaných žalobcom 9. októbra
         2000 a 29. mája 2002 a prijatých ÚHVT 11. októbra 2000 a 4. júla 2002, výrobky, ktorých sa prihláška týka, patria do tried
         6 a 17 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb na účely zápisu ochranných známok z 15. júna 1957
         a zodpovedajú nasledujúcemu opisu:

      –        „Kovové potrubia a rúry alebo potrubia a rúry na kovovej báze, liatinové potrubia a rúry, kovové spojky pre uvedené výrobky“
         (trieda 6),

      –        „Nekovové spojky pre nekovové neohybné potrubia a rúry“ (trieda 17).
      4        Prihláška ochrannej známky Spoločenstva bola uverejnená vo Vestníku ochranných známok Spoločenstva č. 61/2001 zo 16 júla 2001.

      5        Dňa 20. septembra 2001 Propamsa, SA, podal podľa článku 42 ods. 1 nariadenia č. 40/94 námietku proti zápisu prihlasovanej
         ochrannej známky.

      6        Námietka bola založená na týchto skorších právach:

      –        obrazová ochranná známka zapísaná v Španielsku 26. júla 1976 pod č. 737992 pre „stavebné materiály“ (trieda 19), týkajúca
         sa tohto obrazového označenia (ďalej len „skoršia ochranná známka“):

      –        obrazová ochranná známka zapísaná v Španielsku 26. júla 1976 pod č. 120075 pre „cementy“ (trieda 19), týkajúca sa tohto obrazového
         označenia:

      –        francúzske označenie medzinárodnej obrazovej ochrannej známky uvedené nižšie, zapísané 2. septembra 1981 pod č. 463089 s účinkami
         v Rakúsku, v krajinách Beneluxu, v Nemecku, vo Francúzsku a v Taliansku, pre „adhezíva na priemyselné účely“ (trieda 1) a pre
         „(nekovové) stavebné materiály v surovom stave alebo spracované“ (trieda 19):

      7        Námietka smerovala proti všetkým výrobkom, na ktoré sa vzťahuje prihláška ochrannej známky Spoločenstva.

      8        Dôvodom uvedeným na podporu námietky bola pravdepodobnosť zámeny v zmysle článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 medzi
         prihlasovanou ochrannou známkou na jednej strane a tromi ochrannými známkami uvedenými v bode 6 vyššie na strane druhej.

      9        Rozhodnutím z 29. marca 2004 námietkové oddelenie ÚHVT prijalo námietku a zamietlo prihlášku ochrannej známky Spoločenstva
         podanú žalobcom. Námietkové oddelenie najskôr upresnilo, že pri porovnaní medzi výrobkami, ktorých sa týkali kolidujúce ochranné
         známky, mali byť zohľadnené jednak všetky výrobky, ktorých sa týkala prihlasovaná ochranná známka, bez ohľadu na ich súčasné
         použitie alebo použitie plánované žalobcom a jednak všetky výrobky, pre ktoré boli zapísané namietané ochranné známky, keďže
         žalobca nepodal žiadosť o predloženie dôkazu o riadnom používaní skorších ochranných známok v zmysle článku 43 ods. 2 a 3
         nariadenia č. 40/94. Námietkové oddelenie sa ďalej domnievalo, že kovové alebo nekovové potrubia a rúry a stavebné materiály,
         ktorých sa týkali skoršie ochranné známky, boli podobné. Výrobky uvedené ako posledné zahŕňali najmä nekovové potrubia a rúry,
         ktoré mali rovnakú povahu a funkciu, boli určené tým istým užívateľom a mohli byť využité v kombinácii alebo súbežne s kovovými
         potrubiami a rúrami. Rovnako zastávalo názor, že spojky pre potrubia a rúry, kovové alebo nekovové, ktorých sa týka prihlasovaná
         ochranná známka, a stavebné materiály v rozsahu, v akom sú potrebné na montáž alebo opravu kovových a nekovových potrubí a rúr,
         boli podobné. Napokon, pokiaľ ide o porovnanie kolidujúcich ochranných známok, námietkové oddelenie sa domnievalo, že ich
         dominantným prvkom je pojem „pam“, a preto tieto ochranné známky boli výrazne podobné, keďže vizuálna a fonetická zhoda dominantného
         prvku stačila na vyrovnanie vizuálnych a fonetických rozdielov, ktoré existovali medzi ich nedominantnou časťou. Na základe
         týchto úvah námietkové oddelenie rozhodlo, že medzi kolidujúcimi ochrannými známkami existovala v Španielsku a vo Francúzsku
         pravdepodobnosť zámeny pre všetky dotknuté výrobky.

      10      Dňa 26. mája 2004 žalobca podľa článkov 57 až 62 nariadenia č. 40/94 podal odvolanie proti rozhodnutiu námietkového oddelenia.

      11      Štvrtý odvolací senát rozhodnutím z 15. apríla 2005 (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“), ktoré bolo žalobcovi oznámené 19. júla
         2005, zamietol odvolanie žalobcu a potvrdil rozhodnutie námietkového oddelenia.

      12      Odvolací senát najskôr zamietol návrh na preskúmanie riadneho používania ochranných známok, na ktorých bola založená námietka,
         podaný žalobcom v jeho vyjadrení s dôvodmi odvolania, ako oneskorený. V tomto ohľade odvolací senát uviedol, že tento návrh
         môže byť podaný v hociktorej fáze odvolacieho konania, to znamená, kým ÚHVT neoznámi účastníkom ukončenie tohto konania, a nemožno
         ho podať po prvýkrát až v odvolacom konaní pred odvolacím senátom.

      13      Ďalej odvolací senát na základe porovnania prihlasovanej ochrannej známky so skoršou ochrannou známkou rozhodol, že uvedené
         ochranné známky boli celkovo podobné vzhľadom na fonetickú a vizuálnu zhodu dominantného slovného prvku „pam“, ktorý prevládal
         nad vizuálnymi a fonetickými rozdielmi vyplývajúcimi zo subsidiárneho slovného prvku „pluvial“ nachádzajúceho sa v prihlasovanej
         ochrannej známke. Odvolací senát sa tiež domnieval, že výrobky, ktorých sa týkajú obe kolidujúce ochranné známky, boli podobné
         a dopĺňali sa, keďže boli distribuované rovnakými obchodnými postupmi, predávané na rovnakých obchodných miestach a určené
         rovnakým konečným užívateľom. Vzhľadom na tieto prvky odvolací senát zastával názor, že medzi kolidujúcimi ochrannými známkami
         existovala u príslušnej skupiny verejnosti v Španielsku pravdepodobnosť zámeny, a preto bolo nevyhnutné preskúmať existenciu
         tejto pravdepodobnosti medzi prihlasovanou ochrannou známkou a inými ochrannými známkami uvedenými v námietke Propamsa.

       Návrhy účastníkov konania
      14      Žalobca navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

      –        zrušil napadnuté rozhodnutie,
      –        zaviazal ÚHVT na náhradu trov konania.
      15      ÚHVT navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

      –        zamietol žalobu,
      –        zaviazal žalobcu na náhradu trov konania.
       Právny stav
      16      Na podporu svojej žaloby žalobca uvádza dva žalobné dôvody založené na porušení článku 43 nariadenia č. 40/94 a porušení článku
         8 ods. 1 písm. b) uvedeného nariadenia.

       O prílohách 9 až 15, 17, 18, 22 a 23 žaloby
       Tvrdenia účastníkov konania
      17      ÚHVT uvádza, že prílohy 9 až 15, 17, 18, 22 a 23 žaloby, týkajúce sa pôsobenia zoskupenia Saint‑Gobain a podmienok použitia
         kolidujúcich ochranných známok, sú po prvýkrát uvedené pred Súdom prvého stupňa, keďže neboli predložené námietkovému oddeleniu
         ani odvolaciemu senátu. Tieto dokumenty teda nemožno brať do úvahy a je potrebné, aby ich Súd prvého stupňa v súlade s ustálenou
         judikatúrou zamietol bez toho, aby skúmal ich dôkaznú silu [rozsudky Súdu prvého stupňa z 18. februára 2004, Koubi/ÚHVT –
         Flabesa (CONFORFLEX), T‑10/03, Zb. s. II‑719, bod 52; z 29. apríla 2004, Eurocermex/ÚHVT (Tvar pivovej fľaše), T‑399/02, Zb.
         s. II‑1391, bod 52, a z 21. apríla 2005, Ampafrance/ÚHVT – Johnson & Johnson (monBeBé), T‑164/03, Zb. s. II‑1401]. V každom
         prípade tieto dokumenty nemôžu spochybniť napadnuté rozhodnutie.

       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      18      Podľa judikatúry podanie žaloby na Súd prvého stupňa proti rozhodnutiam odvolacích senátov ÚHVT smeruje ku kontrole ich zákonnosti
         v zmysle článku 63 nariadenia č. 40/94 v tom zmysle, že úlohou Súdu prvého stupňa nie je znovu skúmať skutkové okolnosti vo
         svetle dokumentov predložených po prvýkrát pred Súdom prvého stupňa [rozsudok Súdu prvého stupňa zo 16. marca 2006, Telefon
         & Buch/ÚHVT – Herold Business Data (Weisse Seiten), T‑322/03, Zb. s. II‑2085, bod 65; pozri v tomto zmysle tiež rozsudok CONFORFLEX,
         už citovaný v bode 17 vyššie, bod 52].

      19      V predmetnej veci je potrebné konštatovať, že prílohy 9 až 15, 17, 18, 22 a 23 žaloby boli skutočne predložené po prvýkrát
         až Súdu prvého stupňa. Preto na tieto dokumenty nemožno prihliadnuť a je potrebné ich zamietnuť bez toho, aby bolo potrebné
         skúmať ich dôkaznú silu (pozri v tomto zmysle rozsudok Weisse Seiten, už citovaný v bode 18 vyššie, bod 65 a tam citovanú
         judikatúru).

       O prvom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 43 nariadenia č. 40/94
       Tvrdenia účastníkov konania
      20      Žalobca odvolávajúc sa na zásadu funkčnej kontinuity medzi jednotlivými inštanciami ÚHVT uvádza, že odvolací senát neprávom
         zamietol ako oneskorenú žiadosť o predloženie dôkazu o riadnom používaní skorších ochranných známok uvedených v námietke,
         ktorá bola po prvýkrát podaná vo vyjadrení s dôvodmi odvolania. Podľa žalobcu na základe vyššie uvedenej zásady je účastník
         konania oprávnený pred odvolacím senátom uviesť skutkové a právne okolnosti, ktoré neuviedol pred námietkovým oddelením.

      21      Tento záver je potrebné zohľadniť o to viac, že v predmetnej veci žalobca na základe vyšetrovania, ktoré nechal vykonať, nadobudol
         presvedčenie, že Propamsa používa ochranné známky uvedené v námietke iba pre cement a nie pre ostatné výrobky, pre ktoré boli
         zapísané. Žalobca bol preto oprávnený žiadať vo svojom vyjadrení podanom na odvolací senát 26. mája 2004, aby Propamsa predložil
         dôkazy o riadnom používaní uvedených ochranných známok v období päť rokov pred dňom uverejnenia prihlášky ochrannej známky
         Spoločenstva.

      22      Podľa žalobcu by odlišné rozhodnutie priamo spochybnilo „základnú zásadu“ vyplývajúcu tak z ôsmeho odôvodnenia prvej smernice
         Rady z 21. decembra 1988 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok (Ú. v. ES L 40, 1989,
         s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 92), ako aj deviateho odôvodnenia nariadenia č. 40/94, podľa ktorého neexistuje žiadne opodstatnenie
         chrániť ochranné známky Spoločenstva alebo voči nim chrániť akúkoľvek ochrannú známku, ktorá bola zapísaná už skôr, s výnimkou
         prípadov, kedy sa ochranné známky skutočne používajú.

      23      Žalobca dodáva, že článok 43 nariadenia č. 40/94 uvedený v napadnutom rozhodnutí upravuje vo svojom prvom odseku len jednu
         procesnú lehotu, ktorou je lehota stanovená ÚHVT na predloženie počas preskúmania námietky pripomienok účastníkov k vyjadreniam
         ostatných strán alebo k tým, ktoré vydá samotný ÚHVT. Podľa žalobcu, kým namietateľ môže predložiť dôkazy o riadnom používaní
         len v lehote stanovenej ÚHVT, žiadne ustanovenie nestanovuje osobitnú lehotu na podanie žiadosti o predloženie dôkazu o riadnom
         používaní druhým účastníkom námietkového konania. Preto právo prihlasovateľa ochrannej známky Spoločenstva žiadať od namietateľa
         predloženie dôkazov o používaní jeho ochrannej známky, vyplývajúce zo „základnej zásady“ uvedenej v predchádzajúcom bode,
         nemožno podmieniť dodržaním lehoty, ktorá nevyplýva zo žiadneho osobitného ustanovenia.

      24      Je nesporné, že lehota na podanie žiadosti o predloženie dôkazu bola zavedená nariadením Komisie (ES) č. 1041/2005 z 29. júna
         2005, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (ES) č. 2868/95, ktorým sa vykonáva nariadenie Rady (ES) č. 40/94 (Ú. v. ES L 172,
         s. 4). Toto nariadenie však nemožno uplatniť v predmetnej veci, keďže nadobudlo účinnosť až 25. júla 2005, teda po prijatí
         napadnutého rozhodnutia.

      25      ÚHVT najskôr uvádza, že hoci mu je známa judikatúra Súdu prvého stupňa týkajúca sa zásady funkčnej kontinuity, nesúhlasí vždy
         s názorom tohto súdu na uvedenú zásadu, ako to preukazuje aj odvolanie, ktoré podal na Súdny dvor (vec C‑29/05 P) voči rozsudku
         Súdu prvého stupňa z 10. novembra 2004, Kaul/ÚHVT – Bayer (ARCOL) (T‑164/02, Zb. s. II‑3807).

      26      ÚHVT ďalej pripomína svoju prax týkajúcu sa žiadosti o predloženie dôkazu o riadnom užívaní podľa článku 43 ods. 2 a 3 nariadenia
         č. 40/94, ktorá sa odráža v smerniciach týkajúcich sa konaní pred ÚHVT, prijatých rozhodnutím predsedu ÚHVT EX-04-2 z 10. mája
         2004 na základe vyjadrení správnej rady a zainteresovaných subjektov, najmä základných združení zástupcov pred ÚHVT. Podľa
         bodu 1.1 týchto smerníc v ich znení účinnom v deň vydania napadnutého rozhodnutia môže byť žiadosť týkajúca sa dôkazu o používaní
         podaná až v čase, keď ÚHVT písomne oznámi účastníkom, že už nemožno podať žiadnu pripomienku, to znamená, keď je pripravený
         rozhodnúť o námietke.

      27      Tieto pokyny odrážajú ustálenú rozhodovaciu prax námietkových oddelení a odvolacích senátov. Bod 1.1 potvrdzuje napadnuté
         rozhodnutie, keďže táto prax nebola dodnes spochybnená. V tomto ohľade ÚHVT uvádza, že opačné rozhodnutie by viedlo najmä
         k predĺženiu konaní, podpore zdržovacích taktík, a teda k spochybneniu účelu námietkového konania, ktoré pozostáva z jednoduchého
         a rýchleho rozhodovania sporov o ochranných známkach, ktorých zápis sa odmieta, ako aj súdnych konaní pri zabezpečení právnej
         istoty.

      28      V predmetnej veci žalobca, ktorý, ako sám uvádza, je súčasťou jedného zo svetových priemyselných lídrov a je navyknutý na
         konania pred ÚHVT z dôvodu svojho rozsiahleho portfólia ochranných známok, počas konania na námietkovom oddelení nevyužil
         možnosť požiadať Propamsa o predloženie dôkazu o riadnom používaní ochranných známok uvedených v námietke. Žalobca sa obmedzil
         na obšírne vyhlásenia o výrobkoch vyrábaných Propamsa a o ich všeobecnom použití v stavebníctve v spojení s inými výrobkami.
         Námietkové oddelenie preto právom odmietlo zohľadniť tieto vyjadrenia.

      29      ÚHVT okrem toho vysvetľuje, že žalobca podal žiadosť o predloženie dôkazu o riadnom používaní podľa článku 43 ods. 2 a 3 nariadenia
         č. 40/94 po prvýkrát vo svojom vyjadrení uvádzajúcom dôvody odvolania pred odvolacím senátom 20. júla 2004 a nie 26. mája
         2004 v deň podania odvolania, ako žalobca nesprávne uviedol v bode 43 svojej žiadosti. Tvrdenie žalobcu na Súde prvého stupňa
         založené na tom, že jeho žiadosť o predloženie dôkazu o riadnom používaní skorších ochranných známok odôvodňovalo presvedčenie
         o tom, že Propamsa používal svoje ochranné známky iba pre cement, ktoré nadobudol na základe správy z vyšetrovania pripojenej
         k žiadosti v prílohe 23, je prinajmenšom pochybné a nemožno ho prijať. Na jednej strane tento dokument nemožno brať do úvahy,
         keďže nebol predložený, dokonca ani uvedený pred odvolacím senátom. Na druhej strane a najmä, ak by sa Súd prvého stupňa výnimočne
         rozhodol zohľadniť tento dokument, musel by konštatovať, že nie je datovaný a jedine jeho príloha 6 je označená dátumom 13. augusta
         2004. Uvedený dokument teda nemôže zdôvodniť presvedčenie, ktoré žalobca údajne nadobudol 26. mája 2004 alebo 20. júla 2004.

      30      ÚHVT upriamuje pozornosť Súdu prvého stupňa tiež na nové ustanovenia nariadenia č. 1041/2005 (pozri bod 24 vyššie) ktoré,
         hoci ich nemožno uplatniť vo veci samej, upresňujú vôľu normotvorcu. Nové pravidlo 22 nariadenia č. 2868/95 v znení zmien
         a doplnení je oveľa menej liberálne ako predchádzajúca rozhodovacia prax ÚHVT, pretože ustanovuje, že žiadosť o predloženie
         dôkazu o riadnom používaní ochrannej známky, na ktorej je založená námietka, možno prijať len vtedy, ak je podaná v lehote
         stanovenej na predloženie pripomienok prihlasovateľa namietanej ochrannej známky.

      31      Napokon ÚHVT sa domnieva, že uvedená protiprávnosť napadnutého rozhodnutia aj za predpokladu, že je prijatá, nemôže mať v žiadnom
         prípade za následok jeho zrušenie. Aj v prípade, že by skoršia ochranná známka bola používaná len pre cement a porovnanie
         by bolo obmedzené len na tieto výrobky, existovala by na strane španielskych spotrebiteľov z rovnakých dôvodov, ako sú uvedené
         v napadnutom rozhodnutí, pravdepodobnosť zámeny spôsobilá uviesť verejnosť do omylu, pokiaľ ide o pôvod sporných výrobkov.

       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      32      V súlade s článkom 43 ods. 2 a 3 nariadenia č. 40/94 je skoršia ochranná známka na účely preskúmania námietky podanej podľa
         článku 42 toho istého nariadenia považovaná za riadne používanú, pokiaľ prihlasovateľ nepodá žiadosť o predloženie dôkazu
         o takomto používaní [rozsudky Súdu prvého stupňa zo 17. marca 2004, El Corte Inglés/ÚHVT – González Cabello et Iberia Líneas
         Aéreas de España (MUNDICOR), T‑183/02 a T‑184/02, Zb. s. II‑965, bod 38].

      33      V predmetnej veci je nesporné, že žalobca podal túto žiadosť po prvýkrát až v štádiu odvolania pred odvolacím senátom. Žalobca
         sa však domnieva, že táto žiadosť bola prijateľná. V tomto ohľade na jednej strane uvádza, že nariadenie č. 40/94 nestanovuje
         žiadnu lehotu na podanie tejto žiadosti a okrem toho stanovenie lehoty na tieto účely by bolo v rozpore so zásadou vyplývajúcou
         z deviateho odôvodnenia tohto nariadenia, ktorá je uvedená v bode 22 vyššie. Na druhej strane sa žalobca domnieva, že predloženie
         jeho žiadosti po prvýkrát až pred odvolacím senátom bolo možné podľa zásady funkčnej kontinuity medzi nižšími stupňami ÚHVT
         a odvolacími senátmi.

      34      Je potrebné pripomenúť, že podľa judikatúry žiadosť o predloženie dôkazu o riadnom používaní skoršej ochrannej známky musí
         byť výslovná a podaná na ÚHVT včas [rozsudky Súdu prvého stupňa MUNDICOR, už citovaný v bode 32 vyššie, bod 38; zo 16. marca
         2005, L’Oréal/ÚHVT – Revlon (FLEXI AIR), T‑112/03, Zb. s. II‑949, bod 24, a zo 7. júna 2005, Lidl Stiftung/ÚHVT – REWE‑Zentral
         (Salvita), T‑303/03, Zb. s. II‑1917, bod 77]. V tejto súvislosti bolo v podstate rozhodnuté bez toho, aby to bolo v rozpore
         s deviatym odôvodnením nariadenia č. 40/94, že žiadosť o predloženie dôkazu o riadnom používaní skoršej ochrannej známky musí
         byť podaná v lehote, ktorú námietkové oddelenie stanovilo prihlasovateľovi ochrannej známky Spoločenstva na podanie pripomienok
         k námietke (rozsudok FLEXI AIR, už citovaný, body 25 až 28).

      35      Otázka, či prihlasovateľ ochrannej známky musí podať žiadosť o predloženie dôkazu o riadnom používaní skoršej ochrannej známky
         v lehote, ktorú mu stanovilo námietkové oddelenie na podanie pripomienok k námietke, alebo či táto žiadosť musí byť podaná
         v osobitnej lehote, ktorú prihlasovateľovi prípadne stanoví námietkové oddelenie a po uplynutí ktorej je toto oddelenie oprávnené
         nebrať túto žiadosť do úvahy, nie je v predmetnej veci relevantná. Žalobca totiž nepodal žiadosť o predloženie dôkazu o riadnom
         používaní skoršej ochrannej známky v lehote, ktorá mu bola stanovená v súlade s článkom 43 ods. 1 nariadenia č. 40/94 na podanie
         pripomienok k námietke Propamsa. ÚHVT však tvrdí, že v súlade s bodom 1.1 vyššie uvedených pokynov predsedu ÚHVT (pozri bod
         26 vyššie), ktoré odrážajú ustálenú rozhodovaciu prax v tejto oblasti, žalobca mal možnosť podať svoju žiadosť o predloženie
         dôkazu o riadnom používaní skoršej ochrannej známky kedykoľvek v priebehu námietkového konania, až kým námietkové oddelenie
         neoznámi účastníkom, že je pripravené rozhodnúť o námietke.

      36      V predmetnej veci takto nie je sporné dodržanie lehoty stanovenej na podanie tejto žiadosti, ale skôr otázka, na ktorú inštanciu
         ÚHVT je potrebné túto žiadosť podať, a presnejšie, či táto žiadosť musí byť nevyhnutne podaná na námietkovom oddelení, alebo
         je možné uvedenú žiadosť po prvýkrát predložiť v štádiu odvolania pred odvolacím senátom.

      37      V tomto ohľade je potrebné uviesť, že žiadosť o predloženie dôkazu o riadnom používaní skoršej ochrannej známky má za následok
         vznik povinnosti namietateľa preukázať riadne používanie svojej ochrannej známky – alebo existenciu náležitých dôvodov nepoužívania
         – pod sankciou zamietnutia jeho námietky (rozsudky MUNDICOR, už citovaný v bode 32 vyššie, bod 38; FLEXI AIR, už citovaný
         v bode 34 vyššie, bod 24, a Salvita, už citovaný v bode 34 vyššie, bod 77). Riadne používanie skoršej ochrannej známky je
         však otázkou, ktorú je v prípade jej nastolenia prihlasovateľom ochrannej známky potrebné vyriešiť pred samotným rozhodnutím
         o námietke (rozsudok FLEXI AIR, už citovaný v bode 34 vyššie, bod 26). Žiadosť o predloženie dôkazu o riadnom používaní skoršej
         ochrannej známky preto pridáva k námietkovému konaniu osobitnú a predbežnú otázku a v tomto zmysle mení jeho obsah.

      38      Okrem toho je vhodné pripomenúť, že podľa článku 127 ods. 1 nariadenia č. 40/94 námietkové oddelenie je zodpovedné za prijímanie
         rozhodnutí vo veci námietky voči prihláške ochrannej známky spoločenstva, kým podľa článku 130 ods. 1 toho istého nariadenia
         odvolacie senáty sú zodpovedné za rozhodovanie o odvolaniach najmä voči rozhodnutiam námietkových oddelení.

      39      Z predchádzajúcich ustanovení a úvah vyplýva, že úlohou námietkového oddelenia je rozhodnúť v prvom stupni o námietke, ktorá
         je definovaná rôznymi aktmi a procesnými žiadosťami účastníkov konania vrátane prípadnej žiadosti o predloženie dôkazu o riadnom
         používaní skoršej ochrannej známky. Z tohto dôvodu uvedená žiadosť nemôže byť podaná po prvýkrát pred odvolacím senátom. Opačný
         prípad by mal za následok, že odvolací senát bude skúmať úplne osobitnú žiadosť spojenú s novými právnymi a skutkovými úvahami
         a vyplývajúcu z námietkového konania, ktoré bolo začaté a prejednávané námietkovým oddelením. Odvolací senát je však príslušný
         rozhodovať výlučne o odvolaniach podaných proti rozhodnutiam námietkových oddelení a nie na samotné rozhodovanie o novej námietke
         v prvom stupni.

      40      Funkčná kontinuita uvedená v judikatúre Súdu prvého stupňa [rozsudky Súdu prvého stupňa z 23. septembra 2003, Henkel/ÚHVT
         – LHS (UK) (KLEENCARE), T‑308/01, Zb. s. II‑3253, body 25 a 26; z 1. februára 2005, SPAG/ÚHVT – Dann a Backer (HOOLIGAN),
         T‑57/03, Zb. s. II‑287, bod 18, a z 10. júla 2006, La Baronia de Turis/ÚHVT − Baron Philippe de Rothschild (LA BARONNIE),
         T‑323/03, Zb. s II‑1231, body 57 a 58] nemôže v žiadnom prípade odôvodniť podanie tejto žiadosti po prvýkrát pred odvolacím
         senátom, keďže nijako nestanovuje, že odvolací senát skúma vec odlišnú od tej, ktorá bola predložená námietkovému oddeleniu,
         to znamená vec, ktorej obsah bol rozšírený pridaním predbežnej otázky o riadnom používaní skoršej ochrannej známky.

      41      Z toho vyplýva, že napadnuté rozhodnutie v predmetnej veci správne uvádza, že žalobca nebol oprávnený požiadať po prvýkrát
         v štádiu odvolania pred odvolacím senátom, aby namietateľ predložil dôkaz o riadnom používaní skorších ochranných známok uvedených
         v námietke. Prvý žalobný dôvod je preto potrebné zamietnuť.

       O druhom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94
       Tvrdenia účastníkov konania
      42      V prvom rade žalobca nesúhlasí so záverom napadnutého rozhodnutia, podľa ktorého výrobky uvedené v prihlasovanej ochrannej
         známke, ktoré môžu byť použité na stavbu budov, sú zhodné so stavebnými materiálmi uvedenými v skoršej ochrannej známke alebo
         ich dopĺňajú.

      43      Žalobca tvrdí, že pojmy „stavebné materiály“ a „nekovové stavebné materiály“, ktorých sa týkajú ochranné známky Propamsa zapísané
         pod č. 737992 a 463089, sú také široké a všeobecné, že do nich možno zahrnúť nespočetné množstvo vzájomne nesúvisiacich výrobkov,
         čím umožňujú majiteľovi dotknutých ochranných známok neoprávnený a sporný monopol. Žalobca v tomto ohľade uvádza, že francúzske
         súdy už rozhodli o neplatnosti ochranných známok v prípade nepresného opisu výrobkov alebo služieb, ktorých sa tieto známky
         týkali, napríklad v prípade ochranných známok týkajúcich sa „obchodných služieb“.

      44      Žalobca uvádza, že každé usadenie ľudskej činnosti bez ohľadu na jej povahu alebo cieľ predpokladá viac alebo menej komplexnú
         stavebnú činnosť, ktorá vyžaduje použitie veľkého počtu výrobkov od najbežnejších až po najzložitejšie. To však vôbec neznamená,
         že je nutné sa domnievať, že všetky tieto výrobky alebo služby sa zhodujú so stavebnými materiálmi alebo ich dopĺňajú.

      45      Žalobca pripúšťa, že v rámci porovnania dotknutých výrobkov a služieb je potrebné sa odvolať na ich všeobecné vlastnosti,
         ale zdôrazňuje, že podobnosť alebo doplňujúci charakter týchto výrobkov a služieb nemožno odvodiť zo samotnej skutočnosti,
         že ich možno použiť na stavebnú činnosť, okrem prípadu, ak by boli považované za podobné výrobky a služby, ktorých vlastnosti
         sú veľmi odlišné.

      46      Preto sa napríklad nemožno domnievať, že betón a elektrické drôty sú podobné alebo sa dopĺňajú len na základe skutočnosti,
         že sú použité pri tej istej stavebnej činnosti. Tieto výrobky majú totiž odlišné vlastnosti, odlišné použitie a sú väčšinou
         vyrábané odlišnými subjektmi. Rovnako architektonické služby zaradené do triedy 42 a nekovové potrubia patriace do triedy
         19 nemožno považovať za podobné len preto, že sú použité v rámci jednej stavebnej činnosti.

      47      V tej istej súvislosti žalobca tvrdí, že v napadnutom rozhodnutí tým, že v bode 20 bolo uvedené, že stavba budov a infraštruktúry
         nevyhnutne zahŕňa rôzne systémy, ako je kanalizácia, spracovanie odpadových vôd, požiarna ochrana, vedenie pitnej vody alebo
         zavlažovanie, ktoré využívajú dotknuté výrobky, boli tieto dva typy výrobkov nesprávne považované za podobné.

      48      Z tohto dôvodu sa žalobca domnieva, že v predmetnej veci nemožno považovať výrobky uvedené v prihlasovanej ochrannej známke,
         ktorými sú kovové potrubia a ich spojky a stavebné materiály, za podobné len preto, že tieto výrobky sú, tak ako rôzne iné
         výrobky, použité pri stavbe budov. Výrobky, ktorých sa týka prihlasovaná ochranná známka, majú totiž veľmi odlišné použitie
         v porovnaní so stavebnými materiálmi a nemožno nimi stavebné materiály nahradiť.

      49      Žalobca v tomto ohľade uvádza, že systémy, ktoré on uvádza na trh, nie sú používané na stavbu budov, ale v rámci konštrukcie
         zariadení na odvádzanie a prívod vody. Jeho klientmi sú preto najmä územné celky a nie stavebné podniky.

      50      V druhom rade žalobca nesúhlasí s ustanovením napadnutého rozhodnutia (bod 13), podľa ktorého príslušná skupina verejnosti
         pozostáva nielen z odbornej verejnosti, ale aj zo širokej verejnosti.

      51      Podľa žalobcu trh s kovovými potrubiami z tvárnej liatiny určenými najmä na spracovanie dažďovej vody sa skladá z malého množstva
         subjektov a je určený len úzko špecializovanej skupine verejnosti, ktorá sa zameriava na konštrukciu zariadení na odvádzanie
         dažďových a odpadových vôd. Táto skupina verejnosti pozostáva najmä z francúzskych a zahraničných územných celkov, ktoré veľmi
         dobre poznajú výrobky žalobcu. Preto v predmetnej veci je príslušná skupina verejnosti zložená z úzko špecializovaných a kvalifikovaných
         subjektov.

      52      Na podporu tejto argumentácie žalobca uvádza rozhodnutie prvého odvolacieho senátu ÚHVT z 10. februára 2005 vo veci R 411/2004‑1,
         ktorého závery sú, pokiaľ ide o príslušnú skupinu verejnosti, priamo uplatniteľné v predmetnej veci.

      53      Žalobca zastáva prvé miesto na trhu kanalizácií na dažďovú vodu, čo preukazuje reklamná brožúra PAM PLUVIAL a časť webovej
         stránky žalobcu, ktoré sú prílohou žaloby.

      54      Naopak, Propamsa vôbec nepôsobí v tomto odvetví a používa skoršiu ochrannú známku PAM len pre cement, ako preukázalo vyšetrovanie
         vykonané na základe žiadosti žalobcu.

      55      Propamsa uvádza tento výrobok do obehu v rámci blízkej klientely, pozostávajúcej z jednotlivcov a malých stavebných podnikov,
         ktoré nepoznajú žalobcu a jeho výrobky.

      56      V treťom a poslednom rade žalobca nesúhlasí so skutočnosťou, že napadnutým rozhodnutím (bod 15) bolo zamietnuté jeho tvrdenie,
         podľa ktorého označenie PAM je nevyhnutne vnímané príslušnou špecializovanou skupinou verejnosti ako vzťahujúce sa na jeho
         obchodné meno („Saint‑Gobain Pam“).

      57      Prieskumy uskutočnené žalobcom na internete, ktoré sa týkali kľúčových slov „Pam“ a „potrubia“ vo francúzštine, španielčine
         a angličtine, preukazujú len odpovede týkajúce sa žalobcu a žiadnu odpoveď vzhľadom na Propamsa. Žalobca uvádza výsledky týchto
         prieskumov v prílohe svojej žaloby.

      58      Táto skutočnosť preukazuje všeobecnú známosť, ktorú mal žalobca v oblasti kanalizácií, v ktorej Propamsa vôbec nepôsobil.
         Príslušná skupina verejnosti sa teda nemohla v žiadnom prípade domnievať, že výrobky, ktorých sa týkala prihlasovaná ochranná
         známka, pochádzali od Propamsa alebo iného podniku hospodársky závislého od Propamsa. Túto úvahu podporuje skutočnosť, že
         všetky výrobky žalobcu sú pravidelne označované ochrannou známkou PAM alebo ochrannými známkami od nej odvodenými, akými sú
         PAM PLUVIAL, PAM NATURAL alebo PAM GLOBAL.

      59      Okrem toho distribučné okruhy výrobkov, ktorých sa týkajú ochranné známky namietané v prejednávanej veci, sú úplne odlišné,
         keďže žalobca uvádza svoje výrobky na trh len priamo alebo prostredníctvom svojich dcérskych spoločností mimo Francúzska.

      60      V dôsledku toho je záver napadnutého rozhodnutia o existencii pravdepodobnosti zámeny nesprávny, pretože v predmetnej veci
         je táto pravdepodobnosť úplne vylúčená.

      61      ÚHVT v prvom rade uvádza, že v napadnutom rozhodnutí je správne uplatnená judikatúra [rozsudok Súdu prvého stupňa z 13. apríla
         2005, Gillette/ÚHVT – Wilkinson Sword (RIGHT GUARD XTREME sport), T‑286/03, Zb. s. II‑8, bod 33], podľa ktorej musí byť porovnanie
         výrobkov v rámci námietkového konania vykonané s ohľadom na znenie prihlášky ochrannej známky, ktorá bola podaná alebo obmedzená,
         pričom podmienky použitia alebo plánované používanie ochrannej známky nie sú v tomto ohľade relevantné.

      62      Toto je v predmetnej veci tým závažnejšie, že žalobca okrem zmeny zoznamu výrobkov prijatej ÚHVT 4. júla 2002 nevykonal žiadne
         iné obmedzenie znenia tejto žiadosti, hoci v súlade s článkom 44 ods. 1 nariadenia č. 40/94 a pravidlom 13 nariadenia č. 2868/95
         tak mohol urobiť kedykoľvek.

      63      V druhom rade, pokiaľ ide o skupinu verejnosti, voči ktorej sa má v predmetnej veci posudzovať pravdepodobnosť zámeny medzi
         kolidujúcimi ochrannými známkami, ÚHVT tvrdí, že výrobky označené týmito ochrannými známkami môžu svojimi všeobecnými vlastnosťami
         zaujať tak širokú verejnosť, najmä „domácich majstrov“, ako aj špecializovanejšiu verejnosť, ktorá je pozornejšia a obozretnejšia
         a pozostáva z odborníkov, najmä z oblasti stavebníctva. Preto na rozdiel od tvrdení žalobcu, v prejednávanej veci je v napadnutom
         rozhodnutí správne určená príslušná skupina verejnosti.

      64      V každom prípade ÚHVT zastáva názor, že nie je nevyhnutné, aby Súd prvého stupňa riešil túto otázku, pretože skúmanie pravdepodobnosti
         zámeny u priemerného spotrebiteľa je v prejednávanej veci postačujúce. Podľa judikatúry, ak je totiž pravdepodobnosť zámeny
         zo strany priemerného spotrebiteľa vylúčená, ako to konštatoval odvolací senát, táto okolnosť postačuje na zamietnutie žaloby,
         pretože toto posúdenie bude o to viac platiť pre časť príslušnej skupiny verejnosti nazývanú „profesionálna“, ktorej miera
         pozornosti je podľa definície vyššia ako miera pozornosti priemerného spotrebiteľa [rozsudok Súdu prvého stupňa z 12. januára
         2006, Devinlec/ÚHVT – TIME ART (QUANTUM), T‑147/03, Zb. s. II‑11, bod 62].

      65      Okrem toho ÚHVT uvádza, že vzhľadom na skutočnosť, že skoršia ochranná známka bola zapísaná a chránená v Španielsku, príslušná
         skupina verejnosti v predmetnej veci sa skladá z priemerných spotrebiteľov v tomto členskom štáte.

      66      V treťom rade sa ÚHVT domnieva, že v napadnutom rozhodnutí je správne najskôr uvedený záver, že výrobky, na ktoré sa vzťahujú
         obe kolidujúce ochranné známky, boli podobné vzhľadom na ich rovnaké určenie a použitie. Na rozdiel od tvrdenia žalobcu „stavebné
         materiály“, na ktoré sa vzťahuje skoršia ochranná známka, predstavujú presne určenú skupinu výrobkov. Z definície tejto skupiny
         výrobkov v elektronickom slovníku Le Robert vyplýva, že príslušná skupina verejnosti v prejednávanej veci vôbec nemá ťažkosti predstaviť si, aké typy výrobkov sú zahrnuté
         v tejto skupine. Ide o stavebné materiály, surové alebo čiastočne spracované a relatívne jednoduché výrobky, ktoré sú z nich
         vyrobené. Napadnuté rozhodnutie teda správne priznalo výrazu „stavebné materiály“ všetky vlastnosti, ktoré sa týkajú označenia
         skupiny so sémanticky zhodným obsahom.

      67      V prejednávanej veci žalobca takisto nemôže prospešne zakladať tvrdenie na okolnosti, že na stavebnú činnosť je potrebné veľké
         množstvo výrobkov. Na účely predmetnej veci totiž nie je nevyhnutné porovnávať všetky výrobky a služby potrebné na stavebnú
         činnosť, akými sú elektrické drôty alebo architektonické služby s výrobkami, na ktoré sa vzťahuje prihlasovaná ochranná známka.
         Ako odvolací senát uznal v napadnutom rozhodnutí, porovnanie sa má týkať všeobecných vlastností výrobkov, na ktoré sa vzťahujú
         namietané ochranné známky. Podľa ÚHVT je však nesporné, že všetky tieto výrobky majú rovnaké určenie a použitie na stavbu
         budov alebo infraštruktúry.

      68      Predchádzajúcu úvahu potvrdzuje samotný žalobca, ktorý pred námietkovým oddelením uznal, že jeho výrobky boli určené na použitie
         v mnohých oblastiach, kým na Súde prvého stupňa uviedol, že môžu byť použité nielen pri stavebných činnostiach, ale aj na
         budovanie zariadení odvádzania a prívodu vody. Je preto v celom rozsahu dokázané, že všetky dotknuté výrobky mali to isté
         určenie aj použitie.

      69      ÚHVT tiež tvrdí, že v napadnutom rozhodnutí bolo správne uvedené, že výrobky, na ktoré sa vzťahujú namietané ochranné známky,
         sa vzájomne dopĺňali. Stavba budov a infraštruktúry totiž nevyhnutne zahŕňa konštrukciu rôznych systémov, ako je napríklad
         kanalizácia, systémy spracovania odpadových vôd, systémy požiarnej ochrany a vedenie pitnej vody alebo zavlažovania, ktoré
         si vyžadujú využitie výrobkov, na ktoré sa vzťahuje prihlasovaná ochranná známka. Je preto neprijateľné, aby rúry a potrubia,
         ako aj ich časti a súčiastky mohli byť použité na stavbu budov a infraštruktúry bez použitia stavebných materiálov, akým je
         cement.

      70      ÚHVT okrem toho uvádza, ako vyplýva z bodu 22 napadnutého rozhodnutia, že výrobky, na ktoré sa vzťahujú kolidujúce ochranné
         známky, obvykle využívajú rovnaké distribučné okruhy, sú predávané na rovnakých obchodných miestach a sú určené tým istým
         konečným užívateľom, to znamená jednak jednotlivcom, najmä „domácim majstrom“, a jednak odborníkom z oblasti stavebníctva,
         akými sú najmä stavitelia, inštalatéri a kúrenári. Z toho dôvodu sa príslušná skupina verejnosti prirodzene domnieva, že všetky
         výrobky, na ktoré sa vzťahujú kolidujúce ochranné známky, môžu mať rovnaký obchodný pôvod.

      71      Podľa ÚHVT argumentácia, ktorou žalobca vzniesol námietky proti tomuto bodu napadnutého rozhodnutia, spočíva výlučne na plánovanom
         používaní ochrannej známky, ktoré však nie je relevantné.

      72      V štvrtom rade ÚHVT tvrdí, že záver napadnutého rozhodnutia o podobnosti kolidujúcich ochranných známok vzhľadom na ich prevažujúcu
         vizuálnu a fonetickú podobnosť bol správny. Okrem toho žalobca vo svojej žalobe neuviedol žiadne tvrdenie, ktoré by spochybňovalo
         tento záver.

      73      ÚHVT uvádza, že pojem „pam“ v španielčine nemá žiadny zmysel. Naopak, pojem „pluvial“ prihlasovanej ochrannej známky v španielskom
         jazyku znamená „týkajúci sa dažďa“. V napadnutom rozhodnutí sa teda správne uvádza, že dotknutá skupina verejnosti vníma tento
         posledný uvedený pojem ako odkaz na určité vlastnosti alebo použitie výrobkov, na ktoré sa vzťahuje prihlasovaná ochranná
         známka, to znamená, že tieto výrobky sú určené na použitie v daždi alebo sú týmto podmienkam osobitne prispôsobené.

      74      Na základe týchto úvah a vzhľadom na judikatúru [rozsudky Súdneho dvora z 11. novembra 1997, SABEL, C‑251/95, Zb. s. I‑6191,
         bod 23, a z 22. júna 1999, Lloyd Schuhfabrik Meyer, C‑342/97, Zb. s. I‑3819, bod 25; rozsudok Súdu prvého stupňa z 23. októbra
         2002, Matratzen Concord/ÚHVT – Hukla Germany (MATRATZEN), T‑6/01, Zb. s. II‑4335, body 33 a 35] ÚHVT tvrdí, že pojem „pam“,
         ktorý predstavuje jedinečný slovný prvok skoršej ochrannej známky a jeden z dvoch slovných prvkov prihlasovanej ochrannej
         známky, má dominantný charakter v celkovom dojme, ktorý posledná uvedená ochranná známka vytvára, čo žalobca nespochybnil.

      75      ÚHVT pripomína, že z vizuálneho a fonetického hľadiska je pojem „pam“ nielen jedinečným pojmom skoršej ochrannej známky, ale
         je tiež na prvom mieste v prihlasovanej ochrannej známke. Toto zaradenie priznáva uvedenému pojmu osobitný význam, keďže verejnosť
         má sklon upriamiť pozornosť viac na začiatok ochrannej známky ako na jej koniec, pričom tento sklon je prirodzenejší, ak začiatok
         dotknutej ochrannej známky pozostáva, ako je tomu v prejednávanom prípade, z prvku skutočne rozlišujúceho a výrazného tak
         pri čítaní, ako aj pri počutí. Odvolací senát teda správne dospel k záveru, že medzi kolidujúcimi ochrannými známkami existuje
         vizuálna a fonetická podobnosť.

      76      Z koncepčného hľadiska pojem „pam“ v španielčine nemá zmysel, kým pojem „pluvial“ má význam (týkajúci sa dažďa), čo spôsobuje,
         že tento pojem je doplňujúci. Tvrdenie žalobcu na Súde prvého stupňa, podľa ktorého dotknutá skupina verejnosti vníma pojem
         „pam“ ako vzťahujúci sa na jeho súčasné obchodné meno, ako aj tvrdenie pred odvolacím senátom, podľa ktorého je tento pojem
         vnímaný ako skratka jeho predchádzajúceho obchodného mena (Pont-à-Mousson), nie sú vôbec zjavné ani ničím potvrdené. Ako odvolací
         senát (bod 15 druhá veta napadnutého rozhodnutia), aj Súd prvého stupňa musí preto zamietnuť tieto tvrdenia žalobcu ako nedôvodné.

      77      V piatom a poslednom rade ÚHVT uvádza, že rôzne faktory, ktoré podľa judikatúry treba zohľadniť pri celkovom posúdení pravdepodobnosti
         zámeny v predmetnom prípade, potvrdzujú existenciu tejto pravdepodobnosti. Podobnosť kolidujúcich ochranných známok a výrobkov,
         na ktoré sa vzťahujú, bola totiž preukázaná. Okrem toho je nesporné, že skoršia ochranná známka má prinajmenšom priemernú
         vlastnú rozlišovaciu spôsobilosť pre všetky výrobky, na ktoré sa vzťahuje. V napadnutom rozhodnutí sa teda správne uvádza,
         že príslušná skupina verejnosti, ktorá si zapamätá pojem „pam“ skoršej ochrannej známky, bude mať pri stretnutí s výrobkami,
         na ktoré sa vzťahuje prihlasovaná ochranná známka, sklon pripisovať im rovnaký obchodný pôvod, ako majú výrobky, na ktoré
         sa vzťahuje skoršia ochranná známka, a to tým viac, že dotknuté výrobky môžu byť dodávané spoločne a prostredníctvom tých
         istých distribučných okruhov.

      78      Napadnuté rozhodnutie tiež v bode 27 správne potvrdilo, že priemerný spotrebiteľ môže rozumne predpokladať, že skoršia ochranná
         známka je odvodená od hlavnej ochrannej známky „pam“ a vzťahuje sa na sériu výrobkov ponúkaných v rámci príbuzných ochranných
         známok. Inak povedané, existuje pravdepodobnosť, že príslušná skupina verejnosti sa bude domnievať, že kolidujúce ochranné
         známky sa týkajú dvoch odlišných skupín výrobkov, ale pochádzajú od jedného podniku alebo podnikov ekonomicky spojených.

       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      79      Podľa článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94, na základe námietky majiteľa skoršej ochrannej známky, ochranná známka,
         o zápis ktorej sa žiada, nebude zapísaná, „ak kvôli jej zhodnosti alebo podobnosti so skoršou ochrannou známkou a zhodnosti
         alebo podobnosti tovarov alebo služieb, na ktoré sa vzťahujú tieto ochranné známky, existuje pravdepodobnosť výmeny zo strany
         verejnosti, pokiaľ ide o územie, na ktorom je skoršia ochranná známka chránená; pravdepodobnosť výmeny zahŕňa aj pravdepodobnosť
         asociácie so skoršou ochrannou známkou“. Okrem toho podľa článku 8 ods. 2 písm. a) bodu ii) nariadenia č. 40/94 pod pojmom
         „skoršie ochranné známky“ sa rozumejú ochranné známky zapísané v členskom štáte s dátumom podania prihlášky, ktorý je skorší
         ako dátum podania prihlášky ochrannej známky Spoločenstva.

      80      Podľa ustálenej judikatúry pravdepodobnosť zámeny predstavuje pravdepodobnosť, že sa verejnosť môže domnievať, že predmetné
         výrobky alebo služby pochádzajú od jedného podniku alebo prípadne od podnikov, ktoré sú ekonomicky spojené.

      81      Podľa tejto judikatúry musí byť pravdepodobnosť zámeny posudzovaná celkovo podľa toho, ako príslušná skupina verejnosti vníma
         označenia a predmetné tovary a služby, so zohľadnením všetkých rozhodujúcich okolností prejednávanej veci, najmä vzájomnej
         závislosti medzi podobnosťou označení a podobnosťou označených tovarov a služieb [pozri rozsudok Súdu prvého stupňa z 9. júla
         2003, Laboratorios RTB/ÚHVT – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS), T‑162/01, Zb. s. II‑2821, body 31 až 33 a tam
         citovanú judikatúru].

      82      V predmetnej veci je potrebné v prvom rade pripomenúť, že záver napadnutého rozhodnutia stanovuje, že medzi prihlasovanou
         ochrannou známkou a skoršou ochrannou známkou existovala pravdepodobnosť zámeny. Napadnuté rozhodnutie teda neobsahuje porovnanie
         prihlasovanej ochrannej známky s inými ochrannými známkami, ktoré Propamsa uviedol na podporu svojej námietky (napadnuté rozhodnutie,
         body 14 a 29).

      83      V tomto ohľade je potrebné pripomenúť, že cieľom žaloby podanej na Súd prvého stupňa je preskúmanie zákonnosti rozhodnutí
         odvolacích senátov. Toto preskúmanie treba uskutočňovať so zreteľom na právne otázky, ktoré boli uplatnené pred odvolacím
         senátom [rozsudok Súdu prvého stupňa zo 7. septembra 2006, Meric/ÚHVT – Arbora & Ausonia (PAM-PIM’S BABY-PROP), T‑133/05,
         Zb. s. II‑2737, bod 22]. Preto je potrebné preskúmať, či odvolací senát oprávnene dospel k záveru, že medzi prihlasovanou
         ochrannou známkou a skoršou ochrannou známkou existuje pravdepodobnosť zámeny bez toho, aby bolo potrebné zohľadniť iné ochranné
         známky, ktoré Propamsa uviedol na podporu svojej námietky.

      84      Vzhľadom na argumentáciu žalobcu týkajúcu sa výrobkov, na ktoré sa vzťahuje prihlasovaná ochranná známka a verejnosť, ktorej
         sú tieto výrobky určené, je v druhom rade potrebné preskúmať, či odvolací senát na účely preskúmania existencie pravdepodobnosti
         zámeny medzi kolidujúcimi ochrannými známkami správne definoval jednak výrobky, na ktoré sa vzťahujú uvedené ochranné známky,
         a jednak príslušnú skupinu verejnosti.

      –       O výrobkoch, ktoré treba zohľadniť pri posúdení pravdepodobnosti zámeny
      85      V tomto ohľade je potrebné pripomenúť, že porovnanie výrobkov, ktoré stanovuje článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94,
         sa musí týkať označenia výrobkov, na ktoré sa vzťahuje skoršia ochranná známka uvedená v námietke, a nie výrobkov, pre ktoré
         sa táto známka skutočne používa, ibaže by na základe žiadosti o predloženie dôkazu o riadnom používaní v zmysle článku 43
         ods. 2 a 3 nariadenia č. 40/94 bol tento dôkaz podaný len pre časť výrobkov alebo služieb, pre ktoré je skoršia ochranná známka
         zapísaná (rozsudok PAM‑PIM’S BABY‑PROP, už citovaný v bode 83 vyššie, bod 30).

      86      V predmetnej veci, ako bolo uvedené v rámci preskúmania prvého žalobného dôvodu, žiadosť o predloženie dôkazu o riadnom používaní
         skoršej ochrannej známky bola podaná žalobcom po prvýkrát pred odvolacím senátom, ktorý ju oprávnene zamietol ako oneskorenú.
         Preto v napadnutom rozhodnutí na účely porovnania s výrobkami, na ktoré sa vzťahuje prihlasovaná ochranná známka, odvolací
         senát správne zohľadnil všetky výrobky, pre ktoré bola skoršia ochranná známka zapísaná, to znamená „stavebné materiály“.

      87      V rozpore s tým, čo uvádza žalobca (bod 43 vyššie), táto skupina výrobkov je dostatočne definovaná a vzhľadom na význam použitých
         pojmov musí byť považovaná za zahŕňajúcu všetky materiály, či už surové alebo čiastočne spracované, ktoré sú potrebné alebo
         užitočné na stavbu, ako aj relatívne jednoduché výrobky vyrobené z týchto materiálov.

      88      V každom prípade je potrebné pripomenúť, že skoršia ochranná známka je španielska národná ochranná známka, platnosť zápisu
         ktorej nemožno spochybniť v rámci konania o zápis ochrannej známky Spoločenstva, ale len v rámci konania o výmaz, ktoré bolo
         začaté v dotknutom členskom štáte [rozsudky Súdu prvého stupňa MATRATZEN, už citovaný v bode 74 vyššie, bod 55, a z 21. apríla
         2005, PepsiCo/ÚHVT – Intersnack Knabber-Gebäck (RUFFLES), T‑269/02, Zb. s. II‑1341, bod 25]. Preto v prejednávanom prípade
         boli inštancie ÚHVT povinné zohľadniť zoznam výrobkov, na ktoré sa vzťahuje skoršia ochranná známka, ktorý bol zostavený pri
         zápise tejto ochrannej známky ako národnej ochrannej známky.

      89      Okrem toho, pokiaľ ide o výrobky, ktorých sa týka prihlasovaná ochranná známka, je potrebné pripomenúť, že ÚHVT môže zohľadniť
         len zoznam výrobkov uvedený v prihláške dotknutej ochrannej známky s jedinou výhradou prípadných zmien v tejto prihláške (rozsudok
         RIGHT GUARD XTREME sport, už citovaný v bode 61 vyššie, bod 33). Z toho dôvodu tvrdenia žalobcu týkajúce sa určitých výrobkov,
         pre ktoré má v úmysle používať prihlasovanú ochrannú známku, nie sú v prejednávanej veci relevantné, keďže žalobca v súlade
         so zámermi, ktoré uvádza, nezmenil zoznam výrobkov uvedený vo svoje prihláške ochrannej známky Spoločenstva. V napadnutom
         rozhodnutí boli preto na posúdenie pravdepodobnosti zámeny v predmetnej veci správne zohľadnené všetky výrobky uvedené v zmenenej
         prihláške ochrannej známky Spoločenstva (pozri bod 3 vyššie), ktorú predložil žalobca.

      –       O príslušnej skupine verejnosti
      90      Pokiaľ ide o verejnosť, vo vzťahu ku ktorej treba v prejednávanom prípade posúdiť pravdepodobnosť zámeny medzi kolidujúcimi
         ochrannými známkami, je potrebné zamietnuť tvrdenia žalobcu, podľa ktorých skupina verejnosti, ktorej sa týka prihlasovaná
         ochranná známka, pozostáva výlučne z úzko špecializovanej časti verejnosti zloženej najmä z územných celkov (pozri bod 49
         a 51 vyššie). Tieto tvrdenia sú založené na zámeroch žalobcu týkajúcich sa použitia prihlasovanej ochrannej známky, ktoré,
         ako už bolo uvedené, nie sú relevantné.

      91      Ako správne potvrdzuje bod 13 napadnutého rozhodnutia, vzhľadom na povahu a určenie výrobkov, na ktoré sa vzťahujú kolidujúce
         ochranné známky, je potrebné sa domnievať, že príslušná skupina verejnosti pozostáva tak z odbornej verejnosti, teda z odborníkov
         z odvetvia stavebníctva a opráv, ako aj zo širokej verejnosti zahŕňajúcej priemerných spotrebiteľov, ktorí, ako uvádza ÚHVT,
         si môžu zaobstarať dotknuté výrobky na účely domácich opráv.

      –       O porovnaní výrobkov
      92      Podľa judikatúry na účely posúdenia podobnosti medzi výrobkami, na ktoré sa vzťahujú kolidujúce ochranné známky, je potrebné
         vziať do úvahy všetky relevantné faktory, ktoré charakterizujú vzťah medzi dotknutými výrobkami, pričom medzi tieto faktory
         patrí predovšetkým ich povaha, určenie, použitie, ako aj skutočnosť, že si navzájom konkurujú alebo sa dopĺňajú [rozsudky
         Súdu prvého stupňa zo 4. novembra 2003, Díaz/ÚHVT – Granjas Castelló (CASTILLO), T‑85/02, Zb. s. II‑4835, bod 32, a z 24. novembra
         2005, Sadas/ÚHVT – LTJ Diffusion (Arthur a Félicie), T‑346/04, Zb. s. II‑4891, bod 33].

      93      V predmetnej veci z napadnutého rozhodnutia (body 20 a 22) vyplýva, že v rámci porovnania dotknutých výrobkov odvolací senát
         zohľadnil skutočnosť, že tak výrobky, na ktoré sa vzťahuje skoršia ochranná známka, ako aj tie, na ktoré sa vzťahuje prihlasovaná
         ochranná známka, boli výrobkami, ktoré možno použiť na stavbu budov a infraštruktúry, čo zahŕňa konštrukciu rôznych systémov,
         ako je napríklad kanalizácia, spracovanie odpadových vôd, požiarna ochrana a vedenie pitnej vody alebo zavlažovanie, s použitím
         všetkých uvedených výrobkov. Vzhľadom na skutočnosť, že tieto výrobky majú rovnaké určenie a použitie pri stavbe budov a infraštruktúry,
         napadnuté rozhodnutie správne uvádza, že sú podobné.

      94      Záver napadnutého rozhodnutia, podľa ktorého výrobky, na ktoré sa vzťahujú kolidujúce ochranné známky, sa dopĺňajú, je tiež
         správny. V tomto ohľade je potrebné pripomenúť, že doplňujúcimi tovarmi sú tie tovary, medzi ktorými existuje úzky vzťah v tom
         zmysle, že jeden je nevyhnutný alebo dôležitý pre použitie druhého tak, že si môžu spotrebitelia myslieť, že zodpovednosť
         za výrobu oboch tovarov pripadá rovnakému podniku [rozsudok Súdu prvého stupňa z 1. marca 2005, Sergio Rossi/ÚHVT – Sissi
         Rossi (SISSI ROSSI), T‑169/03, Zb. s. II‑685, bod 60, potvrdený v odvolacom konaní rozsudkom Súdneho dvora z 18. júla 2006,
         Rossi/ÚHVT, C‑214/05 P, Zb. s. I‑7057]. V predmetnej veci, ako správne uvádza ÚHVT, na konštrukciu systémov uvedených v predchádzajúcom
         bode nie je možné použiť potrubia a spojky pre potrubia, na ktoré sa vzťahuje prihlasovaná ochranná známka, bez použitia stavebných
         materiálov, na ktoré sa vzťahuje skoršia ochranná známka.

      95      Napokon, v rámci porovnania výrobkov, na ktoré sa vzťahujú kolidujúce ochranné známky, napadnuté rozhodnutie správne zohľadnilo
         skutočnosť, že tieto výrobky boli vo všeobecnosti predávané na rovnakých obchodných miestach a prostredníctvom tých istých
         obchodných postupov ako stavebné materiály. V tomto ohľade je potrebné uviesť, že podľa judikatúry, ak výrobky, na ktoré sa
         vzťahujú kolidujúce ochranné známky, majú taktiež niektoré spoločné prvky, najmä v tom, že sú niekedy predávané na rovnakých
         obchodných miestach, prípadné rozdiely medzi nimi nie sú také, aby samy osebe vylúčili možnosť pravdepodobnosti zámeny (pozri
         v tomto zmysle rozsudok SISSI ROSSI, už citovaný v bode 94 vyššie, bod 68).

      96      Za týchto podmienok záver napadnutého rozhodnutia, podľa ktorého výrobky, na ktoré sa vzťahujú kolidujúce ochranné známky,
         sú podobné a dopĺňajú sa, musí byť prijatý. Opačná argumentácia žalobcu odvolávajúca sa na iné výrobky ako tie, na ktoré sa
         vzťahujú uvedené ochranné známky, nie je relevantná a treba ju zamietnuť.

      –       O porovnaní označení
      97      Je potrebné pripomenúť, že podľa judikatúry môže byť kombinovaná ochranná známka považovaná za podobnú s inou ochrannou známkou,
         ktorá je zhodná alebo vykazuje podobnosť s jednou zo zložiek kombinovanej ochrannej známky, len vtedy, ak táto zložka tvorí
         dominantný prvok v rámci celkového dojmu vyvolaného kombinovanou ochrannou známkou. Ide o prípad, keď táto zložka môže sama
         osebe dominovať vyobrazeniu tejto ochrannej známky, ktoré má príslušná skupina verejnosti v pamäti, a to tak, že všetky ostatné
         zložky ochrannej známky sú v rámci celkového dojmu vyvolaného ochrannou známkou zanedbateľné [rozsudky Súdu prvého stupňa
         MATRATZEN, už citovaný v bode 74 vyššie, bod 33, a z 13. júna 2006, Inex/ÚHVT – Wiseman (vyobrazenie kravskej kože), T‑153/03,
         Zb. s. II‑1677, bod 27]. Pokiaľ ide o posúdenie dominantného charakteru jednej alebo viacerých zložiek kombinovanej ochrannej
         známky, je potrebné zohľadniť najmä osobitné vlastnosti každej z týchto zložiek ich porovnaním s osobitnými vlastnosťami iných
         zložiek. Okrem toho subsidiárne možno brať do úvahy umiestnenie jednotlivých zložiek v konfigurácii kombinovanej ochrannej
         známky (rozsudok MATRATZEN, už citovaný v bode 74 vyššie, bod 35).

      98      V predmetnej veci je v bode 14 napadnutého rozhodnutia správne uvedené, že pojem „pam“, jediný slovný prvok skoršej ochrannej
         známky uvedený sprava doľava a zhora dolu, predstavoval kľúčový a dominantný prvok skoršej ochrannej známky. Tento prvok totiž
         zastáva ústredné miesto v skoršej ochrannej známke a upriamuje pozornosť spotrebiteľa, ktorý túto známku pozoruje, na rozdiel
         od iných prvkov tejto istej ochrannej známky, akými je jej sfarbenie a oválny tvar, ktoré sú zjavne druhotné a vedľajšie.

      99      Keďže dominantný prvok „pam“ skoršej ochrannej známky je zhodný s prvou časťou prihlasovanej ochrannej známky PAM PLUVIAL,
         v napadnutom rozhodnutí sa uvádza, že kolidujúce ochranné známky boli vizuálne a foneticky podobné. Odlišovali sa prítomnosťou
         pojmu „pluvial“ v prihlasovanej ochrannej známke. Tento pojem však predstavuje druhotný a vedľajší prvok poslednej uvedenej
         ochrannej známky z dôvodu jeho významu v španielčine, ktorý je rovnaký ako vo francúzštine. Tento význam vyvoláva u verejnosti
         domnienku, že uvedený pojem sa týka výrobkov, na ktoré sa vzťahuje skoršia ochranná známka a sú určené na použitie pre dažďovú
         vodu alebo v daždi. Z týchto dôvodov napadnuté rozhodnutie v bode 17 uvádza, že vizuálna a fonetická zhoda dominantných slovných
         prvkov kolidujúcich ochranných známok prevláda nad ich vizuálnymi a fonetickými rozdielmi, ktoré vyplývajú z prítomnosti doplňujúceho
         prvku „pluvial“ v prihlasovanej ochrannej známke.

      100    Tento záver je tiež potrebné prijať. Slovný prvok „pam“ totiž tiež predstavuje dominantný prvok prihlasovanej ochrannej známky,
         keďže je krátky a ľahko zapamätateľný, v španielčine nemá osobitný význam, čo je uvedené v napadnutom rozhodnutí a nebolo
         spochybnené žalobcom, je uvedený na začiatku prihlasovanej ochrannej známky, teda na mieste, ktorému priemerný spotrebiteľ
         vo všeobecnosti venuje najväčšiu pozornosť (rozsudok PAM‑PIM’S BABY‑PROP, už citovaný v bode 83 vyššie, bod 51).

      101    Vzhľadom na skutočnosť, že pojem „pam“ v španielčine nemá význam, napadnuté rozhodnutie v bode 15 správne uvádza, že koncepčné
         porovnanie kolidujúcich ochranných známok v predmetnej veci nebolo možné. Ako sa uvádza v napadnutom rozhodnutí, skutočnosť,
         že pojem „pluvial“ má v španielčine význam, nestačí na to, aby bol prihlasovanej ochrannej známke pripísaný osobitný význam
         z dôvodu druhotného a vedľajšieho významu tejto časti prihlasovanej ochrannej známky.

      102    Túto poslednú úvahu nespochybňuje tvrdenie žalobcu, podľa ktorého je slovný prvok „pam“ vnímaný ako odkaz na jeho obchodné
         meno (pozri bod 56 vyššie). Ako bolo správne uvedené v napadnutom rozhodnutí, údajná súvislosť medzi predchádzajúcim a súčasným
         názvom žalobcu a slovným prvkom „pam“ nie je zjavná a žalobca ju nijako nepreukázal. V každom prípade aj za predpokladu, že
         slovný prvok „pam“ možno vnímať ako odkaz na žalobcu, na tomto základe nemožno preukázať žiadny koncepčný rozdiel medzi týmito
         dvomi ochrannými známkami, keďže tento slovný prvok sa nachádza tiež v skoršej ochrannej známke.

      103    Z predchádzajúceho vyplýva, že odvolací senát v bode 18 napadnutého rozhodnutia správne uviedol, že kolidujúce ochranné známky
         boli celkovo podobné.

      –       O celkovom posúdení pravdepodobnosti zámeny
      104    Vzhľadom na podobnosť kolidujúcich ochranných známok a výrobkov, na ktoré sa vzťahujú, ako aj vzájomné prepojenie faktorov,
         ktoré treba brať do úvahy pri posúdení pravdepodobnosti zámeny, je potrebné vysloviť záver, rovnako ako uviedol odvolací senát
         v napadnutom rozhodnutí (bod 28), že v predmetnej veci existuje pravdepodobnosť zámeny v zmysle článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia
         č. 40/94.

      105    Prítomnosť pojmu „pluvial“ v prihlasovanej ochrannej známke nevylučuje túto pravdepodobnosť, keďže, ako je správne uvedené
         v bode 27 napadnutého rozhodnutia, tento prvok môže priemerného spotrebiteľa viesť k predpokladu, že prihlasovaná ochranná
         známka je odvodená od hlavnej ochrannej známky „pam“ a vzťahuje sa na osobitnú sériu výrobkov v rámci „príbuzných ochranných
         známok PAM“. Tvrdenie žalobcu, podľa ktorého ten systematicky používal pre rôzne výrobky ochranné známky odvodené zo spoločného
         základu „pam“ (pozri bod 58 vyššie), totiž podporuje tento záver.

      106    Napokon tvrdenie založené na tom, že príslušná skupina verejnosti si môže spájať slovný prvok „pam“ so žalobcom z dôvodu jeho
         údajnej všeobecnej známosti, nemôže byť v žiadnom prípade prijaté. Okrem skutočnosti, že prílohy 13 až 15 žaloby uvedené žalobcom
         na preukázanie tohto údajného spájania boli zamietnuté z dôvodov uvedených v bodoch 18 a 19 vyššie, hoci by toto spojenie
         bolo preukázané, nijako nevylučuje existenciu pravdepodobnosti zámeny v prejednávanom prípade, keďže príslušná skupina verejnosti
         by sa mohla domnievať, že výrobky, na ktoré sa vzťahuje skoršia ochranná známka, pochádzajú od žalobcu.

      107    Z predchádzajúcich úvah vyplýva, že druhý žalobný dôvod žalobcu treba zamietnuť ako nedôvodný, a tým aj žalobu v celom jej
         rozsahu.

       O trovách
      108    Podľa článku 87 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť
         trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže žalobca nemal vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu
         trov konania v súlade s návrhom, ktorý v tomto zmysle podal ÚHVT.

      Z týchto dôvodov
      SÚD PRVÉHO STUPŇA (piata komora)
      rozhodol a vyhlásil:
      1.      Žaloba sa zamieta.
      2.      Žalobca, Saint-Gobain Pam SA, je povinný nahradiť trovy konania.

               Vilaras

               Dehousse

               Šváby

         Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 22. marca 2007.

               Tajomník

                     Predseda komory

               E. Coulon

                     M. Vilaras

         * Jazyk konania: francúzština.

    ---documentbreak--- unsupported format