title: Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 3. marca 2009. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Rakúskej republike. # Nesplnenie povinnosti členským štátom - Porušenie článku 307 druhého pododseku ES - Neprijatie opatrení na odstránenie nezlučiteľností medzi dvojstrannými dohodami uzavretými s tretími krajinami pred pristúpením členského štátu k Európskej únii a Zmluve ES - Investičné dohody, ktoré uzatvorila Rakúska republika s Kórejskou republikou, Kapverdskou republikou, Čínskou ľudovou republikou, Malajziou, Ruskou federáciou a Tureckou republikou. # Vec C-205/06.

text:
      Vec C‑205/06
      Komisia Európskych spoločenstiev
      proti
      Rakúskej republike
      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Porušenie článku 307 druhého odseku ES – Neprijatie opatrení na odstránenie nezlučiteľností medzi dvojstrannými dohodami uzavretými s tretími krajinami pred pristúpením
         členského štátu k Európskej únii a Zmluve ES – Investičné dohody, ktoré Rakúska republika uzavrela s Kórejskou republikou, Kapverdskou republikou, Čínskou ľudovou republikou,
         Malajziou, Ruskou federáciou a Tureckou republikou“

      Abstrakt rozsudku
      1.        Konanie – Ústna časť konania – Opätovné otvorenie
      (Článok 222 druhý odsek ES; Rokovací poriadok Súdneho dvora, článok 61)
      2.        Medzinárodné dohody – Dohody členských štátov – Skoršie dohody predchádzajúce Zmluve ES
      (Článok 57 ods. 2 ES, článok 59 ES, článok 60 ods. 1 ES a článok 307 druhý odsek ES)
      1.        Podľa článku 222 druhého odseku ES je povinnosťou generálneho advokáta, konajúceho nestranne a nezávisle, predkladať na verejných
         pojednávaniach odôvodnené návrhy v prípadoch, ktoré si v súlade so Štatútom Súdneho dvora vyžadujú jeho účasť. Vzhľadom na
         to, že Súdny dvor nie je viazaný ani návrhmi generálneho advokáta, ani odôvodnením, z ktorého vychádza, nie je nevyhnutné
         opätovne otvárať ústnu časť konania podľa článku 61 rokovacieho poriadku zakaždým, keď generálny advokát uvedie právny aspekt,
         ku ktorému sa účastníci konania nevyjadrili, keďže rozsudok nevychádza z tvrdení, ku ktorým sa účastníci konania nevyjadrili.

      (pozri body 14, 15)
      2.        Členský štát si tým, že neprijme primerané opatrenia na odstránenie nezlučiteľností týkajúcich sa ustanovení v oblasti prevodu
         kapitálu v investičnej dohode, ktorú uzavrel s tretím štátom, si neplní povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 307 druhého
         odseku ES.

      Ustanovenia článku 57 ods. 2 ES, článku 59 ES a článku 60 ods. 1 ES zverujú Rade právomoc obmedziť pohyby kapitálu a platieb
         medzi členskými štátmi a tretími štátmi za určitých presne vymedzených okolností. Na dosiahnutie potrebného účinku týchto
         obmedzujúcich opatrení je potrebné, aby sa opatrenia na obmedzenie voľného pohybu kapitálu mohli v prípade ich prijatia Radou
         ihneď použiť voči členským štátom, ktorých sa týkajú, pričom medzi ne môžu patriť aj tretie štáty, ktoré podpísali investičnú
         dohodu. Tieto právomoci Rady, ktoré smerujú jednostranne k prijatiu obmedzujúcich opatrení voči tretím štátom v rovnakej alebo
         súvisiacej oblasti, ako je predmet úpravy predchádzajúcej dohody uzatvorenej medzi členským štátom a tretím štátom, sa preto
         zdajú byť s touto dohodou nezlučiteľné, pokiaľ táto dohoda na jednej strane neobsahuje ustanovenie o možnosti dotknutého členského
         štátu vykonávať svoje práva a povinnosti ako člen Európskeho spoločenstva a na druhej strane to neumožňuje ani nijaký iný
         mechanizmus medzinárodného práva.

      Lehoty spojené s každým medzinárodným vyjednávaním, ktoré by sa vyžadovalo pri opätovnej diskusii o predmetnej dohode, sú
         nezlučiteľné s potrebným účinkom týchto opatrení. Možnosť použiť iné prostriedky, ktoré medzinárodné právo ponúka, ako napríklad
         pozastavenie platnosti dohody, prípadne zrušenie predmetnej dohody alebo niektorých jej ustanovení, je vo svojich účinkoch
         príliš neistá, aby zaručila, že by opatrenia prijaté Radou mohli byť efektívne použité.

      (pozri body 35 – 37, 39, 40, 45)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (veľká komora)
      z 3. marca 2009 (*)

      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Porušenie článku 307 druhého odseku ES – Neprijatie opatrení na odstránenie nezlučiteľností medzi dvojstrannými dohodami uzavretými s tretími krajinami pred pristúpením
         členského štátu k Európskej únii a Zmluve ES – Investičné dohody, ktoré Rakúska republika uzavrela s Kórejskou republikou, Kapverdskou republikou, Čínskou ľudovou republikou,
         Malajziou, Ruskou federáciou a Tureckou republikou“

      Vo veci C‑205/06,
      ktorej predmetom je žaloba o nesplnenie povinnosti podľa článku 226 ES, podaná 5. mája 2006,
      Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: H. Støvlbæk, B. Martenczuk a C. Tufvesson, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      žalobkyňa,
      proti
      Rakúskej republike, v zastúpení: C. Pesendorfer a G. Thallinger, splnomocnení zástupcovia,

      žalovanej,
      ktorú v konaní podporujú:
      Spolková republika Nemecko, v zastúpení: M. Lumma a. C. Blaschke, splnomocnení zástupcovia,

      Litovská republika, v zastúpení: D. Kriaučiūnas, splnomocnený zástupca,

      Maďarská republika, v zastúpení: J. Fazekas, K. Szíjjártó a M. Fehér, splnomocnení zástupcovia,

      Fínska republika, v zastúpení: A. Guimaraes‑Purokoski a J. Heliskoski, splnomocnení zástupcovia,

      vedľajší účastníci konania,
      SÚDNY DVOR (veľká komora),
      v zložení: predseda V. Skouris, predsedovia komôr P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts, M. Ilešič, A. Ó Caoimh
         a J.‑C. Bonichot (spravodajca), sudcovia G. Arestis, A. Borg Barthet, J. Malenovský, U. Lõhmus a E. Levits,

      generálny advokát: M. Poiares Maduro,
      tajomník: B. Fülöp, referent,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 6. mája 2008,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 10. júla 2008,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Komisia Európskych spoločenstiev sa svojou žalobou domáha, aby Súdny dvor určil, že Rakúska republika si tým, že neprijala
         primerané opatrenia na odstránenie nezlučiteľností týkajúcich sa ustanovení v oblasti prevodov kapitálu v investičných dohodách
         s Kórejskou republikou, Kapverdskou republikou, Čínskou ľudovou republikou, Malajziou, Ruskou federáciou a Tureckou republikou,
         nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 307 druhého odseku ES.

       Právny rámec
      2        Pred pristúpením k Európskej únii Rakúska republika uzatvorila dvojstranné investičné dohody s Čínskou ľudovou republikou
         [dohoda nadobudla platnosť 11. októbra 1986 (BGBl. 537/1986)], s Malajziou [dohoda nadobudla platnosť 1. januára 1987 (BGBl.
         601/1986), s Ruskou federáciou [dohoda nadobudla platnosť 1. septembra 1991 (BGBl. 387/1991), pôvodne uzavretá so Zväzom sovietskych
         socialistických republík a v platnosti medzi Rakúskou republikou a Ruskou federáciou odo dňa výmeny nót (BGBl. 257/1994)],
         Kórejskou republikou [dohoda nadobudla platnosť 1. novembra 1991 (BGBl. 523/1991)], Tureckou republikou [dohoda nadobudla
         platnosť 1. januára 1992 (BGBl. 612/1991)] a Kapverdskou republikou [dohoda nadobudla platnosť 1. apríla 1993 (BGBl. 83/1993)].

      3        Tieto dohody obsahujú ustanovenie, podľa ktorého každá zmluvná strana zaručuje investorom druhej zmluvnej strany bez zbytočného
         odkladu voľný prevod platieb vo voľne zameniteľnej mene súvisiacich s investíciami.

       Konanie pred podaním žaloby
      4        Keďže Komisia sa domnievala, že tieto dvojstranné dohody môžu brániť uplatňovaniu obmedzení pohybu kapitálu a platieb, ktoré
         Rada môže prijať podľa článku 57 ods. 2 ES, článku 59 ES a článku 60 ods. 1 ES, 12. mája 2004 zaslala Rakúskej republike výzvu.

      5        Listom zo 14. júla 2004 tento členský štát zaslal Komisii svoje stanovisko k uvedenej výzve. Tvrdil, že sporné ustanovenia
         dotknutých investičných dohôd po prvé nemajú nijaký negatívny vplyv na obmedzenia pohybu kapitálu a platieb, ktoré stanovuje
         Zmluva ES, a po druhé nimi nie je dotknuté hlasovanie tohto členského štátu o obmedzujúcich opatreniach, a preto nepredstavujú
         zásah do právomocí Rady v prípade, že zvažuje prijatie takých opatrení.

      6        Komisia dospela k názoru, že tvrdenia Rakúskej republiky boli nedostatočné a že tento členský štát neprijal primerané opatrenia
         na odstránenie nezlučiteľností vo vzťahu k ustanoveniam týkajúcim sa prevodov v jednotlivých dotknutých investičných dohodách
         v rozpore s článkom 307 druhým odsekom ES, a v dôsledku toho mu 21. marca 2005 zaslala odôvodnené stanovisko.

      7        Listom z 19. mája 2005 Rakúska republika zaslala Komisii svoje pripomienky k odôvodnenému stanovisku. Trvala na svojich argumentoch
         uvedených v odpovedi na výzvu a okrem toho poukázala na existenciu možnosti dosiahnutia konsenzu v súlade s mechanizmom riešenia
         sporov obsiahnutého v sporných dohodách, pokiaľ by Európske spoločenstvo chcelo prijať opatrenia. Rovnako potvrdila, že v rámci
         revízie rakúskej vzorovej dvojstrannej investičnej dohody sa predpokladalo prijatie doložky „medzinárodných regionálnych hospodárskych
         organizácií“ (OIRE), v ktorej by sa prihliadlo na prípadné obmedzenia voľného pohybu kapitálu, o ktorých Únia alebo Spoločenstvo
         môžu rozhodnúť, a ktorá by v budúcnosti bola súčasťou všetkých rokovaní o medzinárodných dohodách.

      8        Komisia konštatovala, že tieto tvrdenia nevyvrátili výhrady formulované v odôvodnenom stanovisku, a preto podala túto žalobu.

       O žalobe
       O návrhu na opätovné otvorenie ústnej časti konania
      9        Listom z 30. júla 2008 sa Rakúska republika domáhala, aby Súdny dvor podľa článku 61 rokovacieho poriadku nariadil opätovné
         otvorenie ústnej časti konania z toho dôvodu, že Komisia počas ústnej časti konania protiprávne predložila nový žalobný dôvod,
         a preto sa návrhy generálneho advokáta zakladali na skutočnostiach a tvrdeniach, ku ktorým sa účastníci konania nemohli riadne
         vyjadriť.

      10      Komisia totiž prvýkrát a veľmi stručne tvrdila, že ponechanie dotknutých dvojstranných investičných dohôd v platnosti je nezlučiteľné
         s článkom 10 ES.

      11      Generálny advokát v bodoch 33 až 43 a 71 svojich návrhov navrhol, aby Súdny dvor pri údajnom nesplnení si povinnosti vychádzal
         z článku 10 ES, rovnako ako z článku 57 ods. 2 ES, článku 59 ES a článku 60 ods. 1 ES.

      12      Viaceré členské štáty rovnako zdôraznili, že Komisia predložila svoju argumentáciu – ktorá sa následne menila – veľmi oneskorene
         a neurčito.

      13      V tomto ohľade treba po prvé pripomenúť, že Súdny dvor môže z úradnej moci alebo na návrh generálneho advokáta, ako aj na
         základe žiadosti účastníkov konania nariadiť opätovné otvorenie ústnej časti konania v súlade s článkom 61 svojho rokovacieho
         poriadku, pokiaľ sa domnieva, že nemá dostatok informácií, alebo že vec je potrebné rozhodnúť na základe tvrdenia, ku ktorému
         sa účastníci konania nevyjadrili (pozri rozsudky zo 14. decembra 2004, Swedish Match, C‑210/03, Zb. s. I‑11893, bod 25, a zo
         14. septembra 2006, Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie, C‑138/05, Zb. s. I‑8339, bod 23; uznesenie zo 4. februára 2000,
         Emesa Sugar, C‑17/98, Zb. s. I‑665, bod 18).

      14      Po druhé podľa článku 222 druhého odseku ES je povinnosťou generálneho advokáta, konajúceho nestranne a nezávisle, predkladať
         na verejných pojednávaniach odôvodnené návrhy v prípadoch, ktoré si v súlade so Štatútom Súdneho dvora vyžadujú jeho účasť.
         Vzhľadom na to, že Súdny dvor nie je viazaný ani návrhmi generálneho advokáta, ani odôvodnením, z ktorého vychádza, nie je
         nevyhnutné opätovne otvárať ústnu časť konania podľa článku 61 rokovacieho poriadku zakaždým, keď generálny advokát uvedie
         právny aspekt, ku ktorému sa účastníci konania nevyjadrili.

      15      V prejednávanej veci sa Súdny dvor domnieva, že má dostatok informácií na to, aby rozhodol, a keďže vec nie je potrebné rozhodnúť
         na základe tvrdení, ku ktorým sa účastníci konania nevyjadrili okrem iného počas ústnej časti konania, návrhu na opätovné
         otvorenie ústnej časti konania preto netreba vyhovieť.

       O nezlučiteľnosti investičných dohôd so Zmluvou
       Argumentácia účastníkov konania
      16      Komisia tvrdí, že v dôsledku toho, že do sporných dohôd sa nezapracovali ustanovenia, na základe ktorých by Rakúska republika
         mohla výslovne uplatniť opatrenia, o ktorých môže Rada rozhodnúť podľa článkov 57 ES, 59 ES a 60 ES, môže byť pre tento členský
         štát veľmi ťažké alebo dokonca nemožné dodržať svoje komunitárne záväzky, a že tým, že nevyužil primerané prostriedky na odstránenie
         tejto nezlučiteľnosti, si nesplnil svoje povinnosti v zmysle článku 307 druhého odseku ES.

      17      Komisia tvrdí, že keby Rada prijala opatrenia na obmedzenie pohybu kapitálu a platieb, lehota na vypovedanie alebo opätovné
         dojednanie sporných dohôd by podľa medzinárodného práva zaväzovala Rakúsku republiku, aby počas nej dotknuté dohody aj naďalej
         uplatňovala vrátane doložky o prevode v súlade s tým, čo stanovuje článok 307 prvý odsek ES. Opatrenia prijaté Radou by potom
         neboli v Spoločenstve jednotne uplatňované.

      18      Rakúska republika sa domnieva, že pokiaľ Rada neprijala opatrenia na obmedzenie pohybu kapitálu a platieb, môže slobodne upraviť
         pohyb kapitálu s tretími krajinami podľa článku 56 ES. Tvrdí, že keďže Rada nerozhodla o obmedzení, otázka nezlučiteľnosti
         sporných dohovorov s ustanovením Zmluvy, ktoré ešte nebolo vykonané, je bezpredmetná.

      19      Spolková republika Nemecko, Litovská republika, Maďarská republika a Fínska republika podporujú tvrdenia Rakúskej republiky
         a zastávajú názor, že predmetné investičné dohody sú zlučiteľné s existujúcimi opatreniami Spoločenstva v oblasti voľného
         pohybu kapitálu, lebo tieto opatrenia na ne nemajú vplyv. Tieto členské štáty tvrdia, že nesplnenie si povinnosti, ktoré Komisia
         vytýka, je čisto hypotetické.

      20      Uvedené členské štáty tvrdia, že cieľom konania o nesplnenie si povinnosti podľa článku 226 ES nie je preskúmanie prípadov,
         v ktorých má vytýkané nesplnenie si povinnosti hypotetickú povahu, ale náprava v prípade, keď sa členské štáty skutočne takého
         nesplnenia dopustili.

      21      Spolková republika Nemecko a Maďarská republika zdôrazňujú, že budúca alebo prípadná nezlučiteľnosť dohody uzatvorenej s tretími
         krajinami a sekundárneho práva Spoločenstva nepatrí do pôsobnosti článku 307 ES a jej existenciu možno konštatovať len vtedy,
         ak Rada skutočne využije svoju právomoc v oblasti tohto článku.

      22      Fínska republika spresňuje, že Komisia vytýkané nesplnenie si povinnosti nepreukázala a v súlade s judikatúrou Súdneho dvora
         nemôže vychádzať len z domnienok.

      23      Litovská republika dodáva, že cieľom článku 307 druhého odseku ES nie je zabezpečenie formálnej zlučiteľnosti ustanovení medzinárodných
         dohôd uzatvorených medzi členskými štátmi s právom Spoločenstva, ale dohľad nad účinným uplatňovaním ustanovení práva Spoločenstva,
         najmä pokiaľ členské štáty pred svojím pristúpením uzatvorili medzinárodné dohody s tretími štátmi týkajúce sa toho istého
         predmetu úpravy.

       Posúdenie Súdnym dvorom
      24      Jednotlivé sporné investičné dohody, ktoré Rakúska republika uzavrela, obsahujú rovnaké ustanovenia, ktoré zabezpečujú slobodu
         prevodu platieb súvisiacich s investíciami vo voľne zameniteľnej mene bez zbytočného odkladu.

      25      Zaručujú predovšetkým slobodu prevodu finančných prostriedkov s cieľom realizovať investície, spravovať ich a rozširovať,
         slobodu vrátenia príjmov pochádzajúcich z týchto investícií a slobodu prevodu finančných prostriedkov určených na zaplatenie
         úverov a finančných prostriedkov spojených s likvidáciou a nadobudnutím investícií.

      26      Tieto dohody sú v tomto rozsahu zlučiteľné so znením článku 56 ods. 1 ES, ktorý stanovuje: „… sú zakázané všetky obmedzenia
         pohybu kapitálu medzi členskými štátmi a tretími krajinami“ a článku 56 ods. 2 ES, ktorý stanovuje: „… sú zakázané všetky
         obmedzenia platieb medzi členskými štátmi a medzi tretími krajinami“, a ich cieľ sa nesie v zmysle cieľa uvedeného článku.

      27      Je pravda, že ustanovenia Zmluvy, ktorých sa týka táto žaloba Komisie, dávajú Rade právomoc za určitých okolností obmedziť
         pohyby kapitálu a platieb medzi členskými štátmi a tretími krajinami, medzi ktoré patria aj pohyby stanovené v predmetných
         doložkách o prevode.

      28      Sporné ustanovenia v článku 57 ods. 2 ES a článkoch 59 ES a 60 ods. 1 ES zavádzajú výnimky zo zásady voľného pohybu kapitálu
         a platieb medzi členskými štátmi, ako aj medzi týmito štátmi a tretími krajinami, s cieľom chrániť všeobecný záujem Spoločenstva
         a umožniť Spoločenstvu, aby prípadne splnilo svoje medzinárodné záväzky a záväzky členských štátov.

      29      Článok 57 ods. 2 ES Rade umožňuje, aby na návrh Komisie kvalifikovanou väčšinou hlasov prijala opatrenia o obmedzení pohybu
         kapitálu do tretích krajín a z tretích krajín v oblasti priamych investícií. Pri opatreniach, ktoré sú v oblasti liberalizácie
         pohybu kapitálu do tretích krajín alebo z tretích krajín v práve Spoločenstva „krokom späť“, sa vyžaduje jednomyseľnosť.

      30      Podľa článku 59 ES môže Rada na návrh Komisie a po porade s Európskou centrálnou bankou prijať ochranné opatrenie „na obdobie
         najviac šiestich mesiacov“ za predpokladu, že takéto opatrenia sú jednoznačne nevyhnutné, pokiaľ pohyb kapitálu do tretích
         krajín alebo z tretích krajín „spôsobí alebo hrozí, že spôsobí vážne ťažkosti fungovaniu hospodárskej a menovej únie“.

      31      Podľa článku 60 ods. 1 ES môže Rada na návrh Komisie prijať „potrebné naliehavé opatrenia“ v oblasti pohybu kapitálu a platieb
         s cieľom vykonať spoločnú pozíciu alebo akciu v oblasti spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky. Toto opatrenie môže
         byť potrebné napríklad na vykonanie rezolúcie Bezpečnostnej rady Organizácie Spojených národov.

      32      Je nesporné, že predmetné dohody neobsahujú ustanovenia, na základe ktorých by Spoločenstvo mohlo obmedziť pohyb finančných
         prostriedkov súvisiacich s investíciami. Treba preto preskúmať, či Rakúska republika bola z týchto dôvodov povinná použiť
         vhodné opatrenia podľa druhého odseku článku 307 ES.

      33      Podľa článku 307 prvého odseku ES ustanovenia Zmluvy neovplyvnia práva a povinnosti vyplývajúce z dohody uzavretej pred dňom
         pristúpenia členského štátu medzi týmto štátom a tretím štátom. Cieľom tohto ustanovenia je upresniť v súlade so zásadami
         medzinárodného práva, že uplatňovanie Zmluvy nemá vplyv na záväzok dotknutého členského štátu rešpektovať práva tretích krajín
         vyplývajúce z predchádzajúcej dohody a dodržiavať svoje záväzky (pozri rozsudky zo 14. októbra 1980, Burgoa, 812/79, Zb. s. 2787,
         bod 8; zo 4. júla 2000, Komisia/Portugalsko, C‑84/98, Zb. s. I‑5215, bod 53, ako aj z 18. novembra 2003, Budĕjovický Budvar,
         C‑216/01, Zb. s. I‑13617, body 144 a 145).

      34      Druhý odsek článku 307 ES zaväzuje členské štáty, aby prijali vhodné opatrenia na odstránenie nezlučiteľností medzi dohodami
         uzavretými pred ich pristúpením a právom Spoločenstva. Podľa tohto ustanovenia si členské štáty v prípade potreby poskytnú
         vzájomnú pomoc na dosiahnutie tohto cieľa a ak je to potrebné, prijmú spoločný postoj.

      35      Ustanovenia článku 57 ods. 2 ES, článku 59 ES a článku 60 ods. 1 ES zverujú Rade právomoc obmedziť pohyby kapitálu a platieb
         medzi členskými štátmi a tretími štátmi za určitých presne vymedzených okolností.

      36      Na dosiahnutie potrebného účinku týchto obmedzujúcich opatrení je potrebné, aby sa opatrenia na obmedzenie voľného pohybu
         kapitálu mohli v prípade ich prijatia Radou ihneď použiť voči členským štátom, ktorých sa týkajú, pričom medzi ne môžu patriť
         aj členské štáty, ktoré podpísali jednu zo sporných dohôd s Rakúskou republikou.

      37      Tieto právomoci Rady, ktoré smerujú jednostranne k prijatiu obmedzujúcich opatrení voči tretím štátom v rovnakej alebo súvisiacej
         oblasti, ako je predmet úpravy predchádzajúcej dohody uzatvorenej medzi členským štátom a tretím štátom, sa preto zdajú byť
         s touto dohodou nezlučiteľné, pokiaľ táto dohoda na jednej strane neobsahuje ustanovenie o možnosti dotknutého členského štátu
         vykonávať svoje práva a povinnosti ako člen Európskeho spoločenstva a na druhej strane to neumožňuje ani nijaký iný mechanizmus
         medzinárodného práva.

      38      Na rozdiel od toho, čo tvrdí Rakúska republika, sa zdá, že opatrenia, ktoré predtým prijala a ktoré jej podľa nej umožnili
         plniť si svoje komunitárne záväzky, nie sú zárukou toho, že by to tak bolo.

      39      Po prvé lehoty spojené s každým medzinárodným vyjednávaním, ktoré by sa vyžadovalo pri opätovnej diskusii o predmetných dohodách,
         sú nezlučiteľné s potrebným účinkom týchto opatrení.

      40      Po druhé možnosť použiť iné prostriedky, ktoré medzinárodné právo ponúka, ako napríklad pozastavenie platnosti dohody, prípadne
         zrušenie predmetných dohôd alebo niektorých ich ustanovení, je vo svojich účinkoch príliš neistá, aby zaručila, že by opatrenia
         prijaté Radou mohli byť efektívne použité.

      41      Navyše, ako ďalej Rakúska republika na pojednávaní spresnila, počas vyjednávaní alebo pri príležitosti obnovenia existujúcich
         dohôd plánuje zapracovať doložku, podľa ktorej by boli niektoré právomoci vyhradené regionálnym organizáciám a ktorá by tak
         umožnila uplatňovanie opatrení na obmedzenie pohybu kapitálu a platieb prijímaných Radou.

      42      Taká doložka by sa síce musela považovať, ako Komisia aj uznala na pojednávaní, za ustanovenie, ktoré by odstránilo konštatovanú
         nezlučiteľnosť, ale v prípadoch uvádzaných Komisiou je nesporné, že Rakúska republika nepodnikla v lehote stanovenej v odôvodnenom
         stanovisku Komisie nijaké kroky voči dotknutým tretím štátom, aby odstránila riziko rozporu s možnými opatreniami Rady podľa
         článku 57 ods. 2 ES, článku 59 ES a článku 60 ods. 1 ES, ktorý môže nastať pri uplatňovaní investičných dohôd uzatvorených
         s týmito tretími štátmi.

      43      Treba dodať, že ako vyplýva aj z rozsudku vyhláseného v ten istý deň vo veci Komisia/Švédsko (C‑249/06, vec v konaní), nezlučiteľnosti
         so Zmluvou, ku ktorým vedú investičné dohody s tretími štátmi a ktoré bránia uplatňovaniu obmedzení pohybu kapitálu a platieb
         prijímaných Radou podľa článku 57 ods. 2 ES, článku 59 ES a článku 60 ods. 1 ES, nie sú obmedzené len na členský štát žalovaný
         v tomto konaní.

      44      Treba preto uviesť, že podľa článku 307 druhého odseku ES sa členské štáty zaväzujú, že si v prípade potreby poskytnú vzájomnú
         pomoc pri odstránení konštatovaných nezlučiteľností a prípadne prijmú spoločný postoj. V rámci zodpovednosti, ktorú Komisia
         má podľa článku 211 ES v oblasti dohľadu nad uplatňovaním ustanovení Zmluvy, má prijať potrebné opatrenia na uľahčenie vzájomnej
         pomoci medzi dotknutými členskými štátmi, ako aj na prijatie spoločného postoja týmito štátmi.

      45      Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba konštatovať, že Rakúska republika si tým, že neprijala primerané opatrenia na odstránenie
         nezlučiteľností týkajúcich sa ustanovení v oblasti prevodu kapitálu v investičných dohodách uzatvorených s Kórejskou republikou,
         Kapverdskou republikou, Čínskou ľudovou republikou, Malajziou, Ruskou federáciou a Tureckou republikou, nesplnila povinnosti,
         ktoré jej vyplývajú z článku 307 druhého odseku ES.

       O trovách
      46      Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
         ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia navrhla zaviazať Rakúsku republiku na náhradu trov konania a Rakúska republika
         nemala úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania. V súlade s odsekom 4 prvým pododsekom
         toho istého článku Spolková republika Nemecko, Litovská republika, Maďarská republika a Fínska republika ako vedľajší účastníci
         konania znášajú svoje vlastné trovy konania.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (veľká komora) rozhodol a vyhlásil:
      1.      Rakúska republika si tým, že neprijala primerané opatrenia na odstránenie nezlučiteľností týkajúcich sa ustanovení v oblasti
            prevodu kapitálu v investičných dohodách uzatvorených s Kórejskou republikou, Kapverdskou republikou, Čínskou ľudovou republikou,
            Malajziou, Ruskou federáciou a Tureckou republikou, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 307 druhého odseku
            Zmluvy ES.
      2.      Rakúska republika sa zaväzuje na náhradu trov konania.
      3.      Spolková republika Nemecko, Litovská republika, Maďarská republika a Fínska republika znášajú svoje vlastné trovy konania.
      Podpisy
      * Jazyk konania: nemčina.


Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) zo 4. júna 1992. # Wünsche Handelsgesellschaft International GmbH & Co. KG proti Hauptzollamt Hamburg-Jonas. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Finanzgericht Hamburg - Nemecko. # Colná hodnota. # Vec C-21/91.


Rozsudok Súdneho dvora zo 6. novembra 1979. # Gaetano Toffoli a iní proti Regione Veneto. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Tribunale amministrativo regionale per il Veneto - Taliansko. # Vec 10/79.


title: Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 18. decembra 2008.#Wienstrom GmbH proti Bundesminister für Wirtschaft und Arbeit.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Verwaltungsgerichtshof - Rakúsko.#Štátna pomoc - Článok 88 ods. 3 ES - Pomoc vyhlásená za zlučiteľnú so spoločným trhom - Spor medzi príjemcom a vnútroštátnymi orgánmi týkajúci sa výšky protiprávne poskytnutej pomoci - Úloha vnútroštátneho súdu.#Vec C-384/07.

text:
      Vec C‑384/07
      Wienstrom GmbH
      proti
      Bundesminister für Wirtschaft und Arbeit
      [návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Verwaltungsgerichtshof (Rakúsko)]
      „Štátna pomoc – Článok 88 ods. 3 ES – Pomoc vyhlásená za zlučiteľnú so spoločným trhom – Spor medzi príjemcom a vnútroštátnymi orgánmi týkajúci sa výšky protiprávne poskytnutej pomoci – Úloha vnútroštátneho súdu“
      Abstrakt rozsudku
      Pomoc poskytovaná štátmi – Plánovaná pomoc – Poskytnutie pomoci v rozpore so zákazom stanoveným článkom 88 ods. 3 ES – Neskoršie
            rozhodnutie Komisie, ktorým sa pomoc vyhlasuje za zlučiteľnú so spoločným trhom
      (Článok 88 ods. 3 ES)
      Pokiaľ bol návrh štátnej pomoci riadne oznámený Komisii a nebol vykonaný pred jej rozhodnutím, môže byť vykonaný od vydania
         tohto rozhodnutia prípadne aj za predchádzajúce obdobie, na ktoré sa vzťahuje opatrenie, ktoré bolo vyhlásené za zlučiteľné
         so spoločným trhom.

      Pokiaľ bola pomoc poskytnutá príjemcovi v rozpore s článkom 88 ods. 3 poslednou vetou ES, vnútroštátny súd môže byť na základe
         návrhu iného hospodárskeho subjektu povinný rozhodnúť aj po vydaní kladného rozhodnutia Komisie o platnosti vykonávacích opatrení
         a o vrátení poskytnutej finančnej pomoci. V takom prípade, hoci právo Spoločenstva ukladá vnútroštátnemu súdu povinnosť nariadiť
         vhodné opatrenia na účinnú nápravu dôsledkov protiprávnosti, tento súd nie je povinný nariadiť vrátenie protiprávnej pomoci
         v celom rozsahu, a to ani v prípade, že neexistujú mimoriadne okolnosti. Vnútroštátny súd je podľa práva Spoločenstva povinný
         nariadiť, aby príjemca pomoci platil z tejto pomoci úroky za obdobie protiprávnosti. V rámci svojho vnútroštátneho práva môže
         tento súd okrem vymáhania vrátenia protiprávnej pomoci nariadiť bez toho, aby bolo dotknuté právo členského štátu, neskôr
         nové poskytnutie tejto pomoci. Takisto môže prijímať žiadosti o náhradu škôd spôsobených protiprávnou povahou pomoci.

      V prípade protiprávneho poskytnutia pomoci nasledovaného kladným rozhodnutím Komisie právo Spoločenstva nebráni tomu, aby
         príjemca jednak mohol požadovať vyplatenie pomoci, ktorá má byť vyplatená v budúcnosti, a jednak, aby si mohol nechať pomoc
         poskytnutú pred kladným rozhodnutím bez toho, aby tým boli dotknuté následky, ktoré majú byť vyvodené z protiprávnosti predčasne
         poskytnutej pomoci. Rozhodujúcim kritériom na to, či príjemca môže za obdobie predchádzajúce kladnému rozhodnutiu požadovať
         vyplatenie pomoci alebo či si môže už vyplatenú pomoc nechať, je teda konštatovanie zlučiteľnosti pomoci so spoločným trhom
         Komisiou.

      Preto, zákaz poskytnutia štátnej pomoci stanovený v článku 88 ods. 3 poslednej vete ES neukladá vnútroštátnemu súdu povinnosť
         zamietnuť návrh príjemcu pomoci týkajúci sa výšky tejto pomoci, ktorá mala byť zaplatená za obdobie predchádzajúce rozhodnutiu
         Komisie, ktorým bola uznaná zlučiteľnosť tejto pomoci so spoločným trhom.

      (pozri body 26 – 31, 39 a výrok)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (druhá komora)
      z 18. decembra 2008 (*)

      „Štátna pomoc – Článok 88 ods. 3 ES – Pomoc vyhlásená za zlučiteľnú so spoločným trhom – Spor medzi príjemcom a vnútroštátnymi orgánmi týkajúci sa výšky protiprávne poskytnutej pomoci – Úloha vnútroštátneho súdu“
      Vo veci C‑384/07,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Verwaltungsgerichtshof
         (Rakúsko) z 31. júla 2007 a doručený Súdnemu dvoru 13. augusta 2007, ktorý súvisí s konaním:

      Wienstrom GmbH
      proti
      Bundesminister für Wirtschaft und Arbeit,
      SÚDNY DVOR (druhá komora),
      v zložení: predseda druhej komory C. W. A. Timmermans, sudcovia J.‑C. Bonichot, J. Makarczyk, L. Bay Larsen (spravodajca)
         a C. Toader,

      generálny advokát: J. Mazák,
      tajomník: K. Sztranc‑Sławiczek, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 23. októbra 2008,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        Wienstrom GmbH, v zastúpení: H. R. Laurer, Rechtsanwalt,
      –        rakúska vláda, v zastúpení: C. Pesendorfer, splnomocnená zástupkyňa,
      –        Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: K. Gross a B. Martenczuk, splnomocnení zástupcovia,
      –        Autorité de surveillance AELE, v zastúpení: B. Alterskjær, N. Fenger a L. Young, splnomocnení zástupcovia,
      so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 88 ods. 3 poslednej vety ES.

      2        Tento návrh bol predložený v rámci sporu medzi spoločnosťou Wienstrom GmbH (ďalej len „Wienstrom“) a Bundesminister für Wirtschaft
         und Arbeit (spolkový minister hospodárstva a práce, ďalej len „žalovaný orgán“) vo veci výšky pomoci, ktorá má byť poskytnutá
         spoločnosti Wienstrom podľa zákona o ekologickej elektrickej energii (Ökostromgesetz, ďalej len „ÖG“).

       Právny rámec
       Opatrenie pomoci
      3        ÖG upravuje podporu kogeneračných jednotiek v Rakúsku.

      4        Jeho prvé znenie (BGBl. I, 149/2002, ďalej len „pôvodný ÖG“) nadobudlo účinnosť 1. januára 2003. Toto znenie bolo 2. októbra
         2006 nahradené novým znením (BGBl. I, 105/2006, ďalej len „nový ÖG“).

      5        Na účely podpory výroby elektrickej energie kogeneračnými jednotkami sa za určitých podmienok poskytuje náhrada nevyhnutných
         nákladov na udržanie prevádzky. Na roky 2003 a 2004 obmedzoval pôvodný ÖG sumu tejto podpory na 1,5 centa za kWh elektrickej
         energie vyrobenej kogeneráciou. Od roku 2005 bola táto suma podľa príslušných ustanovení pôvodného ÖG stanovená žalovaným
         orgánom, ktorý ju môže na základe svojho preskúmania upraviť.

      6        V priebehu rokov, o ktoré ide o veci samej, bolo toto opatrenie financované prostredníctvom jednotnej prirážky na celkové
         množstvo elektrickej energie dodanej konečným spotrebiteľom, nezávisle od skutočnej spotreby kogeneráciou vyrobenej energie
         týmito spotrebiteľmi. Táto prirážka bola odvedená verejnoprávnemu subjektu Energie‑Control GmbH, ktorý je príslušný na vyplácanie
         podpory na kogeneračné jednotky.

      7        § 30d nového ÖG zaviedol retroaktívnu zmenu tohto opatrenia.

      8        Toto ustanovenie stanovuje, že na obdobie medzi 1. januárom 2003 a 31. decembrom 2006 sú obchodníci s elektrickou energiou,
         ktorí dovážajú takzvanú „zelenú energiu“ alebo energiu vyrobenú kogeneráciou a predávajú ju konečným tuzemským spotrebiteľom,
         ako aj koneční spotrebitelia, ktorí dovážajú rovnaký typ elektrickej energie pre svoju vlastnú spotrebu, oprávnení požiadať
         o vrátenie príspevku na podporu za elektrickú energiu pochádzajúcu z malých vodných elektrární alebo za všetky ostatné typy
         zelenej elektrickej energie, alebo o vrátenie prirážky na kogeneráciu za energiu vyrobenú kogeneráciou.

       Rozhodnutie Komisie
      9        Po vzájomnej korešpondencii s rakúskymi orgánmi v priebehu roka 2003 Komisia Európskych spoločenstiev zaregistrovala opatrenia
         týkajúce sa kogeneračných jednotiek ako neoznámenú pomoc pod číslom NN 162/B/2003. Rakúska republika oznámila Komisii zmeny
         stanovené v novom ÖG. Toto oznámenie bolo zaregistrované pod číslom N 317/B/2006.

      10      Rozhodnutím K(2006) 2964 v konečnom znení zo 4. júla 2006 (Ú. v. EÚ C 221, s. 9, ďalej len „rozhodnutie Komisie“) Komisia
         rozhodla, že nevznesie námietku. Domnievala sa, že pomoc, ktorá je v súlade s pravidlami Spoločenstva o štátnej pomoci na
         ochranu životného prostredia (Ú. v. ES C 37, s. 3), je podľa článku 87 ods. 3 písm. c) ES zlučiteľná so spoločným trhom. Domnievala
         sa, že zmena zavedená novým ÖG predstavuje vhodný prostriedok na neutralizáciu prípadných diskriminačných účinkov na dovážanú
         elektrickú energiu.

       Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
      11      Wienstrom prevádzkuje niekoľko kogeneračných jednotiek vo Viedni. Dostáva podporu na základe ÖG.

      12      Wienstrom napáda dve rozhodnutia žalovaného orgánu z 11. októbra 2004 (ďalej len „prvé napadnuté rozhodnutie“) a zo 7. decembra
         2006 (ďalej len „druhé napadnuté rozhodnutie“).

      13      Prvé napadnuté rozhodnutie stanovilo na rok 2003 sumu podpory poskytnutej spoločnosti Wienstrom na tri kogeneračné jednotky
         na 37 335 602,20 eura. Vzhľadom na to, že už boli vyplatené zálohy vo výške 44 551 514,75 eura, toto rozhodnutie znamená,
         že táto spoločnosť musí vrátiť rozdiel, ktorý predstavuje 7 215 912,55 eura.

      14      Druhé napadnuté rozhodnutie sa vzťahuje na podporu poskytnutú spoločnosti Wienstrom na rok 2005 na jednu modernizovanú kogeneračnú
         jednotku. Predchádzalo ho rozhodnutie z 8. marca 2006, ktoré predbežne stanovilo sumu poskytnutej pomoci a viedlo 14. marca
         2006 k vyplateniu zálohy vo výške 5 408 159 eur. Druhé napadnuté rozhodnutie s konečnou platnosťou stanovuje sumu poskytnutej
         pomoci na 5 688 703,47 eura a s ohľadom na už vyplatenú zálohu nariaďuje vyplatenie zvyšnej sumy vo výške 280 544,47 eura.
         Wienstrom tvrdí, že suma, ktorá mala byť vyplatená, predstavovala 8 487 228,00 eura.

      15      Vnútroštátny súd sa domnieva, že rozhodnutie Komisie sa týka len nového ÖG a že nebolo prijaté žiadne výslovné záporné rozhodnutie,
         pokiaľ ide o pôvodný ÖG.

      16      Vnútroštátny súd uvádza, že prvé napadnuté rozhodnutie predstavuje poskytnutie pomoci, ktoré predchádza rozhodnutiu Komisie.

      17      Domnieva sa, že druhé napadnuté rozhodnutie, prijaté po rozhodnutí Komisie, konštatuje vykonanie opatrenia pomoci, ale že
         toto vykonanie sa začalo pred nadobudnutím účinnosti pôvodného ÖG, v rámci ktorého sa Rakúska republika zaviazala vyplatiť
         dotknutú pomoc na rok 2005.

      18      Vnútroštátny súd sa predovšetkým s ohľadom na rozsudok z 21. októbra 2003, Van Calster a i. (C‑261/01 a C‑262/01, Zb. s. I‑12249),
         pýta v spore, ktorý mu bol predložený, na dosah zákazu vykonania zakotveného článkom 88 ods. 3 poslednou vetou ES.

      19      V tomto kontexte vnútroštátny súd rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

      „1.      Vyžaduje zohľadnenie poslednej vety článku 88 ods. 3 ES, aby vnútroštátny súd vylúčil s odkazom na zákaz vykonania uvedený
         v tomto ustanovení poskytovanie ďalšej pomoci, na ktorú má príjemca v zásade nárok podľa vnútroštátneho práva, hoci na jednej
         strane Komisia s poľutovaním zistila, že pomoc nebola oznámená, neprijala však ani záporné rozhodnutie v zmysle článku 4 ods. 2,
         ani žiadne opatrenie v zmysle článku 14 nariadenia Rady (ES) č. 659/1999 z 22. marca 1999 [ustanovujúceho podrobné pravidlá
         na uplatňovanie článku (88 ES) (Ú. v. ES L 83, s. 1; Mim. vyd. 08/001, s. 339)], a na druhej strane žiadne právo tretích osôb
         nebolo dotknuté?

      2.      Bráni zákaz vykonania uvedený v článku 88 ods. 3 ES uplatneniu ustanovenia vnútroštátneho zákona, ak sa uplatnenie opiera
         o nové znenie tohto zákona, o ktorom Komisia rozhodla, že je zlučiteľné so spoločným trhom, aj keď na jednej strane sa dotknuté
         opatrenie týka obdobia pred týmto novým znením a zmeny rozhodujúce pre vyhlásenie zlučiteľnosti tohto zákona so spoločným
         trhom neboli uplatniteľné na toto obdobie a na druhej strane žiadne právo tretích osôb nebolo dotknuté?“

       O prejudiciálnych otázkach
      20      Na úvod treba konštatovať, že rozhodnutie Komisie sa netýka len nového ÖG. Toto rozhodnutie sa vzťahuje na obe verzie ÖG,
         keďže posúdenie Komisiou sa týka ÖG v znení platnom v čase jeho preskúmavania. V kolónke „Predmet“ tohto rozhodnutia sú totiž
         výslovne uvedené obe konania NN 162/B/2003 a N 317/B/2006. Rozhodnutie okrem toho vo svojom bode 7 uvádza, že opis a posúdenie,
         na základe ktorých je vydané, sa zakladajú tak na pravidlách platných od 1. januára 2003, ako aj na pravidlách platných od
         nadobudnutia účinnosti nového zákona. Oznámenie v úradnom vestníku ďalej uvádza 1. január 2003 ako východiskový bod trvania
         opatrenia pomoci, vo vzťahu ku ktorému nebola vznesená námietka.

      21      Treba tiež konštatovať, že predmetom sporu vo veci samej bolo stanovenie sumy pomoci, ktorá mala byť skutočne vyplatená na
         základe dotknutého opatrenia pomoci na dve dané obdobia.

      22      Nakoniec treba uviesť, že síce prvé z oboch rozhodnutí napadnutých v konaní pred vnútroštátnym súdom bolo vydané pred a druhé
         z nich po rozhodnutí Komisie, obe otázky predložené vnútroštátnym súdom sa týkajú jednej a tej istej právnej situácie, a to
         v obidvoch prípadoch vykonania pred vydaním kladného rozhodnutia Komisie. Druhé napadnuté rozhodnutie bolo vydané v nadväznosti
         na rozhodnutie rakúskych orgánov z 8. marca 2006, ktoré vzhľadom na to, že predbežne stanovilo výšku pomoci, ktorá sa má vyplatiť,
         a nariadilo vyplatenie zálohy, predstavovalo začiatok vykonania opatrenia pomoci pred vydaním rozhodnutia Komisie.

      23      Vzhľadom na tieto úvodné zistenia a pripomienky treba preskúmať obe prejudiciálne otázky spoločne.

      24      Týmito otázkami sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či zákaz vykonania štátnej pomoci stanovený v článku 88 ods. 3 poslednej
         vete ES ukladá vnútroštátnemu súdu povinnosť, aby za takých okolností, o aké ide v spore vo veci samej, zamietol žiadosť príjemcu
         štátnej pomoci týkajúcu sa výšky tejto pomoci, ktorá mala byť zaplatená za obdobie predchádzajúce rozhodnutie Komisie uznávajúce
         zlučiteľnosť tejto pomoci so spoločným trhom.

      25      V tomto ohľade treba uviesť, že kladné rozhodnutie Komisie ukončuje zákaz predchádzajúceho vykonania.

      26      Pokiaľ bol návrh pomoci riadne oznámený Komisii a nebol vykonaný pred týmto rozhodnutím, môže byť vykonaný od vydania tohto
         rozhodnutia prípadne aj za predchádzajúce obdobie, na ktoré sa vzťahuje opatrenie, ktoré bolo vyhlásené za zlučiteľné so spoločným
         trhom.

      27      Pokiaľ bola pomoc poskytnutá príjemcovi v rozpore s článkom 88 ods. 3 poslednou vetou ES, vnútroštátny súd môže byť na základe
         návrhu iného hospodárskeho subjektu povinný rozhodnúť aj po vydaní kladného rozhodnutia Komisie o platnosti vykonávacích opatrení
         a o vrátení poskytnutej finančnej pomoci.

      28      Z rozsudku z 12. februára 2008, CELF a ministre de la Culture et de la Communication (C‑199/06, Zb. s. I‑469, bod 46, ďalej
         len „rozsudok CELF“), vyplýva, že v takom prípade právo Spoločenstva ukladá vnútroštátnemu súdu povinnosť nariadiť vhodné
         opatrenia na účinnú nápravu dôsledkov protiprávnosti a že daný vnútroštátny súd nie je povinný nariadiť vrátenie protiprávnej
         pomoci v celom rozsahu ani v prípade, že neexistujú mimoriadne okolnosti.

      29      V rovnakom prípade je vnútroštátny súd podľa práva Spoločenstva povinný nariadiť, aby príjemca pomoci platil z tejto pomoci
         úroky za obdobie protiprávnosti. V rámci svojho vnútroštátneho práva môže tento súd okrem vymáhania vrátenia protiprávnej
         pomoci nariadiť bez toho, aby bolo dotknuté právo členského štátu, neskôr nové poskytnutie tejto pomoci. Takisto môže prijímať
         žiadosti o náhradu škôd spôsobených protiprávnou povahou pomoci (pozri rozsudok CELF, body 52 a 53).

      30      Je teda zrejmé, že v prípade protiprávneho poskytnutia pomoci nasledovaného kladným rozhodnutím Komisie právo Spoločenstva
         nebráni tomu, aby príjemca jednak mohol požadovať vyplatenie pomoci, ktorá má byť vyplatená v budúcnosti, a jednak, aby si
         mohol nechať pomoc poskytnutú pred kladným rozhodnutím bez toho, aby tým boli dotknuté následky, ktoré majú byť za podmienok
         upresnených v rozsudku CELF vyvodené z protiprávnosti predčasne poskytnutej pomoci.

      31      Rozhodujúcim kritériom na to, či príjemca môže za obdobie predchádzajúce kladnému rozhodnutiu požadovať vyplatenie pomoci
         alebo či si môže už vyplatenú pomoc nechať, je teda konštatovanie zlučiteľnosti pomoci so spoločným trhom Komisiou.

      32      Právo Spoločenstva preto nebráni tomu, aby vnútroštátny súd rozhodol v takom spore medzi príjemcom pomoci a vnútroštátnymi
         orgánmi, o aký ide vo veci samej, v ktorom ide o výšku podpory, ktorá sa má vyplatiť, ale nie o pravidlo na jej poskytnutie.

      33      Rozhodnutie vydané vnútroštátnym súdom ukončí spor tým, že situáciu priblíži tej, ktorá bola skúmaná v rozsudku CELF, v ktorom
         išlo o predčasné poskytnutie pomoci, ktorej výška nebola spochybnená.

      34      Tá potom umožňuje uplatnenie zásad stanovených uvedeným rozsudkom v rámci výkladu článku 88 ods. 3 poslednej vety ES.

      35      Tejto analýze neodporuje už citovaný rozsudok Van Calster a i., na ktorého dosah sa pýta vnútroštátny súd.

      36      Tento rozsudok sa nevzťahuje na situáciu príjemcov pomoci, ale na situáciu hospodárskych subjektov, ktorým bolo so spätnou
         platnosťou nariadené zaplatenie príspevkov osobitne určených na financovanie režimu pomoci a v dôsledku toho boli považované
         za jeho neoddeliteľnú časť. Vo veciach v konaniach vo veci samej, ktoré boli základom uvedeného rozsudku, sa vyberali príspevky
         na základe predchádzajúceho režimu pomoci, ktorý bol vyhlásený za nezlučiteľný so spoločným trhom, pred kladným rozhodnutím
         Komisie o novom režime pomoci nahradzujúcom prvý režim a stanovujúcom so spätnou účinnosťou výber príspevkov, ako aj započítanie
         posledných uvedených príspevkov s tými, ktoré boli skutočne vybrané pri vykonávaní skoršieho režimu pomoci.

      37      Súdny dvor vo svojom rozsudku rozhodol, že článok 93 ods. 3 Zmluvy ES (teraz článok 88 ods. 3 ES) bráni za okolností, o aké
         ide vo veciach samých, výberu príspevkov, ktoré boli uložené so spätnou účinnosťou za obdobie predchádzajúce dátum kladného
         rozhodnutia Komisie.

      38      Súdny dvor tým len konštatoval, že z pohľadu tretej osoby, ktorej je pred vydaním kladného rozhodnutia Komisie uložené finančné
         plnenie, je vrátenie uvedeného plnenia jediným prostriedkom, ako v jej prípade napraviť protiprávnosť vykonania opatrenia
         pomoci.

      39      Na položené otázky preto treba odpovedať, že zákaz poskytnutia štátnej pomoci stanovený v článku 88 ods. 3 poslednej vete ES
         neukladá vnútroštátnemu súdu za takých okolností, o aké ide v spore vo veci samej, povinnosť zamietnuť návrh príjemcu štátnej
         pomoci týkajúci sa výšky tejto pomoci, ktorá mala byť zaplatená za obdobie predchádzajúce rozhodnutiu Komisie, ktorým bola
         uznaná zlučiteľnosť tejto pomoci so spoločným trhom.

       O trovách
      40      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol takto:
      Zákaz poskytnutia štátnej pomoci stanovený v článku 88 ods. 3 poslednej vete ES neukladá vnútroštátnemu súdu za takých okolností,
            o aké ide v spore vo veci samej, povinnosť zamietnuť návrh príjemcu štátnej pomoci týkajúci sa výšky tejto pomoci, ktorá mala
            byť zaplatená za obdobie predchádzajúce rozhodnutiu Komisie Európskych spoločenstiev, ktorým bola uznaná zlučiteľnosť tejto
            pomoci so spoločným trhom.
      Podpisy
      * Jazyk konania: nemčina.


Rozsudok Súdneho dvora z 27. marca 1984. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Talianskej republike. # Nesplnenie povinnosti. # Vec 169/82.


Rozsudok Súdneho dvora z 15. decembra 1987. # Írsko proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Financovanie EPUZF. # Vec 325/85.


Rozsudok Súdneho dvora zo 16. marca 1978. # Unione nazionale importatori e commercianti motoveicoli esteri (UNICME) a iní proti Rade Európskych spoločenstiev. # Vec 123/77.


Rozsudok Súdneho dvora z 27. septembra 1983. # Universität Hamburg proti Hauptzollamt Hamburg-Kehrwieder. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Finanzgericht Hamburg - Nemecko. # Oslobodenie pre vedecké prístroje - Rovnocenná vedecká hodnota. # Vec 216/82.


title: Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 18. decembra 2008. # Afton Chemical Ltd proti The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania: High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division - Spojené kráľovstvo. # Smernica 92/81/EHS - Spotrebné dane z minerálnych olejov - Článok 2 ods. 2 a 3, ako aj článok 8 ods. 1 písm. a) - Smernica 2003/96/ES - Zdaňovanie energetických výrobkov a elektriny - Článok 2 ods. 2 až 4 písm. b) - Pôsobnosť - Prísady do motorového paliva, ktoré majú charakter minerálnych olejov alebo energetických výrobkov, ale nepoužívajú sa ako motorové palivo - Vnútroštátny daňový režim. # Vec C-517/07.

text:
      Vec C‑517/07
      Afton Chemical Ltd
      proti
      The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs
      [návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný
      High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division]
      „Smernica 92/81/EHS – Spotrebné dane z minerálnych olejov – Článok 2 ods. 2 a 3, ako aj článok 8 ods. 1 písm. a) – Smernica 2003/96/ES – Zdaňovanie energetických výrobkov a elektriny – Článok 2 ods. 2 až 4 písm. b) – Pôsobnosť – Prísady do motorového paliva, ktoré majú charakter minerálnych olejov alebo energetických výrobkov, ale nepoužívajú sa ako motorové
         palivo – Vnútroštátna daňová úprava“

      Abstrakt rozsudku
      Daňové ustanovenia – Harmonizácia právnych predpisov – Štruktúra spotrebných daní z minerálnych olejov – Smernica 92/81 –
            Zdaňovanie energetických výrobkov a elektriny – Smernica 2003/96 – Pôsobnosť
      (Smernica Rady 92/81, článok 2 ods. 3 a článok 8 ods. 1, a smernica Rady 2003/96, článok 2 ods. 3 a 4)
      Článok 2 ods. 3 a článok 8 ods. 1 smernice 92/81 o zosúladení štruktúr spotrebných daní z minerálnych olejov, pokiaľ ide o obdobie
         do 31. decembra 2003, a článok 2 ods. 3 a 4 smernice 2003/96 o reštrukturalizácii právneho rámca Spoločenstva pre zdaňovanie
         energetických výrobkov a elektriny, pokiaľ ide o obdobie od 1. januára do 31. októbra 2004, majú byť vykladané v tom zmysle,
         že také prísady do motorového paliva, ktoré majú charakter „minerálnych olejov“ v zmysle článku 2 ods. 1 smernice 92/81 alebo
         „energetických výrobkov“ v zmysle článku 2 ods. 1 smernice 2003/96, ktoré však nie sú určené na používanie, ponúkané na predaj
         alebo používané ako motorové palivo, musia podliehať daňovému režimu stanovenému v uvedených smerniciach.

      Formuláciou „okrem zdaniteľných výrobkov vymenovaných v odseku 1“ totiž článok 2 ods. 3 prvý pododsek prvá veta smernice 92/81
         a článok 2 ods. 3 druhý pododsek smernice 2003/96 chcú výslovne zahrnúť všetky výrobky určené na používanie, ponúkané na predaj
         alebo používané ako prísada alebo extender v motorových palivách vrátane výrobkov, ktoré sú „minerálnymi olejmi“ a „energetickými
         výrobkami“ v zmysle týchto smerníc, do pôsobnosti svojich ustanovení.

      Okrem toho zo všeobecnej štruktúry a cieľa smerníc 92/81 a 2003/96, ktorých cieľom je zaviesť zosúladený daňový režim pre
         minerálne oleje a energetické výrobky, vyplýva, že zákonodarca Spoločenstva chcel prísady, ktoré sa pridávajú do motorových
         palív, postaviť na úroveň týchto palív, a to nezávisle od ich zloženia len z toho dôvodu, že sa pridávajú do motorových palív,
         s cieľom podrobiť ich rovnakému daňovému režimu ako motorové palivá. V dôsledku toho článok 2 ods. 3 prvý pododsek prvá veta
         smernice 92/81 a článok 2 ods. 3 druhý pododsek smernice 2003/96 sa vzťahujú na všetky výrobky používané ako prísady nezávisle
         od toho, či sú alebo nie sú „minerálnymi olejmi“ alebo „energetickými výrobkami“ v zmysle týchto smerníc.

      (pozri body 36, 38, 40, 42, 44 a výrok)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (tretia komora)
      z 18. decembra 2008 (*)

      „Smernica 92/81/EHS – Spotrebné dane z minerálnych olejov – Článok 2 ods. 2 a 3, ako aj článok 8 ods. 1 písm. a) – Smernica 2003/96/ES – Zdaňovanie energetických výrobkov a elektriny – Článok 2 ods. 2 až 4 písm. b) – Pôsobnosť – Prísady do motorového paliva, ktoré majú charakter minerálnych olejov alebo energetických výrobkov, ale nepoužívajú sa ako motorové
         palivo – Vnútroštátna daňová úprava“

      Vo veci C‑517/07,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím High Court of Justice
         (England & Wales), Chancery Division (Spojené kráľovstvo) zo 6. augusta 2007 a doručený Súdnemu dvoru 22. novembra 2007, ktorý
         súvisí s konaním:

      Afton Chemical Ltd
      proti
      The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs,
      SÚDNY DVOR (tretia komora),
      v zložení: predseda tretej komory A. Rosas, sudcovia A. Ó Caoimh (spravodajca), J. N. Cunha Rodrigues, U. Lõhmus a A. Arabadjiev,
      generálny advokát: Y. Bot,
      tajomník: R. Şereş, referent,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 23. októbra 2008,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        Afton Chemical Ltd, v zastúpení: P. Lasok, QC, a V. Sloane, barrister, ktorých splnomocnila E. Philpott, solicitor,
      –        vláda Spojeného kráľovstva, v zastúpení: I. Rao, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci M. Angiolini, barrister,
      –        nemecká vláda, v zastúpení: M. Lumma a C. Blaschke, splnomocnení zástupcovia,
      –        grécka vláda, v zastúpení: K. Georgiadis, I. Bakopoulos a V. Karra, splnomocnení zástupcovia,
      –        talianska vláda, v zastúpení: R. Adam, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci P. Gentili, avvocato dello stato,
      –        Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: R. Lyal a W. Mölls, splnomocnení zástupcovia,
      so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 3 smernice Rady 92/12/EHS z 25. februára 1992 o všeobecných
         systémoch pre výrobky podliehajúce spotrebnej dani a o vlastníctve, pohybe a monitorovaní takýchto výrobkov (Ú. v. ES L 76,
         s. 1; Mim. vyd. 09/001, s. 179, ďalej len „smernica 92/12“) a článku 2 ods. 3 prvého pododseku a článku 8 ods. 1 písm. a)
         smernice Rady 92/81/EHS z 19. októbra 1992 o zosúladení štruktúr spotrebných daní z minerálnych olejov [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 316, s. 12), zmenenej a doplnenej smernicou Rady 94/74/ES z 22. decembra 1994 (Ú. v. ES L 365, s. 46; Mim. vyd.
         09/001, s. 264, ďalej len „smernica 92/12“ a „smernica 92/81“), ako aj článku 2 ods. 3 druhého pododseku a článku 4 písm. b)
         prvej zarážky smernice Rady 2003/96/ES z 27. októbra 2003 o reštrukturalizácii právneho rámca Spoločenstva pre zdaňovanie
         energetických výrobkov a elektriny (Ú. v. EÚ L 283, s. 51; Mim. vyd. 09/001, s. 405).

      2        Tento návrh bol predložený v rámci sporu medzi Afton Chemical Ltd (ďalej len „Afton“) a Commissioners for Her Majesty’s Revenue
         and Customs (ďalej len „Commissioners“), ktorí sú vo Veľkej Británii zodpovední za správu a výber spotrebných daní a daní
         z energetických výrobkov, vo veci platby spotrebnej dane z prísad do motorového paliva za obdobie od 19. novembra 2000 do
         31. októbra 2004.

       Právny rámec
       Právna úprava Spoločenstva
       Smernica 92/12
      3        Článok 1 smernice 92/12 stanovuje:

      „1.      Táto smernica stanovuje systém pre výrobky podliehajúce spotrebnej dani a iným nepriamym daniam, ktoré sa vyberajú priamo
         alebo nepriamo na spotrebu takýchto výrobkov s výnimkou dane z pridanej hodnoty a daní, stanovených spoločenstvom.

      2.      Osobitné ustanovenia vzťahujúce sa na štruktúry a daňové sadzby za výrobky, ktoré podliehajú spotrebnej dani, sa stanovia
         v špecifických smerniciach.“

      4        Článok 3 ods. 1 až 3 prvý pododsek uvedenej smernice stanovuje:

      „1.      Táto smernica má platiť na úrovni spoločenstva na nasledovné výrobky, ako je definované v príslušných smerniciach:
      –        minerálne oleje,
      …
      2.      Výrobky uvedené v odseku 1 môžu podliehať iným nepriamym daniam na špecifické účely za predpokladu, že tieto dane sú v súlade
         s daňovými pravidlami aplikovateľnými na spotrebnú daň a účely DPH, pokiaľ sa týka stanovenia daňového základu, výpočtu dane,
         určovania a monitorovania daní.

      3.      Členské štáty si vyhradzujú právo zaviesť alebo zachovať dane, ktoré sú vyberané za výrobky iné, než sú tie, ktoré sú uvedené
         v odseku 1 za predpokladu, že tieto dane nespôsobia zvýšenie formalít pri prechode hranicami v obchode medzi členskými štátmi.“

       Smernice 92/81 a 92/82/EHS
      5        Článok 1 ods. 1 smernice 92/81 stanovuje:

      „Členské štáty uplatňujú na minerálne oleje zosúladenú spotrebnú daň v súlade s touto smernicou.“ [neoficiálny preklad]

      6        Článok 2 tejto smernice stanovuje:

      „1.      Na účely tejto smernice ‚minerálne oleje‘; sú tie, ktoré patria medzi:
      …
      k)      výrobky v rámci kódu KN [kombinovanej nomenklatúry, ďalej len ‚KN‘] 3811;
      …
      2.      Iné minerálne oleje ako tie, ktorých sadzba spotrebnej dane je stanovená v smernici [92/82], podliehajú spotrebnej dani, ak
         sú určené na používanie, ponúkané na predaj alebo používané ako vykurovacie palivo alebo motorové palivo. Výška splatnej spotrebnej
         dane je podľa využitia stanovená na ekvivalentnú sadzbu uplatniteľnú na vykurovacie palivo alebo na motorové palivo.

      3.      Okrem zdaniteľných výrobkov vymenovaných v odseku 1 sa výrobky určené na používanie, ponúkané na predaj alebo používané ako
         motorové palivo alebo prísada alebo extender v motorových palivách zdaňujú ako motorové palivo. Akýkoľvek ďalší uhľovodík,
         okrem uhlia, lignitu, rašeliny alebo akéhokoľvek iného podobného pevného uhľovodíka alebo zemného plynu, určený na používanie,
         ponúkaný na predaj alebo používaný na vykurovacie účely sa zdaňuje sadzbou pre ekvivalentný minerálny olej.

      …
      4.      Odkazy v tejto smernici na kódy kombinovanej nomenklatúry [KN] znamenajú kódy uvedené v kombinovanej nomenklatúre [KN] vo
         verzii platnej k 1. októbru 1994.“ [neoficiálny preklad]

      7        Článok 8 ods. 1 písm. a) smernice 92/81 stanovuje:

      „Okrem ustanovení smernice [92/12] týkajúcich sa používania výrobkov oslobodených od spotrebnej dane a bez toho, aby boli
         dotknuté ďalšie ustanovenia Spoločenstva, členské štáty oslobodia nasledujúce výrobky od zosúladenej spotrebnej dane podľa
         podmienok, ktoré stanovia s cieľom zabezpečiť správne a prehľadné uplatňovanie tohto oslobodenia a zabrániť podvodu, vyhýbaniu
         sa alebo zneužívaniu:

      a)      motorové palivo alebo vykurovacie palivo.“ [neoficiálny preklad]

      8        Smernica Rady 92/82/EHS z 19. októbra 1992 o aproximácii sadzieb spotrebných daní z minerálnych olejov (Ú. v. ES L 316, s. 19)
         [neoficiálny preklad], zmenená a doplnená smernicou Rady 94/74 (ďalej len „smernica 92/82“), stanovuje minimálnu sadzbu spotrebnej dane pre určité
         minerálne oleje. V článku 2 smernice 92/82 sú uvedené minerálne oleje, na ktoré sa táto sadzba vzťahuje a medzi ktorými sa
         nenachádzajú výrobky spadajúce pod kód 3811 KN.

       Smernica 2003/96
      9        V odôvodneniach č. 1 až 3 smernice 2003/96 sa uvádza:

      „(1)      Oblasť pôsobnosti smernice [92/81] a smernice [92/82] je obmedzená na minerálne oleje;
      (2)      neexistencia ustanovení spoločenstva, ktoré by ukladali minimálne sadzby zdanenia na elektrinu a energetické výrobky iné,
         ako sú minerálne oleje, môže negatívne ovplyvniť náležité fungovanie vnútorného trhu;

      (3)      náležité fungovanie vnútorného trhu a dosiahnutie cieľov ostatných politík spoločenstva si vyžaduje stanovenie minimálnych
         úrovní zdaňovania na úrovni spoločenstva pre väčšinu energetických výrobkov, vrátane elektriny, zemného plynu a uhlia.“

      10      Okrem toho v odôvodnení č. 22 smernice 2003/96 sa uvádza:

      „Energetické výrobky by mali v prípade používania ako vykurovacie palivo alebo motorové palivo primárne podliehať právnemu
         rámcu spoločenstva; v uvedenom rozsahu je v povahe a logike daňovej sústavy vylučovať z oblasti pôsobnosti právneho rámca
         dvojité používanie a nepalivové používanie energetických výrobkov, rovnako ako mineralogických postupov; k elektrine používanej
         podobnými spôsobmi by sa malo pristupovať na rovnakom základe.“

      11      Článok 1 smernice 2003/96 stanovuje, že členské štáty zdaňujú energetické výrobky a elektrinu v súlade s touto smernicou.

      12      Článok 2 uvedenej smernice stanovuje:

      „1.      Na účely tejto smernice sa termín ‚energetické výrobky‘ uplatňuje na výrobky:
      …
      f)      na ktoré sa vzťahujú číselné znaky KN 3811;
      …
      3.      Energetické výrobky určené na používanie, ponúkané na predaj alebo používané ako motorové palivo iné ako tie, pre ktoré je
         úroveň zdaňovania určená v tejto smernici, sa zdaňujú podľa používania pri sadzbe pre ekvivalentné vykurovacie palivo alebo
         motorové palivo.

      Okrem zdaniteľných výrobkov vymenovaných v odseku 1 sa aj akýkoľvek výrobok určený na používanie, ponúkaný na predaj alebo
         používaný ako prísada alebo extender v motorových palivách, zdaňuje pri sadzbe pre ekvivalentné motorové palivo.

      Okrem zdaniteľných výrobkov vymenovaných v odseku 1 sa aj akýkoľvek ďalší uhľovodík, okrem rašeliny, určený na používanie,
         ponúkaný na predaj alebo používaný na vykurovacie účely, zdaňuje pri sadzbe pre ekvivalentné motorové palivo [energetický
         výrobok – neoficiálny preklad].

      4.      Táto smernica sa neuplatňuje na:
      …
      b)      tieto druhy používania energetických výrobkov a elektriny:
      –        energetické výrobky používané na účely iné ako motorové palivá alebo vykurovacie palivá,
      …
      5.      Číselné znaky [KN] uvedené v tejto smernici sa nachádzajú v nariadení Komisie (ES) č. 2031/2001 zo 6. augusta 2001, ktorým
         sa zmenila príloha I nariadenia Rady (EHS) č. 2658/87 o colnej a štatistickej nomenklatúre a o Spoločnom colnom sadzobníku
         [(Ú. v. ES L 279, s. 1)].“

      13      Článok 3 smernice 2003/96 stanovuje:

      „Odkazy na ‚minerálne oleje‘ a ‚spotrebnú daň‘ v smernici [92/12], pokiaľ sa uplatňuje na minerálne oleje, sa chápu ako odkazy
         vzťahujúce sa na všetky energetické výrobky, elektrinu a vnútroštátne nepriame dane, ako sú v tomto poradí uvedené v článkoch
         2 a 4 ods. 2 tejto smernice.“

      14      V článku 28 ods. 1 a ods. 2 smernice 2003/96 sa uvádza:

      „1.      Členské štáty prijmú a zverejnia zákony, predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou najneskoršie
         31. decembra 2003. Bezodkladne o tom informujú Komisiu.

      2.      Tieto ustanovenia uplatňujú od 1. januára 2004, okrem ustanovení stanovených v článkoch 16 a 18 ods. 1, ktoré smú členské
         štáty uplatňovať od 1. januára 2003.“

      15      Článok 30 uvedenej smernice stanovuje:

      „Smernice [92/81] a [92/82] sa od 31. decembra 2003 napriek článku 28 ods. 2 zrušujú.“
       Právna úprava týkajúca sa NK
      16      Podľa znení NK, na ktoré sa odvolávajú smernice 92/81 a 2003/96, číselný znak 3811 tejto nomenklatúry zahŕňa „antidetonačné
         prípravky, oxidačné inhibítory, živičné inhibítory, prípravky na zlepšenie viskozity, antikorózne prostriedky a ostatné pripravené
         aditíva do minerálnych olejov (vrátane benzínov) alebo do ostatných tekutín používaných na rovnaké účely ako minerálne oleje.“

       Vnútroštátna právna úprava
      17      Z písomných pripomienok predložených spoločnosťou Afton, Spojeným kráľovstvom Veľkej Británie a Severného Írska a Komisiou
         Európskych spoločenstiev vyplýva, že článok 6 A zákona z roku 1979 o spotrebnej dani z uhľovodíkových olejov (Hydrocarbon
         Oil Duties act 1979) znie takto:

      „1.      Spotrebnej dani podliehajú zásoby na účely zdaniteľného používania akoukoľvek osobou (ak už neboli zdanené na základe tejto
         časti) alebo zdaniteľné používanie akoukoľvek osobou tekutej látky, ktorá nie je

      a)      uhľovodíkom
      b)      bionaftou
      c)      biozmesou
      d)      bioetanolom, alebo
      e)      zmesou bioetanolu.
      2.      Na účely tejto časti ‚zdaniteľné používanie‘ v súvislosti s akoukoľvek látkou znamená používanie tejto látky
      a)      ako paliva pre motor alebo iný stroj, alebo
      b)      ako prísady alebo extenderu v akejkoľvek látke používanej na tento účel.“
       Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
      18      Spoločnosť Afton vyrába rôzne prísady, na ktoré sa vzťahuje číselný kód 3811 KN a ktoré sa pridávajú a miešajú s motorovým
         palivom, vo všeobecnosti v pomere 1: 1 000 alebo 1: 2 000.

      19      Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že prísady vyrábané spoločnosťou Afton nie sú určené na používanie, ponúkané na
         predaj alebo používané ako motorové palivo. Konkrétne žiadna z týchto prísad nie je určená nato, aby sama osebe slúžila ako
         motorové palivo alebo na pohon motorových vozidiel. Prísady naopak obsahujú jednu alebo viacero z týchto zložiek: čistidlá,
         prísady proti peneniu, demulgátory, nosná kvapalina, rozpúšťadlá, prísady na zvýšenie cetánového čísla, prísady na zlepšenie
         mazivosti, inhibítory korózie. Prísady do paliva sa spaľujú počas spaľovacieho procesu v motore.

      20      Spoločnosť Afton podala žalobu na VAT and Duties Tribunal s cieľom dosiahnuť od Commissioners vrátenie spotrebnej dane zaplatenej
         za tieto prísady za obdobie od 19. novembra 2000 do 31. októbra 2004 vo výške 2 825 215,61 GBP.

      21      Rozhodnutím zo 4. mája 2007 VAT and Duties Tribunal zamietol túto žalobu na základe článku 2 ods. 3 prvého pododseku smernice
         92/81 a článku 2 ods. 3 druhého pododseku smernice 2003/96, v ktorých sa stanovuje zdanenie všetkých prísad do motorového
         paliva nezávisle od toho, či sú vyrobené z minerálnych olejov alebo z iných látok, pričom uviedol, že vzhľadom na to, že sa
         tieto prísady považujú za motorové palivá, nie sú oslobodené od dane na základe článku 8 ods. 1 písm. a) smernice 92/81 alebo
         článku 2 ods. 4 písm. b) prvej zarážky smernice 2003/96.

      22      Za týchto okolností High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division, na ktorý bolo podané odvolanie, rozhodol
         o prerušení konania a položil Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

      „1.      Podliehajú také prísady do motorového paliva, ako sú dotknuté prísady, ktoré nie sú určené na použitie, ponúkané na predaj
         alebo používané ako motorové palivo, ale ktoré sa pridávajú do motorového paliva na iné účely ako pohon vozidla, v ktorom
         sa palivo používa, zdaňovaniu podľa článku 2 ods. 3 smernice [92/81]?

      2.      Ak je odpoveď na prvú otázku kladná, sú také prísady oslobodené od dane podľa článku 8 ods. 1 smernice [92/81]?
      3.      Podliehajú také prísady do paliva, ako sú dotknuté prísady, ktoré nie sú určené na použitie, ponúkané na predaj alebo používané
         ako motorové palivo, ale ktoré sa pridávajú do motorového paliva na iné účely ako pohon vozidla, v ktorom sa palivo používa,
         zdaňovaniu podľa druhého odseku článku 2 ods. 3 smernice [2003/96]?

      4.      Ak je odpoveď na tretiu otázku kladná, sú také prísady vyňaté z pôsobnosti smernice [2003/96] na základe článku [2 ods.] 4
         písm. b) prvej zarážky tejto smernice?

      5.      Bráni právo Spoločenstva, konkrétne článok 3 smernice [92/12], zdaňovaniu uvedených prísad do motorového paliva zo strany
         Spojeného kráľovstva?“

       O prejudiciálnych otázkach
      23      Svojimi prvými štyrmi otázkami, ktoré je potrebné preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či článok 2 ods. 3
         a článok 8 ods. 1 smernice 92/81 na jednej strane a článok 2 ods. 3 a 4 smernice 2003/96 na druhej strane majú byť vykladané
         v tom zmysle, že také prísady do motorového paliva, ako sú prísady v spore vo veci samej, ktoré majú charakter „minerálnych
         olejov“ v zmysle článku 2 ods. 1 smernice 92/81 alebo „energetických výrobkov“ v zmysle článku 2 ods. 1 smernice 2003/96,
         ktoré však nie sú určené na používanie, ponúkané na predaj alebo používané ako motorové palivo, majú byť zdaňované podľa režimu
         stanoveného v uvedených smerniciach.

      24      Ako vyplýva z rozhodnutia vnútroštátneho súdu, tieto otázky boli položené v rámci sporu týkajúceho sa zákonnosti spotrebnej
         dane z prísad do motorového paliva, ktorá bola odvedená na základe zákona z roku 1979 o spotrebnej dani z uhľovodíkových olejov
         za obdobie od 19. novembra 2000 do 31. októbra 2004.

      25      V tomto smere je potrebné pripomenúť, že pokiaľ ide o obdobie do 31. decembra 2003, členské štáty mali na základe článku 1
         ods. 1 smernice 92/81 povinnosť uplatňovať na „minerálne oleje“ v zmysle uvedenej smernice zosúladenú spotrebnú daň. Od 1. januára
         2004 majú členské štáty na základe článku 1 smernice 2003/96, ktorou bola zrušená smernica 92/81, povinnosť zdaniť „energetické
         výrobky“ v zmysle smernice 2003/96, pričom zámerom tejto smernice je, ako to vyplýva z jej odôvodnení č. 2 a 3, stanoviť minimálne
         úrovne zdaňovania na úrovni Spoločenstva nielen pre minerálne oleje, ale aj pre väčšinu energetických výrobkov (pozri v tomto
         zmysle rozsudok z 5. júla 2007, Fendt Italiana, C‑145/06 a C‑146/06, Zb. s. I‑5869, bod 32).

      26      Na základe článku 2 ods. 1 písm. k) smernice 92/81 v spojení s odsekom 4 tohto článku, ako aj na základe článku 2 ods. 1 písm. f)
         smernice 2003/96 v spojení s odsekom 5 tohto článku, výrobky, akými sú prísady do motorového paliva v spore vo veci samej,
         na ktoré sa vzťahuje číselný kód 3811 KN, sú v zmysle týchto smerníc buď „minerálnymi olejmi“, alebo „energetickými výrobkami“.

      27      Podľa článku 2 ods. 2 smernice 92/81 a článku 2 ods. 3 prvého pododseku smernice 2003/96 minerálne oleje a energetické výrobky,
         pre ktoré nebola, ako to je v prípade prísad do motorového paliva v spore vo veci samej, stanovená úroveň zdaňovania, či už
         smernicou 92/82, pokiaľ ide o minerálne oleje, alebo smernicou 2003/96, pokiaľ ide o energetické výrobky, majú byť zdanené,
         ak sú určené na používanie, ponúkané na predaj alebo používané ako motorové palivo alebo vykurovacie palivo, podľa ich používania
         sadzbou pre ekvivalentné vykurovacie palivo alebo motorové palivo.

      28      V tomto prípade je nesporné, ako to vyplýva zo znenia prvej a tretej otázky položenej vnútroštátnym súdom, že prísady v spore
         vo veci samej, hoci majú byť pridávané do motorových palív a v dôsledku toho v nich používané, nie sú určené na používanie,
         ponúkané na predaj alebo používané ako motorové palivo. Z uvedeného dôvodu predmetné prísady nepodliehajú zdaneniu stanovenému
         v článku 2 ods. 2 smernice 92/81 a v článku 2 ods. 3 prvom pododseku smernice 2003/96.

      29      Podľa článku 2 ods. 3 prvého pododseku prvej vety smernice 92/81 a článku 2 ods. 3 druhého pododseku smernice 2003/96 však
         „okrem zdaniteľných výrobkov vymenovaných v odseku 1 sa výrobky určené na používanie, ponúkané na predaj alebo používané ako
         palivo alebo prísada alebo extender v motorových palivách“ zdaňujú sadzbou platnou pre ekvivalentné motorové palivo.

      30      Podľa spoločnosti Afton sa však na prísady, ktoré sú predmetom sporu vo veci samej, nevzťahuje zdanenie stanovené v uvedených
         ustanoveniach. Zo znenia týchto ustanovení, konkrétne z formulácie „okrem zdaniteľných výrobkov vymenovaných v odseku 1“,
         jasne vyplýva, že tieto ustanovenia majú reziduálny charakter a uplatňujú sa iba na prísady, ktoré nie sú „minerálnymi olejmi“
         alebo „energetickými výrobkami“ uvedenými v článku 2 ods. 1 príslušných smerníc. Tieto ustanovenia sa teda vzťahujú na iné
         výrobky. Alternatívny výklad, podľa ktorého sa tieto ustanovenia vzťahujú na výrobky uvedené v odseku 1 predmetného článku
         2, nezohľadňuje predložku „okrem“. Ide o chybný výklad, pretože by mal za účinok stanovenie požiadavky, aby boli zdanené všetky
         výrobky určené na použitie ako prísady, pričom tento účinok mohol byť dosiahnutý omnoho jednoduchším ustanovením, ktoré by
         neobsahovalo predmetnú úvodnú formuláciu. Takýto výklad by taktiež spôsobil, že predmetné smernice by vyžadovali dvakrát,
         aby boli minerálne oleje a energetické výrobky určené na použitie ako motorové palivo zdanené. Okrem toho je v súlade s cieľom
         sledovaným právnou úpravou Spoločenstva, aby minerálne oleje a energetické výrobky boli zdaňované jedine vtedy, ak sú používané
         ako vykurovacie palivo alebo motorové palivo.

      31      Je však potrebné konštatovať, že vzhľadom na znenie všetkých dotknutých ustanovení smernice 92/81 a smernice 2003/96, ako
         aj vzhľadom na všeobecnú štruktúru a cieľ týchto smerníc, nie je možné prijať takýto výklad.

      32      V prvom rade, pokiaľ ide o znenie týchto ustanovení, je v každom prípade potrebné pripustiť, ako uznala samotná Komisia počas
         pojednávania v odpovedi na otázky Súdneho dvora, že znenie článkov 2 smernice 92/81 a smernice 2003/96 by mohlo byť jasnejšie
         a presnejšie, keďže ide o ustanovenia stanovujúce daňový režim, ktorý má po prebratí do vnútroštátneho práva zakladať povinnosti
         jednotlivcom. Konkrétne keďže článok 2 ods. 2 smernice 92/81 a článok 2 ods. 3 prvý pododsek smernice 2003/96 stanovujú zdanenie
         minerálnych olejov a energetických výrobkov, zdanenie takých prísad do motorového paliva, ktoré rovnako ako prísady v spore
         vo veci samej majú tento charakter, by malo byť logicky stanovené v týchto ustanoveniach. Ako však vyplýva z bodu 28 tohto
         rozsudku, nie je tomu tak.

      33      Zo znenia článku 2 ods. 3 prvého pododseku prvej vety smernice 92/81 a článku 2 ods. 3 druhého pododseku smernice 2003/96
         však dostatočne jasne vyplýva, že také prísady do motorového paliva, ako sú prísady v spore vo veci samej, podliehajú daňovému
         režimu stanovenému v týchto ustanoveniach.

      34      V protiklade s tvrdením spoločnosti Afton formulácia „okrem zdaniteľných výrobkov vymenovaných v odseku 1“, ktorou sa začína
         každé z týchto ustanovení, nemôže byť vykladaná v tom zmysle, že jej zámerom je vylúčiť uplatnenie týchto ustanovení na výrobky,
         ktoré sú „minerálnymi olejmi“ alebo „energetickými výrobkami“ v zmysle článku 2 ods. 1 uvedených smerníc.

      35      Práve naopak, predložka „okrem“ má podľa všeobecného chápania tejto formulácie nie zmysel vylúčenia, ale naopak zmysel zahrnutia.
         Tento zmysel vyplýva z rôznych jazykových verzií článku 2 ods. 3 prvého pododseku prvej vety smernice 92/81 a článku 2 ods. 3
         druhého pododseku smernice 2003/96 [pozri okrem francúzskej verzie napríklad nemeckú verziu („neben“), španielsku verziu („además“),
         taliansku verziu („oltre“), holandskú verziu („naast“), portugalskú verziu („para além“) a anglickú („in addition to“)].

      36      Z uvedeného vyplýva, že formuláciou „okrem zdaniteľných výrobkov vymenovaných v odseku 1“ chce článok 2 ods. 3 prvý pododsek
         prvá veta smernice 92/81 a článok 2 ods. 3 druhý pododsek smernice 2003/96 výslovne zahrnúť všetky výrobky určené na používanie,
         ponúkané na predaj alebo používané ako prísada alebo extender v motorových palivách vrátane výrobkov, ktoré sú „minerálnymi
         olejmi“ a „energetickými výrobkami“ v zmysle týchto smerníc, do pôsobnosti svojich ustanovení.

      37      Takýto výklad založený na znení článkov 2 uvedených smerníc nemôže byť spochybnený okolnosťou, že tento výklad vedie, pokiaľ
         ide o minerálne oleje a energetické výrobky určené na používanie, ponúkané na predaj alebo používané ako motorové palivo,
         k opakovaniu povinnosti zdanenia, ktorá už vyplýva z článku 2 ods. 2 smernice 92/81 a článku 2 ods. 3 prvého pododseku smernice
         2003/96. Napriek tomu, že uvedené čiastočné opakovanie ustanovení týchto smerníc je poľutovaniahodné, vysvetľuje sa reziduálnym
         charakterom článku 2 ods. 3 prvého pododseku prvej vety smernice 92/81 a článku 2 ods. 3 druhého pododseku smernice 2003/96,
         ktorých cieľom je stanoviť povinnosť zdanenia pre výrobky odlišnej povahy.

      38      Po druhé, pokiaľ ide o všeobecnú štruktúru a cieľ smerníc 92/81 a 2003/96, je potrebné pripomenúť, že cieľom uvedených smerníc
         je podľa ich článku 1 zaviesť zosúladený daňový režim pre minerálne oleje a energetické výrobky.

      39      Vyňatie takých prísad do motorového paliva, ako sú prísady v spore vo veci samej, z pôsobnosti článku 2 ods. 3 prvého pododseku
         prvej vety smernice 92/81 a článku 2 ods. 3 druhého pododseku smernice 2003/96 by viedlo k nesúdržnému, ba dokonca k absurdnému
         výsledku, podľa ktorého by tieto prísady, ktoré sú minerálnymi olejmi a energetickými výrobkami, nepodliehali povinnosti zdanenia
         stanovenej v týchto ustanoveniach, pričom je nesporné, že prísady do motorových palív, ktoré nie sú minerálnymi olejmi alebo
         energetickými výrobkami, podliehajú tejto povinnosti na základe uvedených ustanovení.

      40      V skutočnosti sa práve naopak zdá, že zákonodarca Spoločenstva chcel prísady, ktoré sa pridávajú do motorových palív, postaviť
         na úroveň týchto palív, a to nezávisle od ich zloženia len z toho dôvodu, že sa pridávajú do motorových palív, s cieľom podrobiť
         ich rovnakému daňovému režimu ako motorové palivá.

      41      V tejto súvislosti je okrem toho potrebné zdôrazniť, ako uviedla talianska vláda a vláda Spojeného kráľovstva, že od okamihu,
         keď sa prísada pridá do motorového paliva, nie je možné odlíšiť samotné palivo od prísady, ktorá s ním bola zmiešaná, bez
         vykonania podrobnej chemickej analýzy. Za týchto okolností, ak by prísady do motorového paliva nemali podliehať zdaneniu ako
         motorové palivo, ako to tvrdí spoločnosť Afton, vzniklo by riziko zneužitia, keďže kontroly by boli prinajmenšom obťažné,
         pretože by v každom jednotlivom prípade bolo potrebné analyzovať obsah zmesi s cieľom zistiť pomer motorového paliva a prísady
         obsiahnutej v danej zmesi.

      42      Z článku 2 ods. 3 prvého pododseku prvej vety smernice 92/81 a z článku 2 ods. 3 druhého pododseku smernice 2003/96, ako aj
         z všeobecnej štruktúry a cieľa obidvoch smerníc, ako to uviedli všetky vlády, ktoré predložili písomné pripomienky na Súdny
         dvor, ako aj Komisia, vyplýva, že uvedené ustanovenia sa vzťahujú na všetky výrobky používané ako prísady nezávisle od toho,
         či sú alebo nie sú „minerálnymi olejmi“ alebo „energetickými výrobkami“ v zmysle týchto smerníc.

      43      Tento záver nemôže byť spochybnený na základe ustanovení článku 8 ods. 1 písm. a) smernice 92/81 a článku 2 ods. 4 písm. b)
         smernice 2003/96, v ktorých sa stanovuje, že keď sú minerálne oleje a energetické výrobky používané inak ako motorové palivo
         alebo vykurovacie palivo, musia byť oslobodené od zosúladenej spotrebnej dane alebo vyňaté z pôsobnosti smernice 2003/96.
         Uplatnenie týchto ustanovení na prísady do motorového paliva, akými sú prísady v spore vo veci samej, ktoré podliehajú explicitnej
         povinnosti zdanenia na základe článku 2 ods. 3 prvého pododseku prvej vety smernice 92/81 a článku 2 ods. 3 druhého pododseku
         smernice 2003/96, by tieto ustanovenia zbavilo potrebného účinku (pozri analogicky rozsudky z 10. júna 1999, Braathens, C‑346/97,
         Zb. s. I‑3419, body 24 a 25, ako aj z 25. septembra 2003, Komisia/Taliansko, C‑437/01, Zb. s. I‑9861, body 31 až 33).

      44      Na prvé štyri otázky je teda potrebné odpovedať, že článok 2 ods. 3 a článok 8 ods. 1 smernice 92/81, pokiaľ ide o obdobie
         do 31. decembra 2003, a článok 2 ods. 3 a 4 smernice 2003/96, pokiaľ ide o obdobie od 1. januára do 31. októbra 2004, majú
         byť vykladané v tom zmysle, že také prísady do motorového paliva, ako sú prísady v spore vo veci samej, ktoré majú charakter
         „minerálnych olejov“ v zmysle článku 2 ods. 1 smernice 92/81 alebo „energetických výrobkov“ v zmysle článku 2 ods. 1 smernice
         2003/96, ktoré však nie sú určené na používanie, ponúkané na predaj alebo používané ako motorové palivo, musia podliehať daňovému
         režimu stanovenému v uvedených smerniciach.

      45      Vzhľadom na túto odpoveď nie je potrebné odpovedať na piatu otázku položenú vnútroštátnym súdom.

       O trovách
      46      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:
      Článok 2 ods. 3 a článok 8 ods. 1 smernice Rady 92/81/EHS z 19. októbra 1992 o zosúladení štruktúr spotrebných daní z minerálnych
            olejov, zmenenej a doplnenej smernicou Rady 94/74/ES z 22. decembra 1994, pokiaľ ide o obdobie do 31. decembra 2003, a článok
            2 ods. 3 a 4 smernice Rady 2003/96/ES z 27. októbra 2003 o reštrukturalizácii právneho rámca Spoločenstva pre zdaňovanie energetických
            výrobkov a elektriny, pokiaľ ide o obdobie od 1. januára do 31. októbra 2004, majú byť vykladané v tom zmysle, že také prísady
            do motorového paliva, ako sú prísady v spore vo veci samej, ktoré majú charakter „minerálnych olejov“ v zmysle článku 2 ods. 1
            smernice 92/81 alebo „energetických výrobkov“ v zmysle článku 2 ods. 1 smernice 2003/96, ktoré však nie sú určené na používanie,
            ponúkané na predaj alebo používané ako motorové palivo, musia podliehať daňovému režimu stanovenému v uvedených smerniciach.
      Podpisy
      * Jazyk konania: angličtina.


Rozsudok Súdneho dvora z 18. marca 1980. # SpA Ferriera Valsabbia a iní proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Spojené veci 154, 205, 206, 226 až 228, 263 a 264/78, 39, 31, 83 a 85/79.


Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) z 26. novembra 1998. # Mehmet Birden proti Stadtgemeinde Bremen. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Verwaltungsgericht der Freien Hansestadt Bremen - Nemecko. # Voľný pohyb pracovníkov. # Vec C-1/97.