title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (štvrtá komora) z 30. júna 2004.#Norma Lebensmittelfilialbetrieb GmbH & Co. KG proti Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo (ochranné známky a vzory) (ÚHVT).#Vec T-281/02.

text:
      Vec T‑281/02
      Norma Lebensmittelfilialbetrieb GmbH & Co. KG
      proti
      Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT)
      „Ochranná známka Spoločenstva – Slovná ochranná známka Mehr für Ihr Geld – Absolútne dôvody zamietnutia – Rozlišovacia spôsobilosť – Článok 7 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 40/94“
      Rozsudok Súdu prvého stupňa (štvrtá komora) z 30. júna 2004
      Abstrakt rozsudku
      1.     Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Označenia, ktoré môžu tvoriť ochrannú
            známku – Označenia používané aj ako reklamné slogany – Podmienka – Rozlišovacia spôsobilosť
      [Nariadenie Rady č. 40/94, článok 7 ods.1 písm. b)]
      2.     Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Absolútne dôvody zamietnutia – Ochranné
            známky, ktoré nemajú rozlišovaciu spôsobilosť – Slovné označenie „Mehr für Ihr Geld“
      [Nariadenie Rady č. 40/94, článok 7 ods. 1 písm. b)]
      1.     Zápis ochrannej známky, na základe nariadenia č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva, ktorá pozostáva z označení alebo údajov,
         ktoré sú používané aj ako reklamné slogany, údaje kvality alebo stimuly, ktoré majú podnietiť nákup tovarov alebo získavanie
         služieb označených ochrannou známkou, nie je ako taký len v dôsledku tohto používania vylúčený. Označenie, ktoré plní iné
         funkcie, ako sú funkcie ochrannej známky v bežnom slova zmysle, je však rozlišujúce v zmysle článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia
         len v tom prípade, ak môže byť okamžite vnímané ako označenie obchodného pôvodu dotknutých tovarov alebo služieb, aby tak
         príslušnej skupine verejnosti umožnilo bez akejkoľvek pravdepodobnosti zámeny odlíšiť tovary alebo služby majiteľa ochrannej
         známky od tých s iným obchodným pôvodom.

      (pozri bod 25)
      2.     Slovné označenie Mehr für Ihr Geld, ktorého zápis pre čistiace a kozmetické výrobky a potraviny každodennej spotreby patriace
         do tried 3, 29 a 30 v zmysle Niceskej dohody sa požadoval, nemá, podľa článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 o ochrannej
         známke spoločenstva, rozlišovaciu spôsobilosť. Požadovaná ochranná známka bude cieľovou skupinou nemecky hovoriacej verejnosti
         okamžite vnímaná len ako propagačná formulácia alebo ako slogan, ktorý naznačuje, že predmetné tovary ponúkajú spotrebiteľom
         kvantitatívnu a/alebo kvalitatívnu výhodu v porovnaní s konkurenčnými tovarmi. V tomto ohľade má prvok „mehr“ („viac“) z reklamných
         dôvodov vychvaľujúci charakter a jeho účelom je zdôrazniť pozitívne kvality tovarov alebo služieb, pri prezentácii ktorých
         je tento prvok použitý.

      (pozri body 27, 29, 34)
ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (štvrtá komora)
      z 30. júna 2004 (*)

      „Ochranná známka Spoločenstva – Slovná ochranná známka Mehr für Ihr Geld – Absolútne dôvody zamietnutia – Rozlišovacia spôsobilosť – Článok 7 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 40/94“
      Vo veci T‑281/02,
      Norma Lebensmittelfilialbetrieb GmbH & Co. KG,  so sídlom v Norimbergu (Nemecko), v zastúpení: S. Rojahn a S. Freytag, advokáti,

      žalobkyňa,
      proti
      Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT), v zastúpení: D. Schennen, splnomocnený zástupca,

      žalovanému,
      ktorej predmetom je žaloba proti rozhodnutiu tretieho odvolacieho senátu ÚHVT podaná 3. júla 2002 (vec R 239/2002-3), týkajúcemu
         sa zápisu slovnej ochrannej známky Mehr für Ihr Geld ako ochrannej známky Spoločenstva,

      SÚD PRVÉHO STUPŇAEURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV (štvrtá komora),

      v zložení: predseda komory H. Legal, sudcovia V. Tiili a M. Vilaras,
      tajomník: J. Plingers, referent,
      so zreteľom na žalobu podanú do kancelárie Súdu prvého stupňa 18. septembra 2002,
      so zreteľom na vyjadrenie k žalobe podané do kancelárie Súdu prvého stupňa 16. decembra 2002,
      po pojednávaní z 3. marca 2004,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
       Okolnosti predchádzajúce sporu
      1       Žalobkyňa podala 19. mája 2000 podľa nariadenia Rady (ES) č. 40/94 z 20. decembra 1993 o ochrannej známke spoločenstva (Ú. v. ES
         L 11, 1994, s. 1), v znení zmien a doplnení prihlášku ochrannej známky Spoločenstva na Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu
         (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) (ďalej len „Úrad“).

      2       Prihláška ochrannej známky bola podaná na zápis tohto slovného označenia Mehr für Ihr Geld.
      3       Výrobky a služby uvedené v prihláške patria do tried 3, 29, 30 a 35 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov
         a služieb pre zápis známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení a zodpovedajú tomuto opisu pre každú z uvedených
         tried:

      –       trieda 3: „bieliace prípravky a iné substancie na čistenie bielizne a šatstva; čistiace, leštiace, odmasťovacie a abrazívne
         prípravky; mydlá; voňavkárske výrobky, éterické oleje, kozmetické prípravky, toaletné prípravky (zahrnuté do triedy 3); vlasové
         vody, prípravky pre starostlivosť o vlasy; dezodoračné prípravky pre osobnú potrebu; prípravky na čistenie zubov“,

      –       trieda 29: „mäso, klobásy, salámy, párky, ryby (vrátane spracovaných mäkkýšov, kôrovcov a mušlí), hydina a zverina; mäso,
         klobásy, salámy, párky, hydina, zverina a rybie produkty; mäsové výťažky; ovocie, zelenina, bylinky a zemiaky v konzerve,
         sušené, varené, mrazené alebo spracované, vrátane arašidových jadier, orieškov, mandlí a jadier kešu orieškov, vrátané tých,
         ktoré sú určené na rýchle občerstvenie; výrobky zo zemiakov, konkrétne zemiakové hranolky, zemiakové krokety, zemiakové šišky,
         zemiakové fašírky a opekané zemiaky; mäso, klobásy, salámy, párky, ryby, ovocné a zeleninové rôsoly; marmelády a džemy; vajcia;
         mlieko, obzvlášť cmar, kyslé mlieko, tvaroh, trvanlivé mlieko a kondenzované mlieko; maslo, prečistené maslo, syr, predovšetkým
         quark, konzervy so syrom, kefír, smotana, jogurt (vrátane jogurtov s pridaným ovocím), jedlé sušené mlieko; dezerty, hlavne
         z mlieka, jogurtu, quarku, želatíny, škrobu a/alebo smotany; nealkoholické mlieko a miešané mliečne nápoje; jedlé oleje a tuky,
         vrátane margarínu a bravčovej masti; nátierky z jedlých tukov a jedlých tukových zmesí; oleje na varenie, tuky na varenie
         a jednotlivé oleje a tuky na varenie; mäsové, údenárske, rybacie, ovocné a zeleninové konzervy; pochúťkové šaláty, ako aj
         mrazené potraviny, miešané jedlá, polotovary (vrátane plnených) a hotové jedlá, vrátane konzervovaných jedál, predovšetkým
         pozostávajúcich z mäsa, údenín, rýb, hydiny, diviny, spracovaného ovocia a zeleniny, strukovín, syra, vajec, zemiakov, cestovín,
         ryže, kukurice, múčnych jedál a/alebo výrobkov zo zemiakov (vrátane zemiakovej múčky), vrátane uvedených tovarov s pridaným
         korením a omáčkami (vrátane šalátových dresingov) a/alebo kombinovaných s chlebom alebo rožkami (napríklad hamburgery alebo
         sendviče); pirôžky, konkrétne mäsové pirôžky, pirôžky plnené najmä mäsom, rybami, ovocím alebo zeleninou alebo neplnené pirôžky;
         miešané nakladané uhorky; vývarové výťažky, kockové mäsové bujóny a iné prípravky na báze mäsových bujónov, predovšetkým mäsové
         bujóny v granulách, kockové zeleninové bujóny; instantné polievky, polievkové koncentráty a polievkové koreniny v tekutej
         forme, koncentrovanej a sušenej forme, prípravky na báze cestovinových bujónov, zeleninové výťažky slúžiace ako prísady do
         jedál a mäsa“,

      –       trieda 30: „káva, čaj, kakao, cukor (vrátane vanilínu, vanilkového cukru a jedlej glukózy), ryža, tapioka, ságo, kávovinové
         náhradky, výťažky z kávy a čaju; kakaový prášok; nealkoholická káva, čaj, kakao a čokoládové nápoje, vrátane instantných nápojov;
         pudingy, pudingové prášky a pudingové dezerty; múka a prípravky vyrobené z obilnín (s výnimkou potravy pre zvieratá); pukance
         a kukuričné vločky do potravín; obilniny pre ľudskú spotrebu, predovšetkým ovsené vločky a iné obilninové vločky určené predovšetkým
         k raňajkám, vrátane uvedených tovarov zmiešaných so sušeným ovocím (vrátane orieškov), cukrom a/alebo medom; zemiaková múčka,
         krupica, cestoviny, spracované jedlá z cestovín a trvanlivé cestoviny; chlieb, keksy, zákusky, koláče a iné pečivo; sladké
         a/alebo cukrárske ľahké jedlá zložené hlavne z obilnín, kakaa, trvanlivého pečiva, čokolády, cukru, medu, sušeného ovocia,
         orieškov, výrobkov zo zemiakov (vrátane zemiakovej múčky), arašidových jadier, mandlí, jadier orieškov kešu a/alebo jemného
         pečiva; trvanlivé koláče a jemné pečivo (vrátane tých so sladkou alebo korenenou plnkou), predovšetkým chlebový suchár, perník
         a sušienky; pizza vrátane trvanlivej pizze; čokoláda; cukrovinky, predovšetkým čokoládové výrobky a pralinky, vrátane cukroviniek
         plnených ovocím, kávou, nealkoholickými nápojmi, vínom a/alebo liehovinami, a mliekom alebo mliečnymi výrobkami, predovšetkým
         jogurtom; zmrzlina a prášky na zmrzliny; cukrovinky, predovšetkým cukrovinky (cukríky) a žuvačky nie na lekárske použitie;
         marcipán; med, invertný cukrový krém, ovocný sirup, melasa; natierateľné kakaové látky, nátierky, zložené hlavne z cukru,
         kakaa, nugátu, mlieka a/alebo tuku; droždie, prášok do pečiva, esencie na pečenie (mimo olejových esencií); jedlá soľ, horčica,
         korenie, ocot, omáčky (vrátane šalátových dresingov), omáčky v prášku a omáčkové extrakty (vrátane uvedených tovarov na šalátové
         dresingy), šalátové dresingy; majonéza; kečup, koreniny a chuťové prísady; zmrzlina“,

      –       trieda 35: „marketing, propagácia predajov, obchodné poradenstvo, výskum trhu a analýza trhu; obchodné alebo podnikateľské
         poradenstvo, poradenstvo personálne a poradenstvo odborné obchodné; reklama; reklamné materiály; poradenstvo pri výzdobe interiérov
         obchodných priestorov a obchodov na reklamné účely, aranžovanie výkladov; poskytovanie informácii a know-how v obchodnej a odbornej
         podnikateľskej oblasti, predovšetkým v maloobchode s potravinami; účtovníctvo, dojednávanie a uzatváranie obchodných transakcií,
         dojednávanie zmlúv o kúpe a predaji tovarov; distribúcia tovarov na reklamné účely“.

      4       Rozhodnutím z 18. januára 2002 prieskumový pracovník zamietol prihlášku z dôvodu, že požadovaná ochranná známka bola opisná
         a nebola rozlišovacia v zmysle článku 7 ods. 1 písm. b) a c) nariadenia č. 40/94.

      5       Dňa 15. marca 2002 podala žalobkyňa na Úrad proti rozhodnutiu prieskumového pracovníka odvolanie podľa článku 59 nariadenia
         č. 40/94.

      6       Rozhodnutím z 3. júla 2002 (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“) tretí odvolací senát zrušil rozhodnutie prieskumového pracovníka
         v časti, v ktorej ním bola zamietnutá prihláška ochrannej známky, pokiaľ ide o služby v triede 35. V zostávajúcej časti odvolací
         senát odvolanie zamietol.

      7       Pokiaľ ide o tovary v triedach 3, 29 a 30, odvolací senát v zásade rozhodol, že označenie, ktorého zápis prihlasovateľ požadoval,
         po prvé, pozostávalo výlučne z opisných údajov a, po druhé, nemalo akúkoľvek rozlišovaciu spôsobilosť (napadnuté rozhodnutie,
         bod 15).

       Návrhy účastníkov konania
      8       Žalobkyňa navrhuje, aby Súd prvého stupňa:
      –       zrušil napadnuté rozhodnutie v rozsahu, v akom potvrdilo zamietnutie prihlášky, pokiaľ ide o triedy 3, 29 a 30,
      –       zaviazal Úrad na náhradu trov konania.
      9       Úrad navrhuje, aby Súd prvého stupňa:
      –       zamietol žalobu,
      –       zaviazal žalobkyňu na náhradu trov konania.
       Právny stav
      10     Žalobkyňa uplatňuje dva žalobné dôvody, v ktorých tvrdí porušenie článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94 a porušenie
         článku 7 ods. 1 písm. b) tohto nariadenia. Je vhodné začať najskôr s posúdením druhého žalobného dôvodu.

       Tvrdenia účastníkov konania
      11     Žalobkyňa tvrdí, že ochranná známka Mehr für Ihr Geld, ktorej zápis požadovala, má minimum rozlišovacej spôsobilosti vyžadovanej
         v zmysle článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94.

      12     Spotrebiteľ sa díva na označenie Mehr für Ihr Geld ako na celok a ako na údaj o určitom podniku, z ktorého pochádzajú tovary
         a služby takto označené. Práve skutočnosť, že označenie má podobu priameho vyhlásenia, ktoré znamená „ak si toto kúpite od
         nás, získate za Vaše peniaze viac!“ je dôvodom, pre ktorý ho priemerný spotrebiteľ vníma nie veľmi ako údaj o kvalite výrobku,
         ale skôr o výhodnosti jeho nákupu od používateľa tohto sloganu.

      13     Okrem toho sa žalobkyňa domnieva, že z dôvodu, že požadovaná ochranná známka Mehr für Ihr Geld je krátka a nápaditá, je spotrebiteľ
         zvedavý a chce zistiť, čo znamená „viac“, takže mu slogan utkvie v pamäti a funguje ako označenie pôvodu. Slogan originálnym
         spôsobom využíva rozpor medzi slovom „mehr“ („viac“), ktoré je neurčité a ktorého význam zostáva z tohto dôvodu nejasný, a slovami
         „Ihr Geld“ („Vaše peniaze“), ktoré sú pre spotrebiteľa zrozumiteľnejšie a majú osobnejší význam.

      14     Skutočnosť, že predmetný slogan pozostáva zo všeobecne zrozumiteľných prvkov, ktoré už boli v obchodnom styku použité pri
         mnohých príležitostiach, nie je pre posúdenie rozlišovacej spôsobilosti požadovanej ochrannej známky významná z dôvodu, že
         právna úprava ochranných známok nechráni jednotlivé prvky ochranných známok oddelene, ale ochranná známka musí byť vždy posudzovaná
         ako celok. Podľa tvrdení žalobkyne skutočnosť, že niektoré zo slov v slogane „Mehr für Ihr Geld“ sú príležitostne používané
         v reklame na tovary a služby na účely opisu, neopodstatňuje zamietnutie prihlášky z dôvodu nedostatku rozlišovacej spôsobilosti.
         V súčasnom spojení týchto slov, ktoré priamo oslovujú spotrebiteľa prilákaného reklamou, je označenie chápané, rovnako ako
         známka určitého podniku, ako údaj o obchodnom pôvode tovarov a nielen ako údaj o určitej kvalite týchto tovarov.

      15     Žalobkyňa ďalej dodáva, už nie nevyhnutne pre to, aby vyvrátil dôvod zamietnutia prihlášky, že práve preto, že požadovaná
         ochranná známka je krátka, nápaditá a vnútorne protirečivá, nachádza v nej spotrebiteľ pojmový celok, ktorý spôsobuje prekvapenie
         a z tohto dôvodu aj rozpoznanie. Výklad prvku „mehr“ („viac“), ktorý vzbudzuje zvedavosť, spolu s údajom „Ihr Geld“ („Vaše
         peniaze“) vyvoláva v spotrebiteľovi, v kontexte sloganu obsahujúceho jasné reklamné vyhlásenie, účinok prekvapenia a neznámeho,
         v dôsledku čoho je potrebné požadovanú ochrannú známku ako celok považovať za rozlišujúcu v zmysle judikatúry [rozsudok Súdu
         prvého stupňa z 11. decembra 2001, Erpo Möbelwerk/ÚHVT (DAS PRINZIP DER BEQUEMLICHKEIT),  T‑138/00, Zb. s. II‑3739].

      16     Podľa názoru žalobkyne, v dôsledku krátkeho a nápaditého charakteru ochrannej známky a jej formulácie, ktorá predstavuje priamu
         a osobnú výzvu, a v dôsledku jej nejasného významu bude ochranná známka, ktorej zápis požadovala, vnímaná ako známka určitého
         podniku a umožní spotrebiteľovi rozpoznať osobitnú hodnotu výrobku kúpeného v obchodoch žalobkyne. Žalobkyňa napáda tvrdenie
         prieskumového pracovníka, že požadovaná ochranná známka neobsahuje prvok predstavivosti. Takéto posúdenie neodôvodňuje záver,
         že nemá rozlišovaciu spôsobilosť.

      17     Navyše, žalobkyňa poukazuje na to, že všetky príklady použitia predmetného označenia alebo jeho prvkov, z ktorých vychádzal
         prieskumový pracovník, zobrazujú použitie prvkov požadovanej ochrannej známky alebo jej variácií na účely opisu. Konkurenčné
         podniky by však mohli používať označenie tvoriace ochrannú známku na účely opisu úplne voľne dokonca aj po jej zápise.

      18     Okrem toho, žalobkyňa cituje rozhodnutie Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor) vo veci Partner with the best (Markenrecht
         2000, s. 50 a 51), podľa ktorého opakovaná prítomnosť rozličných slov z reklamných sloganov alebo podobných sloganov nachádzajúcich
         sa napríklad na internetových stránkach, nemôže viesť k nepriaznivému posúdeniu zásadne z dôvodu, že požadovaná ochranná známka
         musí byť posudzovaná ako celok a v dôsledku toho nemôže vyhľadávanie dokumentov, v ktorých sa rozličné slová objavujú ako
         opisné údaje, viesť k žiadnemu záveru, pokiaľ ide o frekvenciu používania tejto ochrannej známky. Uvedené platí aj pre ochrannú
         známku Spoločenstva.

      19     V dôsledku toho nemožno považovať požadovanú ochrannú známku Mehr für Ihr Geld za označenie, ktoré nemá, pokiaľ ide o triedy
         3, 29 a 30, rozlišovaciu spôsobilosť.

      20     Úrad trvá na tom, že je opodstatnený záver odvolacieho senátu, podľa ktorého nemá požadovaná ochranná známka rozlišovaciu
         spôsobilosť, pokiaľ ide o tovary, ktoré označuje, a so zreteľom na príslušnú skupinu verejnosti.

      21     Úrad poukazuje na to, že akákoľvek ochranná známka, ktorej zápis sa požaduje, musí mať nielen rozlišovaciu spôsobilosť, ale
         musí byť tiež vhodná na to, aby plnila funkciu označenia pôvodu. Úrad uvádza, že vždy bral do úvahy, že skutočnosť, že ochranná
         známka je súčasťou reklamného sloganu nezabraňuje tomu, aby jej bola poskytnutá ochrana ako taká, rovnako ako neodôvodňuje
         použitie prísnejších hodnotiacich kritérií pri prieskume absolútnych dôvodov zamietnutia [v tomto zmysle pozri rozsudok Súdneho
         dvora zo 4. októbra 2001, Merz & Krell, C‑517/99, Zb. s. I‑6959, bod 40 a rozsudok Súdu prvého stupňa z 5. decembra 2002,
         Sykes Enterprises/ÚHVT (REAL PEOPLE, REAL SOLUTIONS), T‑130/01, Zb. s. II‑5179, bod 19]. Tento prístup však neznamená, že
         možno ignorovať účinok požadovanej ochrannej známky na dotknutého spotrebiteľa. Práve naopak, podľa názoru Úradu je nevyhnutné
         tento účinok zohľadniť z dôvodu, že na jeho základe možno ustáliť, či ochranná známka, ktorej zápis sa požaduje, za predpokladu,
         že je skutočne používaná, bude alebo nebude dotknutou verejnosťou vnímaná ako označenie pôvodu.

      22     Úrad napáda tvrdenie žalobkyne, podľa ktorého požadovaná ochranná známka Mehr für Ihr Geld („Viac za Vaše peniaze“) môže plniť
         úlohu označenia pôvodu. Podľa názoru Úradu je táto ochranná známka jednoduchá, všedná a jednoznačne zrozumiteľná. Znenie jej
         posolstva sa doslovne zhoduje s informáciou, ktorú z nej spotrebiteľ môže vyvodiť, a to, že spotrebiteľ môže získať za svoje
         peniaze viac. Požadovaná ochranná známka z tohto dôvodu priťahuje pozornosť len k určitej výhodnej ponuke.

       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      23     Podľa článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 sa nezapíšu „ochranné známky, ktoré nemajú rozlišovaciu spôsobilosť“. Navyše,
         článok 7 ods. 2 nariadenia č. 40/94 uvádza, že „odsek 1 sa bude uplatňovať napriek skutočnosti, že dôvody na zamietnutie existujú
         iba v časti spoločenstva“.

      24     Označenia, ktoré nemajú rozlišovaciu spôsobilosť, uvedené v článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94, sú označenia, ktoré
         sa považujú za nespôsobilé plniť základnú funkciu ochrannej známky, ktorou je označovať pôvod tovarov alebo služieb, a tak
         umožniť spotrebiteľovi, ktorý nadobudol tovary alebo ktorému boli poskytnuté služby, aby pri nasledujúcej príležitosti svoju
         voľbu na základe skúsenosti zopakoval, ak sa ukázala ako pozitívna, alebo aby sa jej vyhol, ak sa ukázala ako negatívna [rozsudok
         Súdu prvého stupňa z 27. februára 2002, Rewe-Zentral/ÚHVT (LITE), T‑79/00, Zb. s. II‑705, bod 26]. To je tiež, okrem iného,
         prípad označení, ktoré sú bežne používané v súvislosti s uvádzaním na trh tovarov alebo poskytovaním dotknutých služieb [rozsudok
         Súdu prvého stupňa z 3. júla 2003, Best Buy Concepts/ÚHVT (BEST BUY), T‑122/01, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, bod 20].

      25     Napriek tomu, zápis ochrannej známky, ktorá pozostáva z označení alebo údajov, ktoré sú používané aj ako reklamné slogany,
         údaje kvality alebo stimuly, ktoré majú podnietiť nákup tovarov alebo získavanie služieb označených ochrannou známkou, nie
         je ako taký len v dôsledku tohto používania vylúčený (pozri analogicky rozsudok vo veci Merz & Krell, už citovaný, bod 40).
         Označenie, ktoré plní iné funkcie, ako sú funkcie ochrannej známky v bežnom slova zmysle, je však rozlišujúce v zmysle článku
         7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 len v prípade, ak môže byť okamžite vnímané ako označenie obchodného pôvodu dotknutých
         tovarov alebo služieb, aby tak príslušnej skupine verejnosti umožnilo bez akejkoľvek pravdepodobnosti zámeny odlíšiť tovary
         alebo služby majiteľa ochrannej známky od tých s iným obchodným pôvodom (rozsudok vo veci BEST BUY, už citovaný, bod 21).

      26     Rozlišovacia spôsobilosť označenia môže byť posudzovaná výlučne, po prvé, vo vzťahu k tovarom alebo službám, pre ktoré sa
         požaduje jeho zápis a, po druhé, vo vzťahu ku vnímaniu tohto označenia príslušnou skupinou verejnosti (rozsudok vo veci BEST
         BUY, už citovaný, bod 22).

      27     V prejednávanej veci je potrebné predovšetkým uviesť, že tovary označené ochrannou známkou, ktorej zápis sa požadoval, sú
         čistiace a kozmetické výrobky a potraviny každodennej spotreby určené pre spotrebiteľov ako celok. V dôsledku toho je potrebné
         za cieľovú skupinu verejnosti považovať priemerného spotrebiteľa, ktorý je riadne informovaný a primerane pozorný a obozretný.
         Navyše, v súlade s článkom 7 ods. 2 nariadenia č. 40/94, je cieľová skupina verejnosti, vo vzťahu ku ktorej je nevyhnutné
         posudzovať absolútne dôvody zamietnutia, nemecky hovoriaca, a to z dôvodu, že predmetné označenie pozostáva z prvkov v nemeckom
         jazyku [v tomto zmysle pozri rozsudok Súdu prvého stupňa z 27. februára 2002, Ellos/ÚHVT (ELLOS), T‑219/00, Zb. s. II‑753,
         body 30 a 31 a rozsudok z 15. októbra 2003, Nordmilch/ÚHVT (OLDENBURGER), T‑295/01, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, bod 35].

      28     Ďalej, pokiaľ ide o rozlišovaciu spôsobilosť požadovanej ochrannej známky, odvolací senát v bode 36 napadnutého rozhodnutia
         dospel k záveru, že požadovaný slogan nemá minimum potrebnej rozlišovacej spôsobilosti, pretože by bol príslušnými obchodnými
         kruhmi chápaný len ako údaj určitej kvality ponúkaných tovarov, a nie ako ochranná známka označujúca podnik, z ktorého pochádzajú.
         Uvedené je dôsledkom toho, že ako všeobecný a obvyklý slogan bez dodatočných rozlišujúcich prvkov, nemá takéto označenie rozlišovaciu
         spôsobilosť.

      29     Je potrebné uviesť, že posúdenie požadovanej ochrannej známky odvolacím senátom je správne. Táto ochranná známka bude cieľovou
         skupinou verejnosti okamžite vnímaná len ako propagačná formulácia alebo ako slogan, ktorý naznačuje, že predmetné tovary
         ponúkajú spotrebiteľom kvantitatívnu a/alebo kvalitatívnu výhodu v porovnaní s konkurenčnými tovarmi (v tomto zmysle pozri
         rozsudok vo veci BEST BUY,  bod 29). V tomto ohľade má prvok „mehr“ („viac“) z reklamných dôvodov vychvaľujúci charakter a jeho účelom je zdôrazniť pozitívne
         kvality tovarov alebo služieb, pri prezentácii ktorých je tento prvok použitý [v tomto zmysle pozri rozsudok Súdu prvého stupňa
         z 20. novembra 2002, Bosch/ÚHVT (Kit Pro a Kit Super Pro), T‑79/01 a T‑86/01, Zb. s. II‑4884, bod 26].

      30     Okrem toho, sama žalobkyňa uviedla, že požadovaná ochranná známka vyvoláva u spotrebiteľa myšlienku, že ak si kúpi tovar označený
         touto ochrannou známku, získa „za svoje peniaze viac“.

      31     V tomto zmysle je irelevantné tvrdenie žalobkyne, že spotrebiteľ nie je informovaný o obsahu alebo povahe tovarov ponúkaných
         pod touto ochrannou známkou, pretože nevie, k čomu sa slovo „viac“ vzťahuje. Pre zistenie, že nie je daná rozlišovacia spôsobilosť
         si stačí všimnúť, že významový obsah tejto slovnej ochrannej známky spotrebiteľovi naznačuje vlastnosť výrobku týkajúcu sa
         jeho trhovej hodnoty, ktorá, hoci nie je konkretizovaná, vychádza z propagačnej alebo reklamnej informácie vnímanej príslušnou
         skupinou verejnosti na prvom mieste, skôr ako označenie obchodného pôvodu tovarov (v tomto zmysle pozri REAL PEOPLE, REAL
         SOLUTIONS,  body 29 a 30). Navyše, len skutočnosť, že slovná ochranná známka Mehr für Ihr Geld neobsahuje informáciu o povahe dotknutých
         tovarov nepostačuje k tomu, aby bolo označenie rozlišujúce (v tomto zmysle pozri BEST BUY,  bod 30).

      32     Okrem toho, vo vzťahu ku požadovanej ochrannej známke Mehr für Ihr Geld neexistuje okrem jej zjavného propagačného významu
         nič, čo by príslušnej skupine verejnosti umožnilo jej ľahké a okamžité zapamätanie ako rozlišujúcej ochrannej známky pre označené
         tovary. Dokonca aj v prípade, ak by požadovaná ochranná známka bola používaná samostatne, bez akéhokoľvek iného označenia
         alebo ochrannej známky, nemohla by ju príslušná skupina verejnosti bez akejkoľvek predchádzajúcej vedomosti vnímať inak, ako
         v jej propagačnom zmysle (rozsudok vo veci REAL PEOPLE, REAL SOLUTIONS, bod 28).

      33     Pokiaľ ide o tvrdenie žalobkyne vychádzajúce z rozsudku vo veci DAS PRINZIP DER BEQUEMLICHKEIT, už citovaný, podľa ktorého
         požadovaná ochranná známka ako taká musí byť považovaná za rozlišujúcu, stačí uviesť, že podľa neskoršej judikatúry nie sú
         ochrannými známkami, na ktoré sa vzťahuje článok 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 len tie, ktoré sú bežne používané v obchodnom
         styku pri prezentácii uvedených tovarov alebo služieb, ale tiež tie, ktoré sú len spôsobilé takéhoto použitia (v tomto zmysle
         pozri rozsudok vo veci Kit Pro a Kit Super Pro, už citovaný, bod 19 a tam citovanú judikatúru). Pri svojom zistení v bode
         31 napadnutého rozhodnutia, že požadovaná ochranná známka „s jej málo výstižnými slovami, ktoré sú spojené veľmi jednoduchým
         spôsobom“, naznačuje spotrebiteľovi, že predmetné tovary ponúkajú kvantitatívnu a/alebo kvalitatívnu výhodu, odvolací senát
         z pohľadu práva dostatočne ukázal, že táto ochranná známka môže byť bežne používaná v obchodnom styku pri prezentácii uvedených
         tovarov.

      34     Za týchto okolností je nevyhnutné konštatovať, že požadovaná ochranná známka by bola príslušnou skupinou verejnosti, práve
         z dôvodu jej významu, vnímaná predovšetkým ako propagačný slogan a nie ako ochranná známka, a preto nemá akúkoľvek rozlišovaciu
         spôsobilosť.

      35     Pokiaľ ide o zápis sloganu „Partner with the best“ v Nemecku, uvádzaný žalobkyňou, je potrebné pamätať na to, že je ustálenou
         súdnou praxou, po prvé, že systém ochranných známok Spoločenstva je autonómny a, po druhé, že zákonnosť rozhodnutí odvolacích
         senátov je posudzovaná výlučne s odkazom na nariadenie č. 40/94, a nie na rozhodovaciu činnosť Úradu pri jeho skorších rozhodnutiach
         [rozsudky Súdu prvého stupňa zo 16. februára 2000, Procter & Gamble/ÚHVT (tvar mydla), T‑122/99, Zb. s. II‑265, body 60 a 61;
         z 5. novembra 2000, Messe München/ÚHVT (elektronika), T‑32/00, Zb. s. II‑3829, body 46 a 47; z 27. februára 2002, Streamserve/ÚHVT
         (STREAMSERVE), T‑106/00, Zb. s. II‑723, bod 66 a rozsudok vo veci REAL PEOPLE, REAL SOLUTIONS,  už citovaný, bod 31]. V súlade s uvedeným nie je Úrad viazaný ani vnútroštátnymi zápismi, ani svojimi vlastnými predchádzajúcimi
         rozhodnutiami.

      36     V dôsledku toho musí byť druhý žalobný dôvod žalobkyne zamietnutý.
      37     Z článku 7 ods. 1 nariadenia č. 40/94 je zrejmé, že na to, aby označenie nebolo spôsobilé na zápis ako ochrannej známky Spoločenstva
         postačuje, ak možno použiť čo aj len jeden z uvedených absolútnych dôvodov zamietnutia [rozsudok Súdneho dvora z 19. septembra
         2002, DKV/ÚHVT, C‑104/00 P, Zb. s. I‑7561, bod 29; rozsudky Súdu prvého stupňa z 31. januára 2001, Mitsubishi HiTec Paper
         Bielefeld/ÚHVT (Giroform), T‑331/99, Zb. s. II‑433, bod 30 a z 27. novembra 2003, Quick/ÚHVT (Quick),  T‑348/02, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, bod 37]. Za týchto okolností je nadbytočné posudzovať dôvod žalobkyne, v ktorom žalobkyňa
         tvrdí porušenie článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94.

      38     Na základe uvedeného je potrebné žalobu zamietnuť.
       O trovách
      39     Podľa článku 87 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
         ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže žalobkyňa nemala vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania
         Úradu v súlade s jeho návrhom.

      Z týchto dôvodov
      SÚD PRVÉHO STUPŇA (štvrtá komora)
      rozhodol a vyhlásil:
      1.      Žaloba sa zamieta.
      2.      Žalobkyňa je povinná nahradiť trovy konania.

               Legal

               Tiili

               Vilaras

         Vyhlásené na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 30. júna 2004.

               Tajomník

                     Predseda komory

               H. Jung

                     H. Legal

         * Jazyk konania: nemčina.


Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) zo 14. decembra 2000. # Fazenda Pública proti Câmara Municipal do Porto. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Supremo Tribunal Administrativo - Portugalsko. # Šiesta smernica DPH. # Vec C-446/98.


Rozsudok Súdneho dvora zo 16. decembra 1963. # Società Industriale Acciaierie San Michele a iní proti Vysokému úradu ESUO. # Spojené veci 2 až 10-63.


Rozsudok Súdneho dvora (deviata komora) z 5. októbra 2017.#Wolf Oil Corp. proti Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO).#Odvolanie – Ochranná známka Európskej únie – Námietkové konanie – Medzinárodný zápis, v ktorom je vyznačená Európska únia – Slovná ochranná známka CHEMPIOIL – Skoršia obrazová ochranná známka CHAMPION – Zamietnutie námietky.#Vec C-437/16 P.


title: Rozsudok Súdneho dvora z 22. mája 1990. # Európsky parlament proti Rade Európskych spoločenstiev. # Vec C-70/88.

text:
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORAz 22. mája 1990 (*)„Aktívna legitimácia Európskeho parlamentu v konaní o neplatnosť“Vo veci C‑70/88,Európsky parlament,
 v zastúpení: Francesco Pasetti Bombardella a Jorge Campinos,
právni radcovia, za právnej pomoci Christian Pennera a Johann
Schoo, členovia právneho servisu, splnomocnení zástupcovia,
s adresou na doručovanie na generálnom sekretariáte Európskeho
parlamentu, Kirchberg,žalobca,protiRade Európskych spoločenstiev,
 v zastúpení: Raffaello Fornasier, generálny riaditeľ právneho
servisu, a Bernhard Schloh, právny poradca, splnomocnení
zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu, Jörg
Käser, riaditeľ právneho servisu Európskej investičnej banky, 100,
boulevard Konrad-Adenauer,žalovanej,ktorú v konaní podporujú:Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska,
 v zastúpení: J. Gensmantel, z Treasury Solicitor’s
Department, splnomocnená zástupkyňa, s adresou na doručovanie
v Luxemburgu, Veľvyslanectvo Spojeného kráľovstva, 14, boulevard
Roosevelt,aKomisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení:
 Michel Van Ackere-Pietri, právny poradca, a Jürgen Grünwald, člen
právneho servisu Komisie, splnomocnení zástupcovia, s adresou na
doručovanie v Luxemburgu, Georgios Kremlis, člen právneho servisu
Komisie, Centre Wagner, Kirchberg,vedľajší účastníci konania,ktorej
 predmetom je v tomto štádiu konania prípustnosť žaloby podľa
článkov 173 Zmluvy EHS a 146 Zmluvy ESAE smerujúcej k zrušeniu
nariadenia Rady (Euratom) č. 3954/87 z 22. decembra 1987
stanovujúceho najvyššie povolené hodnoty rádioaktivity
v potravinách a krmivách, spôsobenej jadrovou haváriou alebo
iným prípadom rádiologického núdzového stavu (Ú. v. ES
L 371, s. 11; Mim. vyd. 15/001, s. 333),SÚDNY DVOR,v zložení:
 predseda O. Due, predsedovia komôr Sir Gordon Slynn,
C. N. Kakouris, F. A. Schockweiler, M. Zuleeg,
sudcovia G. F. Mancini, R. Joliet,
J. C. Moitinho de Almeida a G. C. Rodríguez
Iglesias,generálny advokát: W. Van Gerven,tajomník: D. Louterman, hlavná referentka,so zreteľom na správu pre pojednávanie,po
 vypočutí prednesov účastníkov konania na pojednávaní 5. októbra
1989, ktoré predniesli Európsky parlament, v zastúpení: Francesco
Pasetti Bombardella, Christian Pennera a Johann Schoo, za právnej
pomoci Michel Waelbroeck, advokát Bruselskej advokátskej komory; Rada,
v zastúpení: Raffaello Fornasier a Bernhard Schloh, a Komisia,
 v zastúpení: Jean-Louis Dewost, generálny riaditeľ právneho
servisu, za právnej pomoci Denise Sorasio, právna poradkyňa,
splnomocnení zástupcovia,po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 30. novembra 1989,vyhlásil tentoRozsudok1        Európsky
 parlament sa návrhom doručeným do kancelárie Súdneho dvora
4. marca 1988 domáhal podľa článku 146 Zmluvy ESAE a článku
173 Zmluvy EHS zrušenia nariadenia Rady (Euratom) č. 3954/87
z 22. decembra 1987 stanovujúceho najvyššie povolené hodnoty
rádioaktivity v potravinách a krmivách, spôsobenej jadrovou
haváriou alebo iným prípadom rádiologického núdzového stavu (Ú. v. ES L
371, s. 11; Mim. vyd. 15/001, s. 333).2        Toto
 nariadenie prijaté na základe článku 31 Zmluvy ESAE definuje
presný postup stanovenia najvyššej povolenej hodnoty rádioaktívnej
kontaminácie v potravinách a krmive pre dobytok uvádzaných na
trh po jadrovej havárii alebo inom rádiologickom núdzovom stave, ktoré
môžu viesť alebo viedli k významnej rádioaktívnej kontaminácii
týchto potravín alebo krmív. Potraviny alebo krmivá pre dobytok, ktorých
 kontaminácia prevýšila najvyššiu povolenú hodnotu stanovenú aktom
prijatým podľa ustanovení napadnutého nariadenia, nemožno uviesť na trh.3        Európsky
 parlament, ktorého Rada požiadala o poradu v súlade
s článkom 31 Zmluvy ESAE, vyjadril v priebehu prijímania
napadnutého nariadenia, svoj nesúhlas s právnym základom použitým
Komisiou a požiadal ju, aby mu predložila nový návrh založený na
článku 100a Zmluvy EHS. Keďže Komisia tejto žiadosti nevyhovela, Rada
prijala nariadenie č. 3954/87 na základe článku 31 Zmluvy ESAE.
Parlament následne podal túto žalobu o neplatnosť uvedeného
nariadenia.4        Rada
 podala námietku neprípustnosti podľa článku 91 ods. 1 prvého
pododseku Rokovacieho poriadku Súdneho dvora a požiadala Súdny
dvor, aby o nej rozhodol pred prejednaním veci samej.5        Rada
 na podporu svojej námietky uviedla v rámci písomnej časti konania
v čase, keď ešte nebol vyhlásený rozsudok z 27. septembra
1988, Európsky parlament/Rada, „Comitologie“ (302/87, Zb. s. 5615),
 tvrdenia podobné tvrdeniam uvedeným na podporu svojej námietky
neprípustnosti vo veci 302/87. Na pojednávaní, ktoré sa konalo
5. októbra 1989, Rada uviedla, že rozsudok
z 27. septembra 1988 jasne rozhodol o aktívnej legitimácii
Európskeho parlamentu v konaní o neplatnosť, a preto je táto žaloba
 neprípustná.6        Európsky
 parlament navrhol zamietnutie námietky. Uviedol, že prejednávaná vec
obsahuje nový prvok vo vzťahu k veci 302/87. Súdny dvor totiž
uviedol ako odôvodnenie toho, že nepriznal Európskemu parlamentu aktívnu
 legitimáciu v konaní o neplatnosť, že prináleží Komisii podľa
 článku 155 Zmluvy EHS dohliadať na výhradné práva Parlamentu a na
tieto účely podať v nevyhnutných prípadoch žalobu. Prejednávaná vec
 však preukazuje, že Komisia si nesplnila túto povinnosť, keďže založila
 svoj návrh na inom právnom základe, ako bol právny základ, ktorý
považoval Parlament za primeraný. Preto sa Parlament nemôže spoliehať na
 Komisiu, že bude obhajovať jeho výhradné práva prostredníctvom žaloby
o neplatnosť.7        Európsky
 parlament takisto uviedol, že prijatie napadnutého aktu Radou nemožno
považovať za implicitné odmietnutie konať, ktoré by umožnilo Parlamentu
podať žalobu na nečinnosť. Okrem toho ochrana jeho výhradných práv
žalobami jednotlivcov by bola neistá, a preto zbavená účinnosti.8        Vzniká
 tak právna medzera, ktorú by mal Súdny dvor vyplniť tým, že uzná, že
Európsky parlament má aktívnu legitimáciu v konaní
o neplatnosť obmedzenú na rozsah nevyhnutný na zachovanie jeho
vlastných výhradných práv.9        Uznesením
 z 13. júla 1988 sa Komisii Európskych spoločenstiev povolil
vstup do konania ako vedľajšiemu účastníkovi, ktorý podporuje návrhy
žalovanej. Komisia navrhla zamietnutie žaloby vo veci samej
a v priebehu pojednávania navrhla, aby Súdny dvor zamietol
námietku neprípustnosti podanú Radou. Okrem toho sa Spojenému kráľovstvu
 uznesením z 18. januára 1989 povolil vstup do konania ako
vedľajšiemu účastníkovi, ktorý podporuje návrhy žalovanej. Spojené
kráľovstvo nepodalo návrh týkajúci sa prípustnosti žaloby.10      V správe
 pre pojednávanie je uvedený detailnejší popis skutkového stavu veci,
priebehu konania a dôvodov a tvrdení účastníkov konania. Tieto
 časti spisu sú ďalej spomenuté len v rozsahu nevyhnutnom na
pochopenie stanoviska Súdneho dvora.11      V úvode
 treba uviesť, že neprípustnosť žaloby treba posudzovať vo vzťahu
k Zmluve ESAE, pretože napadnutý akt sa zakladá na jednom
z ustanovení tejto Zmluvy.12      Tak,
 ako vyplýva z už citovaného rozsudku z 27. septembra
1988, Parlament nemá právomoc začať konanie o neplatnosť podľa
ustanovení článku 173 Zmluvy EHS alebo článku 146 Zmluvy ESAE so zhodným
 obsahom.13      Na
 jednej strane je pravdou, že Parlament sa neuvádza v prvom odseku
článku 173 alebo článku 146 medzi inštitúciami, ktoré môžu podať žalobu o
 neplatnosť proti aktu inej inštitúcie.14      Na
 strane druhej, keďže Parlament nie je právnickou osobou, nemôže podať
žalobu na Súdny dvor na základe druhého odseku týchto článkoch, pričom
povaha tohto odseku v každom prípade nie je primeraná vo vzťahu k
žalobe o neplatnosť podanej Parlamentom.15      V rovnakom
 rozsudku z 27. septembra 1988 Súdny dvor pripomenul po tom,
ako uviedol dôvody, prečo Parlament nemá právomoc obrátiť sa naň na
základe článku 173 Zmluvy EHS, že existujú rôzne právne prostriedky na
ochranu výhradných práv Parlamentu. Ako vyplýva z tohto rozsudku,
okrem toho, že má Parlament právomoc podať žalobu na nečinnosť, Zmluvy
upravujú spôsoby, kedy môže Súdny dvor zrušiť akty Rady a Komisie,
ktoré porušujú výhradné práva Parlamentu.16      Okolnosti
 tejto veci a pojednávanie o nej však odhalili, že tieto rôzne
 právne prostriedky upravené tak v Zmluve ESAE, ako aj
v Zmluve EHS, nech sú akokoľvek rozmanité a užitočné, môžu byť
 neúčinné alebo neisté.17      V prvom
 rade prostredníctvom žaloby na nečinnosť nemožno namietať právny základ
 už prijatého aktu.18      Ďalej
 podanie návrhu na začatie prejudiciálneho konania na účely posúdenia
platnosti tohto aktu alebo podanie žaloby o neplatnosť tohto aktu
členskými štátmi alebo jednotlivcami predstavujú iba jednoduché
eventuality, na ktorých uplatnenie sa Parlament nemôže spoliehať.19      Na
 záver, aj keď prináleží Komisii dohliadať na dodržiavanie výhradných
práv Parlamentu, táto povinnosť nemá taký rozsah, aby Komisia povinne
musela súhlasiť so stanoviskom Parlamentu, a teda musela podať
žalobu o neplatnosť, ktorú považuje za nedôvodnú.20      Z vyššie
 uvedeného vyplýva, že existencia týchto rôznych právnych prostriedkov
nestačí na to, aby sa s istotou a za každých okolností
zabezpečilo zrušenie aktu Rady alebo Komisie, ktorý porušuje výhradné
práva Parlamentu.21      Tieto
 výhradné práva však predstavujú jeden zo základných prvkov
inštitucionálnej rovnováhy vytvorenej Zmluvami. Zmluvy zakotvujú zásadu
rozdelenia právomocí medzi jednotlivými inštitúciami Spoločenstva, ktorá
 stanovuje každej inštitúcii osobitné poslanie v rámci
inštitucionálnej štruktúry Spoločenstva, ako aj pri uskutočňovaní úloh,
ktoré sú jej zverené.22      Rešpektovanie
 inštitucionálnej rovnováhy znamená, že každá z inštitúcií vykonáva
 svoje právomoci s ohľadom na právomoci ďalších inštitúcií. Vyplýva
 z neho tiež, že možno potrestať akékoľvek nerešpektovanie tohto
pravidla.23      Súdny
 dvor, ktorý má podľa Zmlúv dohliadať na rešpektovanie práva pri výklade
 a uplatňovaní Zmlúv, má takisto zabezpečiť zachovávanie
inštitucionálnej rovnováhy, a teda aj zachovávanie výhradných práv
Parlamentu v prípade, že sa naň Parlament obráti prostredníctvom
právneho prostriedku, ktorý je primeraný vo vzťahu k sledovanému
cieľu.24      Súdny
 dvor pri vykonávaní tohto poslania nemôže považovať Parlament za
inštitúciu, ktorá môže podať žalobu podľa článku 173 Zmluvy EHS alebo
článku 146 Zmluvy ESAE bez toho, aby musela preukázať záujem na konaní.25      Takisto
 mu vyplýva povinnosť zabezpečiť úplné uplatnenie ustanovení Zmlúv
o inštitucionálnej rovnováhe a zabezpečiť, aby sa nemohli
porušiť výhradné práva Parlamentu bez toho, aby mal Parlament možnosť
s istotou a účinne použiť niektorý z opravných
prostriedkov upravených v Zmluvách.26      Skutočnosť,
 že v Zmluvách nie je upravené právo Parlamentu podať žalobu
o neplatnosť, môže predstavovať procesnú medzeru, ktorá však nemôže
 prevážiť nad základným záujmom spočívajúcim v zachovaní
a dodržaní inštitucionálnej rovnováhy stanovenej Zmluvami
zakladajúcimi Európske spoločenstvá.27      V dôsledku
 toho žaloba o neplatnosť podaná Parlamentom na Súdny dvor proti
aktu Rady a Komisie je prípustná pod podmienkou, že žaloba smeruje
k ochrane jeho výhradných práv a že sa zakladá na dôvodoch
založených na porušení týchto práv. Ak je splnená táto podmienka, žaloba
 o neplatnosť podaná Parlamentom podlieha pravidlám upraveným
Zmluvami vo vzťahu k žalobe o neplatnosť iných inštitúcií.28      K množstvu
 výhradných práv Parlamentu upravených Zmluvami patrí jeho účasť na
procese tvorby normatívnych aktov, predovšetkým v rámci spolupráce
upravenej Zmluvou EHS.29      V prejednávanej
 veci Parlament tvrdí, že napadnuté nariadenie sa zakladá na článku 31
Zmluvy ESAE, ktorá stanovuje len poradu s Parlamentom, pričom sa malo
zakladať na článku 100a Zmluvy EHS, ktorý vyžaduje spoluprácu Parlamentu
 s ostatnými inštitúciami.30      Z uvedeného
 Parlament vyvodzuje, že výber právneho základu napadnutého nariadenia
Radou vedie k porušeniu jeho výhradných práv tým, že mu znemožňuje
prostredníctvom konania o spolupráci zúčastniť sa na vypracovaní
aktu výraznejšie a aktívnejšie ako prostredníctvom poradného
konania.31      Keďže
 Parlament tvrdí, že výberom právneho základu napadnutého nariadenia
boli porušené jeho výhradné práva, z vyššie uvedeného vyplýva, že
žaloba je prípustná. Námietku neprípustnosti podanú Radou treba teda
zamietnuť a treba pokračovať v prejednávaní veci samej. O trovách32      O trovách konania sa rozhodne v konaní o veci samej.Z týchto dôvodov Súdny dvor rozhodol a vyhlásil:1.      Námietka neprípustnosti podaná Radou sa zamieta.2.      Pokračuje sa v konaní o veci samej.3.      O trovách konania sa rozhodne v konaní o veci samej.DueSlynn      KakourisSchockweilerZuleegMancini      Joliet      Moitinho de AlmeidaRodríguez IglesiasRozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 22. mája 1990.Tajomník       PredsedaJ.-G. Giraud       O. Due* Jazyk konania: francúzština.


Rozsudok Súdneho dvora z 18. marca 1986. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Belgickému kráľovstvu. # Vec 85/85.


Rozsudok Súdneho dvora zo 14. februára 1978. # IFG - Interkontinentale Fleischhandelsgesellschaft mbH & Co. KG proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Vyššia moc. # Vec 68/77.


title: Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) zo 4. júna 2009.#Pannon GSM Zrt. proti Erzsébet Sustikné Győrfi.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Budaörsi Városi Bíróság - Maďarsko.#Smernica Rady 93/13/EHS - Nekalé podmienky v spotrebiteľských zmluvách - Právne účinky nekalej podmienky - Právomoc a povinnosť vnútroštátneho súdu preskúmať ex offo nekalý charakter doložky o voľbe právomoci - Kritériá posúdenia.#Vec C-243/08.

text:
      Vec C‑243/08
      Pannon GSM Zrt.
      proti
      Erzsébet Sustikné Győrfi
      (návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný
      Budaörsi Városi Bíróság)
      „Smernica Rady 93/13/EHS – Nekalé podmienky v spotrebiteľských zmluvách – Právne účinky nekalej podmienky – Právomoc a povinnosť vnútroštátneho súdu preskúmať ex offo nekalý charakter doložky o voľbe právomoci – Kritériá posúdenia“
      Abstrakt rozsudku
      1.        Aproximácia právnych predpisov – Nekalé podmienky v spotrebiteľských zmluvách – Smernica 93/13
      (Smernica Rady 93/13, článok 6)
      2.        Aproximácia právnych predpisov – Nekalé podmienky v spotrebiteľských zmluvách – Smernica 93/13
      (Smernica Rady 93/13)
      3.        Aproximácia právnych predpisov – Nekalé podmienky v spotrebiteľských zmluvách – Smernica 93/13
      (Smernica Rady 93/13, článok 3)
      1.        Článok 6 ods. 1 smernice 93/13 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách sa má vykladať v tom zmysle, že nekalá zmluvná
         podmienka nezaväzuje spotrebiteľa a že v tejto súvislosti nie je potrebné, aby spotrebiteľ túto podmienku vopred úspešne napadol.

      Cieľ, ktorý sleduje článok 6 uvedenej smernice, ktorým je posilnenie ochrany spotrebiteľa, totiž nemožno dosiahnuť, pokiaľ
         by sami spotrebitelia boli povinní namietať nekalý charakter zmluvnej podmienky. Účinnú ochranu spotrebiteľa možno okrem toho
         zaručiť, len ak je vnútroštátnemu súdu priznaná možnosť posúdiť ex offo takúto podmienku.

      (pozri body 23, 28, bod 1 výroku)
      2.        Vnútroštátny súd je povinný preskúmať ex offo nekalý charakter zmluvnej podmienky, len čo má k dispozícii právne a skutkové okolnosti potrebné na tento účel. Ak považuje
         takúto podmienku za nekalú, zdrží sa jej uplatnenia s výnimkou prípadu, keď spotrebiteľ proti tomu namieta. Vnútroštátny súd
         má túto povinnosť tiež vtedy, ak preveruje svoju miestnu príslušnosť.

      Je totiž úlohou súdu, ktorý vo veci rozhoduje, zabezpečiť potrebný účinok ochrany, ktorú sledujú ustanovenia smernice 93/13
         o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách. Úloha, ktorú v konkrétnej oblasti vnútroštátnemu súdu udeľuje právo Spoločenstva,
         preto nie je vymedzená len možnosťou vysloviť sa k prípadnej nekalej povahe zmluvnej podmienky, ale zahŕňa taktiež povinnosť
         preskúmať ex offo túto otázku, len čo je súd oboznámený s právnymi a skutkovými okolnosťami potrebnými na tento účel, vrátane prípadu, keď
         nastolil otázku o vlastnej miestnej príslušnosti. V rámci výkonu tejto povinnosti vnútroštátny súd však nemusí podľa smernice
         vylúčiť uplatnenie dotknutej podmienky, pokiaľ spotrebiteľ po tom, ako bol upozornený súdom, nepovažuje za potrebné namietať
         proti nekalému a nezáväznému charakteru podmienky.

      (pozri body 32, 33, 35, bod 2 výroku)
      3.        Vnútroštátnemu súdu prislúcha určiť, či zmluvná podmienka, akou je doložka o voľbe právomoci, spĺňa kritériá požadované na
         to, aby ju bolo možné kvalifikovať v zmysle článku 3 ods. 1 smernice 93/13 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách
         ako nekalú. V tejto súvislosti musí vnútroštátny súd zohľadniť skutočnosť, že podmienka obsiahnutá v zmluve uzatvorenej medzi
         spotrebiteľom a predajcom alebo dodávateľom, ktorá bola do nej vložená bez osobitného vyjednávania a ktorá priznáva výlučnú
         právomoc súdu, v ktorého obvode sa nachádza sídlo predajcu alebo dodávateľa, môže byť považovaná za nekalú.

      (pozri bod 44, bod 3 výroku)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (štvrtá komora)
      zo 4. júna 2009 (*)

      „Smernica Rady 93/13/EHS – Nekalé podmienky v spotrebiteľských zmluvách – Právne účinky nekalej podmienky – Právomoc a povinnosť vnútroštátneho súdu preskúmať ex offo nekalý charakter doložky o voľbe právomoci – Kritériá posúdenia“
      Vo veci C‑243/08,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Budaörsi Városi Bíróság
         (Maďarsko) z 22. mája 2008 a doručený Súdnemu dvoru 2. júna 2008, ktorý súvisí s konaním:

      Pannon GSM Zrt.
      proti
      Erzsébet Sustikné Győrfi,
      SÚDNY DVOR (štvrtá komora),
      v zložení: predseda štvrtej komory K. Lenaerts, sudcovia T. von Danwitz, R. Silva de Lapuerta (spravodajkyňa), E. Juhász a J. Malenovský,
      generálna advokátka: V. Trstenjak,
      tajomník: B. Fülöp, referent,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 2. apríla 2009,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        Pannon GSM Zrt., v zastúpení: J. Vitári, C. Petia a B. Bíró, ügyvédek,
      –        maďarská vláda, v zastúpení: J. Fazekas, R. Somssich, K. Borvölgyi a M. Fehér, splnomocnení zástupcovia,
      –        česká vláda, v zastúpení: M. Smolek, splnomocnený zástupca,
      –        španielska vláda, v zastúpení: J. López‑Medel Bascones, splnomocnený zástupca,
      –        francúzska vláda, v zastúpení: B. Cabouat a R. Loosli‑Surrans, splnomocnení zástupcovia,
      –        rakúska vláda, v zastúpení: C. Pesendorfer a A. Hable, splnomocnené zástupkyne,
      –        vláda Spojeného kráľovstva, v zastúpení: S. Ossowski, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci T. de la Mare, barrister,
      –        Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: W. Wils a B. Simon, splnomocnení zástupcovia,
      so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálnej advokátky, že vec bude prejednaná bez jej návrhov,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu smernice Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských
         zmluvách (Ú. v. ES L 95, s. 29; Mim. vyd. 15/002, s. 288, ďalej len „smernica“).

      2        Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou Pannon GSM Zrt. (ďalej len „Pannon“) a pani Sustikné Győrfi vo veci
         plnenia zmluvy o predplatenej telefónnej službe uzavretej medzi týmito účastníkmi konania.

       Právny rámec
       Právna úprava Spoločenstva
      3        Podľa jej článku 1 ods. 1 účelom smernice je aproximovať zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia členských štátov,
         ktoré sa týkajú nekalých podmienok v zmluvách uzatvorených medzi predajcom alebo dodávateľom a spotrebiteľom.

      4        Článok 3 smernice stanovuje:

      „1.      Zmluvná podmienka, ktorá nebola individuálne dohodnutá, sa považuje za nekalú, ak napriek požiadavke dôvery spôsobí značnú
         nerovnováhu v právach a povinnostiach strán vzniknutých na základe zmluvy, ku škode spotrebiteľa.

      2.      Podmienka sa nepovažuje za individuálne dohodnutú, ak bola navrhnutá vopred a spotrebiteľ preto nebol schopný ovplyvniť podstatu
         podmienky, najmä v súvislosti s predbežne formulovanou štandardnou zmluvou.

      …
      3.      Príloha obsahuje indikatívny a nevyčerpávajúci zoznam podmienok, ktoré sa môžu považovať za nekalé.“
      5        Bod 1 písm. q) tejto prílohy uvádza podmienky, ktorých cieľom alebo účinkom je:

      „neposkytnúť spotrebiteľovi právo alebo mu brániť v uplatňovaní práva podať žalobu alebo podať akýkoľvek iný opravný prostriedok…“
      6        Článok 4 ods. 1 smernice stanovuje:

      „Bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia článku 7, nekalosť zmluvných podmienok sa hodnotí so zreteľom na povahu tovaru alebo
         služieb, na ktoré bola zmluva uzatvorená a na všetky okolnosti súvisiace s uzatvorením zmluvy, v dobe uzatvorenia zmluvy a na
         všetky ostatné podmienky zmluvy alebo na inú zmluvu, od ktorej závisí.“

      7        Podľa článku 6 ods. 1 smernice:

      „Členské štáty zabezpečia, aby nekalé podmienky použité v zmluvách uzatvorených so spotrebiteľom zo strany predajcu alebo
         dodávateľa podľa ich vnútroštátneho práva, neboli záväzné pre spotrebiteľa a aby zmluva bola podľa týchto podmienok naďalej
         záväzná pre strany, ak je jej ďalšia existencia možná bez nekalých podmienok.“

      8        Článok 7 ods. 1 a 2 smernice uvádza:

      „1.      Členské štáty zabezpečia, aby v záujme spotrebiteľov a subjektov hospodárskej súťaže existovali primerané a účinné prostriedky,
         ktoré by zabránili súvislému uplatňovaniu nekalých podmienok v zmluvách uzatvorených so spotrebiteľmi zo strany predajcov
         alebo dodávateľov.

      2.      Prostriedky uvedené v odseku 1 zahrňujú ustanovenia, podľa ktorých osoby alebo organizácie s oprávneným záujmom podľa príslušného
         vnútroštátneho práva na ochranu spotrebiteľov, môžu požiadať súdy alebo príslušné správne orgány o rozhodnutie, či sú zmluvné
         podmienky navrhované pre všeobecné uplatňovanie nekalé, takže môžu uplatniť vhodné a účinné prostriedky k zabráneniu ďalšieho
         uplatňovania takých podmienok.“

       Vnútroštátna právna úprava
      9        V čase rozhodujúcich skutočností vo veci samej sa uplatňoval Občiansky zákonník v znení vyplývajúcom zo zákona č. CXLIX z roku
         1997 (Magyar Közlöny 1997/115, ďalej len „Občiansky zákonník“) a nariadenie vlády č. 18/1999 o niektorých podmienkach, ktoré sú v spotrebiteľských
         zmluvách považované za nekalé (Magyar Közlöny 1998/8), v znení platnom v čase sporu vo veci samej.

      10      V súlade s § 209 ods. 1 Občianskeho zákonníka môže zmluvná strana napadnúť každú všeobecnú zmluvnú podmienku, ktorú považuje
         za nekalú. Podľa § 209 B ods. 4 tohto zákonníka osobitné ustanovenia vymedzujú, ktoré podmienky sa v spotrebiteľských zmluvách
         považujú za nekalé. Na základe § 235 ods. 1 Občianskeho zákonníka dotknutá zmluva stráca po tom, ako bola platne napadnutá,
         svoju záväznosť odo dňa rozhodnutia. Podľa § 236 ods. 1 Občianskeho zákonníka napadnutie ustanovenia musí byť písomne oznámené
         druhej zmluvnej strane v lehote jedného roka.

      11      Nariadenie vlády č. 18/1999 rozdeľuje zmluvné podmienky do dvoch kategórií. Do prvej kategórie patria zmluvné podmienky, ktorých
         používanie je v spotrebiteľských zmluvách zakázané, a v dôsledku sú toho absolútne neplatné. Druhá kategória zahŕňa podmienky
         považované za nekalé až do predloženia dôkazu o opaku, pričom túto domnienku môže vyvrátiť pôvodca ustanovenia.

       Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
      12      Sustikné Győrfi uzatvorila 12. decembra 2004 so spoločnosťou Pannon zmluvu o predplatenej službe týkajúcej sa poskytovania
         mobilných telefónnych služieb. Zmluva bola uzatvorená na základe formulára dodaného spoločnosťou Pannon, ktorá stanovuje,
         že podpísaním zmluvy sa Sustikné Győrfi oboznámila s obchodnými podmienkami, ktoré upravujú všeobecne zmluvné podmienky a sú
         neoddeliteľnou súčasťou zmluvy, a súhlasila s jej obsahom.

      13      Podľa týchto obchodných podmienok si obe zmluvné strany vo veci samej dohodli pre všetky spory vyplývajúce zo zmluvy o predplatenej
         službe alebo spory súvisiace s touto zmluvou príslušnosť súdu, v ktorého obvode sa nachádza sídlo spoločnosti Pannon. Táto
         doložka o voľbe právomoci nebola medzi týmito dvoma stranami dohodnutá.

      14      Keďže spoločnosť Pannon usúdila, že Sustikné Győrfi si nesplnila svoje zmluvné povinnosti, podala na základe uvedenej doložky
         na Budaörsi Városi Bíróság, ktorý je súdom v mieste jej sídla, návrh na vydanie platobného rozkazu.

      15      Súd, ktorý vo veci rozhodoval, vydal platobný rozkaz, o ktorý žiadala spoločnosť Pannon. Sustikné Győrfi preto podala v stanovenej
         lehote proti tomuto rozkazu námietku, čím sa konanie stalo kontradiktórnym.

      16      Uvedený súd uviedol, že bydlisko Sustikné Győrfi sa nenachádza v jeho obvode. Konštatoval, že trvalé bydlisko Sustikné Győrfi,
         ktorá poberá invalidný dôchodok, sa nachádza v župe Békés v Dombegyház, teda 275 kilometrov od Budaörs, a spresnil, že možnosti
         dopravy medzi Budaörs Dombegyház sú veľmi obmedzené, pretože neexistuje priame vlakové alebo autobusové spojenie.

      17      Budaörsi Városi Bíróság uviedol, že uplatňované procesné pravidlá stanovujú, že miestne príslušným súdom je súd v mieste bydliska
         Sustikné Győrfi, čiže Battonyai Városi Bíróság (mestský súd v Battonya).

      18      Vnútroštátny súd vysvetlil, že občiansky súdny poriadok stanovuje, že súd musí v konkrétnej veci nastoliť otázku svojej miestnej
         príslušnosti aj bez návrhu. Keďže však nejde o výlučnú príslušnosť, nemožno už nastoliť túto otázku po podaní vyjadrení k žalobe
         žalovanou stranou týkajúcich sa merita sporu. Súd, ktorý rozhoduje o veci, môže preskúmať správnosť namietaných skutočností,
         aby ustanovil svoju miestnu príslušnosť len vtedy, ak odporujú známym skutočnostiam alebo skutočnostiam, o ktorých súd formálne
         vedel, alebo ak sú nepravdepodobné alebo druhý účastník konania s nimi nesúhlasí.

      19      Za týchto podmienok Budaörsi Városi Bíróság, keďže má pochybnosti o prípadnom nekalom charaktere doložky o súdnej právomoci,
         ktorá sa nachádza vo všeobecných podmienkach spornej zmluvy, rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne
         otázky:

      „1.      Možno článok 6 ods. 1 smernice [93/13], podľa ktorého sú členské štáty povinné zabezpečiť, aby nekalé podmienky použité v zmluvách
         uzatvorených so spotrebiteľom zo strany predajcu alebo dodávateľa podľa ich vnútroštátneho práva, neboli záväzné pre spotrebiteľa,
         vykladať v tom zmysle, že nekalá podmienka použitá predajcom alebo dodávateľom nie je pre spotrebiteľa záväzná ipso iure, ale len v prípade, že spotrebiteľ podal v tomto smere príslušný návrh a nekalú podmienku úspešne napadol?

      2.      Vyžaduje ochrana spotrebiteľov zaručená smernicou [93/13], aby vnútroštátny súd ex offo, teda aj bez návrhu na preskúmanie nekalého charakteru zmluvnej podmienky, a bez ohľadu na povahu konania, či už ide o sporové
         alebo nesporové konanie, posúdil nekalý charakter podmienky uvedenej v jemu predloženej zmluve, a aby tak pri skúmaní svojej
         vlastnej miestnej príslušnosti preskúmal ex offo podmienku, ktorú si stanovil predajca alebo dodávateľ?

      3.      V prípade kladnej odpovede na druhú otázku, aké skutočnosti musí vnútroštátny súd zohľadniť a posúdiť pri tomto preskúmaní?“
       O prejudiciálnych otázkach
       O prvej otázke
      20      Vnútroštátny súd sa touto otázkou pýta, či sa článok 6 ods. 1 smernice, podľa ktorého nekalé podmienky použité v zmluvách
         uzatvorených medzi predajcom alebo dodávateľom a spotrebiteľom nie sú pre spotrebiteľa záväzné, má vykladať v tom zmysle,
         že ide len o prípad, keď spotrebiteľ takúto podmienku, ktorou nie je viazaný, úspešne napadol.

      21      Na účely odpovede na položenú otázku je potrebné najprv pripomenúť, že povinnosť uložená členským štátom podľa článku 6 ods. 1
         smernice priznáva občanovi právo ako spotrebiteľovi a určuje výsledok, ktorý sa snaží smernica dosiahnuť (pozri rozsudky z 10. mája
         2001, Komisia/Holandsko, C‑144/99, Zb. s. I‑3541, bod 18, a zo 7. mája 2002, Komisia/Švédsko, C‑478/99, Zb. s. I‑4147, body
         16 a 18).

      22      Ochranný systém zavedený touto smernicou vychádza z myšlienky, že spotrebiteľ sa nachádza v nerovnom postavení vo vzťahu k predajcovi
         alebo dodávateľovi, pokiaľ ide tak o vyjednávaciu silu, ako aj o úroveň informovanosti, pričom ho toto postavenie vedie k pristúpeniu
         k podmienkam, ktoré sú vopred napísané predávajúcim alebo dodávateľom, bez možnosti ovplyvniť ich obsah (rozsudok z 27. júna
         2000, Océano Grupo Editorial a Salvat Editores, C‑240/98 až C‑244/98, Zb. s. I‑4941, bod 25).

      23      Súdny dvor tiež v bode 26 uvedeného rozsudku rozhodol, že cieľ, ktorý sleduje článok 6 ods. 1 smernice, nemožno dosiahnuť,
         pokiaľ by sami spotrebitelia boli povinní namietať proti nekalému charakteru zmluvnej podmienky, a že účinnú ochranu spotrebiteľa
         možno zaručiť, len ak je vnútroštátnemu súdu priznaná možnosť posúdiť ex offo takúto podmienku.

      24      V tejto súvislosti treba uviesť, že pokiaľ má byť táto možnosť vnútroštátnym súdom zaručená, je vylúčené, aby sa článok 6
         ods. 1 smernice vykladal tak, že spotrebiteľ nie je nekalou podmienkou viazaný len v prípade, keď podal v tejto veci výslovný
         návrh. Takýto výklad vylučuje totiž možnosť, aby vnútroštátny súd v rámci skúmania prípustnosti návrhu, ktorý bol naň podaný
         a bez výslovného návrhu spotrebiteľa, posúdil ex offo nekalý charakter zmluvnej podmienky.

      25      Pokiaľ ide o právne účinky, ktoré musí mať nekalá podmienka, Súdny dvor vo svojom rozsudku z 26. októbra 2006, Mostaza Claro
         (C‑168/05, Zb. s. I‑10421, bod 36), spresnil, že význam ochrany spotrebiteľov viedol normotvorcu Spoločenstva najmä k tomu,
         že v článku 6 ods. 1 smernice stanovil, aby nekalé podmienky uvedené v zmluve uzavretej predajcom alebo dodávateľom so spotrebiteľom
         „neboli záväzné pre spotrebiteľa“. Zdôraznil, že ide o kogentné ustanovenie, ktoré vzhľadom na nerovné postavenie jednej zo
         zmluvných strán smeruje k nahradeniu formálnej rovnováhy, ktorú zmluva nastoľuje medzi právami a povinnosťami zmluvných strán,
         skutočnou rovnováhou, ktorá môže obnoviť rovnosť medzi zmluvnými stranami.

      26      Súdny dvor v bode 37 uvedeného rozsudku dodal, že smernica, ktorá smeruje k posilneniu ochrany spotrebiteľa, predstavuje podľa
         článku 3 ods. 1 písm. t) ES opatrenie nevyhnutné na splnenie poslania zvereného Spoločenstvu, a najmä na zvýšenie životnej
         úrovne a kvality života v celom Spoločenstve.

      27      Výraz „podľa ich vnútroštátneho práva“ uvedený v článku 6 ods. 1 smernice preto nemožno chápať tak, že dovoľuje členským štátom
         podriadiť nezáväzný charakter nekalej podmienky takej podmienke, akou je podmienka uvedená v prvej prejudiciálnej otázke.

      28      Preto treba na prvú otázku odpovedať tak, že článok 6 ods. 1 smernice sa má vykladať v tom zmysle, že nekalá zmluvná podmienka
         nezaväzuje spotrebiteľa a že v tejto súvislosti nie je potrebné, aby spotrebiteľ túto podmienku vopred úspešne napadol.

       O druhej otázke
      29      Vnútroštátny súd sa touto otázkou Súdneho dvora pýta na povinnosti vnútroštátneho súdu, ktoré mu vyplývajú z ustanovení smernice,
         aby zistil, či vnútroštátny súd v rámci preskúmania svojej príslušnosti a nezávisle od povahy podania sa má, ak je to potrebné, ex offo vysloviť k nekalému charakteru zmluvnej podmienky.

      30      Na účely odpovede na túto otázku treba pripomenúť, že Súdny dvor vo svojom rozsudku z 21. novembra 2002, Cofidis (C‑473/00,
         Zb. s. I‑10875, bod 34), uviedol, že ochrana, ktorú smernica poskytuje spotrebiteľom, sa rozširuje na prípady, keď spotrebiteľ,
         ktorý uzavrel s predajcom alebo dodávateľom zmluvu obsahujúcu nekalú podmienku, nenamieta proti nekalému charakteru tejto
         podmienky, pretože buď nepozná svoje práva, alebo je odradený uplatniť ich z dôvodu nákladov, ktoré by súdne konanie predstavovalo.

      31      Treba tiež pripomenúť, že Súdny dvor v bode 38 citovaného rozsudku Mostaza Claro rozhodol, že povaha a význam verejného záujmu,
         z ktorého vychádza ochrana, ktorú smernica zaručuje spotrebiteľom, odôvodňujú to, že vnútroštátny súd má posudzovať ex offo nekalý charakter zmluvnej podmienky, a tým vyrovnávať nerovnováhu, ktorá existuje medzi spotrebiteľom a predajcom alebo dodávateľom.

      32      Je teda úlohou súdu, ktorý vo veci rozhoduje, zabezpečiť potrebný účinok ochrany, ktorú sledujú ustanovenia smernice. Úloha,
         ktorú v konkrétnej oblasti vnútroštátnemu súdu udeľuje právo Spoločenstva, preto nie je vymedzená len možnosťou vysloviť sa
         k prípadnej nekalej povahe zmluvnej podmienky, ale zahŕňa taktiež povinnosť preskúmať ex offo túto otázku, pokiaľ je súd oboznámený s právnymi a skutkovými okolnosťami potrebnými na tento účel, vrátane prípadu, keď
         nastolil otázku o vlastnej miestnej príslušnosti.

      33      V rámci výkonu tejto povinnosti vnútroštátny súd však nemusí podľa smernice vylúčiť uplatnenie dotknutej podmienky, pokiaľ
         spotrebiteľ po tom, ako bol upozornený súdom, nepovažuje za potrebné namietať nekalý a nezáväzný charakter podmienky.

      34      Za týchto podmienok nemôžu špecifiká súdneho konania, ktoré prebieha v rámci vnútroštátneho práva medzi predajcom alebo dodávateľom
         a spotrebiteľom, predstavovať skutočnosť, ktorá môže ovplyvniť právnu ochranu, ktorá musí byť podľa ustanovení smernice poskytnutá
         spotrebiteľovi.

      35      Na druhú otázku treba preto odpovedať, že vnútroštátny súd je povinný preskúmať ex offo nekalý charakter zmluvnej podmienky, len čo má k dispozícii právne a skutkové okolnosti potrebné na tento účel. Ak považuje
         takúto podmienku za nekalú, zdrží sa jej uplatnenia s výnimkou prípadu, keď spotrebiteľ proti tomu namieta. Vnútroštátny súd
         má túto povinnosť tiež vtedy, ak preveruje svoju miestnu príslušnosť.

       O tretej otázke
      36      Vnútroštátny súd touto otázkou žiada o poskytnutie údajov týkajúcich sa skutočností, ktoré musí zohľadniť na účely posúdenia
         prípadného nekalého charakteru zmluvnej podmienky.

      37      Na účely odpovede na túto otázku je potrebné uviesť, že tým, že článok 3 smernice odkazuje na pojmy dôvery a značnej nerovnováhy
         medzi právami a povinnosťami zmluvných strán, len abstraktne uvádza skutočnosti, ktoré dávajú zmluvnej podmienke, ktorá nebola
         individuálne dohodnutá, nekalý charakter (rozsudok z 1. apríla 2004, Freiburger Kommunalbauten, C‑237/02, Zb. s. I‑3403, bod
         19).

      38      V tomto kontexte príloha, na ktorú odkazuje článok 3 ods. 3 smernice, obsahuje len indikatívny a nevyčerpávajúci zoznam podmienok,
         ktoré možno považovať za nekalé (rozsudok Freiburger Kommunalbauten, už citovaný, bod 20).

      39      Článok 4 smernice okrem toho stanovuje, že nekalý charakter zmluvnej podmienky sa má posudzovať so zreteľom na povahu tovaru
         alebo služieb, na ktoré bola zmluva uzatvorená, a na všetky okolnosti súvisiace s uzatvorením zmluvy v čase jej uzatvorenia
         a na všetky ostatné podmienky zmluvy alebo na inú zmluvu, od ktorej závisí.

      40      Pokiaľ však ide o podmienku, ktorá je predmetom sporu vo veci samej, treba pripomenúť, že Súdny dvor v bodoch 21 až 24 už
         citovaného rozsudku Océano Grupo Editorial a Salvat Editores rozhodol, že vopred stanovená podmienka predajcom alebo spotrebiteľom
         v zmluve uzatvorenej medzi spotrebiteľom a predajcom alebo dodávateľom v zmysle smernice, ktorá nebola individuálne dohodnutá
         a ktorá priznáva právomoc pre všetky spory vyplývajúce zo zmluvy súdu, v ktorého obvode sa nachádza sídlo predajcu alebo dodávateľa,
         spĺňa všetky podmienky, aby mohla byť z hľadiska smernice kvalifikovaná ako nekalá.

      41      Ako to Súdny dvor totiž zdôraznil v bode 22 citovaného rozsudku Océano Grupo Editorial a Salvat Editores, takáto podmienka
         ukladá spotrebiteľovi povinnosť uznať výlučnú právomoc súdu, ktorý by mohol byť od jeho bydliska vzdialený, čo môže sťažiť
         jeho možnosť dostaviť sa na súd. V prípade sporov týkajúcich sa nižších peňažných súm by mohli byť náklady spotrebiteľa spojené
         s dostavením sa na súd odstrašujúce a viesť spotrebiteľa k tomu, že sa vzdá možnosti podať žalobu na súd alebo svojich práv
         na obranu. Súdny dvor v uvedenom bode 22 tak dospel k záveru, že takáto podmienka spadá do kategórie podmienok, uvedených
         v bode 1 písm. q) prílohy smernice, ktorých zmyslom alebo účinkom je neposkytnúť spotrebiteľovi právo alebo mu brániť v uplatňovaní
         práva podať žalobu alebo podať akýkoľvek iný opravný prostriedok.

      42      Hoci Súdny dvor v rámci výkonu svojej právomoci, ktorú mu priznáva článok 234 ES, v bode 22 citovaného rozsudku Océano Grupo
         Editorial a Salvat Editores urobil výklad všeobecných vlastností, ktoré použil normotvorca Spoločenstva na vymedzenie pojmu
         nekalej podmienky, nemôže sa však vysloviť k použitiu týchto všeobecných vlastností na osobitnú podmienku, ktorá musí byť
         preskúmaná v závislosti od okolností, ktoré predmetný prípad charakterizujú (pozri rozsudok Freiburger Kommunalbauten, už
         citovaný, bod 22).

      43      S prihliadnutím na to, čo bolo uvedené, vnútroštátnemu súdu prislúcha posúdiť, či možno zmluvnú podmienku kvalifikovať v zmysle
         článku 3 ods. 1 smernice ako nekalú.

      44      Za týchto podmienok treba na tretiu otázku odpovedať tak, že vnútroštátnemu súdu prislúcha určiť, či zmluvná podmienka, ako
         je tá, ktorá je predmetom sporu vo veci samej, spĺňa kritériá požadované na to, aby ju bolo možné kvalifikovať v zmysle článku
         3 ods. 1 smernice ako nekalú. V tejto súvislosti musí vnútroštátny súd zohľadniť skutočnosť, že podmienka obsiahnutá v zmluve
         uzatvorenej medzi spotrebiteľom a predajcom alebo dodávateľom, ktorá bola do nej vložená bez osobitného vyjednávania a ktorá
         priznáva výlučnú právomoc súdu, v ktorého obvode sa nachádza sídlo predajcu alebo dodávateľa, môže byť považovaná za nekalú.

       O trovách
      45      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:
      1.      Článok 6 ods. 1 smernice Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách sa má vykladať
            v tom zmysle, že nekalá zmluvná podmienka nezaväzuje spotrebiteľa a že v tejto súvislosti nie je potrebné, aby spotrebiteľ
            túto podmienku vopred úspešne napadol.
      2.      Vnútroštátny súd je povinný preskúmať ex offo nekalý charakter zmluvnej podmienky, len čo má k dispozícii právne a skutkové okolnosti potrebné na tento účel. Ak považuje
            takúto podmienku za nekalú, zdrží sa jej uplatnenia s výnimkou prípadu, keď spotrebiteľ proti tomu namieta. Vnútroštátny súd
            má túto povinnosť tiež vtedy, ak preveruje svoju miestnu príslušnosť.
      3.      Vnútroštátnemu súdu prislúcha určiť, či zmluvná podmienka, ako je tá, ktorá je predmetom sporu vo veci samej, spĺňa kritériá
            požadované na to, aby ju bolo možné kvalifikovať v zmysle článku 3 ods. 1 smernice 93/13 ako nekalú. V tejto súvislosti musí
            vnútroštátny súd zohľadniť skutočnosť, že podmienka obsiahnutá v zmluve uzatvorenej medzi spotrebiteľom a predajcom alebo
            dodávateľom, ktorá bola do nej vložená bez osobitného vyjednávania a ktorá priznáva výlučnú právomoc súdu, v ktorého obvode
            sa nachádza sídlo predajcu alebo dodávateľa, môže byť považovaná za nekalú.
      Podpisy
      * Jazyk konania: maďarčina.


Rozsudok Súdneho dvora z 13. júna 1958. # Meroni & Co., Industrie Metallurgiche, SpA proti Vysokému úradu ESUO. # Vec 9-56.