title: Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 15. októbra 2015.#György Balázs proti Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Aproximácia právnych predpisov – Kvalita naftových palív – Dodatočné kvalitatívne požiadavky vnútroštátnej technickej špecifikácie v porovnaní s právom Únie.#Vec C-251/14.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (prvá komora)
      z 15. októbra 2015 (
            *1
         )
      „Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Aproximácia právnych predpisov — Kvalita naftových palív — Dodatočné kvalitatívne požiadavky vnútroštátnej technickej špecifikácie v porovnaní s právom Únie“
      Vo veci C‑251/14,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Správny a pracovný súd v Kecskeméte, Maďarsko) z 23. apríla 2014 a doručený Súdnemu dvoru 26. mája 2014, ktorý súvisí s konaním:

         György Balázs

      proti

         Nemzeti Adó‑ és Vámhivatal Dél‑alföldi Regionális Vám‑ és Pénzügyőri Főigazgatósága,

      SÚDNY DVOR (prvá komora),
      v zložení: podpredseda Súdneho dvora A. Tizzano, vykonávajúci funkciu predsedu prvej komory, sudcovia F. Biltgen, E. Levits, M. Berger a S. Rodin (spravodajca),
      generálna advokátka: J. Kokott,
      tajomník: L. Carrasco Marco, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 23. apríla 2015,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               G. Balázs, v zastúpení: M. Miszkuly, ügyvéd,

               —

               Nemzeti Adó‑ és Vámhivatal Dél‑alföldi Regionális Vám‑ és Pénzügyőri Főigazgatósága, v zastúpení: B. Gyenge, jogtanácsos,

               —

               maďarská vláda, v zastúpení: M. Fehér a G. Koós, splnomocnení zástupcovia,

               —

               grécka vláda, v zastúpení: I. Bakopoulos a V. Stroumpouli, splnomocnení zástupcovia,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: A. Tokár a K. Mifsud‑Bonnici, splnomocnení zástupcovia,

         po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 21. mája 2015,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 4 ods. 1 a článku 5 smernice Európskeho parlamentu a Rady 98/70/ES z 13. októbra 1998 týkajúcej sa kvality benzínu a naftových palív, a ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 93/12/ES (Ú. v. ES L 350, s. 58; Mim. vyd. 13/023, s. 182), zmenenej a doplnenej nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1882/2003 z 29. septembra 2003 (Ú. v. EÚ L 284, s. 1; Mim. vyd. 01/004, s. 447, ďalej len „smernica 98/70“), ako aj článku 1 bodov 6 a 11 smernice Európskeho parlamentu a Rady 98/34/ES z 22. júna 1998, ktorou sa stanovuje postup pri poskytovaní informácií v oblasti technických noriem a predpisov, ako aj pravidiel vzťahujúcich sa na služby informačnej spoločnosti (Ú. v. ES L 204, s. 37; Mim. vyd. 13/020, s. 337), zmenenej a doplnenej smernicou Rady 2006/96/ES z 20. novembra 2006, (Ú. v. EÚ L 363, s. 81, ďalej len „smernica 98/34“).

               2

               Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi pánom Balázsom a Nemzeti Adó‑ és Vámhivatal Dél‑alföldi Regionális Vám‑ és Pénzügyőri Főigazgatósága (Riaditeľstvo colnej a daňovej kontroly regiónu Dél‑Alföld, ktoré je súčasťou Štátnej finančnej a colnej správy, ďalej len „regionálne riaditeľstvo“) vo veci zákonnosti správneho rozhodnutia, ktorým sa pánovi Balázsovi okrem iného ukladá pokuta za nezaplatenie spotrebnej dane za jeho zásoby naftového paliva.

         Právny rámec

         Právo Únie

      Smernica 98/70

               3

               Článok 1 smernice 98/70, nazvaný „Rozsah pôsobnosti“, stanovuje:
               „Táto smernica stanovuje technické špecifikácie týkajúce sa zdravia a životného prostredia pre palivá používané v motorových vozidlách vybavených zážihovými a vznetovými motormi.“

               4

               Článok 4 tejto smernice, nazvaný „Motorová nafta“, vo svojom ods. 1 písm. e) stanovuje:
               „Najneskôr do 1. januára 2009 zabezpečia členské štáty…, aby motorová nafta mohla byť uvedená na trh na ich území, iba ak spĺňa environmentálne špecifikácie ustanovené v prílohe IV okrem obsahu síry, ktorý musí byť maximálne 10 mg/kg.“

               5

               Článok 5 uvedenej smernice, nazvaný „Voľný obeh“, stanovuje:
               „Žiadny členský štát nesmie zakázať, obmedziť alebo brániť uvedeniu na trh palív, ktoré spĺňajú požiadavky tejto smernice.“

               6

               Článok 6 tej istej smernice s názvom „Predaj palív s prísnejšími environmentálnymi špecifikáciami“ stanovuje:
               „1.   Odlišne od článkov 3, 4 a 5 a v súlade s článkom 95 ods. 10 zmluvy môžu členské štáty uskutočniť opatrenia vyžadujúce, aby v konkrétnych oblastiach v rámci ich územia sa mohli palivá uviesť na trh, iba ak spĺňajú prísnejšie environmentálne špecifikácie, ako sú ustanovené v tejto smernici, pre celý vozový park alebo jeho časť, s cieľom chrániť zdravie obyvateľov v konkrétnej aglomerácii alebo chrániť životné prostredie v konkrétnej ekologicky alebo environmentálne citlivej oblasti tohto členského štátu, ak znečistenie ovzdušia alebo spodnej vody predstavuje, alebo odôvodniteľne sa dá očakávať, že by mohol predstavovať vážny a opakovaný problém pre zdravie ľudí alebo pre životné prostredie.
               2.   Členský štát, ktorý si želá využiť výnimku poskytnutú odsekom 1, predloží Komisii vopred svoju žiadosť vrátane jej zdôvodnenia. Zdôvodnenie bude obsahovať dôkaz, že výnimka rešpektuje princípy proporcionality a že nebude narušovať voľný pohyb tovaru a osôb.“
               …“

               7

               V prílohe IV smernice 98/70 sa uvádzajú environmentálne špecifikácie uplatniteľné na palivá predávané na trhu a používané vo vozidlách vybavených zážihovými motormi. V tejto prílohe sa hodnoty limitov stanovujú pre nasledujúce parametre: cetánové číslo, hustota pri 15 °C, destilácia, polycyklické aromatické uhľovodíky a obsah síry.

         Smernica 2009/30/ES

               8

               Odôvodnenie 31 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2009/30/ES z 23. apríla 2009, ktorou sa mení a dopĺňa smernica 98/70/ES, pokiaľ ide o kvalitu automobilového benzínu, motorovej nafty a plynového oleja a zavedenie mechanizmu na monitorovanie a zníženie emisií skleníkových plynov, a ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 1999/32/ES, pokiaľ ide o kvalitu paliva využívaného v plavidlách vnútrozemskej vodnej dopravy, a zrušuje smernica 93/12/EHS (Ú. v. EÚ L 140, s. 88), stanovuje:
               „Je vhodné prispôsobiť prílohu IV k smernici 98/70/ES tak, aby umožňovala uvádzať na trh motorové nafty s vyšším obsahom biopalív (‚B7‘), ako stanovuje norma EN 590:2004 (‚B5‘). Túto normu by bolo potrebné primerane aktualizovať a mala by taktiež stanoviť hraničné hodnoty pre technické parametre, ktoré nie sú zahrnuté v uvedenej prílohe, ako je oxidačná stabilita, bod vzplanutia, uhlíkový zvyšok, obsah popola, obsah vody, celkový obsah nečistôt, korózia na medenom pliešku, mazivosť, kinematická viskozita, bod zákalu, medzná teplota filtrovateľnosti, obsah fosforu, číslo kyslosti, obsah peroxidov, odchýlka od čísla kyslosti, zanášanie vstrekovacích ihiel a prísady zlepšujúce oxidačnú stabilitu.“

         Smernica 98/34

               9

               Článok 1 smernice 98/34 stanovuje:
               „Na účely tejto smernice platia nasledujúce vymedzenia pojmov:
               …

                        3.

                        ‚technická špecifikácia‘ je špecifikácia obsiahnutá v dokumente upravujúcom charakteristiky, ktoré sa od výrobku vyžadujú, ako je napríklad stupeň kvality, funkčnosť, bezpečnosť a rozmery, vrátane požiadaviek vzťahujúcich sa na výrobok z hľadiska názvu, pod ktorým sa predáva, a tiež terminológie, symbolov, skúšania a skúšobných metód, balenia, označovania alebo štítkovania a postupov posudzovania zhody.

                  …

                        6.

                        ‚norma‘ je technická špecifikácia schválená uznaným normalizačným orgánom na opakované alebo nepretržité používanie; súlad s ňou nie je povinný a je jednou z nasledujúcich technických špecifikácií:
                        …

                                 —

                                 európska norma: norma prijatá európskou organizáciou pre normalizáciu a sprístupnená verejnosti,

                                 —

                                 vnútroštátna norma: norma prijatá vnútroštátnou organizáciou pre normalizáciu a sprístupnená verejnosti,

                           …

                        11.

                        ‚technický predpis‘: technické špecifikácie a ďalšie požiadavky alebo pravidlá o službách vrátane príslušných správnych opatrení, dodržiavanie ktorých je v prípade predaja, poskytovania služieb, zriadenia poskytovateľa alebo používania služby v členskom štáte alebo na väčšej časti jeho územia de facto alebo de jure povinné, ako aj zákony, predpisy alebo administratívne opatrenia…, ktoré zakazujú výrobu, dovoz, predaj alebo používanie výrobku alebo zakazujúce poskytovanie alebo používanie služby alebo usadenie sa subjektu v členskom štáte ako poskytovateľa služby.
                        Medzi de facto technické predpisy patria:

                                 —

                                 zákony, predpisy alebo administratívne opatrenia členského štátu, ktoré sa vzťahujú… na technické špecifikácie… a zosúladenie s nimi tvorí predpoklad súladu s povinnosťami vyplývajúcimi z týchto zákonov, predpisov alebo správnych opatrení,

                  …“

               10

               Článok 8 ods. 1 prvý pododsek tejto smernice stanovuje:
               „Členské štáty okamžite oznámia Komisii, s výhradou článku 10, všetky návrhy technických predpisov; okrem tých prípadov, keď návrh technického predpisu obsahuje iba prenos medzinárodnej alebo európskej normy a keď postačí informácia o príslušnej norme, členské štáty oznámia Komisii aj dôvody, pre ktoré je uzákonenie takéhoto technického predpisu potrebné, keď to nebude zjavné už z návrhu technického predpisu.“

         Európske normy

               11

               Ako vyplýva z prílohy 1 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1025/2012 z 25. októbra 2012 o európskej normalizácii, ktorým sa menia a dopĺňajú smernice Rady 89/686/EHS a 93/15/EHS a smernice Európskeho parlamentu a Rady 94/9/ES, 94/25/ES, 95/16/ES, 97/23/ES, 98/34/ES, 2004/22/ES, 2007/23/ES, 2009/23/ES a 2009/105/ES a ktorým sa zrušuje rozhodnutie Rady 87/95/EHS a rozhodnutie Európskeho parlamentu a Rady č. 1673/2006/ES (Ú. v. EÚ L 316, s. 12), Európsky výbor pre normalizáciu je uznaný Európskou úniou za európsku normalizačnú organizáciu.

               12

               Európsky výbor pre normalizáciu v roku 1993 prvý raz schválil normu pre európske naftové palivá EN 590:1993, ktorá stanovovala okrem iného prípustnú teplotu vzplanutia, pričom označil najnižšiu teplotu, pri ktorej sa vyparí také množstvo paliva, že po zlúčení so vzduchom môže vzniknúť horľavá zmes, ktorá sa prostredníctvom zážihového zapaľovania vznieti, pričom táto teplota musí byť pre tieto palivá najmenej 55 °C. Uvedená hodnota sa stanovila aj v normách, ktoré ju nahradili, a to EN 590:1999, EN 590:2004, EN 590:2009 a EN 590:2013.

         Maďarské právo

      Vyhláška ministerstva č. 20/2008 a maďarská norma MSZ EN 590:2009

               13

               V čase skutkových okolností vo veci samej boli kvalitatívne požiadavky týkajúce sa motorovej nafty stanovené vyhláškou ministerstva dopravy, telekomunikácií a energetiky č. 20/2008 z 22. augusta 2008 o požiadavkách na kvalitu palív. Táto vyhláška, ktorou sa preberá okrem iného smernica 98/70, neobsahuje žiadnu požiadavku, čo sa týka teploty vzplanutia naftových palív.

               14

               Naopak maďarská norma MSZ EN 590:2009, ktorou sa preberá európska norma EN 590:2009, takúto požiadavku týkajúcu sa teploty vzplanutia naftového paliva obsahovala.

         Zákon č. XXVIII z roku 1995 o štátnej normalizácii

               15

               § 3 písm. c) a h) zákona č. XXVIII z roku 1995 o štátnej normalizácii stanovuje:
               „Pri štátnej normalizácii sa uplatňujú nasledujúce základné zásady:
               …

                        c)

                        na jednej strane dobrovoľná povaha účasti na štátnej normalizácii a na druhej strane uplatňovanie vnútroštátnych noriem;

                  …

                        h)

                        prispôsobenie sa medzinárodnej a európskej normalizácii“.

               16

               § 6 ods. 1 uvedeného zákona stanovuje:
               „Uplatňovanie vnútroštátnej normy je dobrovoľné.“

               17

               § 8 ods. 1 písm. b) toho istého zákona stanovuje:
               „Úlohy Maďarského úradu pre normalizáciu zahŕňajú:
               …

                        b)

                        uverejňovanie európskych noriem ako vnútroštátnych noriem v súlade s úlohami právnej harmonizácie, ktoré s tým súvisia, a konkrétne v súlade s lehotami stanovenými pre subjekty, ktoré sú členmi európskych normalizačných organizácií“.

         Zákon o spotrebnej dani

               18

               § 110 ods. 13 zákona č. CXXVII z roku 2003 o spotrebnej dani a osobitnej právnej úprave predaja výrobkov podliehajúcich spotrebnej dani (ďalej len „zákon o spotrebnej dani“) stanovuje:
               „Zo zásobníkov iných čerpacích staníc [než čerpacích staníc na zásobovanie lietadiel] možno predávať – a to výlučne prostredníctvom čerpacích zariadení – len… plynové oleje zaradené do položky colného sadzobníka 2710 19 41 a vykurovacie oleje zaradené do položiek sadzobníka 2710 19 41 a 2710 19 45…, ako aj bionaftu a etanol E85, ktoré zodpovedajú platnej maďarskej norme. …“

         Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky

               19

               Dňa 5. októbra 2009 boli zásoby naftového paliva pána Balázsa predmetom daňovej kontroly podľa právnych predpisov o spotrebných daniach.

               20

               Pri rozbore odobratej vzorky sa zistilo, že teplota vzplanutia tohto naftového paliva nebola v súlade s ustanoveniami maďarskej normy MSZ EN 590:2009. Nameraná hodnota totiž namiesto 55 °C stanovených v tejto norme dosahovala 44 °C.

               21

               Miestny orgán Riaditeľstva colnej a daňovej kontroly pre Báčsko‑malokumánsku župu, ktoré je súčasťou Štátnej finančnej a colnej správy, v Kiskörösi (Maďarsko) konštatoval v rozhodnutí z 21. marca 2013, že pán Balázs porušil zákon o spotrebnej dani, a uložil mu povinnosť zaplatiť pokutu za nezaplatenie dane vo výške 4418080 maďarských forintov (HUF) (asi 14138 eur), spotrebnú daň vo výške 883616 HUF (asi 2828 eur), ako aj odmenu za znalecké úkony vo výške 58900 HUF (asi 189 eur). Regionálne riaditeľstvo potvrdilo toto rozhodnutie 13. júna 2013.

               22

               Pán Balázs napadol toto rozhodnutie na Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Správny a pracovný súd v Kecskeméte), pričom sa odvolával najmä na smernicu 98/34, ako aj na zákon č. XXVIII z roku 1995 o štátnej normalizácii, podľa ktorých je uplatnenie vnútroštátnej normy, akou je maďarská norma MSZ EN 590:2009, dobrovoľné.

               23

               Vnútroštátny súd okrem iného uvádza, že táto norma nebola v deň daňovej kontroly vo veci samej dostupná v maďarskom jazyku.

               24

               Za týchto okolností Kecskeméti Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

                        „1.

                        Majú sa článok 4 ods. 1 a článok 5 smernice 98/70 vykladať v tom zmysle, že iná vnútroštátna právna úprava – okrem kvalitatívnych požiadaviek stanovených vo vnútroštátnej právnej úprave prijatej na základe uvedenej smernice – nemôže ukladať dodávateľovi paliva určité kvalitatívne požiadavky, ktoré sú obsiahnuté vo vnútroštátnej norme a ktoré sú k požiadavkám stanoveným v smernici dodatočné?

                        2.

                        Má sa článok 1 body 6 a 11 smernice 98/34 vykladať v tom zmysle, že ak platí technický predpis (v prejednávanej veci vyhláška ministerstva prijatá na základe zákonného splnomocnenia), uplatňovanie vnútroštátnej normy prijatej v tejto oblasti môže byť len dobrovoľné, teda že zákon nemôže vyžadovať jej záväzné uplatňovanie?

                        3.

                        Spĺňa vnútroštátna norma, ktorá v okamihu, v ktorom sa mala podľa správneho orgánu uplatňovať, nie je dostupná v štátnom jazyku, kritérium sprístupnenia vnútroštátnej normy verejnosti stanovené v [článku 1] bode 6 smernice 98/34/ES?“

         O prípustnosti návrhu na začatie prejudiciálneho konania

               25

               Regionálne riaditeľstvo na pojednávaní spochybnilo prípustnosť návrhu na začatie prejudiciálneho konania z dôvodu, že prejudiciálne otázky nijako nesúvisia s vecou samou. Podľa názoru tohto riaditeľstva sa napadnuté rozhodnutie týkalo len nezaplatenej spotrebnej dane a nesankcionovalo osobitne kvalitatívne požiadavky týkajúce sa naftových palív.

               26

               V tejto súvislosti je vhodné pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry pri otázkach týkajúcich sa výkladu práva Únie položených vnútroštátnym súdom v rámci právnej úpravy a skutkových okolností, ktoré tento súd vymedzí na svoju vlastnú zodpovednosť a ktorých správnosť Súdnemu dvoru neprináleží preverovať, platí prezumpcia relevantnosti. Súdny dvor môže odmietnuť rozhodnúť o návrhu podanom vnútroštátnym súdom len vtedy, ak je zjavné, že požadovaný výklad práva Únie nemá žiadnu súvislosť s existenciou alebo predmetom sporu vo veci samej, pokiaľ ide o hypotetický problém, alebo ak Súdny dvor nedisponuje skutkovými a právnymi podkladmi potrebnými na užitočnú odpoveď na otázky, ktoré sa mu položili (pozri najmä rozsudky Budějovický Budvar, C‑478/07, EU:C:2009:521, bod 63; Zanotti, C‑56/09, EU:C:2010:288, bod 15, ako aj Melki a Abdeli, C‑188/10 a C‑189/10, EU:C:2010:363, bod 27).

               27

               V prejednávanom prípade však aj za predpokladu, že cieľom napadnutého rozhodnutia predloženého vnútroštátnemu súdu nie je priamo sankcionovať porušenie kvalitatívnych požiadaviek týkajúcich sa naftových palív, faktom ostáva, ako potvrdilo regionálne riaditeľstvo, že výsledky skúmania týkajúceho sa teploty vzplanutia umožňovali v každom prípade zistiť, že pán Balázs predával palivo, ktoré podlieha vyššej dani, než je daň, ktorá sa uplatňuje na naftové palivo.

               28

               Za týchto okolností nemožno tvrdiť, že výklad práva Únie, o ktorý žiada vnútroštátny súd, zjavne nemá žiadnu súvislosť s predmetom sporu vo veci samej.

               29

               Z toho vyplýva, že návrh na začatie prejudiciálneho konania je prípustný.

         O prejudiciálnych otázkach

         O prvej otázke

               30

               Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa majú článok 4 ods. 1 a článok 5 smernice 98/70 vykladať v tom zmysle, že bránia tomu, aby členský štát vo svojom vnútroštátnom práve stanovil nad rámec požiadaviek tejto smernice ďalšie kvalitatívne požiadavky, akými sú požiadavky týkajúce predmetnej teploty vzplanutia, na uvádzanie naftových palív na trh.

               31

               Na účely zodpovedania tejto otázky treba v prvom rade uviesť, že na jednej strane podľa článku 5 smernice 98/70 žiadny členský štát nesmie zakázať či obmedziť uvádzanie palív, ktoré spĺňajú požiadavky tejto smernice, na trh alebo mu brániť.

               32

               Na druhej strane z právneho základu, z ktorého vychádzali smernica 98/70 a jej následné zmeny, konkrétne článok 100 A Zmluvy o ES a článok 95 ES (teraz článok 114 ZFEÚ), ktorých cieľom je harmonizácia právnych úprav členských štátov na účely vytvorenia a zabezpečenia fungovania vnútorného trhu, ako aj z odôvodnenia 1 tejto smernice vyplýva, že cieľom tejto smernice je aproximácia predpisov členských štátov na účely odstránenia prípadných nezrovnalostí v oblasti špecifikácií palív.

               33

               Tak zo znenia článku 5 smernice 98/70, ako aj z jej účelu vyplýva, že jej cieľom je, najmä pokiaľ ide o špecifikácie určené v článku 4 ods. 1 uvedenej smernice v spojení s jej prílohami II a IV, stanoviť taxatívne požiadavky, od ktorých sa členské štáty môžu odkloniť len za prísnych podmienok stanovených v článku 6 tejto smernice.

               34

               Ako však uviedla generálna advokátka v bodoch 39 až 47 svojich návrhov, konštatovanie v predchádzajúcom bode platí len v medziach pôsobnosti smernice 98/70 ratione materiae, t. j. len pokiaľ ide o technické špecifikácie palív, ktoré má táto smernica harmonizovať.

               35

               Zo znenia článku 1 uvedenej smernice, ktorý vymedzuje rozsah jej pôsobnosti, vyplýva, že táto smernica sa týka technických špecifikácií uplatniteľných na dotknuté palivá na účely ochrany zdravia a životného prostredia.

               36

               Špecifikácie stanovené v prílohách I až IV smernice 98/70 sú v súlade s týmto jej cieľom nazvané „environmentálne špecifikácie“.

               37

               Okrem toho právna úprava odchýlky stanovená v článku 6 uvedenej smernice sa týka len prijímania prísnejších environmentálnych špecifikácií, než sú tie, ktoré sú v nej stanovené, konkrétne – ako vyplýva z odseku 1 tohto článku – tých, ktoré chránia „zdravie obyvateľov v konkrétnej aglomerácii alebo… životné prostredie v konkrétnej ekologicky alebo environmentálne citlivej oblasti“.

               38

               Z toho vyplýva, že cieľom smernice 98/70 nie je harmonizovať všetky kvalitatívne požiadavky alebo technické špecifikácie, ktoré by sa mohli uplatňovať na dotknuté palivá, a v dôsledku toho zakázať členským štátom, aby v tejto súvislosti stanovili obmedzenia alebo výnimky, ale že sa týka len technických špecifikácií palív, ktoré majú environmentálny význam v zmysle uvedenej smernice, t. j. špecifikácií vychádzajúcich z úvah týkajúcich sa zdravia a životného prostredia.

               39

               Pokiaľ však ide o špecifikáciu teploty vzplanutia naftového paliva vo veci samej, treba konštatovať, že tak z technickej definície tohto parametra uvedenej v bode 12 tohto rozsudku, ako aj z tvrdení dotknutých účastníkov na pojednávaní vyplýva, že táto špecifikácia slúži hlavne na zaručenie bezpečnosti naftového paliva ako výrobku a má tiež význam pre fungovanie a ochranu motorov v motorových vozidlách. Cieľom stanovenia teploty vzplanutia je tak okrem iného ochrana spotrebiteľov pred škodami, ktoré by mohli byť spôsobené ich vozidlám.

               40

               Smernica 98/70, najmä jej článok 5, preto nie je uplatniteľná na špecifikáciu, akou je teplota vzplanutia vo veci samej, a teda nebude brániť tomu, aby členské štáty podriaďovali uvádzanie naftového paliva na trh takej požiadavke, keďže táto požiadavka nepredstavuje technickú špecifikáciu týkajúcu sa zdravia a životného prostredia v zmysle tejto smernice.

               41

               Okrem toho treba uviesť, že odôvodnenie 31 smernice 2009/30 výslovne vyzýva k prispôsobeniu normy EN 590:2004 a k „stanoveniu hraničných hodnôt pre technické parametre, ktoré nie sú zahrnuté v uvedenej [prílohe IV smernice 98/70]“, vrátane teploty vzplanutia, čo potvrdzuje aj skutočnosť, že táto smernica nie je a priori prekážkou tohto druhu dodatočných parametrov.

               42

               Za predpokladu, že špecifikácia vo veci samej teda nepatrí do oblasti harmonizovanej smernicou 98/70, treba v prvom rade pripomenúť, že z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že členský štát môže na svojom území podriadiť uvedenie výrobku, na ktorý sa nevzťahujú harmonizované technické špecifikácie alebo technické špecifikácie uznané na úrovni Únie, na trh iba požiadavkám, ktoré sú v súlade s povinnosťami vyplývajúcimi zo ZFEÚ, v prejednávanej veci najmä so zásadou voľného pohybu tovaru uvedenou v článkoch 34 ZFEÚ a 36 ZFEÚ (pozri v tomto zmysle rozsudky Komisia/Portugalsko, C‑432/03, EU:C:2005:669, bod 35, a Lidl Magyarország, C‑132/08, EU:C:2009:281, bod 45).

               43

               V druhom rade treba poznamenať, že podľa článku 8 smernice 98/34 členské štáty musia na účely umožnenia preventívnej kontroly z hľadiska ustanovení týkajúcich sa voľného pohybu tovaru, a najmä pokiaľ ide o odôvodnenie prekážok, ktoré by mohli v tejto súvislosti vzniknúť, oznámiť Komisii návrhy právnych predpisov, na základe ktorých sa technické špecifikácie budú uplatňovať záväzne, ešte predtým, ako tieto predpisy nadobudnú účinnosť (pozri v tomto zmysle rozsudky Sandström, C‑433/05, EU:C:2010:184, bod 42, ako aj Belgische Petroleum Unie a i., C‑26/11, EU:C:2013:44, body 49 a 50).

               44

               Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy treba na prvú otázku odpovedať tak, že článok 4 ods. 1 a článok 5 smernice 98/70 sa majú vykladať v tom zmysle, že nebránia tomu, aby členský štát vo svojom vnútroštátnom práve stanovil nad rámec požiadaviek tejto smernice ďalšie kvalitatívne požiadavky, akými sú požiadavky týkajúce sa teploty vzplanutia vo veci samej, na uvádzanie naftových palív na trh, keďže nejde o technickú špecifikáciu naftových palív týkajúcu sa ochrany zdravia a životného prostredia v zmysle uvedenej smernice.

         O druhej otázke

               45

               Na úvod treba uviesť, že z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že maďarská norma MSZ EN 590:2009, ktorá stanovuje špecifikáciu týkajúcu sa teploty vzplanutia vo veci samej a ktorej cieľom je prebratie európskej normy EN 590:2009, sa záväzne uplatňovala v maďarskom práve podľa § 110 ods. 13 zákona o spotrebnej dani.

               46

               V tomto kontexte sa vnútroštátny súd druhou otázkou v podstate pýta, či sa má článok 1 body 6 a 11 smernice 98/34 vykladať v tom zmysle, že bráni tomu, aby členský štát stanovil záväznosť vnútroštátnej normy, akou je maďarská norma MSZ EN 590:2009 vo veci samej.

               47

               V tejto súvislosti treba po prvé konštatovať, že nič nenaznačuje, že by z článku 1 bodu 6 smernice 98/34, ktorý obsahuje len definíciu toho, čo predovšetkým tvorí európsku alebo vnútroštátnu normu v zmysle tejto smernice, a z bodu 11 tohto článku, ktorý definuje pojem „technický predpis“, vyplývalo, že zákonodarca členského štátu nemôže stanoviť – v celom rozsahu alebo čiastočne – záväznosť takejto normy.

               48

               Po druhé treba konštatovať, že zo znenia článku 8 ods. 1 prvého pododseku smernice 98/34 vyplýva, že členský štát môže stanoviť záväznosť európskej alebo medzinárodnej normy jej prebratím do technického predpisu, ktorý má vo svojej podstate záväznú silu. Ako uviedla generálna advokátka v bode 65 svojich návrhov, neexistuje žiadny dôvod na to, aby sa mohlo predpokladať, že by to bolo inak v prípade vnútroštátnej normy, najmä ak táto norma zodpovedá európskej norme, ako je to vo veci samej.

               49

               Za týchto okolností treba na druhú otázku odpovedať tak, že článok 1 body 6 a 11 smernice 98/34 sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni tomu, aby členský štát stanovil záväznosť vnútroštátnej normy, akou je maďarská norma MSZ EN 590:2009 vo veci samej.

         O tretej otázke

               50

               Na úvod treba konštatovať, že z informácií poskytnutých vnútroštátnym súdom vyplýva, že vnútroštátna norma MSZ EN 590:2009 nebola v čase skutkových okolností vo veci samej dostupná v maďarskom jazyku, ale len v anglickom jazyku.

               51

               V tomto kontexte a z hľadiska kritéria sprístupnenia noriem verejnosti stanoveného v článku 1 bode 6 smernice 98/34 sa vnútroštátny súd svojou treťou otázkou v podstate pýta, či sa má toto ustanovenie vykladať v tom zmysle, že vyžaduje, aby vnútroštátna norma v zmysle uvedeného ustanovenia bolo dostupná v úradnom jazyku dotknutého členského štátu.

               52

               V tejto súvislosti, ako už bolo uvedené v bode 47 tohto rozsudku, článok 1 bod 6 smernice 98/34 zahŕňa len definíciu toho, čo tvorí normu na účely tejto smernice, keďže cieľom tohto ustanovenia okrem iného nie je stanoviť samotné požiadavky týkajúce sa noriem, ale zaviesť postup pri poskytovaní informácií v oblasti noriem a technických predpisov, a teda preventívnu kontrolu z hľadiska ochrany voľného pohybu tovaru (pozri v tomto zmysle rozsudok Belgische Petroleum Unie a i., C‑26/11, EU:C:2013:44, bod 49).

               53

               Keďže uvedená smernica v tomto zmysle nič neuvádza, z jej článku 1 bodu 6 nemožno vyvodiť požiadavku, že norma v zmysle tohto ustanovenia dostupná v anglickom jazyku musí byť sprístupnená aj v jazyku dotknutého členského štátu.

               54

               Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy treba na tretiu otázku odpovedať tak, že článok 1 bod 6 smernice 98/34 sa má vykladať v tom zmysle, že nevyžaduje, aby bola norma v zmysle uvedeného ustanovenia sprístupnená v úradnom jazyku dotknutého členského štátu.

         O trovách

               55

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol takto:

                           1.

                           Článok 4 ods. 1 a článok 5 smernice Európskeho parlamentu a Rady 98/70/ES z 13. októbra 1998 týkajúcej sa kvality benzínu a naftových palív, a ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 93/12/ES, zmenenej a doplnenej nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1882/2003 z 29. septembra 2003, sa majú vykladať v tom zmysle, že nebránia tomu, aby členský štát vo svojom vnútroštátnom práve stanovil nad rámec požiadaviek tejto smernice ďalšie kvalitatívne požiadavky, akými sú požiadavky týkajúce sa teploty vzplanutia vo veci samej, na uvádzanie naftových palív na trh, keďže nejde o technickú špecifikáciu naftových palív týkajúcu sa ochrany zdravia a životného prostredia v zmysle uvedenej smernice.

                           2.

                           Článok 1 body 6 a 11 smernice Európskeho parlamentu a Rady 98/34/ES z 22. júna 1998, ktorou sa stanovuje postup pri poskytovaní informácií v oblasti technických noriem a predpisov, ako aj pravidiel vzťahujúcich sa na služby informačnej spoločnosti, zmenenej a doplnenej smernicou Rady 2006/96/ES z 20. novembra 2006, sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni tomu, aby členský štát stanovil záväznosť vnútroštátnej normy, akou je maďarská norma MSZ EN 590:2009 vo veci samej.

                           3.

                           Článok 1 bod 6 smernice 98/34, zmenenej a doplnenej smernicou 2006/96, sa má vykladať v tom zmysle, že nevyžaduje, aby bola norma v zmysle uvedeného ustanovenia sprístupnená v úradnom jazyku dotknutého členského štátu.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: maďarčina.


title: Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) z 26. februára 2008. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Luxemburskému veľkovojvodstvu. # Nesplnenie povinnosti členským štátom - Smernica 2005/51/ES - Verejné zmluvy - Postupy verejného obstarávania. # Vec C-273/07.

text:
      Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) z 26. februára 2008 – Komisia/Luxembursko
      (vec C‑273/07)
      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Smernica 2005/51/ES – Verejné zmluvy – Postupy verejného obstarávania“
      1.                     Žaloba o nesplnenie povinnosti – Skúmanie dôvodnosti Súdnym dvorom – Stav, ktorý treba zohľadniť – Stav ku dňu uplynutia lehoty
            stanovenej odôvodneným stanoviskom (článok 226 ES) (pozri bod 9)
      2.                     Členské štáty – Povinnosti – Vykonanie smerníc – Nesplnenie povinnosti – Odôvodnenie založené na vnútroštátnom poriadku –
            Neprípustnosť (článok 226 ES) (pozri bod 10)
      Predmet

               Nesplnenie povinnosti členským štátom – Neprijatie v stanovenej lehote všetkých ustanovení potrebných na dosiahnutie súladu
                  so smernicou Komisie 2005/51/ES zo 7. septembra 2005, ktorou sa mení a dopĺňa príloha XX k smernici Európskeho parlamentu
                  a Rady 2004/17/ES a príloha VIII k smernici Európskeho parlamentu a Rady 2004/18/ES o verejnom obstarávaní (Ú. v. EÚ L 257,
                  s. 127)

            Výrok

                  1.

                  	Luxemburské veľkovojvodstvo si tým, že neprijalo všetky zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie
                     súladu so smernicou Komisie 2005/51/ES zo 7. septembra 2005, ktorou sa mení a dopĺňa príloha XX k smernici Európskeho parlamentu
                     a Rady 2004/17/ES a príloha VIII k smernici Európskeho parlamentu a Rady 2004/18/ES o verejnom obstarávaní, nesplnilo povinnosti,
                     ktoré mu vyplývajú z tejto smernice.

                  2.

                  	Luxemburské veľkovojvodstvo je povinné nahradiť trovy konania.


Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 26. apríla 1988. # Hauptzollamt Hamburg-Jonas proti Firma P. Krücken. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Bundesfinanzhof - Nemecko. # Predbežné stanovenie. # Vec 316/86.


Rozsudok Súdneho dvora zo 4. októbra 1979. # P. Dumortier frères SA a iní proti Rade Európskych spoločenstiev. # Spojené veci 64 a 113/76, 167 a 239/78, 27, 28 a 45/79.


title: Rozsudok Súdu pre verejnú službu (tretia komora) z 11. septembra 2008.#Juana Maria Coto Moreno proti Európskej komisii.#Vec F-127/07.

text:
ROZSUDOK SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU (tretia komora)
      z 11. septembra 2008
      Vec F‑127/07
      Juana Maria Coto Moreno
      proti
      Komisii Európskych spoločenstiev
      „Verejná služba – Úradníci – Verejné výberové konanie – Nezapísanie do zoznamu úspešných uchádzačov – Hodnotenie písomných a ústnych skúšok“
      Predmet: Žaloba podaná podľa článku 236 ES a článku 152 AE, ktorou J. M. Coto Moreno navrhuje v podstate zrušiť rozhodnutie výberovej
         komisie výberového konania EPSO/AD/28/05 z 12. februára 2007 o nezapísaní žalobkyne do zoznamu úspešných uchádzačov uvedeného
         výberového konania, rozhodnúť, že príslušné orgány majú zapísať jej meno do zoznamu úspešných uchádzačov a zaviazať Komisiu
         na zaplatenie náhrady za odbornú, finančnú a nemajetkovú ujmu, ktorá jej udajne vznikla

      Rozhodnutie: Žaloba žalobkyne sa zamieta. Každý účastník konania znáša svoje vlastné trovy konania.

      Abstrakt
      1.      Úradníci – Výberové konanie – Posúdenie spôsobilosti uchádzačov
      (Služobný poriadok úradníkov, príloha III článok 5)
      2.      Úradníci – Výberové konanie – Výberová komisia – Dodržanie tajnosti rokovania
      (Služobný poriadok úradníkov, príloha III článok 6)
      1.      Posúdenia, ktoré výberová komisia výberového konania vykonáva, keď hodnotí vedomosti a schopnosti uchádzačov, sú vyňaté spod
         kontroly súdom Spoločenstva. To neplatí, ak ide o zhodu číselnej známky so slovnými posúdeniami výberovej komisie. Táto zhoda,
         ktorá je zárukou rovnosti zaobchádzania s uchádzačmi, je totiž jedným z pravidiel, ktoré upravujú prácu výberovej komisie,
         ktorých dodržiavanie prislúcha súdu overiť. Navyše zhoda číselnej známky a slovného posúdenia môže byť zo strany súdu predmetom
         nezávislej kontroly posúdenia výkonov uchádzačov vykonaného výberovou komisiou, ktorú súd Spoločenstva odmieta vykonať, iba
         ak sa kontrola zhody obmedzuje na overenie neexistencie zjavného nesúladu. Práve z tohto dôvodu prislúcha súdu Spoločenstva
         overiť, či sa s prihliadnutím na slovné posúdenie zapísané na hodnotení skúšky výberová komisia nedopustila zjavne nesprávneho
         posúdenia pri stanovení známky za túto skúšku.

      Skutočnosť, že uchádzač dosiahol minimálnu známku, ktorá mu umožňuje dostaviť sa na ústnu skúšku, aj keď jeho písomné odpovede
         boli celkovo považované za viac než dostatočné, sa nepovažuje za zjavnú nezhodu medzi známkou a slovným posúdením. V dôsledku
         toho sa z porovnania medzi známkou udelenou za písomnú skúšku dotknutej osoby a slovnými posúdeniami výberovej komisie za
         túto skúšku nemôže vyvodiť zjavne nesprávne posúdenie.

      (pozri body 33, 34 a 38)
      2.      Povinnosť odôvodnenia rozhodnutia výberovej komisie musí byť na jednej strane zladená s tajnosťou jej rokovaní. Zachovanie
         tejto tajnosti bráni tak zverejneniu postojov zaujatých jednotlivými členmi výberových komisií, ako aj odhaleniu akejkoľvek
         skutočnosti, ktorá súvisí s posúdeniami osobnej alebo porovnávacej povahy týkajúcimi sa uchádzačov. Na druhej strane je potrebné,
         aby povinnosť odôvodnenia nadmerne nezaťažovala činnosť výberových komisií a prácu orgánov riadenia zamestnancov. Práve z tohto
         dôvodu vo výberovom konaní s veľkým počtom účastníkov predstavuje oznámenie známok dosiahnutých v rôznych skúškach dostatočné
         odôvodnenie rozhodnutí prijatých výberovou komisiou vo vzťahu ku každému uchádzačovi.

      (pozri body 55 – 57)
      Odkaz:
      Súdny dvor: 28. februára 1980, Bonu/Rada, 89/79, Zb. s. 553, bod 6; 4. júla 1996, Parlament/Innamorati, C‑254/95 P, Zb. s. I‑3423,
         body 24 a 31; 28. februára 2008, Neirinck/Komisia, C‑17/07 P, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, bod 58

ROZSUDOK SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU EURÓPSKEJ ÚNIE (tretia komora)

      z 11. septembra 2008 (*)

      „Verejná služba – Úradníci – Verejné výberové konania – Nezapísanie do zoznamu úspešných uchádzačov – Hodnotenie písomných a ústnych skúšok“
      Vo veci F‑127/07,
      ktorej predmetom je žaloba podaná podľa článkov 236 ES a 152 AE,
      Juana Maria Coto Moreno, úradníčka Komisie Európskych spoločenstiev, bydliskom v Gaborone (Botswana), v zastúpení: K. Lemmens a C. Doutrelepont, advokáti,

      žalobkyňa,
      proti
      Komisii Európskych spoločenstiev, v zastúpení: B. Eggers a M. Velardo, splnomocnené zástupkyne,

      žalovanej,
      SÚD PRE VEREJNÚ SLUŽBU (tretia komora),
      v zložení: predseda komory P. Mahoney, sudcovia H. Kanninen a S. Gervasoni (spravodajca),
      tajomník: R. Schiano, referent,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 11. júna 2008,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Žalobou podanou do kancelárie Súdu pre verejnú službu faxom 30. októbra 2007 (podanie originálu sa uskutočnilo 6. novembra
         toho istého roku) pani Coto Moreno v podstate navrhuje, aby Súd pre verejnú službu zrušil rozhodnutie z 12. februára 2007,
         ktorým výberová komisia pre výberové konanie EPSO/AD/28/05 odmietla zapísať jej meno do zoznamu úspešných uchádzačov, rozhodol,
         že príslušné orgány musia zapísať jej meno do uvedeného zoznamu a uložil Komisii Európskych spoločenstiev, aby zaplatila náhradu
         škody spolu s úrokmi za profesijnú, majetkovú a nemajetkovú ujmu, ktorá jej bola údajne spôsobená.

       Skutkové okolnosti
      2        Dňa 16. septembra 2004 bola žalobkyňa menovaná za úradníčku v platovej triede B*3 a pridelená na zastúpenie Komisie v Botswane.

      3        Žalobkyňa sa prihlásila do výberového konania EPSO/AD/28/05, ktorého cieľom bolo vytvoriť zoznam 100 úspešných uchádzačov
         na účely prijatia do zamestnania referentov v platovej triede AD 5 v oblasti „Správa finančných prostriedkov“.

      4        Ako vyplýva z oznámenia o výberovom konaní EPSO/AD/28/05 uverejneného v Úradnom vestníku Európskej únie 20. júla 2005 (Ú. v. EÚ C 178 A, s. 3, ďalej len „oznámenie o výberovom konaní“), toto výberové konanie pozostávalo s troch
         fáz.

      5        Po prvé výberové konanie sa začínalo tromi predbežnými testami v druhom jazyku, ktorý si zvolil uchádzač, ktoré spočívali
         v otázkach s výberom z ponúknutých možných odpovedí. Uchádzači, ktorí získali minimum požadované v každom z týchto testov
         a ktorí sa zaradili medzi 300 najlepších uchádzačov, boli pripustení k písomnej skúške.

      6        Po druhé písomná skúška v hlavnom jazyku uchádzača sa týkala témy podľa jeho výberu vo vzťahu k oblasti výberového konania
         a jej cieľom bolo zhodnotiť vedomosti uchádzača, jeho schopnosti porozumenia, analytické a syntetické schopnosti, ako aj štylistické
         schopnosti. Skúška bola hodnotená známkou od 0 do 50 a požadované minimum bolo 25 bodov. Uchádzači, ktorí získali minimum
         požadované na písomnej skúške a ktorí sa zaradili medzi 150 najlepších uchádzačov, boli vyzvaní, aby sa dostavili na ústnu
         skúšku.

      7        Po tretie ústna skúška, stále v hlavnom jazyku uchádzača, mala výberovej komisii umožniť posúdiť jeho spôsobilosť plniť svoje
         úlohy zodpovedajúce pracovnému miestu, ktoré sa malo na základe výberového konania obsadiť. Týkala sa špecifických vedomostí
         súvisiacich s oblasťou výberového konania a znalostí o Európskej únii, jej inštitúcií a politík. Vedomosti boli takisto skúšané
         v druhom jazyku, ako aj schopnosť prispôsobiť sa práci v multikultúrnom prostredí v rámci európskej verejnej služby. Skúška
         bola hodnotená známkou od 0 do 50, s požadovaným minimom 25 bodov.

      8        Predbežné testy a písomná skúška sa konali 31. marca 2006. Žalobkyňa ich úspešne absolvovala a bola pozvaná na ústnu skúška,
         ktorá sa konala 10. januára 2007 v Bruseli.

      9        Listom z 12. februára 2007 informoval Európsky úrad pre výber zamestnancov (EPSO) žalobkyňu, že výberová komisia nezapísala
         jej meno do zoznamu úspešných uchádzačov, pretože jej výsledok nebol uvedený medzi 100 najlepšími výsledkami (ďalej len „sporné
         rozhodnutie“). Zatiaľ čo totiž posledný uchádzač získal 56,1 bodov, žalobkyňa dosiahla len 54 bodov, a to 25/50 z písomnej
         skúšky a 29/50 z ústnej skúšky.

      10      V liste zaslanom EPSO 22. februára 2007 bola žalobkyňa prekvapená známkou, ktorú dosiahla na ústnej skúške, podala pripomienky
         k tejto skúške a nakoniec požiadala o opätovné preskúmanie svojej písomnej a ústnej skúšky výberovou komisiou.

      11      Listom z 22. marca 2007 predseda výberovej komisie žalobkyni odpovedal, že výberová komisia potom, čo vykonala opätovné preskúmanie
         jej písomnej a ústnej skúšky, potvrdila výsledok žalobkyne a zaslala jej kópiu písomnej skúšky, ako aj hodnotenie výberovej
         komisie.

      12      Z hodnotenia výberovej komisie žalobkyne vyplýva, že táto komisia rozhodla, že odpoveď žalobkyne na prvú otázku bola z hľadiska
         vedomostí „dostatočná, ale chýbali detaily“, a z hľadiska jej analytických, syntetických a štylistických schopností „dobrá“.
         Pokiaľ ide o odpoveď na otázku č. 3, ktorú si žalobkyňa zvolila ako tému skúšky spomedzi otázok č. 2, č. 3 a č. 4, výberová
         komisia skonštatovala, že „chýbali niektoré pojmy“, a kvalifikovala odpoveď z hľadiska vedomostí ako „dostatočnú“ a z hľadiska
         analytických, syntetických a štylistických schopností ako „dobrú“.

      13      Dňa 29. marca 2007 žalobkyňa poslala EPSO ďalší list, v ktorom tvrdila, že na svoje pripomienky k ústnej skúške nedostala
         dostatočnú odpoveď a považovala poznámky výberovej komisie sa dosť stručné. Žiadala tiež o bodové hodnotenie k poznámkam „dostatočný“
         a „dobrý“. Nakoniec žalobkyňa spochybnila posúdenie svojej odpovede na otázku č. 3 písomnej skúšky.

      14      Listom z 2. mája 2007 predseda výberovej komisie opäť odpovedal žalobkyni. Konkrétne odôvodnil posúdenie písomnej skúšky žalobkyne
         výberovou komisiou. Uviedol, že štyri kritériá na posúdenie tejto skúšky nemali rovnakú hodnotu, pričom vedomosti v oblasti
         skúšky sa považovali za dôležitejšie ako schopnosti porozumenia, analytické a vyjadrovacie schopnosti. Predseda výberovej
         komisie uviedol, že pokiaľ ide o prvú otázku, nedostatky v obsahu eseje boli vyrovnané kvalitou analýzy, syntézy a štylistiky,
         čo umožnilo žalobkyni dosiahnuť známku 25/50.

      15      Pokiaľ ide o posúdenie odpovede na otázku č. 3, predseda výberovej komisie v liste z 2. mája 2007 uviedol nasledujúce vysvetlenia:

      „Keďže ste požiadali o viac konkrétnych detailov týkajúcich sa Vašej odpovede na otázku 3, výberová komisia zastáva názor,
         že Vaša odpoveď obsahovala viaceré nedostatky. Po prvé výberové kritériá neboli vysvetlené ani odôvodnené. Aké boli ciele
         navrhovaných limitov? Prečo by mal mať obrat hodnotu desaťnásobku zákazky? Prečo by malo byť 50 % obratu dosiahnutých v oblasti
         zákazky? Prečo by sa muselo 50 % zamestnancov venovať oblasti zákazky? Atď.

      Pokiaľ ide o zadávacie kritériá, neboli uvedené výkon a kvalita zariadenia. Také kritériá, ako je napríklad miera odpisovania
         sadzba a vzťah medzi nákladmi na nákup a nákladmi na údržbu, neboli spomenuté. Kritériá súvisiace so skúsenosťami zamestnancov
         a spoločnosti sú zjavne výberovými a nie zadávacími kritériami; nebol spomenutý ani základný, ale veľmi dôležitý dátum dodávky.

      Okrem toho citované zmluvné doložky neboli vždy relevantné (napríklad záruka predbežného financovania) pre takúto zákazku,
         ale iné, možno dôležitejšie doložky chýbali, ako je doložka o sankciách v prípade omeškania alebo nesplnenia, o zmluvnej zodpovednosti
         za škodu spôsobenú nesplnením povinností, o povinnosti uzavrieť profesijné poistenie. Neboli uvedené ani doložky o odstúpení
         od zmluvy v prípade profesijného pochybenia.“ [neoficiálny preklad]

      (« As you specifically requested more detail as regards your answer to question 3, the opinion of the Board is that your answer
         contained many weaknesses. First, the selection criteria were not explained or justified. What were the purposes of the proposed
         ceilings ? Why would the turnover have to be 10 times the value of the market ? Why did 50 % of the turnover have to come
         from the tender domain? Why would 50 % of the personnel have to be dedicated to the tender domain ? etc.

      As regards the award criteria there was no mention of performance and quality of the equipment. Criteria such as the rate
         of becoming obsolete and the purchase cost versus maintenance, for example, were not mentioned. The criteria on the experience
         of the personnel and the company are clearly selection criteria and not award criteria ; the simple but crucial date of delivery
         was also not mentioned.

      Further the contractual clauses given were not always pertinent (e.g. Pre-financing guarantee) for such a market, but other
         more important possible clauses were missing such as a clause for the sanctions in case of delay or non-function, the contractual
         responsibility for damages resulting from faults, the obligation to subscribe a professional insurance. Clauses for cancelling
         the contract in case of professional misconduct were also not mentioned. »)

      16      Dňa 3. mája 2007 podala žalobkyňa sťažnosť proti spornému rozhodnutiu. Rozhodnutím z 31. júla toho roku menovací orgán túto
         sťažnosť zamietol.

       Návrhy účastníkov konania
      17      Žalobkyňa navrhuje, aby Súd pre verejnú službu:

      –        zrušil sporné rozhodnutie,
      –        uložil Komisii, aby jej zaplatila náhradu škody vo výške 25 000 eur za nemajetkovú ujmu, ktorá jej bola údajne spôsobená,
      –        uložil Komisii, aby jej vyplatila náhradu škody vo výške 8 000 eur zodpovedajúcej odmene jej advokátov,
      –        rozhodol, že príslušné orgány musia zapísať jej meno do zoznamu úspešných uchádzačov alebo subsidiárne, ak by k zapísaniu
         nedošlo, zaplatil jej náhradu škody vo výške 384 000 eur za majetkovú ujmu, ktorá jej bola údajne spôsobená,

      –        zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.
      18      Komisia navrhuje, aby Súd pre verejnú službu:

      –        zamietol žalobu,
      –        zaviazal žalobkyňu na náhradu trov konania.
       O návrhoch na neplatnosť
      19      Na podporu týchto návrhov na neplatnosť žalobkyňa uvádza štyri žalobné dôvody:

      –        prvý žalobný dôvod založený na zjavne nesprávnom posúdení, ktorého sa dopustila výberová komisia pri posúdení jej odpovedí
         na písomnej a ústnej skúške,

      –        druhý žalobný dôvod založený na porušení oznámenia o výberovom konaní, zásady rovnosti a „zásady primeranosti“,
      –        tretí žalobný dôvod založený na porušení povinnosti odôvodnenia,
      –        štvrtý žalobný dôvod založený na zjavne nesprávnom posúdení súvisiacom s neexistenciou zhody medzi číselnou známkou písomnej
         skúšky a slovnými posúdeniami výberovej komisie.

       O prvom a štvrtom žalobnom dôvode založenom na zjavne nesprávnom posúdení, ktorého sa dopustila výberová komisia
       Tvrdenia účastníkov konania
      –       O prvom žalobnom dôvode založenom na zjavne nesprávnom posúdení, ktorého sa dopustila výberová komisia pri posúdení odpovedí
         žalobkyne na písomnej a ústnej skúške

      20      Žalobkyňa v prvom rade tvrdí, že výberová komisia sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia, keď spomenula „viaceré nedostatky“
         jej odpovede na otázku č. 3 písomnej skúšky. Na jednej strane žalobkyni nemôže byť vytýkané, že nevysvetlila a neodôvodnila
         výberové kritériá týkajúce sa hospodárskej a technickej kapacity uchádzajúcich sa podnikov, keďže sa od uchádzačov vyžadovalo,
         aby vymedzili výberové kritériá, a nie aby odôvodnili svoju voľbu. Okrem toho výberové kritériá uvádzané žalobkyňou boli také
         samozrejmé, že by bolo vysvetlenie alebo odôvodnenie ich voľby nadbytočné. Na druhej strane výberové kritériá predložené žalobkyňou
         sú relevantné a zároveň používané v praxi, pretože sú uvedené v „Praktickom sprievodcovi pre zmluvné konania v rámci vonkajších
         činností“ Komisie. Keďže žalobkyňa spomenula kritériá tohto sprievodcu Komisie, výberová komisia sa nemohla domnievať, že
         jej odpoveď obsahuje „viaceré nedostatky“.

      21      V druhom rade sa výberová komisia takisto dopustila zjavne nesprávneho posúdenia tým, že rozhodla, že skúsenosti zamestnancov
         a podniku boli žalobkyňou nesprávne citované ako zadávacie kritériá, aj keď išlo o výberové kritériá. „Praktický sprievodca
         pre zmluvné konania v rámci vonkajších činností“ Komisie totiž spomína curriculum vitae navrhovaných odborníkov medzi zadávacími kritériami pre zákazky na poskytnutie služieb. Výberová komisia tak porušila pravidlá,
         ktoré si stanovila sama Komisia a v dôsledku toho porušila zásadu patere legem quam ipse fecisti (dodržiavaj zákon, ktorý si sám vytvoril).

      22      V treťom rade výberová komisia nesprávne tvrdila, že zmluvné doložky navrhnuté žalobkyňou na účely zaručenia kvality výrobkov
         a služieb a obmedzenia finančných rizík neboli vždy relevantné. Záruka predbežného financovania citovaná výberovou komisiou
         v liste z 2. mája 2007 ako príklad, je naopak nielen relevantná, ale dokonca povinná v zmluvách uzavretých Európskym rozvojovým
         fondom (FED).

      23      Nakoniec na otázku položenú na ústnej skúške, ako možno znížiť riziko finančných strát v dôsledku zmien výmenného kurzu v rámci
         zmluvy uzavretej medzi zmluvnými stranami z krajín, ktoré majú rôzne meny, podala žalobkyňa odpoveď, ktorá je v súlade s praxou
         FED: platiť cenu s využitím oboch mien a stanoviť zmluvné doložky umožňujúce zmenu ceny. Výberová komisia teda nesprávne považovala
         túto odpoveď sa nedostatočnú.

      24      Komisia pripomína obmedzenú povahu kontroly vykonávanej Súdom pre verejnú službu nad posúdeniami výberovej komisie.

      25      Pokiaľ ide o písomnú skúšku, Komisia sa domnieva, že rôzne odkazy na „Sprievodcu Úradu pre spoluprácu EuropAid“, ktoré uviedla
         žalobkyňa vo svojej žalobe, aby preukázala dôvodnosť svojich odpovedí, jasne ukazujú na omyl v chápaní. Tento sprievodca sa
         zaoberal zákazkami na poskytnutie služieb uzavretých FED, zatiaľ čo znenie otázok písomnej skúšky nespomínalo FED a týkalo
         sa zákaziek na dodávku tovaru.

      –       O štvrtom žalobnom dôvode založenom na zjavnej neexistencii zhody medzi číselnou známkou z písomnej skúšky a slovnými posúdeniami
         výberovej komisie.

      26      Žalobkyňa tvrdí, že výberová komisia sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia, keď vyjadrila posúdenie jej písomnej skúšky
         v jednej číselnej známke. Keďže výberová komisia považovala jej odpovede za „dostatočné“ s ohľadom na vedomosti a „dobré“
         s ohľadom na jej schopnosti porozumenia, analytické, syntetické a štylistické schopnosti, ktoré nimi preukázala, výberová
         komisia sa zjavne zmýlila, keď jej dala známku 25/50, teda minimálnu známku na pripustenie k ústnej skúške.

      27      Tým, že žalobkyni dala známku 25/50, výberová komisia okrem toho porušila zásadu rovnosti. Výberová komisia totiž pristupovala
         k žalobkyni ako ku ktorémukoľvek uchádzačovi, ktorý dosiahol dvakrát posúdenie „dostatočný“ pre svoje vedomosti a dvakrát
         posúdenie „dostatočný“ pre svoje analytické a syntetické schopnosti a schopnosti porozumenia a štylistiky. Žalobkyňa sa domnieva,
         že jej známka mala odrážať to, že pre všetky kritériá, ktoré sa nevzťahovali na vedomosti, dosiahla známku „dobrý“.

      28      V každom prípade známka dosiahnutá na písomnej skúške nie je primeraná k posúdeniu uvedenému v hodnotení.

      29      Komisia uvádza, že medzi číselnou známkou 25/50 a jej poznámkami nie je žiadny nesúlad. Ako to totiž vysvetlil predseda výberovej
         komisie vo svojom liste z 2. mája 2007, vedomosti v oblasti výberového konania mali pri hodnotení uchádzačov rozhodujúci význam.
         Aj keby bol medzi číselnou známkou a poznámkami nesúlad, bol by celkom zanedbateľný a v žiadnom prípade nie zjavný.

       Posúdenie Súdom pre verejnú službu
      30      Žalobkyňa poukazuje na dve zjavne nesprávne posúdenia, a to prvé, ktoré postihuje posúdenia výkonov uchádzačov výberovou komisiou
         a druhé, ktoré sa dotýka zhody medzi číselnou známkou z písomnej skúšky a slovnými posúdeniami výberovej komisie.

      31      Na úvod je potrebné pripomenúť rozsah kontroly, ktorú vykonáva Súd pre verejnú službu nad rozhodnutím, ktorým výberová komisia
         pre výberové konanie odmieta zapísať uchádzača do zoznamu úspešných uchádzačov.

      32      Keď Súd pre verejnú službu prejednáva zákonnosť takéhoto rozhodnutia, preskúmava dodržanie uplatniteľných právnych pravidiel,
         teda najmä procesných pravidiel, vymedzených v služobnom poriadku a oznámení o výberovom konaní, a pravidiel, ktoré upravujú
         práce výberovej komisie, konkrétne povinnosť nestrannosti výberovej komisie a dodržanie rovnosti zaobchádzania s uchádzačmi
         touto komisiou (rozsudky Súdu prvého stupňa z 5. marca 2003, Staelen/Parlament, T‑24/01, Zb. VS s. I‑A‑79 a II‑423, body 47
         až 52; z 25. júna 2003, Pyres/Komisia, T‑72/01, Zb. VS. s. I‑A‑169 a II‑861, body 32 až 42, a z 10. novembra 2004, Vonier/Komisia,
         T‑165/03, Zb. VS s. I‑A‑343 a II‑1575, bod 39), ako aj neexistenciu zneužitia právomoci (rozsudok Súdneho dvora z 9. októbra
         1974, Campogrande a. i./Komisia, 112/73, 144/73 a 145/73, Zb. s. 957, body 34 až 53; rozsudok Súdu prvého stupňa z 11. februára
         1999, Jiménez/ÚHVT, T‑200/97, Zb. VS s. I‑A‑19 a II‑73, body 43 až 57). V niektorých prípadoch, v ktorých výberová komisia
         nedisponuje voľnou úvahou, sa môže táto kontrola týkať správnosti skutočností, z ktorých výberová komisia vychádzala pri prijatí
         svojho rozhodnutia (rozsudok Súdu prvého stupňa z 12. marca 2008, Giannini/Komisia, T‑100/04, zatiaľ neuverejnený v Zbierke,
         body 277 a 278).

      33      Naopak posúdenia, ktoré výberová komisia vykonáva, keď hodnotí vedomosti a schopnosti uchádzačov, sú vyňaté spod kontroly
         Súdu pre verejnú službu (rozsudok Campogrande a. i./Komisia, už citovaný, bod 53; rozsudok Súdu prvého stupňa z 26. januára
         2005, Roccato/Komisia, T‑267/03, Zb. VS s. I‑A‑1 a II‑1, bod 42).

      34      To neplatí, ak ide o zhodu číselnej známky so slovnými posúdeniami výberovej komisie. Táto zhoda, ktorá je zárukou rovnosti
         zaobchádzania s uchádzačmi, je totiž jedným z pravidiel, ktoré upravujú práce výberovej komisie, ktorých dodržiavanie prislúcha
         overiť v súlade s vyššie uvedenou judikatúrou súdu. Navyše zhoda číselnej známky a slovného posúdenia môže byť na strane Súdu
         pre verejnú službu predmetom nezávislej kontroly posúdenia výkonov uchádzačov vykonaného výberovo komisiou, ktorú Súd pre
         verejnú službu odmieta vykonať, iba ak sa kontrola zhody obmedzuje na overenie neexistencie zjavného nesúladu. Páve z tohto
         dôvodu v rozsudku z 13. decembra 2007, Van Neyghem/Komisia (F‑73/06, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, bod 87) Súd pre verejnú
         službu preskúmal, či sa s prihliadnutím na slovné posúdenie zapísané na hodnotení písomnej skúšky výberová komisia nedopustila
         zjavne nesprávneho posúdenia pri stanovení známky za túto skúšku.

      35      V prvom rade z judikatúry pripomenutej v bode 33 tohto rozsudku vyplýva, že žalobkyňa na Súde pre verejnú službu nemôže užitočne
         uplatňovať zjavne nesprávne posúdenie, ktoré sa podľa jej názoru dotýka posúdenia výkonov uchádzačov výberovou komisiou, a že
         preto musí byť prvý žalobný dôvod zamietnutý.

      36      Z bodu 34 tohto rozsudku v druhom rade vyplýva, že Súdu pre verejnú službu napriek tomu prináleží preskúmať, či výberová komisia
         pre výberové konania nedala žalobkyni známku, ktorá je v zjavnom nesúlade so slovnými posúdeniami, ktoré uviedla do hodnotenia
         jej písomnej skúšky.

      37      Žalobkyňa v podstate uvádza, že výberová komisia sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia tým, že jej za písomnú skúšku udelila
         25/50, teda najnižšiu známku, na základe ktorej mohla byť pripustená k ústnej skúške, aj keď jej odpovede na obe otázky na
         písomnej skúške považovala za „dostatočné“, pokiaľ ide o vedomosti a „dobré“ z hľadiska analytických, syntetických a štylistických
         schopností.

      38      Je potrebné pripomenúť, že v rámci výberového konania je hodnota výkonov uchádzačov posudzovaná relatívne a nič nebráni najmä
         tomu, aby boli k absolvovaniu ústnej skúšky pripustení výlučne uchádzači, ktorí sú považovaní za uchádzačov na dobrej úrovni.
         Žalobkyňa teda nemôže zo známky, ktorú dosiahla na písomnej skúške (25/50), ktorá stačila len na to, aby bola pripustená k absolvovaniu
         ústnej skúšky, dôvodne vyvodzovať, že výberová komisia nepovažovala jej písomnú skúšku za uspokojivú. Za týchto podmienok
         sa skutočnosť, že žalobkyňa dosiahla minimálnu známku, ktorá jej umožňuje dostaviť sa na ústnu skúšku, aj keď jej písomné
         odpovede boli celkovo považované za viac než dostatočné, nepovažuje za zjavnú nezhodu medzi známkou a slovným posúdením. V dôsledku
         toho nemôže byť v prejednávanej veci z porovnania medzi známkou udelenou za písomnú skúšku dotknutej osoby a slovnými posúdeniami
         výberovej komisie za túto skúšku vyvodené zjavne nesprávne posúdenie.

      39      Štvrtý žalobný dôvod musí byť teda zamietnutý.

       O druhom žalobnom dôvode založenom na porušení oznámenia o výberovom konaní, zásady rovnosti a „zásady primeranosti“
       Tvrdenia účastníkov konania
      40      Podľa žalobkyne, aj keď oznámenie o výberovom konaní stanovilo, že písomná skúška mala preskúmať „vedomosti uchádzača, jeho
         schopnosti porozumenia, analytické a syntetické schopnosti, ako aj jeho štylistické schopnosti“, výberová komisia hodnotila
         výlučne vedomosti žalobkyne. Vedomostné kritérium bolo v každom prípade uprednostňované na úkor iných kritérií.

      41      Keďže nebolo dodržané oznámenie o výberovom konaní, nebolo zabezpečené rovnaké zaobchádzanie s uchádzačmi, ktorá má zaručovať
         toto oznámenie.

      42      Známka dosiahnutá žalobkyňou na písomnej skúške, ktorá stačila práve na to, aby bola žalobkyňa pripustená k ústnej skúške,
         odráža len posúdenie „dostatočný“ zapísané výberovou komisiou o vedomostiach žalobkyne, a nie priaznivé posúdenie, ktorého
         predmetom bola jej písomná skúška, s ohľadom na jej analytické, syntetické a štylistické schopnosti. Nezhoda medzi známkou
         a slovnými posúdeniami tak jasne ukazuje, že vedomostné kritérium bolo nadmerne hodnotené, ba dokonca sa prihliadalo výlučne
         na toto kritérium. Výberová komisia teda porušila „zásadu primeranosti“.

      43      Komisia poukazuje na to, že písomná skúška bola hodnotená s ohľadom na všetky stanovené kritériá a domnieva sa, že pokiaľ
         ide o výberové konanie organizované na účely prijatia do zamestnania úradníkov, ktorí majú osobitnú kompetenciu v oblasti
         správy finančných prostriedkov, je primerané prikladať rozhodujúci význam vedomostiam uchádzačov v tejto oblasti.

       Posúdenie Súdom pre verejnú službu
      44      Žalobkyňa predstavuje dve tvrdenia na podporu žalobného dôvodu, založeného na porušení oznámenia o výberovom konaní, zásady
         rovnosti a „zásady primeranosti“.

      45      V prvom rade tvrdí, že výberová komisia prihliadala výlučne na vedomosti uchádzačov v oblasti výberového konania, teda na
         správu finančných prostriedkov, a nie na ďalšie kritériá hodnotenia písomnej skúšky vyjadrené v oznámení o výberovom konaní.
         Tomuto tvrdeniu jasne protirečia slovné posúdenia zapísané výberovou komisiou v hodnotení písomnej skúšky žalobkyne. Tieto
         posúdenia sa totiž vzťahujú na vedomosti žalobkyne považované za „dostatočné“, a zároveň na analytické, syntetické a štylistické
         schopnosti kvalifikované ako „dobré“.

      46      Žalobkyňa sa v druhom rade a bez rozporu s predchádzajúcim tvrdením domnieva, že z výberových kritérií vymenovaných v oznámení
         o výberovom konaní výberová komisia protiprávne pripísala rozhodujúcu hodnotu kritériu vedomostí v oblasti výberového konania.
         Nie je spochybnené, že výberová komisia toto kritérium skutočne považovala za najdôležitejšie.

      47      Napriek tomu stanovenie poradia kritérií vykonaná výberovou komisiou nie je v rozpore s oznámením o výberovom konaní, keďže
         v tomto oznámení sa neuvádzalo, že by vymenované kritériá mali pri hodnotení uchádzačov rovnaký význam.

      48      Navyše stanovenie poradia kritérií nie je samo osebe v rozpore so zásadou rovnakého zaobchádzania s uchádzačmi. Žalobkyňa
         napokon netvrdila, že výberová komisia uplatňovala tieto kritériá na iných uchádzačov odlišne.

      49      Nakoniec žalobkyňa vychádza výlučne podľa nej zo zjavnej nezhody medzi známkou, ktorú dosiahla na písomnej skúške a slovnými
         posúdeniami výberovej komisie za túto skúšku, pričom tvrdí, že výberová komisia pripisovala kritériu vedomostí zjavne neprimeraný
         význam. Pritom, ako bolo vyjadrené v bode 38 tohto rozsudku, medzi známkou dosiahnutou žalobkyňou na písomnej skúške a slovnými
         posúdeniami výberovej komisie nemôže byť na rozdiel od toho, čo tvrdí žalobkyňa, zistená žiadna zjavná nezhoda.

      50      Z vyššie uvedeného vyplýva, že druhý žalobný dôvod musí byť zamietnutý.

       O treťom žalobnom dôvode založenom na povinnosti odôvodnenia
       Tvrdenia účastníkov konania
      51      Podľa žalobkyne predseda výberovej komisie vo svojom liste z 2. mája 2007 potvrdil, že jej odpoveď na otázku č. 3 písomnej
         skúšky obsahovala viaceré nedostatky, aj keď v hodnotení výberová komisia uviedla, že v uvedenej odpovedi chýbali niektoré
         pojmy, ale bola dostatočná. S prihliadnutím na tieto rozpory nemôže byť posúdenie výberovej komisie považované za odôvodnené.

      52      Výberová komisia v žiadnej zo svojich odpovedí na listy, ktoré jej zaslala žalobkyňa, nevysvetlila, prečo jej ústna odpoveď
         na otázku o finančných rizikách v dôsledku zmien výmenného kurzu nebola dostatočná. Výberová komisia tak porušila svoju povinnosť
         odôvodnenia.

      53      Komisia uvádza, že ako rozhodol Súdny dvor v rozsudku zo 4. júla 1996, Parlament/Innamorati (C‑254/95P, Zb. s. I‑3423, bod
         31), oznámenie známok dosiahnutých v rôznych skúškach predstavuje dostatočné odôvodnenie rozhodnutí výberovej komisie. Inštitúcia
         z toho vyvodzuje, že nedostatok odôvodnenia nemôže vychádzať z údajného nesúladu medzi dvoma listinami vytvorenými po udelení
         známky. Okrem toho žalobkyňa dostala všetky vysvetlenia nevyhnutné pre štádiá konania o opätovnom preskúmaní a konania pred
         podaním žaloby. Komisia poukazuje na to, že žalobkyni bola odovzdaná nielen kópia jej písomnej skúšky, ale aj jej hodnotenie.

      54      Pokiaľ ide o otázku položenú žalobkyni počas ústnej skúšky o spôsobe, ako sa uchrániť pred finančným rizikom spojeným so zmenami
         výmenného kurzu, výberová komisia už žalobkyni vysvetlila, že jej odpoveď nebola úplne chybná, ale že boli aj vhodnejšie a lepšie
         vyargumentované odpovede, ako bola tá jej.

       Posúdenie Súdom pre verejnú službu
      55      Povinnosť odôvodnenia rozhodnutia výberovej komisie musí byť na jednej strane zladená s mlčanlivosťou, ktoré obklopuje je
         prácu. Zachovanie tejto mlčanlivosti bráni tak prezradeniu postojov zaujatých jednotlivými členmi výberových komisií, ako
         aj odhaleniu akejkoľvek skutočnosti, ktorá súvisí s posúdeniami personálnej alebo porovnávacej povahy týkajúcimi sa uchádzačov
         (rozsudok Parlament/Innamorati, už citovaný, bod 24).

      56      Na druhej strane je potrebné, aby povinnosť odôvodnenia nadmerne nezaťažovala pôsobenie výberových komisií a prácu orgánov
         riadenia zamestnancov (rozsudky Súdneho dvora z 28. februára 1980, Bonu/Rada, 89/79, Zb. s. 553, bod 6, a, a contrario, z 28. februára 2008, Neirinck/Komisia, C‑17/07 P, zatiaľ nezverejnený v Zbierke, bod 58). Práve z tohto dôvodu vo výberovom
         konaní s veľkým počtom účastníkov predstavuje oznámenie známok dosiahnutých v rôznych skúškach dostatočné odôvodnenie rozhodnutí
         výberovej komisie (rozsudok Parlament/Innamorati, už citovaný, bod 31).

      57      V prejednávanej veci bolo po skončení predbežných skúšok k absolvovaniu písomnej skúšky pripustených 300 uchádzačov a nakoniec
         bol vypracovaný zoznam 100 úspešných uchádzačov. Výberové konanie, na ktorom sa zúčastnila žalobkyňa, tak bolo výberovým konaním
         s veľkým počtom účastníkov. Za týchto podmienok, ako bolo pripomenuté v predchádzajúcom bode, predstavuje oznámenie známok
         dosiahnutých v rôznych skúškach dostatočné odôvodnenie rozhodnutí prijatých výberovou komisiou týkajúcich sa každého uchádzača.
         Pritom je nepochybné, že žalobkyňa dostala oznámenie o jej známkach. Okrem toho v každom prípade žalobkyňa obdržala ďalšie
         podklady, ktoré jej umožňujú ešte presnejšie sa oboznámiť s dôvodmi jej neúspechu vo výberovom konaní, akými sú kópia jej
         písomnej skúšky, hodnotenie tejto písomnej skúšky a vysvetľujúci list z 2. mája 2007, ktorý jej zaslal predseda výberovej
         komisie. Z toho vyplýva, že tretí žalobný dôvod založený na nedostatku odôvodnenia sporného rozhodnutia nemôže byť prijatý.

      58      Žalobné návrhy smerujúce k neplatnosti uvedeného rozhodnutia musia byť v dôsledku toho zamietnuté.

       O návrhoch na náhradu škody
      59      Žalobkyňa žiada o náhradu škody za majetkovú a nemajetkovú ujmu, ktorá jej bola spôsobená sporným rozhodnutím. Z tohto dôvodu
         zamietnutie návrhov namierených proti tomuto rozhodnutiu zahŕňa aj zamietnutie žalobných návrhov na náhradu škody.

      60      Z vyššie uvedeného vyplýva, že žaloba musí byť zamietnutá.

       O trovách
      61      Podľa článku 122 Rokovacieho poriadku Súdu pre verejnú službu ustanovenia ôsmej kapitoly hlavy II o trovách konania a súdnych
         výdavkoch sa uplatnia až na konania začaté na Súde pre verejnú službu po nadobudnutí účinnosti tohto poriadku, teda 1. novembra
         2007. Na konania prebiehajúce na Súde pre verejnú službu pred nadobudnutím účinnosti tohto poriadku sa budú uplatňovať mutatis mutandis príslušné ustanovenia Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa.

      62      V súlade s článkom 87 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa každý účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je
         povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Podľa článku 88 tohto rokovacieho poriadku v sporoch
         medzi Spoločenstvami a ich zamestnancami znášajú inštitúcie vlastné trovy konania. Keďže žalobkyňa nemala vo svojej žalobe
         úspech, je opodstatnené rozhodnúť, že každý účastník konania znáša svoje vlastné trovy konania.

      Z týchto dôvodov
      SÚD PRE VEREJNÚ SLUŽBU (tretia komora)
      rozhodol a vyhlásil:
      1.      Žaloba pani Coto Moreno sa zamieta.
      2.      Každý účastník konania znáša svoje vlastné trovy konania.

               Mahoney

               Kanninen

               Gervasoni

         Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 11. septembra 2008.

               Tajomník

                     Predseda komory

               W. Hakenberg

                     P. Mahoney

         Znenie tohto rozhodnutia, ako aj znenia v ňom citovaných rozhodnutí súdnych orgánov Spoločenstva zatiaľ neuverejnených v Zbierke
            sú k dispozícii na internetovej stránke Súdneho dvora www.curia.europa.eu

      * Jazyk konania: francúzština.


Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 20. júna 1985. # Eleni Spachis proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Vec 138/84.


Rozsudok Súdneho dvora z 24. marca 1987. # Norah McDermott a Ann Cotter proti Minister for Social Welfare a Attorney-General. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania High Court - Írsko. # Vec 286/85.


Rozsudok Súdneho dvora zo 4. apríla 1968. # Firma August Stier proti Hauptzollamt Hamburg-Ericus. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Finanzgericht Hamburg - Nemecko. # Vec 31-67.