title: Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 20. mája 2010.#Scott SA a Kimberly Clark SAS proti Ville d'Orléans.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Cour administrative d'appel de Nantes - Francúzsko.#Štátna pomoc - Nariadenie (ES) č. 659/1999 - Článok 14 ods. 3 - Vymáhanie pomoci - Zásada efektivity - Platobné výmery s formálnou vadou - Zrušenie.#Vec C-210/09.

text:
      Vec C‑210/09
      Scott SA a Kimberly Clark SAS, predtým Kimberly Clark SNC,
      proti
      Ville d’Orléans
      (návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Cour administrative d’appel de Nantes)
      „Štátna pomoc – Nariadenie (ES) č. 659/1999 – Článok 14 ods. 3 – Vymáhanie pomoci – Zásada efektivity – Platobné výmery s formálnou vadou – Zrušenie“
      Abstrakt rozsudku
      Pomoc poskytovaná štátmi – Vymáhanie protiprávnej pomoci – Uplatnenie vnútroštátneho práva – Podmienky a obmedzenia
      (Článok 88 ES; nariadenie Rady č. 659/1999, článok 14 ods. 3)
      Článok 14 ods. 3 nariadenia č. 659/1999 ustanovujúceho podrobné pravidlá na uplatňovanie článku [88] Zmluvy o ES sa má vykladať
         v tom zmysle, že mu neodporuje, keď v prípade, že čiastky zodpovedajúce predmetnej pomoci už boli vrátené, vnútroštátny súd
         z dôvodu formálnej vady zruší platobné výmery vydané na účely vymáhania protiprávnej štátnej pomoci, pokiaľ je možnosť odstránenia
         tejto formálnej vady zaručená vnútroštátnym právom. Tomuto ustanoveniu naopak odporuje, ak by tieto čiastky boli príjemcovi
         tejto pomoci čo i len dočasne opätovne vyplatené.

      Článok 14 ods. 3 nariadenia č. 659/1999 totiž vyjadruje požiadavky zásady efektivity, podľa ktorej má členský štát, ktorý
         je podľa rozhodnutia Komisie povinný zabezpečiť vrátenie protiprávne poskytnutej štátnej pomoci, slobodu vo voľbe prostriedkov,
         ktorými si túto povinnosť splní, pokiaľ zvolené opatrenia nebudú narušovať pôsobnosť a účinnosť práva Únie.

      Preskúmanie uskutočnené vnútroštátnym súdom týkajúce sa formálnej zákonnosti platobného výmeru vydaného na účely vymáhania
         protiprávnej štátnej pomoci a prípadné zrušenie tohto výmeru z dôvodu, že formálne požiadavky stanovené vnútroštátnym právom
         neboli dodržané, sú obyčajným vyjadrením zásady účinnej súdnej ochrany, ktorá podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora predstavuje
         všeobecnú zásadu práva Únie. Takéto zrušenie platobného výmeru by v zásade mohlo mať za následok, že by príjemca pomoci, ktorému
         sa vyhovelo, mal na základe vnútroštátneho práva nárok požadovať, aby mu čiastky už vrátenej pomoci boli znovu vyplatené.
         Preto je potrebné, aby vnútroštátne právo obsahovalo nástroje nevyhnutné na predídenie tomu, aby zrušenie platobného výmeru
         automaticky viedlo k okamžitému vráteniu čiastky, ktorú dlžník uhradil na základe tohto výmeru. Príslušný orgán preto musí
         odstrániť formálnu vadu, ktorú uvedené výmery majú, bez toho, aby musel príjemcom protiprávnej pomoci znovu vyplatiť, a to
         ani dočasne, čiastky, ktoré boli vrátené na základe uvedených výmerov.

      (pozri body 20 – 21, 25 – 27, 33 a výrok)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (tretia komora)
      z 20. mája 2010 (*)

      „Štátna pomoc – Nariadenie (ES) č. 659/1999 – Článok 14 ods. 3 – Vymáhanie pomoci – Zásada efektivity – Platobné výmery s formálnou vadou – Zrušenie“
      Vo veci C‑210/09,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Cour administrative d’appel
         de Nantes (Francúzsko) z 29. decembra 2008 a doručený Súdnemu dvoru 10. júna 2009, ktorý súvisí s konaním:

      Scott SA,
      Kimberly Clark SAS, predtým Kimberly Clark SNC,

      proti
      Ville d’Orléans,
      SÚDNY DVOR (tretia komora),
      v zložení: predseda tretej komory K. Lenaerts, sudcovia E. Juhász, G. Arestis, J. Malenovský a T. von Danwitz (spravodajca),
      generálny advokát: P. Mengozzi,
      tajomník: R. Grass,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        Scott SA a Kimberly Clark SAS, predtým Kimberly Clark SNC, v zastúpení: R. Sermier, advokát,
      –        mesto Orléans, v zastúpení: A. Lyon‑Caen, advokát,
      –        francúzska vláda, v zastúpení: G. de Bergues a B. Beaupère‑Manokha, splnomocnení zástupcovia,
      –        poľská vláda, v zastúpení: M. Dowgielewicz, splnomocnený zástupca,
      –        Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: B. Stromsky a L. Flynn, splnomocnení zástupcovia,
      so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu nariadenia Rady (ES) č. 659/1999 z 22. marca 1999 ustanovujúceho
         podrobné pravidlá na uplatňovanie článku [88] Zmluvy o ES (Ú. v. ES L 83, s. 1; Mim. vyd. 08/001, s. 339).

      2        Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťami Scott SA (ďalej len „Scott“) a Kimberly Clark SAS, predtým Kimberly
         Clark SNC (ďalej len „Kimberly Clark“), na strane jednej a mestom Orléans na strane druhej vo veci regulárnosti platobných
         výmerov vydaných mestom Orléans v rámci vymáhania štátnej pomoci vyhlásenej za nezlučiteľnú so spoločným trhom.

       Právny rámec
       Právna úprava Únie
      3        Odôvodnenie č. 13 nariadenia č. 659/1999 znie takto:

      „keďže v prípadoch protiprávnej pomoci, ktorá nie je zlučiteľná so spoločným trhom, by sa mala obnoviť efektívna súťaž; keďže
         na tento účel je potrebné, aby sa pomoc vrátane úrokov bez meškania vrátila; keďže je náležité, aby sa vrátenie realizovalo
         v súlade s postupmi vnútroštátneho práva; keďže uplatnenie týchto postupov by nemalo brániť okamžitému a efektívnemu vykonaniu
         rozhodnutia Komisie a obnove efektívnej súťaže; keďže, aby sa dosiahol tento výsledok, členské štáty by mali podniknúť všetky
         potrebné opatrenia na zabezpečenie účinnosti rozhodnutia Komisie“.

      4        Článok 14 uvedeného nariadenia nazvaný „Vymáhanie pomoci“ stanovuje:

      „1.      Kde sa prijímajú záporné rozhodnutia v prípadoch protiprávnej pomoci, Komisia rozhodne, že daný členský štát podnikne všetky
         potrebné opatrenia, aby vymohol pomoc od príjemcu… Komisia nebude vyžadovať vymáhanie pomoci, ak by to bolo v rozpore so všeobecnou
         zásadou práva spoločenstva.

      …
      3.      Bez toho, aby bolo dotknuté akékoľvek nariadenie Súdneho dvora Európskych spoločenstiev podľa článku [242 ES], vymáhanie sa
         bude realizovať bez meškania a v súlade s postupmi podľa vnútroštátneho práva daného členského štátu za predpokladu, že umožnia
         okamžité a účinné vykonanie rozhodnutia Komisie. Na tento účel a v prípade konania na národných súdoch dané členské štáty
         podniknú všetky potrebné kroky, ktoré sú k dispozícii v ich príslušných právnych systémoch, vrátane predbežných opatrení,
         bez dopadu na právo spoločenstva.“

       Vnútroštátna právna úprava
      5        Článok 4 zákona č. 2000-321 z 12. apríla 2000 o právach občanov pri ich vzťahoch so správnymi orgánmi (JORF z 13. apríla 2000,
         s. 5646) stanovuje:

      „Každá osoba pri jej vzťahoch s niektorým zo správnych orgánov uvedených v článku 1 má právo poznať meno, priezvisko, funkciu
         a úradnú adresu úradníka povereného vybavovaním jej žiadosti alebo vybavovaním veci, ktorá sa jej týka; tieto údaje sa uvádzajú
         na všetkých písomnostiach, ktoré sú jej zasielané. Ak to odôvodňujú dôvody týkajúce sa verejnej bezpečnosti či bezpečnosti
         osôb, anonymita príslušného úradníka ostáva zachovaná.

      Akékoľvek rozhodnutie prijaté niektorým zo správnych orgánov uvedených v článku 1 obsahuje okrem podpisu toho, kto ho vydal,
         aj čitateľné údaje o jeho mene, priezvisku a funkcii.“

       Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
      6        V priebehu roka 1987 mesto Orléans a departement Loiret predali za preferenčných podmienok spoločnosti Bouton Brochard Scott,
         ktorej právnym nástupcom sa stala spoločnosť Scott, pričom jej celé základné imanie vlastní spoločnosť Kimberly Clark, pozemok
         v priemyselnej zóne La Saussaye v Orléans. Okrem toho sa oba tieto orgány územnej samosprávy zaviazali stanoviť asanačný poplatok
         podľa preferenčnej sadzby.

      7        Komisia 12. júla 2000 prijala rozhodnutie 2002/14/ES o štátnej pomoci poskytnutej Francúzskom v prospech Scott Paper SA/Kimberly‑Clark
         [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 12, 2002, s. 1, ďalej len „sporné rozhodnutie“), ktorým bola štátna pomoc vo forme preferenčnej ceny pozemku
         a preferenčnej sadzby asanačného poplatku vyhlásená za nezlučiteľnú so spoločným trhom. Článok 2 tohto rozhodnutia stanovuje:

      „1.      Francúzsko prijme všetky potrebné opatrenia na to, aby príjemca pomoci uvedenej v článku 1, ktorá už bola protiprávne poskytnutá,
         túto pomoc vrátil.

      2.      Vrátenie sa v súlade s postupmi vnútroštátneho práva, pokiaľ umožňujú okamžitý a účinný výkon predmetného rozhodnutia, uskutoční
         bez odkladu. …“ [neoficiálny preklad]

      8        Spoločnosť Scott a departement Loiret podali proti rozhodnutiu 2002/14 žaloby, ktoré sa týkali len vymáhania v súvislosti
         s pomocou poskytnutou vo forme preferenčnej ceny predmetného pozemku. Toto rozhodnutie v rozsahu, v akom sa týka štátnej pomoci
         poskytnutej vo forme preferenčnej sadzby asanačného poplatku, t. j. pomoci, o výlučne ktorú ide v tejto veci, nie je predmetom
         žaloby na súdoch Európskej únie.

      9        Mesto Orléans vydalo 5. decembra 2001 na účely vymáhania pomoci poskytnutej vo forme preferenčnej sadzby asanačného poplatku
         tri platobné výmery, ktoré sú predmetom sporu v konaní vo veci samej (ďalej len „predmetné platobné výmery“). Na týchto výmeroch
         sa nachádzajú odtlačky pečiatky mestského úradu, podpis a údaj „za mestský úrad poverený zástupca“, nenachádza sa však na
         nich údaj o rozsahu, na ktorý sa vzťahuje poverenie mestského úradu udelené poverenému zástupcovi, ktorý tieto výmery podpísal,
         ani jeho meno a priezvisko.

      10      Proti týmto platobným výmerom podali Scott a Kimberly Clark opravný prostriedok na Tribunal administratif d’Orléans.

      11      Vzhľadom na automatický odkladný účinok takýchto opravných prostriedkov podľa vnútroštátnej právnej úpravy, a to článku L.1617‑5
         ods. 1 druhého pododseku všeobecného zákona o územnosprávnych celkoch, bola vykonateľnosť uvedených platobných výmerov odložená
         a tieto výmery tak zo začiatku neboli vykonané.

      12      Medzitým bolo rozsudkom Súdneho dvora z 5. októbra 2006, Komisia/Francúzsko (C‑232/05, Zb. s. I‑10071), určené, že Francúzska
         republika si nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 249 štvrtého odseku ES, ako aj článkov 2 a 3 rozhodnutia 2002/14.
         Súdny dvor v bode 53 uvedeného rozsudku najmä uviedol, že odkladný účinok opravných prostriedkov podaných proti platobným
         výmerom vydaným na účely vymáhania neoprávnene poskytnutej pomoci predstavuje postup, ktorý nespĺňa podmienky stanovené v článku 14
         ods. 3 nariadenia č. 659/1999, a že pravidlo stanovujúce taký odkladný účinok by teda nemalo byť uplatnené.

      13      Dňa 9. januára 2007 Tribunal administratif d’Orléans zamietol opravné prostriedky, ktoré naň podali spoločnosti Scott a Kimberly
         Clark, pričom v nadväznosti na to tieto spoločnosti vrátili 7. februára 2007 hlavnú čiastku pomoci, ktorú neoprávnene prijali.

      14      Dňa 8. marca 2007 podali spoločnosti Scott a Kimberly Clark proti tomuto rozsudku odvolanie na Cour administrative d’appel
         de Nantes (odvolací správny súd v Nantes) a na jeho podporu uviedli najmä odvolací dôvod založený na porušení článku 4 zákona
         č. 2000‑321, pričom tvrdili, že ustanovenia druhého pododseku tohto článku boli porušené tým, že na platobných výmeroch nebolo
         uvedené meno a priezvisko osoby, ktorá predmetné platobné výmery podpísala.

      15      Dňa 8. decembra 2008 vrátili spoločnosti Scott a Kimberly Clark úroky plynúce z pomoci, ktorá im bola poskytnutá od roku 1990
         do 1. júna 2008, a 24. marca 2009 uhradili úroky plynúce z pomoci za obdobie od 1. júna 2008 do 8. decembra 2008.

      16      Vnútroštátny súd uviedol, že predmetné platobné výmery nespĺňajú formálne náležitosti stanovené v článku 4 zákona č. 2000‑321
         a že toto porušenie môže viesť k ich zrušeniu, pričom má pochybnosť o zlučiteľnosti zrušenia týchto výmerov z dôvodu formálnej
         vady s ustanoveniami článku 14 ods. 3 nariadenia č. 659/1999.

      17      Za týchto podmienok Cour administrative d’appel de Nantes rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúcu prejudiciálnu
         otázku:

      „Môže prípadné zrušenie platobných výmerov vydaných na vymáhanie pomoci, vyhlásenej Komisiou Európskych spoločenstiev 12. júla
         2000 za nezlučiteľnú so spoločným trhom francúzskym správnym súdom z dôvodu porušenia zákonných ustanovení týkajúcich sa formálnych
         náležitostí týchto platobných výmerov vzhľadom na možnosť príslušného správneho orgánu odstrániť formálnu vadu týchto rozhodnutí
         brániť okamžitému a účinnému vykonaniu rozhodnutia [2002/14], čo by bolo v rozpore s článkom 14 ods. 3 nariadenia [č. 659/99]?“

       O prejudiciálnej otázke
      18      Vnútroštátny súd sa svojou otázkou v podstate pýta, či sa má článok 14 ods. 3 nariadenia č. 659/1999 vykladať v tom zmysle,
         že mu odporuje, ak vnútroštátny súd zruší platobné výmery vydané na vymáhanie predmetnej štátnej pomoci v konaní vo veci samej
         z dôvodu formálnej vady vzhľadom na možnosť príslušného správneho orgánu túto vadu odstrániť.

      19      V konaní vo veci samej boli platobné výmery vydané na zabezpečenie vykonania rozhodnutia 2002/14. Článok 2 tohto rozhodnutia
         ukladá Francúzskej republike povinnosť prijať na základe článku 14 ods. 3 nariadenia č. 659/1999 všetky potrebné opatrenia
         na to, aby spoločnosti, ktoré sú príjemcami pomoci, ktorá im už bola protiprávne poskytnutá, túto pomoc vrátili, a upresňuje,
         že v súlade s postupmi vnútroštátneho práva, pokiaľ umožňujú okamžitý a účinný výkon predmetného rozhodnutia, sa vrátenie
         uskutoční bez odkladu.

      20      Ako Súdny dvor uviedol v bode 49 svojho už citovaného rozsudku Komisia/Francúzsko, článok 14 ods. 3 nariadenia č. 659/1999
         vyjadruje požiadavky zásady efektivity, ktoré už boli judikatúrou stanovené (pozri rozsudky z 2. februára 1989, Komisia/Nemecko,
         94/87, Zb. s. 175, bod 12; z 20. marca 1997, Alcan Deutschland, C‑24/95, Zb. s. I‑1591, bod 24, a z 12. decembra 2002, Komisia/Nemecko,
         C‑209/00, Zb. s. I‑11695, body 32 až 34), takže táto judikatúra je relevantná pre uplatnenie uvedeného ustanovenia.

      21      V súlade s touto zásadou efektivity, ako bola konkretizovaná ustálenou judikatúrou v oblasti štátnej pomoci, má členský štát,
         ktorý je podľa rozhodnutia Komisie povinný zabezpečiť vrátenie protiprávne poskytnutej štátnej pomoci, slobodu vo voľbe prostriedkov,
         ktorými si túto povinnosť splní, pokiaľ zvolené opatrenia nebudú narušovať pôsobnosť a účinnosť práva Únie (pozri v tomto
         zmysle rozsudky Alcan Deutschland, už citovaný, bod 24; z 12. decembra 2002, Komisia/Nemecko, už citovaný, bod 34, a zo 7. júla
         2009, Komisia/Grécko, C‑369/07, Zb. s. I‑5703, bod 67).

      22      Členský štát môže splniť takúto povinnosť v súvislosti s vymáhaním pomoci len vtedy, pokiaľ ním prijaté opatrenia sú vhodné
         pre opätovné nastolenie bežných podmienok hospodárskej súťaže, ktoré boli narušené protiprávnou pomocou, ktorej vymáhanie
         je nariadené rozhodnutím Komisie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 12. decembra 2002, Komisia/Nemecko, už citovaný, bod 35).

      23      V danom prípade, ako uvádza francúzska vláda vo svojich písomných pripomienkach, účelom článku 4 zákona č. 2000-321 je posilniť
         odbúravaním anonymity vo vzťahoch medzi správnymi orgánmi a občanmi transparentnosť verejnej správy a zároveň umožniť overenie,
         že správne rozhodnutie bolo prijaté príslušným orgánom. Ako vyplýva z návrhu na začatie prejudiciálneho konania, vnútroštátny
         súd zastáva názor, že predmetné platobné výmery porušujú ustanovenia tohto článku 4, a musia byť preto z tohto dôvodu zrušené.

      24      Treba preto preskúmať, či sa uplatnenie týchto vnútroštátnych ustanovení, a to aj napriek zohľadneniu všeobecného kontextu
         vnútroštátneho práva, kam spadajú (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 14. decembra 1995, Peterbroeck, C‑312/93, Zb. s. I‑4599,
         bod 14; van Schijndel a van Veen, C‑430/93 a C‑431/93, Zb. s. I‑4705, bod 19, ako aj zo 7. júna 2007, van der Weerd a i.,
         C‑222/05 až C‑225/05, Zb. s. I‑4233, bod 33), javí ako nezlučiteľné s požiadavkou okamžitého a účinného vymáhania pomoci stanovenou
         v článku 14 ods. 3 nariadenia č. 659/1999, tak ako bola vyložená z hľadiska záverov vyplývajúcich z judikatúry uvádzanej v bodoch
         21 a 22 tohto rozsudku.

      25      V tejto súvislosti treba predovšetkým uviesť, že preskúmanie uskutočnené vnútroštátnym súdom týkajúce sa formálnej zákonnosti
         platobného výmeru vydaného na účely vymáhania protiprávnej štátnej pomoci a prípadné zrušenie tohto výmeru z dôvodu, že požiadavky
         vyplývajúce z článku 4 zákona č. 2000‑321 neboli dodržané, sú obyčajným vyjadrením zásady účinnej súdnej ochrany, ktorá podľa
         ustálenej judikatúry Súdneho dvora predstavuje všeobecnú zásadu práva Únie (pozri rozsudok z 13. marca 2007, Unibet, C‑432/05,
         Zb. s. I‑2271, bod 37 a citovanú judikatúru).

      26      Hoci teda zrušenie platobného výmeru nie je ako také napadnuteľné, treba zdôrazniť, že by v zásade mohlo mať za následok,
         že by príjemca pomoci, ktorému sa vyhovelo, mal na základe vnútroštátneho práva nárok požadovať, aby mu čiastky už vrátenej
         pomoci boli znovu vyplatené, a teda treba tento prípadný následok posúdiť z hľadiska povinností stanovených v článku 14 ods. 3
         nariadenia č. 659/1999.

      27      V tejto súvislosti treba uviesť, že zo samotného znenia prejudiciálnej otázky vyplýva, že príslušný orgán, ktorý vydal predmetné
         platobné výmery, je oprávnený napraviť formálnu vadu, ktorú tieto výmery majú, pričom také oprávnenie umožňuje dedukciu, že
         zrušenie predmetných platobných výmerov nevedie nevyhnutne k tomu, že dotknutým spoločnostiam budú vrátené čiastky, ktoré
         uhradili na základe týchto výmerov. Okrem toho francúzska vláda a Komisia vo svojich písomných pripomienkach uviedli, že vo
         francúzskom práve sa nachádzajú nástroje nevyhnutné na predídenie tomu, aby zrušenie platobného výmeru automaticky viedlo
         k okamžitému vráteniu čiastky, ktorú dlžník uhradil na základe tohto výmeru. Príslušný orgán tak môže podľa ich názoru odstrániť
         formálnu vadu, ktorú uvedené výmery majú, bez toho, aby musel žalobkyniam vo veci samej znovu vyplatiť, a to ani dočasne,
         čiastky, ktoré boli vrátené na základe uvedených výmerov.

      28      Pokiaľ ide o uplatňovanie týchto nástrojov príslušným orgánom či vnútroštátnym súdom, treba uviesť, že podľa článku 14 ods. 3
         druhej vety nariadenia č. 659/1999 dotknuté členské štáty v prípade konania na vnútroštátnych súdoch podniknú na účely okamžitého
         a účinného vykonania rozhodnutia Komisie všetky potrebné kroky, ktoré sú k dispozícii v ich príslušných právnych systémoch,
         vrátane predbežných opatrení.

      29      Z tohto dôvodu sú príslušný orgán a vnútroštátny súd na základe uvedeného článku 14 ods. 3 povinní najmä zaručiť plnú účinnosť
         rozhodnutia nariaďujúceho vrátenie protiprávnej pomoci a dosiahnuť riešenie, ktoré bude v súlade s cieľom sledovaným týmto
         rozhodnutím, teda zaručiť, aby príjemca pomoci nedisponoval, a to ani dočasne, finančnými prostriedkami zodpovedajúcimi už
         vrátenej pomoci.

      30      Pokiaľ by sa oprava predmetných platobných výmerov na základe vnútroštátneho práva uskutočnila za okolností, ktoré zaručia,
         že už vrátená pomoc nebude v prípade zrušenia týchto platobných výmerov vnútroštátnym súdom ani dočasne znovu vyplatená jej
         príjemcom, nemalo by toto zrušenie žiadne skutočné dôsledky na vykonanie rozhodnutia 2002/14. Títo príjemcovia by totiž nemali,
         a to ani dočasne, k dispozícii čiastky zodpovedajúce pomoci, ktorú už vrátili, takže by u nich nedošlo k neoprávnenej konkurenčnej
         výhode, ktorá by im vznikla opätovným vyplatením týchto čiastok. Za týchto podmienok by samotné zrušenie predmetných platobných
         výmerov nebránilo okamžitému a účinnému vykonaniu uvedeného rozhodnutia, ako to požaduje článok 14 ods. 3 nariadenia č. 659/1999.

      31      Ak by však zrušenie predmetných platobných výmerov malo čo i len dočasne viesť k opätovnému vyplateniu pomoci, ktorú už príjemcovia
         vrátili, tí by tak znovu mali k dispozícii čiastky pochádzajúce z pomoci, ktorá bola vyhlásená za nezlučiteľnú so spoločným
         trhom, a ťažili by z neoprávnenej konkurenčnej výhody, ktorá z toho vyplýva. Bolo by tak ohrozené okamžité a trvalé uvedenie
         do predošlého stavu a došlo by k tomu, že by žalobkyne vo veci samej opätovne získali neoprávnenú konkurenčnú výhodu.

      32      Taký dôsledok by bol v rozpore s rozhodnutím 2002/14 nariaďujúcim vymáhanie protiprávnej pomoci a z toho vyplývajúcimi povinnosťami
         podľa článku 14 ods. 3 nariadenia č. 659/1999.

      33      Vzhľadom na predchádzajúce je opodstatnené na položenú otázku odpovedať, že článok 14 ods. 3 nariadenia č. 659/1999 sa má
         vykladať v tom zmysle, že mu neodporuje, keď v prípade, že čiastky zodpovedajúce predmetnej pomoci už boli vrátené, vnútroštátny
         súd z dôvodu formálnej vady zruší platobné výmery vydané na účely vymáhania protiprávnej štátnej pomoci, pokiaľ je možnosť
         odstránenia tejto formálnej vady zaručená vnútroštátnym právom. Tomuto ustanoveniu naopak odporuje, ak by tieto čiastky boli
         príjemcovi tejto pomoci čo i len dočasne opätovne vyplatené.

       O trovách
      34      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:
      Článok 14 ods. 3 nariadenia Rady (ES) č. 659/1999 z 22. marca 1999 ustanovujúceho podrobné pravidlá na uplatňovanie článku
            [88] Zmluvy o ES sa má vykladať v tom zmysle, že mu neodporuje, keď v prípade, že čiastky zodpovedajúce predmetnej pomoci
            už boli vrátené, vnútroštátny súd z dôvodu formálnej vady zruší platobné výmery vydané na účely vymáhania protiprávnej štátnej
            pomoci, pokiaľ je možnosť odstránenia tejto formálnej vady zaručená vnútroštátnym právom. Tomuto ustanoveniu naopak odporuje,
            ak by tieto čiastky boli príjemcovi tejto pomoci čo i len dočasne opätovne vyplatené.
      Podpisy
      * Jazyk konania: francúzština.


Rozsudok Všeobecného súdu (deviata komora) zo 17. septembra 2015. # Bankia, SA proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Vec T-323/14.


Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 9. novembra 2000. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Hitesys SpA. # Arbitrážna doložka. # Vec C-356/99.


Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 12. júna 1980. # Lippische Hauptgenossenschaft eG a Westfälische Central-Genossenschaft eG proti Bundesanstalt für landwirtschaftliche Marktordnung. # Návrhy na začatie prejudiciálneho konania Verwaltungsgericht Frankfurt am Main - Nemecko. # Spojené veci 119/79 a 126/79.


Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) z 10. apríla 2003. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Portugalskej republike. # Nesplnenie povinnosti členským štátom. # Vec C-392/99.


Rozsudok Súdneho dvora zo 16. decembra 1992. # Reading Borough Council proti Payless Diy Ltd, Wickes Building Supplies Ltd, Great Mills (South) Ltd, Homebase Ltd, B & Q Plc # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Reading and Sonning Magistrates' Court - Spojené kráľovstvo. # Vec C-304/90.


Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 25. septembra 1985. # Procureur de la République proti Christian Gratiot. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Tribunal de grande instance de Briey - Francúzsko. # Vec 11/84.


title: Rozsudok Súdneho dvora (desiata komora) z 2. marca 2017.#SC Casa Noastră SA proti Ministerul Transporturilor - Inspectoratul de Stat pentru Controlul în Transportul Rutier ISCTR.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Judecătoria Balş – Judeţul Olt.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Cestná doprava – Sociálne ustanovenia – Výnimky – Nariadenie (ES) č. 561/2006 – Článok 3 písm. a) – Nariadenie (ES) č. 1073/2009 – Článok 2 bod 3 – Pravidelná doprava zabezpečujúca prepravu cestujúcich – Pojem – Bezplatná doprava, ktorú pre svojich zamestnancov na trase z domu do práce a späť organizuje hospodársky subjekt na vozidlách, ktoré mu patria a ktoré riadi jeden z jeho zamestnancov.#Vec C-245/15.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (desiata komora)
      z 2. marca 2017 (
            *1
         )
      „Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Cestná doprava — Sociálne ustanovenia — Výnimky — Nariadenie (ES) č. 561/2006 — Článok 3 písm. a) — Nariadenie (ES) č. 1073/2009 — Článok 2 bod 3 — Pravidelná doprava zabezpečujúca prepravu cestujúcich — Pojem — Bezplatná doprava, ktorú pre svojich zamestnancov na trase z domu do práce a späť organizuje hospodársky subjekt na vozidlách, ktoré mu patria a ktoré riadi jeden z jeho zamestnancov“
      Vo veci C‑245/15,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Judecătoria Balş – Judeţul Olt (Prvostupňový súd Balş – župa Olt, Rumunsko) z 30. apríla 2015 a doručený Súdnemu dvoru 28. mája 2015, ktorý súvisí s konaním:

         SC Casa Noastră SA

      proti

         Ministerul Transporturilor – Inspectoratul de Stat pentru Controlul în Transportul Rutier (ISCTR),

      SÚDNY DVOR (desiata komora),
      v zložení: predsedníčka desiatej komory M. Berger (spravodajkyňa), sudcovia A. Borg Barthet a F. Biltgen,
      generálny advokát: H. Saugmandsgaard Øe,
      tajomník: A. Calot Escobar,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               Ministerul Transporturilor – Inspectoratul de Stat pentru Controlul în Transportul Rutier (ISCTR), v zastúpení: D. Ştefan, splnomocnený zástupca,

               —

               rumunská vláda, v zastúpení: M. Chicu, E. Gane a R. H. Radu, splnomocnení zástupcovia,

               —

               rakúska vláda, v zastúpení: G. Eberhard, splnomocnený zástupca,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: J. Hottiaux a L. Nicolae, splnomocnené zástupkyne,

         so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento
      Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 3 písm. a) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 561/2006 z 15. marca 2006 o harmonizácii niektorých právnych predpisov v sociálnej oblasti, ktoré sa týkajú cestnej dopravy, ktorým sa menia a dopĺňajú nariadenia Rady (EHS) č. 3821/85 a (ES) č. 2135/98 a zrušuje nariadenie Rady (EHS) č. 3820/85 (Ú. v. EÚ L 102, 2006, s. 1), ako aj článku 2 bodu 3 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1073/2009 z 21. októbra 2009 o spoločných pravidlách prístupu na medzinárodný trh autokarovej a autobusovej dopravy a o zmene a doplnení nariadenia (ES) č. 561/2006 (Ú. v. EÚ L 300, 2009, s. 88).

               2

               Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi SC Casa Noastră SA (ďalej len „Casa Noastră“) a Ministerul Transporturilor – Inspectoratul de Stat pentru Controlul în Transportul Rutier (ISCTR) [Ministerstvo dopravy – Národná inšpekcia pre kontrolu cestnej dopravy (ISCTR), Rumunsko] (ďalej len „ISCTR“) vo veci pokuty, ktorú ISCTR uložila jednému zo zamestnancov Casa Noastră za nedodržanie času jazdy a doby odpočinku.

         Právny rámec

         Právo Únie

      Nariadenie č. 561/2006

               3

               Článok 2 bod 1 písm. b) nariadenia č. 561/2006 stanovuje:
               „Toto nariadenie sa vzťahuje na cestnú dopravu:
               …

                        b)

                        osôb vozidlami skonštruovanými alebo trvalo prispôsobenými na prepravu viac ako deviatich osôb vrátane vodiča, ktoré sú určené na tieto účely.“

               4

               Článok 3 písm. a) tohto nariadenia stanovuje:
               „Toto nariadenie sa nevzťahuje na cestnú dopravu vykonávanú:

                        a)

                        vozidlami používanými v pravidelnej osobnej doprave, pri ktorých trasa linky nepresahuje 50 kilometrov“.

               5

               Článok 4 písm. n) uvedeného nariadenia stanovuje:
               „Na účely tohto nariadenia:
               …

                        n)

                        ‚pravidelná osobná doprava‘ je vnútroštátna a medzinárodná doprava v zmysle článku 2 nariadenia Rady (EHS) č. 684/92 zo 16. marca 1992 o spoločných pravidlách pre medzinárodnú prepravu osôb autokarmi a autobusmi [(Ú. v. ES L 74, 1992, s. 1; Mim. vyd. 06/001, s. 306)].“

         Nariadenie č. 684/92

               6

               Článok 2 bod 1 nariadenia č. 684/92, zmeneného a doplneného nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1791/2006 z 20. novembra 2006 (Ú. v. ES L 363, 2006, s. 1) (ďalej len „nariadenie č. 684/92“), uvádza:
               „1. Pravidelná doprava

                        1.1.

                        Pravidelná doprava je doprava, ktorá zabezpečuje prepravu cestujúcich v presne stanovených intervaloch po presne stanovených trasách, pričom cestujúci nastupujú a vystupujú na vopred určených zastávkach. Pravidelná doprava je prístupná pre všetkých a v prípade potreby je povinná rezervácia.
                        Pravidelný charakter dopravnej služby nesmie byť ovplyvnený akýmkoľvek prispôsobením sa prevádzkovým prepravným podmienkam.

                        1.2.

                        Bez ohľadu na to, kto ju organizuje, doprava, ktorá zabezpečuje prepravu špecifikovaných kategórií cestujúcich s vylúčením ostatných cestujúcich, pokiaľ sa takáto doprava prevádzkuje za podmienok určených v bode 1.1, sa považuje za pravidelnú dopravu. Takáto doprava je ďalej nazývaná ‚špeciálnou pravidelnou dopravou [osobitnou pravidelnou dopravou – neoficiálny preklad]‘.

                  Špeciálna pravidelná doprava [Osobitná pravidelná doprava – neoficiálny preklad] zahŕňa:

                        a)

                        prepravu pracovníkov z domu do práce a späť;

                        b)

                        prepravu pre žiakov a študentov do vzdelávacích zariadení a z nich;

                        c)

                        prepravu vojakov a ich rodín medzi východiskovým štátom a oblasťou ich kasární;...

                  Skutočnosť, že špeciálna doprava [osobitná doprava – neoficiálny preklad] sa môže meniť podľa potrieb užívateľov, neovplyvní jej označenie ako pravidelná doprava.
               …“

         Nariadenie č. 1073/2009

               7

               Nariadenie č. 684/92 bolo zrušené článkom 30 nariadenia č. 1073/2009. Podľa tohto článku sa odkazy na zrušené nariadenie považujú za odkazy na nariadenie č. 1073/2009 a znejú v súlade s tabuľkou zhody ustanovenou v prílohe III tohto nariadenia. V dôsledku tohto zrušenia článku 2 bodu 1.1 nariadenia č. 684/92 zodpovedajú článok 2 bod 2 a článok 5 ods. 1 nariadenia č. 1073/2009, a článku 2 bodu 1.2 nariadenia č. 684/92 zodpovedajú článok 2 bod 3 a článok 5 ods. 2 nariadenia č. 1073/2009.

               8

               Článok 2 nariadenia č. 1073/2009 obsahuje tieto definície:
               „…

                        2.

                        ‚pravidelná doprava‘ je doprava, ktorou sa zabezpečuje preprava cestujúcich v presne určených intervaloch po presne určených trasách, pričom cestujúci nastupujú a vystupujú na vopred určených zastávkach;

                        3.

                        ‚osobitná pravidelná doprava‘ je pravidelná doprava bez ohľadu na to, kto ju organizuje, ktorou sa zabezpečuje preprava osobitných kategórií cestujúcich s vylúčením ostatných cestujúcich;

                  …

                        5.

                        ‚doprava na vlastnú potrebu‘ je doprava, ktorú uskutočňuje na nekomerčné a neziskové účely fyzická osoba alebo právnická osoba, pričom platí, že

                                 —

                                 dopravná činnosť je len vedľajšia činnosť tejto fyzickej osoby alebo právnickej osoby a

                                 —

                                 používané vozidlá sú vlastníctvom tejto fyzickej osoby alebo právnickej osoby, alebo ich táto osoba nadobudla na splátky, alebo sú predmetom dlhodobej lízingovej zmluvy a riadia ich členovia personálu tejto fyzickej osoby alebo právnickej osoby alebo samotná fyzická osoba, alebo personál, ktorý je v podniku zamestnaný alebo ktorý je podniku k dispozícii na základe zmluvného záväzku;

                  …“

               9

               Článok 3 tohto nariadenia nazvaný „Sloboda poskytovania služieb“ stanovuje:
               „1.   Akýkoľvek dopravca v prenájme alebo za úhradu uvedený v článku 1 môže v súlade s týmto nariadením vykonávať pravidelnú dopravu vrátane osobitnej pravidelnej dopravy a príležitostnej dopravy autokarmi a autobusmi bez diskriminácie z dôvodu štátnej príslušnosti alebo miesta usadenia, ak:

                        a)

                        je v členskom štáte, v ktorom je usadený, oprávnený vykonávať prepravu autokarom a autobusom v rámci pravidelnej dopravy vrátane osobitnej pravidelnej dopravy alebo príležitostnej dopravy v súlade s podmienkami prístupu na trh ustanovenými vo vnútroštátnych právnych predpisoch;

                  …
               2.   Akýkoľvek dopravca na vlastnú potrebu uvedený v článku 1 môže vykonávať dopravu v zmysle článku 5 ods. 5 bez diskriminácie z dôvodu štátnej príslušnosti alebo miesta usadenia, ak je:

                        a)

                        v členskom štáte, v ktorom je usadený, oprávnený vykonávať prepravu autokarom a autobusom v súlade s podmienkami prístupu na trh stanovenými vnútroštátnymi právnymi predpismi…

                  …“

               10

               Článok 5 uvedeného nariadenia nazvaný „Prístup na trh“ stanovuje:
               „1.   Pravidelná doprava je prístupná pre každého a v prípade potreby sa vyžaduje rezervácia.
               Vykonávanie pravidelnej dopravy podlieha povoleniu v súlade s ustanoveniami kapitoly III.
               Pravidelná doprava z členského štátu do tretej krajiny a naopak podlieha povoleniu v súlade s dvojstrannou dohodou medzi členským štátom a treťou krajinou, prípadne aj členským štátom tranzitu, pokiaľ nebola uzavretá potrebná dohoda medzi Spoločenstvom a dotknutou treťou krajinou.
               Podstata pravidelnej dopravy nesmie byť ovplyvnená akýmkoľvek prispôsobením sa podmienkam prevádzkovania dopravy.
               Organizovanie súbežnej alebo dočasnej prepravy, ktorá sa poskytuje rovnakej cieľovej skupine rovnako ako existujúca pravidelná doprava, nezastavovanie na niektorých zastávkach a zastavovanie na ďalších zastávkach v súčasnej pravidelnej doprave sa riadi rovnakými pravidlami, aké sa uplatňujú na existujúcu pravidelnú dopravu.
               2.   Osobitná pravidelná doprava zahŕňa najmä:

                        a)

                        prepravu pracovníkov z domu do práce a späť;

                        b)

                        prepravu žiakov a študentov do vzdelávacích zariadení a z nich.
                        Skutočnosť, že osobitná doprava sa môže meniť podľa potrieb užívateľov, neovplyvní jej zatriedenie ako pravidelná doprava.
                        Osobitná pravidelná doprava nepodlieha povoleniu v súlade s kapitolou III, ak sa vykonáva na základe zmluvy uzavretej medzi organizátorom a dopravcom.

                  …
               5.   Doprava na vlastnú potrebu je vyňatá z akéhokoľvek systému povoľovania, ale podlieha systému osvedčení.
               Osvedčenia vydáva príslušný orgán členského štátu, v ktorom sa vozidlo eviduje, a platia počas celej cesty vrátane tranzitu.
               …“

         Rumunské právo

               11

               Článok 3 Ordonanța Guvernului nr. 27/2011 privind transporturile rutiere (uznesenie vlády č. 27/2011 o cestnej doprave) v znení platnom v čase skutkových okolností vo veci samej stanovuje, že „osobná doprava na vlastnú potrebu je cestnou dopravou, ktorú v súlade s podmienkami stanovenými v článku 2 bode 5 nariadenia č. 1073/2009 uskutočňuje fyzická alebo právnická osoba na neziskové a nekomerčné účely“.

               12

               Článok 4 časť I ods. 2 tohto uznesenia v súvislosti s triedením cestnej dopravy stanovuje:
               „(2)   Triedenie z hľadiska obchodnej povahy činnosti:

                        a)

                        cestná doprava za úhradu;

                        b)

                        cestná doprava na vlastnú potrebu“.

               13

               Článok 52 prílohy Ordinul Ministrului Transporturilor nr. 980/2011 pentru aprobarea Normelor metodologice privind aplicarea prevederilor referitoare la organizarea şi efectuarea transporturilor rutiere şi a activităţilor conexe acestora stabilite prin Ordonanţa Guvernului nr. 27/2011 privind transporturile rutiere (uznesenie ministerstva dopravy č. 980/2011, ktorým sa prijímajú metodologické pravidlá týkajúce sa uplatnenia ustanovení o organizácii a výkone cestnej dopravy a činností súvisiacich s pravidlami stanovenými uznesením vlády č. 27/2011 o cestnej doprave), v znení platnom v čase skutkových okolností vo veci samej stanovuje, že pravidelná doprava, osobitná pravidelná doprava a príležitostná doprava sa vykonávajú za úhradu.

               14

               Článok 54 ods. 1 a 2 prílohy tohto uznesenia uvádza:
               „(1)   Osobnú cestnú dopravu medzi župami môže prevádzkovateľ cestnej dopravy uskutočniť pravidelnou dopravou za úhradu, len ak je držiteľom licencie na prevádzku platného spojenia pre danú trasu, ako ju stanovuje dopravný harmonogram.
               (2)   Licencia na prevádzku trasy je platná len vtedy, ak je k nej pripojený cestovný poriadok na každú dĺžku trvania jazdy a výlučne, ak sa odchod z miesta začiatku trasy uskutočňuje v deň a hodinu stanovenú v cestovnom poriadku.“

               15

               Článok 80 tejto prílohy uvádza:
               „(1)   Osobnú cestnú dopravu na vlastnú potrebu uskutočňujú podniky cestnej dopravy pre vlastnú potrebu výlučne autobusmi, v ktorom sa počas celej jazdy nachádza overená kópia osvedčenia o doprave na vlastnú potrebu, ako aj prepravný doklad.
               (2)   V zmysle odseku 1 sa za prepravný doklad považuje tabuľka obsahujúca mená prepravovaných osôb, podpis a pečiatku zákonného zástupcu podniku.“

               16

               Článok 81 písm. a) uvedenej prílohy stanovuje:
               „V prípade osobnej cestnej dopravy na vlastnú potrebu sa musia v autobuse okrem prepravného dokladu nachádzať aj tieto doklady:

                        a)

                        platný služobný preukaz vodiča, ktorý preukazuje, že vodič je zamestnancom podniku prevádzkujúceho cestnú dopravu na vlastnú potrebu“.

               17

               Článok 8 ods. 1 Ordonanta Guvernului nr. 37/2007 privind stabilirea cadrului de aplicare a regulilor privind perioadele de conducere, pauzele şi perioadele de odihnă ale conducătorilor auto şi utilizarea aparatelor de înregistrare a activităţii acestora (uznesenie vlády č. 37/2007, ktorým sa vymedzuje rámec uplatnenia pravidiel týkajúcich sa času jazdy, prestávok a doby odpočinku vodičov motorových vozidiel a používania záznamových zariadení na registráciu ich činností), v znení platnom čase skutkových okolností vo veci samej (ďalej len „uznesenie č. 37/2007“), uvádza:
               „(1)   Nasledujúce skutky predstavujú veľmi závažné porušenia ustanovení nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 561/2006 a nariadenia (EHS) č. 3821/85, ako aj prípadne [Európskej dohody o práci osádok vozidiel v medzinárodnej cestnej doprave (AETR)], a sú priestupkami, ak sa nepovažujú za trestné činy:

                        1.

                        prekročenie denného času jazdy alebo maximálneho denného času jazdy o viac ako dve hodiny;

                  …

                        6.

                        nedodržanie minimálnej doby skráteného denného odpočinku, ak je rozdiel väčší ako dve hodiny“.

               18

               Článok 9 uznesenia vlády č. 37/2007 stanovuje:
               „(1)   Za priestupky uvedené v článku 8 možno uložiť takéto sankcie:
               …

                        c)

                        pokutu od 4000 do 8000 [rumunský lei (RON)], ktorú možno uložiť vodičovi motorového vozidla za skutky uvedené v odseku 1 bodoch 15, 16, 18 až 20, 22 až 26, 28 až 30, 36 a 38, a podniku/prevádzkovateľovi cestnej dopravy za skutky uvedené v odseku 1 bodoch 1 až 11, 31 a 32.“

         Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky

               19

               Casa Noastră je podnik, ktorý vyrába a uvádza na trh stolárske výrobky z PVC a ktorého výrobné prevádzky sa nachádzajú v Pielești (Rumunsko), teda približne 13 km od mesta Craiova (Rumunsko).

               20

               Tento podnik zabezpečuje prepravu svojich zamestnancov na pracovisko a späť tromi autokarmi so 44 miestami a dvomi mikrobusmi s 20 miestami, pričom je vlastníkom týchto vozidiel. Na tieto účely trvale zamestnáva päť vodičov.

               21

               Zamestnanci Casa Noastră pracujú na tri zmeny, takže ich preprava sa uskutočňuje v každý pracovný deň z dôvodu troch spiatočných jázd. Jednou z jázd prejdenou v rámci týchto prepráv je spiatočná jazda medzi Pielești a Braneț (Rumunsko), pričom vzdialenosť medzi týmito dvoma miestami je 21 kilometrov.

               22

               Dňa 26. novembra 2014 bolo jedno vozidlo podniku Casa Noastră, ktoré šoféroval vodič tohto podniku na uvedenej trase, kontrolované inšpektorom ISCTR. Pri tejto kontrole mal vodič predložiť záznam z tachografu, ktorý preukázal, že nebola dodržaná doba odpočinku a čas jazdy. Podniku Casa Noastră bola teda na základe článku 8 ods. 1 bodov 1 a 6 uznesenia vlády č. 37/2007 uložená pokuta za priestupok za prekročenie denného času jazdy, a konkrétne maximálneho denného času jazdy, ako aj za nedodržanie minimálnej doby denného odpočinku.

               23

               Casa Noastră namietal proti tejto pokute tvrdením najmä, že pri tejto kontrole uskutočňoval osobnú cestnú dopravu, ktorá spadá do kategórie „osobitnej pravidelnej dopravy“ zamestnancov medzi ich bydliskom a ich pracoviskom na trase kratšej než 50 kilometrov, a v dôsledku toho by sa mala uplatniť výnimka stanovená v článku 3 písm. a) nariadenia č. 561/2006.

               24

               ISCTR tvrdila, že Casa Noastră uskutočňoval osobnú cestnú dopravu na vlastnú potrebu, lebo išlo o dopravu uskutočnenú na neziskové a nekomerčné účely, zatiaľ čo osobná cestná doprava v rámci osobitnej cestnej dopravy je platená a musí sa vykonávať v súlade s podmienkami stanovenými vnútroštátnou právnou úpravou. V dôsledku toho zastáva názor, že na uvedenú dopravu sa výnimka stanovená v článku 3 písm. a) nariadenia č. 561/2006 nevzťahuje.

               25

               Vnútroštátny súd sa domnieva, že je potrebné preskúmať zákonné možnosti, či môžu hospodárske subjekty organizovať dopravu svojich zamestnancov na pracovisko a späť, ako aj otázku, do akej miery je zamestnanec počas trvania prepravy cestujúcim, ktorý využíva osobitnú pravidelnú dopravu, a to s prihliadnutím na skutočnosť, že Casa Noastră za predmetnú dopravu nedostáva nijakú odmenu.

               26

               Za týchto podmienok Judecătoria Balş – Judeţul Olt (Prvostupňový súd Balş – župa Olt, Rumunsko) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

                        „1.

                        Do akej miery možno vykladať slovné spojenie „bez ohľadu na to, kto ju organizuje“, ktoré je použité v článku 2 bode 3 nariadenia č. 1073/2009, v tom zmysle, že hospodársky subjekt môže organizovať pravidelnú dopravu na účely prepravy svojich zamestnancov na pracovisko a späť?

                        2.

                        Do akej miery možno vykladať slovné spojenie „pravidelnej osobnej doprave, pri ktorých trasa linky nepresahuje 50 kilometrov“, použité v článku 3 písm. a) nariadenia č. 561/2006, v tom zmysle, že sa vzťahuje na zamestnancov v rámci ich prepravy na pracovisko alebo z pracoviska?“

         O prejudiciálnych otázkach

               27

               Vnútroštátny súd sa svojimi dvoma otázkami, ktoré treba preskúmať spoločne, v podstate pýta, či sa na prepravu pracovníkov z domu do práce a späť, ktorú organizuje ich zamestnávateľ a ktorej trasa linky nepresahuje 50 kilometrov, vzťahuje výnimka stanovená v článku 3 písm. a) nariadenia č. 561/2006, podľa ktorej sa toto nariadenie neuplatňuje na tento druh cestnej dopravy.

               28

               V tejto súvislosti možno pripomenúť, že podľa odôvodnenia 17 a článku 1 nariadenia č. 561/2006 účelom tohto nariadenia je harmonizovať podmienky hospodárskej súťaže medzi druhmi vnútrozemskej dopravy, a to najmä vzhľadom na odvetvie cestnej dopravy, a zlepšiť pracovné podmienky a bezpečnosť na cestách, pričom tieto ciele sú premietnuté najmä do povinnosti vybaviť vozidlá cestnej dopravy schváleným tachografom, ktorý umožňuje kontrolovať dodržiavanie časov jazdy a odpočinku vodičov (pozri najmä rozsudky z 3. októbra 2013, Lundberg, C‑317/12, EU:C:2013:631, bod 31 a citovanú judikatúru, ako aj z 19. októbra 2016, EL‑EM‑2001, C‑501/14, EU:C:2016:777, bod 21).

               29

               Podľa článku 3 písm. a) nariadenie č. 561/2006 sa nevzťahuje na cestnú dopravu vykonávanú vozidlami používanými v pravidelnej osobnej doprave, pri ktorých trasa linky nepresahuje 50 kilometrov.

               30

               Podľa článku 4 písm. n) tohto istého nariadenia „pravidelná osobná doprava“ je vnútroštátna a medzinárodná doprava, ako je definovaná v článku 2 bode 1 nariadenia č. 684/92.

               31

               Súdny dvor v tejto súvislosti spresnil, že uvedený článok 2 bod 1 upravuje dve kategórie tejto dopravy, pričom rozlišuje medzi pravidelnou dopravou a osobitnou pravidelnou dopravou. Prvá uvedená doprava, ktorá je prístupná pre všetkých, zabezpečuje prepravu cestujúcich v stanovených intervaloch a po stanovených trasách, pričom cestujúci nastupujú a vystupujú na vopred určených zastávkach. Druhá uvedená doprava sa uskutočňuje za rovnakých podmienok, ale len pre určenú kategóriu cestujúcich (rozsudok z 30. apríla 1998, Clarke & Sons et Ferne, C‑47/97, EU:C:1998:185, bod 16), a to na prepravu „pracovníkov z domu do práce a späť“, na prepravu žiakov a študentov „do vzdelávacích zariadení a z nich“ a na prepravu vojakov a ich rodín medzi „východiskovým štátom a oblasťou ich kasární“.

               32

               Z toho vyplýva, že osobitná pravidelná doprava predstavuje osobitnú kategóriu pravidelnej dopravy, pričom jediný rozdiel medzi týmito dvoma kategóriami spočíva v skutočnosti, že osobitná pravidelná doprava sa vzťahuje na prepravu osobitných kategórií cestujúcich s vylúčením ostatných cestujúcich, zatiaľ čo pravidelná doprava je dostupná pre všetkých cestujúcich bez obmedzenia. Vzhľadom na ciele sledované nariadením č. 561/2006 uvedené v bode 28 tohto rozsudku, kvalifikácia prepravovaných osôb pritom nemôže byť rozhodujúcim kritériom na uplatnenie alebo neuplatnenie tohto nariadenia.

               33

               S prihliadnutím na štruktúru nariadenia č. 684/92, ako aj definíciu pojmu „osobitná pravidelná doprava“ sa zdá, že normotvorca Európskej únie chcel vylúčiť z pôsobnosti nariadenia č. 561/2006 tak pravidelnú dopravu, ako aj osobitnú pravidelnú dopravu pod podmienkou, že trasa linky nepresahuje 50 kilometrov.

               34

               Toto konštatovanie nespochybňuje skutočnosť, že nariadenie č. 684/92 bolo nahradené nariadením č. 1073/2009, ktoré rozlišuje medzi „pravidelnou dopravou“ a „osobitnou pravidelnou dopravou“. Definície týchto pojmov totiž zostávajú v podstatne nezmenené, takže osobitná pravidelná doprava je naďalej definovaná ako osobitná kategória pravidelnej dopravy.

               35

               Okrem toho prepravu pracovníkov z domu do práce a späť výslovne upravuje článok 5 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 1073/2009 ako určitú formu osobitnej pravidelnej dopravy. Odôvodnenie, na ktorom spočíva výklad nariadenia č. 684/92, sa preto mutatis mutandis uplatňuje na nariadenie č. 1073/2009.

               36

               Z toho vyplýva, že rozsah výnimky stanovenej v článku 3 písm. a) nariadenia č. 561/2006 nebol nariadením č. 1073/2009 zmenený, pričom táto výnimka sa vzťahuje tak na pravidelnú dopravu, ako aj na osobitnú pravidelnú dopravu pod podmienkou, že trasa dotknutej linky nepresahuje 50 kilometrov.

               37

               Ďalej treba uviesť, že nariadenie č. 1073/2009 v článku 2 bode 5, rovnako ako článok 2 bod 4 nariadenia č. 684/1992 obsahuje definíciu „dopravy na vlastnú potrebu“, podľa ktorej ide o dopravu uskutočnenú na nekomerčné a neziskové účely po prvé podmienkou, že dopravná činnosť je len vedľajšia činnosť fyzickej osoby alebo právnickej osoby, ktorá ju zabezpečuje. Po druhé uvedená definícia stanovuje, že používané vozidlá musia byť vlastníctvom tejto osoby, ktorá ich nadobudla na splátky, alebo sú predmetom dlhodobej lízingovej zmluvy a že ich musí viesť zamestnanec tejto fyzickej alebo právnickej osoby alebo samotná fyzická osoba, alebo personál, ktorý je v podniku zamestnaný alebo ktorý je podniku k dispozícii na základe zmluvného záväzku.

               38

               V prejednávanej veci treba konštatovať, že je zjavné, že dotknutá doprava vo veci samej na jednej strane spĺňa podmienky požadované na to, aby bola kvalifikovaná ako „osobitná pravidelná doprava“.

               39

               Uvedená doprava sa uskutočňuje každý pracovný deň v rámci troch spiatočných ciest, čo zodpovedá trom pracovným zmenám podniku Casa Noastră za deň. Keďže s prihliadnutím na skutočnosti, ktorými disponuje Súdny dvor, preprava zamestnancov tohto podniku z domu do práce a späť sa uskutočňuje medzi miestami Pielești a Braneț, dotknutá trasa je „určená“ v zmysle článku 2 bodu 2 nariadenia č. 1073/2009, pričom cestujúci nastupujú a vystupujú na vopred určených zastávkach. Okrem toho doprava vo veci samej sa vzťahuje len na konkrétnu kategóriu cestujúcich, v prejednávanej veci ide o zamestnancov uvedeného podniku, s výnimkou ostatných cestujúcich.

               40

               Na druhej strane doprava vo veci samej spĺňa aj požiadavky stanovené v článku 2 bode 5 nariadenia č. 1073/2009 týkajúce sa „dopravy na vlastnú potrebu“.

               41

               Podľa tých istých skutočností sa dotknutá doprava neposkytuje zamestnancom Casa Noastră ani na ziskové, ani komerčné účely. Vnútroštátny súd okrem toho spresňuje, že za poskytovanú službu neexistuje nijaká odmena. Navyše hlavnou činnosťou tejto spoločnosti nie je preprava osôb, ale výroba a uvádzanie na trh stolárskych výrobkov z PVC, pričom preprava pracovníkov pre ňu predstavuje len doplnkovú činnosť. Napokon Casa Noastră je vlastníkom používaných vozidiel, ktoré navyše riadia samotní zamestnanci tohto podniku.

               42

               Ako bolo konštatované v bode 36 tohto rozsudku, výnimka stanovená v článku 3 písm. a) nariadenia č. 561/2006 sa vzťahuje na pravidelnú dopravu, vrátane osobitnej pravidelnej dopravy. V dôsledku toho sa táto výnimka a priori nevzťahuje na dopravu na vlastnú potrebu.

               43

               Treba pritom konštatovať, že kategória pravidelnej dopravy, ktorá zahŕňa osobitnú pravidelnú dopravu, a kategória dopravy na vlastnú potrebu sa navzájom nevylučujú. Doprava na vlastnú potrebu môže mať podobu osobitnej pravidelnej dopravy alebo príležitostnej dopravy, pričom príležitostná doprava je definovaná v článku 2 bode 4 nariadenia č. 1073/2009 ako doprava, ktorá nespadá pod definíciu pravidelnej dopravy, vrátane osobitnej pravidelnej dopravy, ktorej hlavnou vlastnosťou je, že prepravuje skupinu cestujúcich vytvorenú z podnetu zákazníka alebo samotného dopravcu.

               44

               V tejto súvislosti možno uviesť, že znenie nariadení č. 561/2006 a 1073/2009 v ničom nebráni tomuto výkladu. Ako uviedla Európska komisia vo svojich písomných pripomienkach, dopravné služby možno v podstate zatriediť do dvoch kategórií, a to na jednej strane do dopravy poskytovanej tretím osobám, a na druhej strane do dopravy na vlastnú potrebu.

               45

               Prvá z týchto dvoch kategórií môže mať viacero podôb, konkrétne môže ísť o pravidelnú dopravu, osobitnú pravidelnú dopravu a príležitostnú dopravu.

               46

               Doprava na vlastnú potrebu môže mať podobu osobitnej pravidelnej dopravy alebo príležitostnej dopravy, ak spĺňa podmienky stanovené nariadením č. 1073/2009. Nezahŕňa však pravidelnú dopravu, ktorá je podľa definície prístupná pre všetkých cestujúcich.

               47

               Tento výklad potvrdzuje skutočnosť, že tak nariadenie č. 684/92, ako aj nariadenie č. 1073/2009 zahŕňajú do rozsahu osobitnej pravidelnej dopravy, ako už bolo konštatované v bode 35 tohto rozsudku, prepravu pracovníkov z domu do práce a späť. Navyše definícia uvedená v článku 2 bode 1.2 nariadenia č. 684/92 spresňuje, že táto doprava zabezpečuje prepravu špecifikovaných kategórií cestujúcich „bez ohľadu na to, kto ju organizuje“.

               48

               Okrem toho tento výklad potvrdzuje aj skutočnosť, že doprava na vlastnú potrebu v nariadení č. 1073/2009, ktoré stanovuje spoločné pravidlá prístupu na medzinárodný trh autokarovej a autobusovej dopravy, podlieha pravidlám, ktoré sú vo všeobecnosti menej prísnejšie, než pravidlá, ktoré sa uplatňujú na pravidelnú dopravu, vrátane osobitnej pravidelnej dopravy. Osobitná pravidelná doprava môže byť totiž uskutočnená len na základe povolenia, zatiaľ čo doprava na vlastnú potrebu podlieha výlučne systému osvedčení a je vyňatá z povoľovacej povinnosti. Získanie osvedčenia z hľadiska spôsobov výkonu dopravy nie je preto potrebné, keďže osvedčenie týkajúce sa dopravy na vlastnú potrebu pokrýva všetky spôsoby výkonu dopravy bez toho, aby bolo potrebné osobitne podľa kategórie určiť dotknutú dopravu.

               49

               Jediný rozdiel, ktorý existuje medzi osobitnou pravidelnou dopravou určenou tretím osobám a tou istou dopravou uskutočnenou v rámci dopravy na vlastnú potrebu, preto spočíva v kvalifikácii osoby, ktorá dopravu organizuje. Tento rozdiel nemôže pritom odôvodňovať vylúčenie osobitnej pravidelnej dopravy uskutočnenej v rámci dopravy na vlastnú potrebu z rozsahu výnimky stanovenej v článku 3 písm. a) nariadenia č. 561/2006.

               50

               Tento výklad nemá vplyv ani na ciele sledované nariadením č. 561/2006. Toto posledné uvedené nariadenie, ako bolo uvedené v bode 28 tohto rozsudku, má za cieľ harmonizovať podmienky hospodárskej súťaže medzi druhmi vnútrozemskej dopravy, a to najmä vzhľadom na odvetvie cestnej dopravy, a zlepšiť pracovné podmienky a bezpečnosť na cestách. Osobitná pravidelná doprava uskutočnená na vlastnú potrebu pritom nepredstavuje nekalú hospodársku súťaž na ujmu ostatných druhov dopravy ponúkaných tretím osobám, pretože len samotní zamestnanci podniku, ktorý tieto služby ponúka, ich môžu využiť. Navyše, pokiaľ ide o zlepšenie pracovných podmienok a bezpečnosti na cestách, nič neodôvodňuje, aby sa medzi vodičom, ktorý zabezpečuje osobitnú pravidelnú dopravu pre tretie osoby na trase kratšej než 50 kilometrov, a vodičom, ktorý zabezpečuje osobitnú pravidelnú dopravu v rámci dopravy na vlastnú potrebu v rovnakej vzdialenosti, vytváral rozdiel.

               51

               Zo všetkých predchádzajúcich úvah vyplýva, že článok 3 písm. a) nariadenia č. 561/2006, ako aj článok 2 bod 3 nariadenia č. 1073/2009 sa majú vykladať v tom zmysle, že na prepravu pracovníkov z domu do práce a späť, ktorú organizuje ich zamestnávateľ a ktorej trasa linky nepresahuje 50 kilometrov, sa vzťahuje výnimka stanovená v článku 3 písm. a) nariadenia č. 561/2006, podľa ktorej sa toto nariadenie neuplatňuje na tento druh dopravy.

         O trovách

               52

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (desiata komora) rozhodol takto:

                     Článok 3 písm. a) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 561/2006 z 15. marca 2006 o harmonizácii niektorých právnych predpisov v sociálnej oblasti, ktoré sa týkajú cestnej dopravy, ktorým sa menia a dopĺňajú nariadenia Rady (EHS) č. 3821/85 a (ES) č. 2135/98 a zrušuje nariadenie Rady (EHS) č. 3820/85, ako aj článok 2 bod 3 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1073/2009 z 21. októbra 2009 o spoločných pravidlách prístupu na medzinárodný trh autokarovej a autobusovej dopravy a o zmene a doplnení nariadenia (ES) č. 561/2006 sa majú vykladať v tom zmysle, že na prepravu pracovníkov z domu do práce a späť, ktorú organizuje ich zamestnávateľ a ktorej trasa linky nepresahuje 50 kilometrov, sa vzťahuje výnimka stanovená v článku 3 písm. a) nariadenia č. 561/2006, podľa ktorej sa toto nariadenie neuplatňuje na tento druh cestnej dopravy.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: rumunčina.


Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 15. marca 1984. # Industrie riunite odolesi SpA proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Vec 348/82.