title: Vec C-199/13 P: Odvolanie podané 16. apríla 2013 : Polyelectrolyte Producers Group, SNF SAS, Travetanche Injection SPRL proti rozsudku Všeobecného súdu (siedma komora) z  1. februára 2013 vo veci T-368/11, Polyelectrolyte Producers Group, SNF SAS, Travetanche Injection SPRL/Európska komisia

text:
               15.6.2013

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 171/21

         Odvolanie podané 16. apríla 2013: Polyelectrolyte Producers Group, SNF SAS, Travetanche Injection SPRL proti rozsudku Všeobecného súdu (siedma komora) z 1. februára 2013 vo veci T-368/11, Polyelectrolyte Producers Group, SNF SAS, Travetanche Injection SPRL/Európska komisia
   (Vec C-199/13 P)
   2013/C 171/42
   Jazyk konania: angličtina

      Účastníci konania

      Odvolateľky: Polyelectrolyte Producers Group, SNF SAS a Travetanche Injection SPRL (v zastúpení: K. Van Maldegem, R. Cana, advokáti)

      Ďalší účastníci konania: Európska komisia, Holandské kráľovstvo

      Návrhy odvolateliek

   Odvolateľky navrhujú, aby Súdny dvor:

               —

               zrušil rozsudok Všeobecného súdu vo veci T-368/11 a

               —

               zrušil nariadenie Komisie (EÚ) č. 366/2011 zo 14. apríla 2011, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 o registrácii, hodnotení, autorizácii a obmedzovaní chemikálií (REACH), pokiaľ ide o prílohu XVII (akrylamid) (1) alebo

               —

               alternatívne vrátil vec Všeobecnému súdu na rozhodnutie o žalobe odvolateliek o neplatnosť a

               —

               zaviazal ďalšieho účastníka konania na náhradu trov tohto konania (vrátane trov konania pred Všeobecným súdom).

      Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia

   Odvolateľky tvrdia, že Všeobecný súd porušil právo Spoločenstva tým, že zamietol ich žalobu o neplatnosť napadnutého rozhodnutia. Tvrdia najmä, že Všeobecný súd sa dopustil viacerých pochybení pri výklade skutkového stavu právneho rámca, ktoré sa vzťahujú na ich situáciu. V dôsledku toho sa Všeobecný súd dopustil niekoľkých nesprávnych právnych posúdení, najmä:

               —

               podal nesprávny výklad nariadenia č. 1488/94 (2), keď prijal záver, že Komisia sa nedopustila zjavne nesprávneho posúdenia, keď nevzala do úvahy všetky relevantné skutočnosti a okolnosti,

               —

               podal nesprávny výklad nariadenia č. 1488/94, keď prijal záver, že Komisia sa nedopustila zjavne nesprávneho posúdenia v súvislosti s posúdením údajov o expozícii, ktoré vzala do úvahy,

               —

               dopustil sa nesprávneho právneho posúdenia a nesprávneho výkladu REACH, keď prijal záver, že Komisia sa nedopustila zjavne nesprávneho posúdenia, keď prijala napadnuté nariadenie na základe informácií týkajúcich sa iného výrobku, než výrobku, ktorý podliehal obmedzeniam podľa napadnutého nariadenia,

               —

               dopustil sa nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že Komisia neporušila zásadu proporcionality,

               —

               dopustil sa nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že Komisia neporušila svoju povinnosť odôvodnenia,

               —

               podal nesprávny výklad napadnutého nariadenia, keď konštatoval, že sa vzťahuje aj na NMA cement obsahujúci akrylamid.

         Z týchto dôvodov odvolateľky navrhujú zrušenie rozsudku Všeobecného súdu vo veci T-368/11 a napadnutého rozhodnutia.

      (1)  Ú. v. EÚ L 101, s. 12

      (2)  Nariadenie Komisie (ES) č. 1488/94 z 28. júna 1994, ktorým sa stanovujú princípy pre hodnotenie rizík existujúcich látok pre človeka a životné prostredie v súlade s nariadením Rady (EHS) č. 793/93 (Ú. v. ES L 161, s. 3; Mim. vyd. 15/002, s. 360).


title: Vec T-348/13: Žaloba podaná 3. júla 2013 — Kadhaf Al Dam/Rada a Komisia

text:
               12.10.2013

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 298/8

         Žaloba podaná 3. júla 2013 — Kadhaf Al Dam/Rada a Komisia
   (Vec T-348/13)
   2013/C 298/13
   Jazyk konania: francúzština

      Účastníci konania

      Žalobca: Ahmed Mohammed Kadhaf Al Dam (Káhira, Egypt) (v zastúpení: H. de Charette, advokát)

      Žalované: Európska komisia a Rada Európskej únie

      Návrhy

   Žalobca navrhuje, aby Všeobecný súd:

               —

               vyhlásil, že

                           —

                           rozhodnutie 2013/182 z 22. apríla 2013, ktorým sa mení rozhodnutie 2011/137/SZBP z 28. februára 2011 o reštriktívnych opatreniach s ohľadom na situáciu v Líbyi v rozsahu v akom neodstránilo meno žalobcu z prílohy II a prílohy IV rozhodnutia 2011/137/SZBP,

                           —

                           rozhodnutie 2011/137/SZBP z 28. februára 2011 o reštriktívnych opatreniach s ohľadom na situáciu v Líbyi v rozsahu v akom príloha II a príloha IV tohto rozhodnutia obsahuje meno žalobcu,

                           —

                           nariadenie Rady Európskej únie 204/2011 z 2. marca 2011 o reštriktívnych opatreniach s ohľadom na situáciu v Líbyi v rozsahu v akom príloha III tohto nariadenia obsahuje meno žalobcu,

                     sa na neho nevzťahujú,

               —

               nariadil Rade a Komisii zaplatiť symbolickú sumu 1 euro ako náhradu za utrpenú škodu,

               —

               zaviazal Radu a Komisiu na náhradu trov konania.

      Dôvody a hlavné tvrdenia

   Na podporu svojej žaloby žalobca uvádza dva žalobné dôvody.

               1.

               Prvý žalobný dôvod vychádza z porušenia základných práv a skladá sa zo štyroch častí založených na:

                           —

                           porušení žalobcovho práva na obhajobu, keďže žalobca nebol vypočutý pred prijatím reštriktívnych opatrení voči nemu,

                           —

                           neinformovaní žalobcu o napadnutých aktoch bez ohľadu na skutočnosť, že jeho adresa bola orgánom známa,

                           —

                           nedostatku odôvodnenia, keďže odôvodnenie reštriktívnych opatrení voči žalobcovi uvedené v napadnutých aktoch nemá žiadny vzťah ani k situácii v Líbyi v tom čase a ani k sledovaným cieľom,

                           —

                           neuskutočnení pojednávania.

               2.

               Druhý žalobný dôvod vychádza z porušenia vlastníckych práv a skladá sa z dvoch častí založených na:

                           —

                           neexistencii žiadnej verejnej prospešnosti na reštriktívnych opatreniach prijatých voči žalobcovi alebo na neexistencii verejného záujmu na týchto opatreniach, keďže žalobca oficiálne prerušil styky s vládou v Líbyi,

                           —

                           nedostatku právnej istoty.


title: Vec T-107/14: Žaloba podaná 14. februára 2014 – Helénska republika/Komisia

text:
               28.4.2014

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 129/31

         Žaloba podaná 14. februára 2014 – Helénska republika/Komisia
   (Vec T-107/14)
   2014/C 129/39
   Jazyk konania: gréčtina

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Helénska republika (v zastúpení: I. Chalkias, E. Leutheriotou a A. Vasilopoulou)

      Žalovaná: Európska komisia

      Návrhy

   Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

               —

               zrušil vykonávacie rozhodnutie Komisie 2013/763/EÚ z 12. decembra 2013, ktorým sa z financovania Európskou úniou vylučujú určité výdavky vynaložené členskými štátmi v rámci Záručnej sekcie Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF), v rámci Európskeho poľnohospodárskeho záručného fondu (EPZF) a Európskeho poľnohospodárskeho fondu pre rozvoj vidieka (EPFRV) [oznámené pod číslom C(2013) 8743] a uverejnené v Úradnom vestníku L 338/2013, v jeho kapitolách, ktoré z financovania Európskou úniou vylučujú tieto výdavky: a) v celkovej sume 78 813 783,87 eur, uskutočnené Helénskou republikou v oblasti jednotnej pomoci v priebehu rokov 2008-2010 a b) v sume 22 230 822,10 eur, uskutočnené Helénskou republikou v oblasti krížového plnenia v priebehu rokov 2006-2010,

               —

               zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

      Dôvody a hlavné tvrdenia

   Na podporu svojej žaloby uvádza žalobkyňa tieto žalobné dôvody.

               1.

               Pokiaľ ide o opravu uloženú napadnutým rozhodnutím v rámci režimu jednotnej pomoci nariadenia č. 1782/2003 (1) (právo na pomoc).

                           Prvý dôvod na zrušenie:

                                       —

                                       nedostatok právneho základu na uloženie opráv, pokiaľ ide o výpočet práv na jednotnú pomoc a rozdelenie štátnej rezervy a nesprávny výklad a uplatnenie článkov 42 a 43 nariadenia č. 1782/2003, článkov 21 a 28 ods. 1 a 2, nariadenia č. 795/2004 (2) a článku 231 nariadenia č. 1290/2005 (3),

                                       —

                                       nezákonné uloženie paušálnych opráv v rámci režimu jednotnej pomoci, pretože neexistuje platný právny základ na uplatnenie starých usmernení dokumentu VI/5530/1997 na novú SPP a na režim jednotnej pomoci; v takom prípade predstavuje uplatnenie starých usmernení na novú SPP nesprávne použitie voľnej úvahy Európskej únie v oblasti finančných opráv, ktoré súčasne citeľne porušuje zásadu proporcionality.

                           Druhý dôvod na zrušenie týkajúci sa zohľadnenia všetkých krmovinárskych plôch pri výpočte referenčných súm:

                                       —

                                       Komisia navrhuje paušálnu opravu 5 %, čím porušuje zásady právnej istoty a proporcionality a prekračuje svoju mieru voľnej úvahy, keďže by nemala navrhnúť nijakú opravu; inak by ju mala obmedziť na 2 %.

                           Tretí dôvod na zrušenie týkajúci sa zohľadnenia všetkých krmovinárskych plôch pri výpočte referenčných súm:

                                       —

                                       porušenie článku 4 nariadenia č. 2529/2001, čo vedie k tomu, že základ pre výpočet navrhovanej paušálnej opravy je nesprávny, keďže oprava sa má obmedziť na sumu 162 920 267,28 eur pre rok 2007, na sumu 162 528 761,38 eur pre rok 2008 a na sumu 161 343 586,94 eur pre rok 2009.

                           Štvrtý dôvod na zrušenie týkajúci sa rozdelenia štátnej rezervy:

                                       —

                                       nesprávny výklad ustanovení článku 42 nariadenia č. 1782/2003 a článku 21 nariadenia č. 795/2004 (kritériá rozdelenia štátnej rezervy) a nesprávne posúdenie skutkových okolností.

                           Piaty dôvod na zrušenie týkajúci sa rozdelenia štátnej rezervy:

                                       —

                                       nedostatok podmienok vyžadovaných na uplatnenie nariadenia č. 1290/2005, pretože zistenia Komisie týkajúce sa štátnych kritérií na rozdelenie štátnej rezervy nepredstavujú porušenie tohto nariadenia; nesprávny výklad a uplatnenie článku 31 nariadenia č. 1290/2005 a usmernení dokumentu VI/5530/1997, pretože na jednej strane za predpokladu, že sú správne, výhrady Komisie, pokiaľ ide o kritériá rozdelenia štátnej rezervy neviedli k zaplateniu súm iným osobám ako prijímateľom a nespôsobili riziko straty pre fond; na druhej strane dotknuté výhrady nesúvisia s nevykonaním kľúčovej kontroly a neodôvodňujú v dôsledku toho uloženie paušálnej opravy 10 %.

               2.

               Pokiaľ ide o opravu uloženú napadnutým rozhodnutím v oblasti krížového plnenia.

                           Šiesty dôvod na zrušenie:

                                       —

                                       dokument Komisie AGRI-2005-64043, ktorý bol prijatý 9. júna 2006, nemôže predstavovať zákonný základ na uloženie finančnej opravy. V každom prípade nemôže byť použitý retroaktívne na uloženie opravy pre rok žiadostí 2006.

                           Siedmy dôvod na zrušenie osobitne pre rok žiadostí 2008:

                                       —

                                       finančné opravy boli uložené v rozpore s postupom podľa článku 11 nariadenia č. 885/2006 a článku 31 nariadenia č. 1290/2005.

                                       —

                                       V každom prípade v nadväznosti na nesprávne posúdenie skutkových okolností a nedostatok odôvodnenia Komisia dospela k záveru, že nedostatky sú preukázané, pokiaľ ide o kľúčové kontroly v oblasti krížového plnenia.

                           Ôsmy dôvod na zrušenie: nesprávne uplatnenie dokumentu AGRI-2005-64043:

                                       —

                                       prekročenie hraníc voľnej úvahy, ktorou disponuje Komisia, čo viedlo k uloženiu neprimeraných opráv vzhľadom na zistené nezrovnalosti, keďže oprava 5 % bola uložená pre rok 2006 a 2007,

                                       —

                                       chyba pri určení základu pre výpočet uloženej opravy.

      (1)  Nariadenie Rady (ES) č. 1782/2003 z 29. septembra 2003, ktorým sa stanovujú spoločné pravidlá režimov priamej podpory v rámci Spoločnej poľnohospodárskej politiky a ktorým sa zavádzajú niektoré režimy podpory pre poľnohospodárov a ktorým sa menia a dopĺňajú nariadenia (EHS) č. 2019/93, (ES) č. 1452/2001, (ES) č. 1453/2001, (ES) č. 1454/2001, (ES) č. 1868/94, (ES) č. 1251/1999, (ES) č. 1254/1999, (ES) č. 1673/2000, (EHS) č. 2358/71 a (ES) č. 2529/2001 (Ú. v. EÚ L 270, s. 1; Mim. vyd. 03/040, s. 269).

      (2)  Nariadenie Komisie (ES) č. 795/2004 z 21. apríla 2004, ktorým sa ustanovujú predpisy na vykonávanie schémy jednotných platieb ustanovenej v nariadení Rady (ES) č. 1782/2003, ktorým sa ustanovujú spoločné predpisy pre schémy priamej podpory v rámci spoločnej poľnohospodárskej politiky a určité podporné schémy pre poľnohospodárov (Ú. v. EÚ L 141, s. 1; Mim. vyd. 03/044, s. 226).

      (3)  Nariadenie Rady (ES) č. 1290/2005 z 21. júna 2005 o financovaní Spoločnej poľnohospodárskej politiky (Ú. v. EÚ L 209, s. 1).


title: Vec C-299/11: Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z  8. novembra 2012 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Hoge Raad der Nederlanden — Holandsko) — Staatssecretaris van Financiën/Gemeente Vlaardingen (Dane — DPH — Zdaniteľné plnenia — Použitie tovaru nadobudnutého „v rámci podnikania“ na účely podnikania — Klasifikácia ako plnenie za protihodnotu — Pozemky patriace zdaniteľnej osobe a upravené treťou osobou)

text:
               12.1.2013

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 9/17

         Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 8. novembra 2012 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Hoge Raad der Nederlanden — Holandsko) — Staatssecretaris van Financiën/Gemeente Vlaardingen
   (Vec C-299/11) (1)

   (Dane - DPH - Zdaniteľné plnenia - Použitie tovaru nadobudnutého „v rámci podnikania“ na účely podnikania - Klasifikácia ako plnenie za protihodnotu - Pozemky patriace zdaniteľnej osobe a upravené treťou osobou)
   2013/C 9/26
   Jazyk konania: holandčina

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Hoge Raad der Nederlanden

      Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Žalobca: Staatssecretaris van Financiën

      Žalovaná: Gemeente Vlaardingen

      Predmet veci

   Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Hoge Raad der Nederlanden — Výklad článku 5, ods. 5 a 7 písm. a) a článku 11 časti A ods. 1 písm. b) šiestej smernice Rady 77/388/EHS zo 17. mája 1977 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu — spoločný systém dane z pridanej hodnoty: jednotný základ jej stanovenia (Ú. v. ES L 145, s. 1; Mim. vyd. 09/001, s. 23) — Zdaniteľné plnenia — Použitie majetku na účely potrieb podniku — Použitie pozemku, ktorý patrí podniku a bol upravený na jeho náklady treťou osobou za odplatu na činnosti oslobodené od dane

      Výrok rozsudku

   Článok 5 ods. 7 písm. a) šiestej smernice Rady 77/388/EHS zo 17. mája 1977 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu — spoločný systém dane z pridanej hodnoty: jednotný základ jej stanovenia, zmenenej a doplnenej smernicou Rady 95/7/ES z 10. apríla 1995, v spojení s článkom 11 A ods. 1 písm. b) tejto smernice sa má vykladať v tom zmysle, že použitie pozemkov vo vlastníctve zdaniteľnej osoby, ktoré táto osoba nechala upraviť treťou osobou, danou zdaniteľnou osobou na účely hospodárskej činnosti oslobodenej od dane z pridanej hodnoty môže byť predmetom zdanenia na účely dane z pridanej hodnoty, ktorého základom je súčet hodnoty pozemku, na ktorom sú tieto športoviská, a nákladov na ich úpravu, ak uvedená zdaniteľná osoba ešte nezaplatila daň z pridanej hodnoty týkajúcu sa tejto hodnoty a týchto nákladov a ak sa na predmetné pozemky nevzťahuje oslobodenie stanovené v článku 13 B písm. h) uvedenej smernice.

      (1)  Ú. v. EÚ C 269, 10.9.2011.


title: Vec F-139/11: Žaloba podaná 22. decembra 2011 — ZZ/Komisia

text:
               3.3.2012

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 65/25

         Žaloba podaná 22. decembra 2011 — ZZ/Komisia
   (Vec F-139/11)
   2012/C 65/48
   Jazyk konania: francúzština

      Účastníci konania

      Žalobca: ZZ (v zastúpení: Ph.-E. Partsch, E. Raimond, advokáti)

      Žalovaná: Európska komisia

      Predmet a opis sporu

   Zrušenie rozhodnutia generálneho riaditeľa OLAF-u, ktoré obsahuje poslednú výzvu na výsluch žalobcu v rámci interného vyšetrovania a v ktorom sa uvádza, že v prípade, ak žalobca tejto výzve nevyhovie, bude záverečná správa o vyšetrovaní prijatá len na základe informácií, ktoré jednostranne zhromaždil a analyzoval OLAF, ako aj zrušenie listu, ktorým bola zamietnutá sťažnosť žalobcu

      Návrhy žalobcu

               —

               zrušiť rozhodnutie z 28. októbra 2011,

               —

               zrušiť list z 2. decembra 2011, ktorým sa rozhodlo o jeho sťažnosti z 21. novembra 2011,

               —

               priznať žalobcovi sumu 6 000 eur ako náhradu škody,

               —

               zaviazať Európsku komisiu na náhradu trov konania.


title: Vec T-71/12: Žaloba podaná 17. februára 2012 — Meskarian/Rada

text:
               14.4.2012

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 109/28

         Žaloba podaná 17. februára 2012 — Meskarian/Rada
   (Vec T-71/12)
   2012/C 109/57
   Jazyk konania: angličtina

      Účastníci konania

      Žalobca: Mohammed Reza Meskarian (Londýn, Spojené kráľovstvo) (v zastúpení: S. Zaiwalla, P. Reddy a F. Zaiwalla, solicitors, D. Wyatt, QC (Queen’s Counsel), a R. Blakeley, barrister)

      Žalovaná: Rada Európskej únie

      Návrhy

   Žalobca navrhuje, aby Všeobecný súd:

               —

               zrušil bod 13 tabuľky A prílohy rozhodnutia Rady 2011/783/SZBP (1) a tabuľky A prílohy vykonávacieho nariadenia Rady (EÚ) č. 1245/2011 (2) v rozsahu, v akom sa ho týkajú,

               —

               vyhlásil, že článok 19 ods. 1 písm. b) a článok 20 ods. 1 písm. b) rozhodnutia Rady 2010/413/SZBP (3), ako aj článok 16 ods. 2 nariadenia Rady (EÚ) č. 961/2010 (4) sa na neho neuplatnia,

               —

               vyhlásil, že zrušenie napadnutých aktov nadobúda okamžitú účinnosť bez ohľadu na článok 60 druhý odsek Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, a

               —

               zaviazal žalovanú na náhradu trov konania.

      Dôvody a hlavné tvrdenia

   Na podporu svojej žaloby žalobca uvádza päť žalobných dôvodov.

               1.

               Prvý žalobný dôvod založený na tom, že Rada Európskej únie nemá právomoc uložiť zmrazenie finančných prostriedkov a zákaz cestovať v rámci spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky (SZBP) v situácii vo vnútri Európskej únie.

               2.

               Druhý žalobný dôvod založený na tom, že kritériá na zaradenie na zoznam podľa rozhodnutia Rady 2010/413/SZBP a nariadenia Rady (EÚ) č. 961/2010 nie sú v prejednávanej veci splnené.

               3.

               Tretí žalobný dôvod založený na tom, že prijatie reštriktívnych opatrení voči nemu je zjavne v rozpore s jeho základnými a ľudskými právami, ako aj so zásadou proporcionality.

               4.

               Štvrtý žalobný dôvod založený na tom, že reštriktívne opatrenia, ktoré boli voči nemu prijaté, porušujú jeho právo na obhajobu, ako aj procesné povinnosti, ktoré prislúchajú žalovanej.

               5.

               Piaty žalobný dôvod založený na tom, že Všeobecný súd musí zrušiť jeho zaradenie na zoznam v prípade, ak by vyhovel ktorejkoľvek žalobe, ktorú podala Persia International Bank alebo Bank Mellat s cieľom zrušiť ich vlastné zaradenie na zoznam.

      (1)  Rozhodnutie Rady 2011/783/SZBP z 1. decembra 2011, ktorým sa mení a dopĺňa rozhodnutie 2010/413/SZBP o reštriktívnych opatreniach voči Iránu (Ú. v. EÚ L 319, 2011, s. 71).

      (2)  Vykonávacie nariadenie Rady (EÚ) č. 1245/2011 z 1. decembra 2011, ktorým sa vykonáva nariadenie (EÚ) č. 961/2010 o reštriktívnych opatreniach voči Iránu (Ú. v. EÚ L 319, 2011, s. 11).

      (3)  Rozhodnutie Rady z 26. júla 2010, o reštriktívnych opatreniach voči Iránu a zrušení spoločnej pozície 2007/140/SZBP (Ú. v. EÚ L 195, s. 39).

      (4)  Nariadenie Rady (EÚ) č. 961/2010 z 25. októbra 2010, o reštriktívnych opatreniach voči Iránu, ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 423/2007 (Ú. v. EÚ L 281, s. 1).


title: vec T-79/09: Žaloba podaná 20. februára 2009 — Francúzsko/Komisia

text:
               16.5.2009

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 113/37

         Žaloba podaná 20. februára 2009 — Francúzsko/Komisia
   (vec T-79/09)
   2009/C 113/75
   Jazyk konania: francúzština

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Francúzska republika (v zastúpení: E. Belliard, G. de Bergues a A.-L. Vendrolini, splnomocnení zástupcovia)

      Žalovaná: Komisia Európskych spoločenstiev

      Návrhy žalobkyne

               —

               zrušiť napadnuté rozhodnutie,

               —

               zaviazať Komisiu na náhradu trov konania.

      Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

   Žalobkyňa touto žalobou navrhuje zrušiť rozhodnutie Komisie K(2008) 7846 v konečnom znení z 10. decembra 2008, v ktorom sa Komisia domnievala, že dobrovoľné príspevky vyberané medziodvetvovými organizáciami od členov zamestnaneckých zväzov, ktoré zastupujú, na účely financovania činností vykonávaných týmito organizáciami, ktoré boli vyhlásené za záväzné, predstavujú opatrenie, ktoré je štátnou pomocou v zmysle článku 87 ods. 1 ES.
   Žalobkyňa na podporu svojej žaloby v súvislosti s vecou samou uvádza dôvod založený na:

               —

               porušení pojmu štátna pomoc v zmysle článku 87 ods. 1 ES v rozsahu, v akom sa Komisia na rozdiel od francúzskej vlády domnievala, že tieto povinné dobrovoľné príspevky predstavujú parafiškálne dane, teda štátne prostriedky, zatiaľ čo:

                           —

                           postup uznávania medziodvetvových organizácií a postup rozšírenia medziodvetvových zmlúv nemožno považovať za prostriedky, akými štát vykonáva vopred určenú politiku,

                           —

                           vymeriavací základ, výšku, účel a použitie týchto povinných dobrovoľných príspevkov stanovujú medziodvetvové organizácie v ich zmluvách bez toho, aby ich verejné orgány mohli akokoľvek ovplyvniť,

                           —

                           povinné dobrovoľné príspevky sa výhradne používajú na financovanie činnosti, na ktorú sú určené, a nie sú nikdy sprístupnené verejným orgánom,

                           —

                           osoby, ktoré sú povinné dobrovoľný príspevok platiť, využívajú takto financované činnosti, a náklady súvisiace s týmto príspevkom znášajú všetky subjekty odvetvia ako kupujúci alebo predávajúci daného výrobku.


title: Vec T-49/16: Rozsudok Všeobecného súdu zo 6. apríla 2017 – Azanta/EUIPO – Novartis (NIMORAL) („Ochranná známka Európskej únie — Námietkové konanie — Prihláška slovnej ochrannej známky Európskej únie NIMORAL — Skoršia slovná ochranná známka Európskej únie NEORAL — Relatívny dôvod zamietnutia — Pravdepodobnosť zámeny — Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009“)

text:
               22.5.2017

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 161/26

         Rozsudok Všeobecného súdu zo 6. apríla 2017 – Azanta/EUIPO – Novartis (NIMORAL)
   (Vec T-49/16) (1)

   ((„Ochranná známka Európskej únie - Námietkové konanie - Prihláška slovnej ochrannej známky Európskej únie NIMORAL - Skoršia slovná ochranná známka Európskej únie NEORAL - Relatívny dôvod zamietnutia - Pravdepodobnosť zámeny - Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009“))
   (2017/C 161/36)
   Jazyk konania: angličtina

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Azanta A/S (Hellerup, Dánsko) (v zastúpení: M. Hoffgaard Rasmussen, advokát)

      Žalovaný: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (v zastúpení: J. Ivanauskas, splnomocnený zástupca)

      Ďalší účastník konania pred odvolacím senátom EUIPO a vedľajší účastník v konaní pred Všeobecným súdom: Novartis AG (Bazilej, Švajčiarsko)

      Predmet veci

   Žaloba proti rozhodnutiu štvrtého odvolacieho senátu EUIPO z 1. decembra 2015 (vec R 634/2015-4) týkajúcemu sa námietkového konania medzi Novartis a Azanta

      Výrok rozsudku

               1.

               Žaloba sa zamieta.

               2.

               Azanta A/S je povinná nahradiť trovy konania.

      (1)  Ú. v. EÚ C 106, 21.3.2016.


title: Vec C-119/07: Uznesenie predsedu Súdneho dvora z 20. júna 2007 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Verwaltungsgericht Darmstadt – Nemecko) – Container Service Thorsten Sperzel GmbH/Land Hessen

text:
               25.8.2007

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 199/25

         Uznesenie predsedu Súdneho dvora z 20. júna 2007 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Verwaltungsgericht Darmstadt – Nemecko) – Container Service Thorsten Sperzel GmbH/Land Hessen
   (Vec C-119/07) (1)

   (2007/C 199/46)

      Jazyk konania: nemčina

   Predseda Súdneho dvora nariadil výmaz veci.

      (1)  Ú. v. EÚ C 117, 26.5.2007.


title: Vec C-541/15: Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 8. júna 2017 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Amtsgericht Wuppertal – Nemecko) – konanie začaté na základe žiadosti, ktorú predložil Mircea Florian Freitag (Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Občianstvo Únie — Článok 21 ZFEÚ — Sloboda pohybu a pobytu v členských štátoch — Štátny príslušník, ktorý je súčasne štátnym príslušníkom členského štátu svojho bydliska a členského štátu svojho narodenia — Zmena priezviska v členskom štáte narodenia mimo miesta jeho obvyklého pobytu — Priezvisko zodpovedajúce rodnému priezvisku — Žiadosť o zápis tohto priezviska do matriky členského štátu bydliska — Zamietnutie tejto žiadosti — Dôvod — Nezískanie priezviska v rámci obvyklého pobytu — Existencia iných konaní vo vnútroštátnom práve na účely získania uznania takéhoto priezviska)

text:
               31.7.2017

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 249/5

         Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 8. júna 2017 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Amtsgericht Wuppertal – Nemecko) – konanie začaté na základe žiadosti, ktorú predložil Mircea Florian Freitag
   (Vec C-541/15) (1)

   ((Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Občianstvo Únie - Článok 21 ZFEÚ - Sloboda pohybu a pobytu v členských štátoch - Štátny príslušník, ktorý je súčasne štátnym príslušníkom členského štátu svojho bydliska a členského štátu svojho narodenia - Zmena priezviska v členskom štáte narodenia mimo miesta jeho obvyklého pobytu - Priezvisko zodpovedajúce rodnému priezvisku - Žiadosť o zápis tohto priezviska do matriky členského štátu bydliska - Zamietnutie tejto žiadosti - Dôvod - Nezískanie priezviska v rámci obvyklého pobytu - Existencia iných konaní vo vnútroštátnom práve na účely získania uznania takéhoto priezviska))
   (2017/C 249/06)
   Jazyk konania: nemčina

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Amtsgericht Wuppertal

      Účastníci konania vo veci samej

   Mircea Florian Freitag

      Výrok rozsudku

   Článok 21 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že mu odporuje, keď matričný úrad členského štátu odmietne uznať a prepísať v matrike priezvisko zákonne získané štátnym príslušníkom tohto členského štátu v inom členskom štáte, ktorého je tiež štátnym príslušníkom, pričom toto priezvisko zodpovedá jeho rodnému priezvisku, a to na základe ustanovenia vnútroštátneho práva, ktoré podriaďuje možnosť dosiahnuť takýto prepis podaním vyhlásenia na matričnom úrade splneniu podmienky, aby sa toto priezvisko nadobudlo v rámci obvyklého pobytu v tomto inom členskom štáte, ibaže by vo vnútroštátnom práve existovali iné ustanovenia umožňujúce účinne uznanie uvedeného priezviska.

      (1)  Ú. v. EÚ C 48, 8.2.2016.


title: Vec C-11/12: Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z  13. decembra 2012 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal College van Beroep voor het Bedrijfsleven — Holandsko) — Maatschap L.A. en D.A.B. Langestraat en P. Langestraat-Troost/Staatssecretaris van Economische Zaken, Landbouw en Innovatie (Spoločná poľnohospodárska politika — Integrovaný systém spravovania a kontroly — Zníženia a vylúčenia v prípade porušenia pravidiel krížového plnenia — Zodpovednosť za škodu spôsobenú treťou osobou)

text:
               9.2.2013

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 38/10

         Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 13. decembra 2012 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal College van Beroep voor het Bedrijfsleven — Holandsko) — Maatschap L.A. en D.A.B. Langestraat en P. Langestraat-Troost/Staatssecretaris van Economische Zaken, Landbouw en Innovatie
   (Vec C-11/12) (1)

   (Spoločná poľnohospodárska politika - Integrovaný systém spravovania a kontroly - Zníženia a vylúčenia v prípade porušenia pravidiel krížového plnenia - Zodpovednosť za škodu spôsobenú treťou osobou)
   2013/C 38/11
   Jazyk konania: holandčina

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   College van Beroep voor het Bedrijfsleven

      Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Žalobkyňa: Maatschap L.A. en D.A.B. Langestraat en P. Langestraat-Troost

      Žalovaný: Staatssecretaris van Economische Zaken, Landbouw en Innovatie

      Predmet veci

   Návrh na začatie prejudiciálneho konania — College van Beroep voor het bedrijfsleven — Výklad článku 23 ods. 1 nariadenia Rady (ES) č. 73/2009 z 19. januára 2009, ktorým sa ustanovujú spoločné pravidlá režimov priamej podpory pre poľnohospodárov v rámci spoločnej poľnohospodárskej politiky a ktorým sa ustanovujú niektoré režimy podpory pre poľnohospodárov, ktorým sa menia a dopĺňajú nariadenia (ES) č. 1290/2005, (ES) č. 247/2006, (ES) č. 378/2007 a ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 1782/2003 (Ú. v. EÚ L 30, s. 16) — Integrovaný správny a kontrolný systém — Zníženie platieb a vylúčenie z nároku na ne v prípade nedodržania pravidiel krížového plnenia — Poľnohospodár, ktorý si prenajal od tretej osoby poľnohospodárske pozemky a súhlasil, že táto tretia osoba bude uvedené pozemky po určitý čas hnojiť — Nedodržanie požiadaviek právnej úpravy v oblasti správy touto treťou osobou

      Výrok rozsudku

   Článok 23 ods. 1 nariadenia Rady (ES) č. 73/2009 z 19. januára 2009, ktorým sa ustanovujú spoločné pravidlá režimov priamej podpory pre poľnohospodárov v rámci spoločnej poľnohospodárskej politiky a ktorým sa ustanovujú niektoré režimy podpory pre poľnohospodárov, ktorým sa menia a dopĺňajú nariadenia (ES) č. 1290/2005, (ES) č. 247/2006, (ES) č. 378/2007 a ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 1782/2003, sa má vykladať v tom zmysle, že nedodržanie pravidiel krížového plnenia príjemcom pomoci alebo osobou prevádzajúcou poľnohospodársku pôdu, ktoré vedie k zníženiu celkovej výšky priamych platieb alebo k vylúčeniu z ich poskytnutia, je v plnom rozsahu pripísateľné poľnohospodárovi, ktorý požiadal o poskytnutie pomoci.

      (1)  Ú. v. EÚ C 98, 31.3.2011.


title: Vec C-70/13 P: Odvolanie podané 8. februára 2013 : Getty Images (US), Inc. proti rozsudku Všeobecného súdu (piata komora) z  21. novembra 2012 vo veci T-338/11, Getty Images (US), Inc./Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory)

text:
               6.4.2013

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 101/12

         Odvolanie podané 8. februára 2013: Getty Images (US), Inc. proti rozsudku Všeobecného súdu (piata komora) z 21. novembra 2012 vo veci T-338/11, Getty Images (US), Inc./Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory)
   (Vec C-70/13 P)
   2013/C 101/26
   Jazyk konania: angličtina

      Účastníci konania

      Odvolateľka: Getty Images (US), Inc. (v zastúpení: P. Olson, advokat)

      Ďalší účastník konania: Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhy odvolateľky

   Odvolateľka navrhuje, aby Súdny dvor:

               —

               zrušil napadnutý rozsudok,

               —

               zrušil sporné rozhodnutie v rozsahu, v akom ním bolo zamietnuté odvolanie Getty Images proti rozhodnutiu prieskumového pracovníka ÚHVT z 2. augusta 2010,

               —

               zaviazal ÚHVT na náhradu trov konania.

      Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia

   Na podporu svojho odvolania odvolateľka uvádza tri odvolacie dôvody: i) porušenie článku 7 ods. 1 písm. b) NOZS (1), ii) porušenie jeho článku 7 ods. 1 písm. c) a iii) porušenie zásady rovnosti zaobchádzania.
   Podľa článku 7 ods. 1 písm. b), známku nemožno zapísať, ak „nemá rozlišovaciu spôsobilosť“. Na to, aby sa neuplatňovali dôvody zamietnutia uvedené v tomto článku, stačí minimálny stupeň rozlišovacej spôsobilosti. Skutočnosť, že rovnaká známka pre rovnaké alebo podobné tovary/služby sa dvakrát považovala za známku, ktorá má požadovanú rozlišovaciu spôsobilosť, vytvára veľmi silný predpoklad, že PHOTOS.COM má nevyhnutnú minimálnu úroveň rozlišovacej spôsobilosti. Samotná skutočnosť, že každý z prvkov posudzovaných samostatne nemá rozlišovaciu spôsobilosť, neznamená, že ich kombinácia nemá rozlišovaciu spôsobilosť. Ako kombinácia PHOTOS +.COM má táto známka význam, ktorý je nezávislý od jednotlivých významov týchto prvkov. Príslušná skupina verejnosti jednoznačne rozumie, že ide o obchodné doménové meno. Doménové mená sú svojou povahou jedinečné. Ako také, PHOTOS.COM uvádza spotrebiteľovi jedinečný pôvod tovarov a služieb, ktorý je odlišný od ostatných zdrojov tovarov a služieb s iným menom. Týmto spôsobom napĺňa svoj účel ochrannej známky a spĺňa podmienky článku 7 ods. 1 písm. b) pre rozlišovaciu spôsobilosť.
   Verejným záujmom, ktorý sa má zohľadniť pri uplatňovaní článku 7 ods. 1 písm. b), je preskúmať, či známka môže zabezpečiť spotrebiteľovi identitu pôvodu tovarov/služieb tým, že mu umožní, bez akejkoľvek možnosti zámeny, rozlíšiť službu od iných služieb, ktoré majú iný pôvod. Je všeobecne známe, že každé doménové meno je jedinečné a že doménové meno končiace.com znamená komerčnú internetovú stránku. V bode 22 napadnutého rozsudku Všeobecný súd uznal, že príslušná skupina verejnosti okamžite spozná, že prípona.com odkazuje na komerčnú internetovú stránku. Všeobecný súd pochybil nezohľadnením skutočnosti, že doménové meno veľmi dobre umožňuje spotrebiteľovi rozlišovanie medzi tovarmi/službami odvolateľky a jej konkurentov. Verejný záujem na ochrane spotrebiteľa je naplnený a nedochádza k porušeniu článku 7 ods. 1 písm. b).
   Pokiaľ ide o článok 7 ods. 1 písm. c), Všeobecný súd sa rozhodol nezaoberať sa touto otázkou. Napriek tomu však nedošlo k jeho porušeniu, keďže verejným záujmom za týmto ustanovením je ochrana konkurentov odvolateľky, pričom zapísaním nie je dotknutý ani jeden z nich, lebo doménové meno patrí odvolateľke. Známka tiež nemá opisnú povahu vo vzťahu k tovarom/službám.
   Zásada rovnosti zaobchádzania vyžaduje, aby bol ÚHVT viazaný svojimi skoršími rozhodnutiami pri posudzovaní rovnakých prihlášok ochranných známok, ak neexistuje nijaký dôkaz, že skoršie ochranné známky boli zapísané na základe pochybenia. Táto zásada zaväzuje súd zrušiť záver ÚHVT, že PHOTOS.COM nemala spôsobilosť na zápis. Všeobecný súd tvrdí, že táto zásada musí byť vyvážaná „dodržiavaním zákonnosti“ a že prihlasovateľ ochrannej známky sa nesmie spoliehať na to, že skoršie rozhodnutia zabezpečia rovnaké rozhodnutie, lebo skoršie rozhodnutie bolo „možno nezákonným aktom prijatým v prospech niekoho iného“; súd preto rozhodol, že „takéto preskúmanie sa musí uskutočniť v každom jednotlivom prípade“ (bod 69 napadnutého rozsudku).
   Zásada rovnosti zaobchádzanie je v rozpore so zásadou zákonnosti. Od rozsudku STREAMSERVE (pozri rozsudok z 27. februára 2002, T-106/00, Streamserve/ÚHVT) má prednosť zásada zákonnosti. To viedlo k právnej neistote a sérií odvolaní. Vzhľadom na túto skúsenosť sa zásade rovnosti zaobchádzania venuje viac pozornosti. Prieskumoví pracovníci ÚHVT sú povinní konať konzistentne, uplatňovať rovnaké štandardy, identifikovať podobné prípady a zaobchádzať s nimi rovnako. Ak prihlasovatelia ochranných známok odkazujú na skôr zapísané ochranné známky, prieskumoví pracovníci ÚHVT by nemali mať právo iba odkázať na rozsudok STREAMSERVE a nezohľadniť základnú zásadu rovnosti zaobchádzania. Namiesto zásady zákonnosti, pri ktorej sa skoršie zápisy doslova považujú za chyby, oveľa životaschopnejšou metódou je predpokladanie toho, skoršie ochranné známky boli zapísané riadne. V nijakom inom prípade nie je povinnosť uplatňovať zásadu rovnosti zaobchádzania taká jednoznačná ako v prípade, ako je tento, kde sú ochranné známky a tovary rovnaké.
   Na záver, označenie PHOTOS.COM má rovnakú rozlišovaciu spôsobilosť pre svoje tovary a služby ako dve skoršie zapísané ochranné známky. Zapísanie tejto ochrannej známky vychádza z rovnakého základu ako zapísanie pôvodných ochranných známok a zásada rovnosti zaobchádzania to vyžaduje.

      (1)  Nariadenie Rady (ES) č. 207/2009 z 26. februára 2009 o ochrannej známke Spoločenstva (Ú. v. EÚ L 78, s. 1).


title: Vec C-393/07: Žaloba podaná 9. augusta 2007 – Talianska republika/Európsky parlament

text:
               20.10.2007

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 247/18

         Žaloba podaná 9. augusta 2007 – Talianska republika/Európsky parlament
   (Vec C-393/07)
   (2007/C 247/23)
   Jazyk konania: taliančina
   Účastníci konania

      Žalobkyňa: Talianska republika (v zastúpení: I. M. Braguglia, splnomocnený zástupca, P. Gentili, avvocato dello Stato)

      Žalovaný: Európsky parlament
   Návrhy žalobkyne

               —

               zrušiť rozhodnutie Európskeho parlamentu z 24. mája 2007 P6_TA-PROV(2007)0209, doručené 28. mája 2007, o overení mandátu pána Beniaminiho Donniciho,

               —

               zaviazať Európsky parlament na náhradu trov konania.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia
   Žaloba vychádza z piatich dôvodov.
   V rámci prvého dôvodu talianska vláda vyvodzuje porušenie právnej normy s odkazom na články 6 (pôvodne 4), 8 (pôvodne 7), 12 (pôvodne 11), 13 (pôvodne 12) rozhodnutia 76/787/ESUO, EHS, Euratom obsahujúce Akt o voľbe členov Európskeho parlamentu na základe všeobecného priameho hlasovania z 20. septembra 1976 (Akt z 1976) v znení posledného rozhodnutia č. 2002/772/ES/Euratom (1) z 25. júna 2002, a s odkazom na článok 6 EÚ. Európsky parlament na svojom zasadnutí o overení mandátov poslancov nemôže totižto overiť legitimitu vnútroštátnych volieb a musí iba zaznamenať výsledky volieb, ktoré sú v súlade s pravidlami vyhlásené. Zákaz povinných skúmaní a zákaz imperatívneho mandátu poslanca zakotvené v článku 6 Aktu z 1976 nemá žiaden súvis s výslovným vzdaním sa práva kandidátom, ktorý nebol zvolený, nastúpiť namiesto zvoleného kandidáta, ktorý prestal vykonávať svoj mandát.
   Na základe druhého dôvodu talianska vláda vyvodzuje porušenie právnej normy s odkazom na článok 2 Rozhodnutia Európskeho parlamentu z 28. septembra 2005, ktorým sa prijíma Štatút poslancov Európskeho parlamentu (2005/684/ES, Euratom) (2). Totiž tieto ustanovenia nadobudli účinnosť počínajúc volebným obdobím 2009 a teda sa vzťahujú iba na poslancov vykonávajúcich poslanecký mandát a z tohto dôvodu nemajú žiadnu relevanciu pokiaľ ide o posúdenie vzdania sa práva kandidátom, ktorý nebol zvolený nastúpiť namiesto zvoleného kandidáta, ktorý prestal vykonávať svoj mandát.
   Na základe tretieho dôvodu talianska vláda vyvodzuje porušenie právnej normy s odkazom na článok 199 ES a na články 3 a 4 Rokovacieho poriadku Európskeho parlamentu. Tieto ustanovenia upravujú iba vnútorné postupy Parlamentu, ktorý zasadá, medzi inými napríklad, overenie mandátu, z ktorého nemožno vyvodiť právomoc preskúmať to, či vnútroštátne voľby prebehli v súlade s právom, a tiež právomoc posúdiť vzdanie sa práva kandidátom, ktorý nebol zvolený, nastúpiť namiesto zvoleného kandidáta, ktorý prestal vykonávať svoj mandát.
   V rámci štvrtého dôvodu talianska vláda vyvodzuje porušenie právnej normy s odkazom na články 6 EÚ, 10 a 230 ES. Európsky parlament nemohol neuplatniť rozhodnutie talianskej Štátnej rady, ktoré nadobudlo právoplatnosť a ktorým sa rozhodlo o legitímnosti voľby pána Donniciho. Európsky parlament mal teda napadnúť toto rozhodnutie formou opravného prostriedku, ktorý podáva tretia osoba. V každom prípade rozhodnutie Európskeho parlamentu je v zjavnom rozpore so všeobecnou zásadou spoločnou všetkým členským štátom, ktorá sa týka autority rei iudicatae.
   Na základe piateho dôvodu talianska vláda vyvodzuje nedostatok v odôvodnení napadnutého rozhodnutia. Uvedené rozhodnutie neuvádza skutkové okolnosti, na základe ktorých Európsky parlament vyvodil záver, že vzdanie sa práva pánom Occhetom nastúpiť namiesto pána Di Pietro, nebolo ako právny úkon urobený slobodne.

      (1)  Ú. v. ES L 283, s. 1.

      (2)  Ú. v. EÚ L 262, s. 1.


title: Vec T-210/07: Žaloba podaná 11. júna 2007 – RSA Security Ireland/Komisia

text:
               4.8.2007

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 183/39

         Žaloba podaná 11. júna 2007 – RSA Security Ireland/Komisia
   (Vec T-210/07)
   (2007/C 183/74)
   Jazyk konania: angličtina
   Účastníci konania

      Žalobkyňa: RSA Security Ireland Ltd (Shannon, Írsko) (v zastúpení: S. Daly, Solicitor a B. Conway, Barrister)

      Žalovaná: Komisia Európskych spoločenstiev
   Návrhy žalobkyne

               —

               zrušiť rozhodnutie Komisie, ktoré žalobkyni oznámila 30. marca 2007 Revenue Commissioners (írska colná a daňová správa), pretože toto rozhodnutie nezatrieďuje výrobok žalobkyne pre účely tarifného zatriedenia podľa kombinovanej nomenklatúry na základe objektívnej povahy a vlastností výrobku,

               —

               rozhodnúť, že colná klasifikácia výrobku má byť určená podľa vlastných charakteristických vlastností výrobku, ktorý je svojou povahou strojom na automatické spracovanie údajov, a mal by byť teda zatriedený do kapitoly 8471 kombinovanej nomenklatúry, alebo subsidiárne

               —

               rozhodnúť, že výrobok má byť zatriedený podľa jeho podstatnej charakteristickej vlastnosti ako počítací stroj alebo prístroj do kapitoly 8470 kombinovanej nomenklatúry,

               —

               rozhodnúť, že podľa uznávaných zásad zaraďovania výrobkov pre colné účely Spoločenstva podstatná vlastnosť výrobku nespočíva v bezpečnostnom zariadení alebo v zariadení určenom na získanie prístupu k záznamom uloženým v stroji na automatické spracovanie údajov alebo inde,

               —

               uložiť vrátenie žalobcovi cla, ktoré žalobca zaplatil pri dovoze výrobku do Spoločenstva od nadobudnutia platnosti rozhodnutia Komisie, spolu s úrokmi.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia
   Svojou žalobou sa žalobkyňa domáha zrušenia rozhodnutia Komisie, o ktorom žalobkyňu informovala Revenue Commissioners (írska colná a daňová správa) elektronickou poštou doručenou 30. marca 2007 ako odpoveď na žiadosť o záväznú informáciu o tarifnom zatriedení tovaru podanú žalobkyňou v súvislosti s bezpečnostným zariadením, ktoré možno pripojiť k stroju na automatické spracovanie údajov a ktoré sa nazýva „SID 800 Product“.
   Žalobkyňa tvrdí, že rozhodnutie oznámené v prvom rade Revenue Commissioners (írskej colnej a daňovej správe) a teda aj jej samotnej nezatriedilo výrobok žalobkyne podľa jeho objektívnych vlastností a kvalít a určilo tarifné zatriedenie tovaru spôsobom, ktorý predstavuje podstatné nesprávne právne posúdenie.
   Žalobkyňa ďalej uvádza, že správnym tarifným zatriedením výrobku podľa jeho podstatných charakteristických vlastností by malo byť jeho zatriedenie ako jednotky stroja na automatické spracovanie údajov podľa kapitoly 8471 Colného kódexu Spoločenstva (1), pretože výrobok spĺňa požiadavky poznámky 5(B) ku kapitole 8471 pre takéto zatriedenie, alebo je sám o sebe strojom na automatické spracovanie údajov.
   Subsidiárne žalobkyňa tvrdí, že správnym tarifným zatriedením výrobku podľa jeho objektívnych vlastností je zatriedenie ako počítací stroj alebo prístroj do kapitoly 8470 Colného kódexu Spoločenstva.
   Žalobkyňa nakoniec uvádza, že postup Komisie pri spracovaní jej žiadosti o záväznú informáciu o tarifnom zatriedení výrobku na základe charakteristických vlastností výrobku ako jednotky stroja na automatické spracovanie údajov, predstavuje porušenie práva na spravodlivý proces a zneužitie právomoci.

      (1)  Nariadenie Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva (Ú. v. ES L 302, s. 1; Mim. vyd. 02/004, s. 307).


title: Vec C-639/16 P: Odvolanie podané 9. decembra 2016: Foodcare sp. z o.o. proti rozsudku Všeobecného súdu (šiesta komora) z 5. októbra 2016 vo veci T-456/15, Foodcare sp. z o.o./EUIPO

text:
               26.6.2017

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 202/8

         Odvolanie podané 9. decembra 2016: Foodcare sp. z o.o. proti rozsudku Všeobecného súdu (šiesta komora) z 5. októbra 2016 vo veci T-456/15, Foodcare sp. z o.o./EUIPO
   (Vec C-639/16 P)
   (2017/C 202/12)
   Jazyk konania: angličtina

      Účastníci konania

      Odvolateľka: Foodcare sp. z o.o. (v zastúpení: M. Żabińska, radca prawny)

      Ďalší účastníci konania: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo, Dariusz Michalczewski
   Uznesením z 11. mája 2017 Súdny dvor (desiata komora) určil, že odvolanie je neprípustné.


title: Vec T-123/09: Žaloba podaná 28. marca 2009 — Ryanair/Komisia

text:
               20.6.2009

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 141/45

         Žaloba podaná 28. marca 2009 — Ryanair/Komisia
   (Vec T-123/09)
   2009/C 141/96
   Jazyk konania: angličtina

      Účastníci konania

      Žalobca: Ryanair Ltd (Dublin, Írsko) (v zastúpení: E. Vahida a I-G. Metaxas-Maragkidis, lawyers)

      Žalovaná: Komisia Európskych spoločenstiev

      Návrhy žalobcu

               —

               čiastočne zrušiť v súlade s článkami 230 a 231 ES rozhodnutie Komisie z 12. novembra 2008 vo veci štátnej pomoci C26/2008 (pôžička vo výške 300 miliónov eur spoločnosti Alitalia S.p.A.) z dôvodu, že neukladá povinnosť vymáhať pomoc od právnych nástupcov Alitalia a predlžuje Taliansku lehotu na výkon rozhodnutia,

               —

               zrušiť v celom rozsahu podľa článkov 230 a 231 ES rozhodnutie z 12. novembra 2008 vo veci štátnej pomoci N510/2008 (predaj majetku Alitalia S.p.A.),

               —

               zaviazať Komisiu znášať svoje vlastné trovy konania a nahradiť trovy konania žalobcu a

               —

               prijať akékoľvek ďalšie opatrenie, ktoré Súd prvého stupňa považuje za vhodné.

      Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

   Žalobca napáda dve rozhodnutia Komisie z 12. novembra 2008, o pôžičke 300 miliónov eur schválenej spoločnosti Alitalia C 26/08 (ex NN 31/08), rozhodnutie oznámené pod číslom K(2008) 6743 (1), a rozhodnutie N510/2008 oznámené pod číslom K(2008) 6745 v konečnom znení, týkajúce sa predaja majetku Alitalia v rozsahu, v akom Komisia rozhodla, že uvedené konanie nepredstavovalo štátnu pomoc, keďže talianske orgány dodržali niektoré záväzky.
   Žalobca na podporu svojej žaloby uvádza tieto dôvody:
   Čo sa týka prvého napadnutého rozhodnutia žalobca tvrdí, že je čiastočne neplatné z dôvodu, že neukladá povinnosť vymáhať pomoc od právnych nástupcov Alitalia a predlžuje Taliansku lehotu na vymáhanie pôžičky.
   Pokiaľ ide o druhé napadnuté rozhodnutie žalobca tvrdí, že nezačatím konania vo veci formálneho zisťovania, napriek existencii vážnych problémov, prijala Komisia neúplné a nedostatočné rozhodnutie a porušila práva žalobcu stanovené v článku 88 ods. 2 ES. Žalobca navyše tvrdí, že Komisia nebola po predbežnom preskúmaní oprávnená prijať predbežné rozhodnutie o neexistencii pomoci. Okrem toho žalobca tvrdí, že Komisia nepreskúmala všetky relevantné aspekty opatrení a ich súvislosti. Podľa žalobcu Komisia predovšetkým nepreskúmala, či mimoriadny postup talianskych orgánov nespôsobil sám osebe poskytnutie pomoci a či talianska vláda nemanipulovala s právnymi predpismi v prospech zámeru Compagnia Aerea Italiana.
   Okrem toho žalobca tvrdí, že Komisia sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia, keď neprihliadla na možnosti predaja majetku spoločnosti Alitalia prostredníctvom vyrovnacieho konania či predajom akcií. Žalobca tiež uvádza, že Komisia neuplatnila na predaj majetku Alitalia zásadu súkromného investora v trhovom hospodárstve, a to predovšetkým tým, že nepreskúmala dopad na ceny výslovnej podmienky pokračovania vo vykonávaní služby a tichej podmienky talianskeho pôvodu kupcu časti podniku Alitalia zaoberajúcej sa prepravou osôb, že nedospela k záveru o zjavnej neprimeranosti predaja majetku Alitalia, že neposúdila skutočnú cenu ponúkanú spoločnosťou CAI a že nestanovila kritéria, ktoré by umožňovali určiť tržnú cenu majetku Alitalia.
   Navyše žalobca tvrdí, že Komisia nesprávne identifikovala stranu, ktorá má vrátiť pôžičku a ktorou je spoločnosť CAI vzhľadom na kontinuity medzi Alitalia a Compagnia Aerea Italiana. Žalobca napokon tvrdí, že Komisia porušila svoju povinnosť odôvodnenia.

      (1)  Ú. v. EÚ L 52, s. 3


title: Vec C-492/04: Návrh na začatie konania o prejudiciálnej otázke, ktorý podal Finanzgericht Bádensko-Württembersko uznesením zo dňa 14. októbra 2004 vo vzťahu ku konaniu Lasertec Gesellschaft für Stanzformen mbH (predtým Riess Laser Bandstahlschnitte GmbH) proti Finanzamt Emmendingen

text:
               5.2.2005

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 31/11

         Návrh na začatie konania o prejudiciálnej otázke, ktorý podal Finanzgericht Bádensko-Württembersko uznesením zo dňa 14. októbra 2004 vo vzťahu ku konaniu Lasertec Gesellschaft für Stanzformen mbH (predtým Riess Laser Bandstahlschnitte GmbH) proti Finanzamt Emmendingen
   (Vec C-492/04)
   (2005/C 31/21)
   Jazyk konania: nemčina
   Finanzgericht Bádensko-Württembersko (Nemecko) podal uznesením zo 14. októbra 2004 na Súdny dvor Európskych spoločenstiev návrh na začatie konania o prejudiciálnej otázke vo vzťahu ku konaniu Lasertec Gesellschaft für Stanzformen mbH (predtým Riess Laser Bandstahlschnitte GmbH) proti Finanzamt Emmendingen, ktorý bol doručený kancelárii Súdneho dvora dňa 1. decembra 2004.
   Finanzgericht Baden-Württemberg žiada Súdny dvor, aby rozhodol o nasledujúcich otázkach:

               1.

               Musí sa článok 57 ods. 1 Zmluvy o ES vykladať tak, že pri obmedzeniach voľného pohybu kapitálu vo vzťahu k tretím krajinám, ktoré „platia“ k 31. decembru 1993, ide o také obmedzenia, v súvislosti s ktorými bol zákonodarný proces vnútroštátneho zákonodarcu k tomuto rozhodnému dňu už ukončený, alebo o také, ktoré sa podľa vnútroštátnych právnych predpisov k tomuto rozhodnému dňu už uplatňujú na existujúce skutkové okolnosti?

               2.

               Musí sa článok 56 ods. 1 v spojení s článkom 58 Zmluvy o ES vykladať tak, že sa zakazuje čiastočné zdaňovanie výplaty úrokov kapitálovej spoločnosti usadenej v členskom štáte veriteľovi usadenému v tretej krajine, ktorý je zároveň spoločníkom tejto kapitálovej spoločnosti, ako výplaty podielov na zisku, keďže pritom ide o svojvoľnú diskrimináciu alebo o skryté obmedzenie voľného pohybu kapitálu medzi členským štátom a treťou krajinou?


               14.5.2005

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 115/23

         Žaloba podaná 17. februára 2005: Deutsche Telekom AG proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory)
   (Vec T-72/05)
   (2005/C 115/45)
   Jazyk konania: nemčina
   Deutsche Telekom AG, so sídlom v Bonne (Nemecko), v zastúpení: J.-C. Gaedertz a D. R. Marschollek, Rechtsanwälte, podal 17. februára 2005 na Súd prvého stupňa Európskych spoločenstiev žalobu proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory).
   Žalobca navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

               —

               zrušil rozhodnutie druhého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu z 15. decembra 2004,

               —

               zaviazal žalovaného nahradiť trovy konania.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

               Prihlasovaná ochranná známka:

               Slovná ochranná známka „Telekom Global Net“ pre tovary a služby v triedach 9, 16, 35, 36, 38, 39, 41 a 42 (elektronické nástroje, tlačoviny, reklama, finančné záležitosti, záležitosti týkajúce sa nehnuteľného majetku, telekomunikácie, preprava a uskladnenie tovaru, vzdelávanie, počítačové programové služby) – prihláška č. 2 168 169.

               Rozhodnutie prieskumového pracovníka:

               Zamietnutie prihlášky pre takmer všetky tovary a služby tried 9, 38 a 42.

               Rozhodnutie odvolacieho senátu:

               Zamietnutie odvolania žalobcu.

               Dôvody žaloby:

                           —

                           Prihlasovaná ochranná známka nemá vo vzťahu k tovarom a službám 9, 38 a 42 popisný charakter v zmysle článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia Rady (ES) č. 40/94.

                           —

                           Prihlasovaná ochranná známka má dostatočnú rozlišovaciu spôsobilosť v zmysle článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia Rady (ES) č. 40/94.


title: Vec C-18/09: Žaloba podaná 14. januára 2009 – Komisia Európskych spoločenstiev/Španielske kráľovstvo

text:
               21.3.2009

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 69/27

         Žaloba podaná 14. januára 2009 – Komisia Európskych spoločenstiev/Španielske kráľovstvo
   (Vec C-18/09)
   (2009/C 69/49)
   Jazyk konania: španielčina
   Účastníci konania

      Žalobkyňa: Komisia Európskych spoločenstiev (v zastúpení: K. Simonsson a L. Lozano Palacios, splnomocnení zástupcovia)

      Žalovaný: Španielske kráľovstvo
   Návrhy žalobkyne

               —

               určiť, že Španielske kráľovstvo si tým, že ponechalo v platnosti zákon č. 48/2003 z 26. novembra 2003 o hospodárskom režime a o poskytovaní služieb prístavov všeobecného záujmu, najmä článok 24 ods. 5 a článok 27 ods. 1, 2 a 4 tohto zákona, ktoré stanovujú systém zliav a oslobodení od prístavných poplatkov, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z práva Spoločenstva (1), konkrétne z článku 1 nariadenia Rady (EHS) č. 4055/86 z 22. decembra 1986, ktorým sa uplatňuje zásada slobody poskytovať služby na námornú dopravu medzi členskými štátmi a medzi členskými štátmi a tretími krajinami,

               —

               zaviazať Španielske kráľovstvo na náhradu trov konania.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia
   Španielska právna úprava stanovuje určité zľavy a oslobodenia od prístavných poplatkov. Tieto zľavy a oslobodenia sú stanovené v závislosti od prístavov pôvodu a určenia lodí. Dôsledkom týchto zliav a oslobodení je uplatnenie výhodnejších taríf, po prvé, na dopravu medzi španielskymi súostroviami alebo mestami Ceuta a Melilla, po druhé, na dopravu medzi týmito prístavmi a prístavmi Európskej únie a po tretie, na dopravu medzi prístavmi Európskej únie. Komisia sa nazdáva, že táto právna úprava je diskriminačná.
   Španielske kráľovstvo, ktoré sa odvoláva na osobitnú geografickú polohu predmetných prístavov, neodôvodnilo potrebu ani proporcionalitu tohto opatrenia. Napriek tomu, že Španielske kráľovstvo sa zaviazalo, že spornú právnu úpravu zmení, Komisia nebola informovaná o prijatí zákona, ktorým by sa porušovanie ukončilo.

      (1)  Ú. v. ES L 378, s. 1; Mim. vyd. 06/01, s. 174.


title: Vec C-181/06: Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z  5. júla 2007 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto – Portugalsko) – Deutsche Lufthansa AG/Ana – Aeroportos de Portugal SA (Letecká doprava — Letiská — Služby pozemnej obsluhy — Vyberanie poplatku za pozemnú administratívu a dozor)

text:
               25.8.2007

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 199/11

         Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 5. júla 2007 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto – Portugalsko) – Deutsche Lufthansa AG/Ana – Aeroportos de Portugal SA
   (Vec C-181/06) (1)

   (Letecká doprava - Letiská - Služby pozemnej obsluhy - Vyberanie poplatku za pozemnú administratívu a dozor)
   (2007/C 199/18)
   Jazyk konania: portugalčina
   Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania
   Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto
   Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Žalobca: Deutsche Lufthansa AG

      Žalovaný: Ana – Aeroportos de Portugal SA
   Predmet veci
   Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto – Výklad článku 16 ods. 3 smernice Rady 96/67/ES z 15. októbra 1996 o prístupe k trhu služieb pozemnej obsluhy na letiskách spoločenstva (Ú. v. ES L 272, s. 36; Mim. vyd. 07/002, s. 496) – Prístup k trhu služieb pozemnej obsluhy na letiskách Spoločenstva – Vyrubenie poplatku za prístup k službám pozemnej obsluhy a dozoru
   Výrok rozsudku
   Právu Spoločenstva odporuje vnútroštátna právna úprava, akou sú článok 10 ods. 1 vykonávacieho dekrétu č. 12/99 z 30. júla 1999 a článok 18 ods. 2 zákonného dekrétu č. 102/90 z 21. marca 1990, v znení zákonného dekrétu č. 280/99 z 26. júla 1999, iba ak sa poplatok za pozemnú administratívu a dozor stanovený touto právnou úpravou vyberá ako protiplnenie za všetky alebo časť služieb uvedených v bode 1 prílohy Rady 96/67/ES z 15. októbra 1996 o prístupe k trhu služieb pozemnej obsluhy na letiskách spoločenstva, a nepredstavuje dvojité zdanenie už spoplatnených služieb iným poplatkom alebo daňou. V prípade, ak sa na základe overenia vykonaného vnútroštátnym súdom potvrdí, že predmetný poplatok vo veci samej predstavuje poplatok za prístup k zariadeniam letiska, prináleží tomuto vnútroštátnemu súdu overiť, či predmetný poplatok zodpovedá relevantným, objektívnym, transparentným a nediskriminačným kritériám, ako sú stanovené v článku 16 ods. 3 smernice 96/67.

      (1)  Ú. v. EÚ C 154, 1.7.2006.


title: Vec C-601/14: Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 11. októbra 2016 – Európska komisia/Talianska republika (Nesplnenie povinnosti členským štátom — Smernica 2004/80/ES — Článok 12 ods. 2 — Vnútroštátne systémy odškodňovania obetí úmyselných násilných trestných činov, ktoré zaručujú spravodlivé a primerané odškodnenie — Vnútroštátny systém, ktorý nezahŕňa všetky úmyselné násilné trestné činy spáchané na území štátu)

text:
               12.12.2016

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 462/2

         Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 11. októbra 2016 – Európska komisia/Talianska republika
   (Vec C-601/14) (1)

   ((Nesplnenie povinnosti členským štátom - Smernica 2004/80/ES - Článok 12 ods. 2 - Vnútroštátne systémy odškodňovania obetí úmyselných násilných trestných činov, ktoré zaručujú spravodlivé a primerané odškodnenie - Vnútroštátny systém, ktorý nezahŕňa všetky úmyselné násilné trestné činy spáchané na území štátu))
   (2016/C 462/02)
   Jazyk konania: taliančina

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Európska komisia (v zastúpení: E. Traversa a F. Moro, splnomocnení zástupcovia)

      Žalovaná: Talianska republika (v zastúpení: G. Palmieri, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci G. Palatiello a E. De Bonis, avvocati dello Stato)

      Vedľajší účastník, ktorý v konaní podporuje žalobkyňu: Rada Európskej únie (v zastúpení: E. Moro, M. Chavrier a K. Pleśniak, splnomocnení zástupcovia)

      Výrok rozsudku

               1.

               Talianska republika si tým, že neprijala všetky nevyhnutné opatrenia na zabezpečenie existencie systému odškodňovania obetí všetkých úmyselných násilných trestných činov spáchaných na jej území v cezhraničných situáciách, nesplnila povinnosť, ktorá jej vyplýva z článku 12 ods. 2 smernice Rady 2004/80/ES z 29. apríla 2004 o odškodňovaní obetí trestných činov.

               2.

               Talianska republika znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Európskej komisii.

               3.

               Rada Európskej únie znáša svoje vlastné trovy konania.

      (1)  Ú. v. EÚ C 89, 16.3.2015.


title: Vec T-496/14: Žaloba podaná 26. júna 2014 – Berry Investments/Rada

text:
               1.9.2014

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 292/53

         Žaloba podaná 26. júna 2014 – Berry Investments/Rada
   (Vec T-496/14)
   2014/C 292/65
   Jazyk konania: gréčtina

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Berry Investments, Inc. (Monrovia, Libéria) (v zastúpení: B. Christianos a S. Paliou, advokáti)

      Žalovaná: Rada Európske únie

      Návrhy

   Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

               —

               zaviazal žalovanú zaplatiť žalobkyni sumu 4 36  357,19 eura ako náhradu za škodu spôsobenú žalobkyni protiprávnymi aktmi žalovanej, spolu s úrokmi odo dňa, kedy bola žalobkyňa neoprávnene zbavená svojich vkladov (29/03/2013) až do dňa vyhlásenia rozsudku v tejto veci, a dennými úrokmi odo dňa vyhlásenia rozsudku v tomto konaní do úplného zaplatenia,

               —

               subsidiárne zaviazal žalovanú zaplatiť žalobkyni 4/5 vyššie uvedenej sumy, čiže sumu 3 49  085,75 eura ako náhradu za škodu spôsobenú žalobkyni protiprávnymi aktmi žalovanej, spolu s úrokmi odo dňa, kedy bola žalobkyňa neoprávnene zbavená svojich vkladov (29/03/2013) až do dňa vyhlásenia rozsudku v tejto veci, a dennými úrokmi odo dňa vyhlásenia rozsudku v tomto konaní do úplného zaplatenia,

               —

               viac subsidiárne zaviazal žalovanú zaplatiť sumu, akú stanoví Všeobecný súd, žalobkyni ako náhradu za škodu spôsobenú žalobkyni protiprávnymi aktmi žalovanej,

               —

               zaviazal žalovanú zaplatiť žalobkyni sumu 50  000 eur ako náhradu za nemajetkovú škodu spôsobenú žalobkyni porušením zásady rovnosti zaobchádzania,

               —

               zaviazal žalovanú zaplatiť žalobkyni sumu 50  000 eur ako náhradu za nemajetkovú škodu spôsobenú žalobkyni porušením práva na účinnú súdnu ochranu a

               —

               zaviazal žalovanú na náhradu trov konania žalobkyne.

      Dôvody a hlavné tvrdenia

   Svojou žalobou podanou na základe článku 340 druhého odseku ZFEÚ žiada žalobkyňa od Všeobecného súdu Európskej únie, ktorý má právomoc na základe článku 268 ZFEÚ, náhradu škody, ktorá jej bola spôsobená z dôvodu protiprávneho konania žalovanej.
   Žalobkyňa tvrdí, že uvedená škoda vznikla, keď žalovaná ultra vires a v rozpore so sekundárnym právom EÚ a všeobecnými zásadami práva EÚ uložila a následne spôsobila zníženie bankových vkladov žalobkyne v cyperskej Popular Bank Public Co Ltd. (Laiki Τrapeza) a v každom prípade k tomu prispela.
   Žalobkyňa najmä tvrdí, že sa žalovaná dopustila týchto porušení základných práv a všeobecných zásad práva EÚ:

               —

               po prvé, porušenia práva vlastniť majetok,

               —

               po druhé, porušenia zásady rovnosti zaobchádzania,

               —

               po tretie, porušenia práva na účinnú súdnu ochranu a zásady právnej istoty,

               —

               žalobkyňa tvrdí, že sú splnené podmienky, ako sú upravené v ustálenej judikatúre, na zaplatenie náhrady vyplývajúcej z mimozmluvnej zodpovednosti žalovanej.


title: Rozsudok Súdu z  22. novembra 2012 vo veci E-17/11 – Aresbank SA proti Landsbankinn hf., Fjármálaeftirlitið (úrad pre finančný dohľad) a Islandský štát (smernica 94/19/ES – smernica 2000/12/ES – smernica 2006/48/ES – Prípustnosť – Vnútroštátne právne predpisy o prijatí ustanovení práva EHP na účely regulácie výlučne vnútroštátnych situácií – Pojem vklady – Medzibankové úvery – Vzájomné uznávanie povolenia na začatie a vykonávanie činností úverových inštitúcií – Uplatniteľnosť rozhodnutí Spoločného výboru EHP)

text:
               14.3.2013

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 75/13

         ROZSUDOK SÚDU
   z 22. novembra 2012
   vo veci E-17/11
   Aresbank SA proti Landsbankinn hf., Fjármálaeftirlitið (úrad pre finančný dohľad) a Islandský štát
   (smernica 94/19/ES – smernica 2000/12/ES – smernica 2006/48/ES – Prípustnosť – Vnútroštátne právne predpisy o prijatí ustanovení práva EHP na účely regulácie výlučne vnútroštátnych situácií – Pojem vklady – Medzibankové úvery – Vzájomné uznávanie povolenia na začatie a vykonávanie činností úverových inštitúcií – Uplatniteľnosť rozhodnutí Spoločného výboru EHP)
   2013/C 75/07
   Vo veci E-17/11 Aresbank SA proti Landsbankinn hf., Fjármálaeftirlitið (úrad pre finančný dohľad) a Islandský štát – ŽIADOSŤ, ktorú Hæstiréttur Íslands (Najvyšší súd Islandskej republiky) podal na Súd EZVO podľa článku 34 Dohody medzi štátmi EZVO o zriadení dozorného úradu a súdu o výklad pojmu vklad v článku 1 ods. 1 smernice Rady 94/19/ES o systémoch ochrany vkladov, Súd EZVO v zložení Carl Baudenbacher, predseda, Per Christiansen (sudca – spravodajca) a Páll Hreinsson, sudcovia, vyniesol 22. novembra 2012 rozsudok, ktorého výroková časť znie takto:

               1.

               Článok 1 ods. 1 smernice Rady 94/19/ES o systémoch ochrany vkladov sa má vykladať v tom zmysle, že finančné prostriedky, ktoré úverová inštitúcia poskytujúca úver poskytuje úverovej inštitúcii prijímajúcej úver a ktoré sa musia vrátiť k stanovenému dátumu spolu s osobitne dohodnutými úrokmi, sa majú považovať za vklad v zmysle uvedeného ustanovenia. Uvedené platí dokonca aj vtedy, ak prostriedky nie sú uložené na osobitnom účte pod menom úverovej inštitúcie poskytujúcej úver, úverová inštitúcia prijímajúca úver nevydala žiadne osobitné dokumenty potvrdzujúce príjem prostriedkov, nezaplatila za tieto prostriedky žiadne prémie záručnému fondu pre vkladateľov a investorov a tieto prostriedky neboli zaznamenané ako vklad v účtovných knihách úverovej inštitúcie prijímajúcej úver.
               Takéto prostriedky prevedené z jednej úverovej inštitúcie do druhej podľa zmluvy o úvere však predstavujú vklady, na ktoré sa nevzťahujú systémy ochrany ustanovené smernicou 94/19/ES. V prípade takých prostriedkov teda neexistuje oprávnenie na ich vrátenie na základe uvedenej smernice. Preto je možné rozlišovať medzi funkčnou definíciou vkladov, v prípade ktorých existuje oprávnenie na ich vrátenie na základe smernice 94/19/ES, ktorá sa opiera o článok 1 ods. 1 vykladaný v spojení s článkom 2, a technickou definíciou, ktorá zahŕňa aj vklady, na ktoré sa nevzťahujú systémy ochrany vkladov ustanovené smernicou 94/19/ES, a teda v prípade ktorých oprávnenie na ich vrátenie neexistuje. Je na vnútroštátnom súde, aby zistil, či sa na účely tohto prípadu má uplatniť technická alebo funkčná definícia vkladu.

               2.

               Na účely určenia, či úver medzi dvomi úverovými inštitúciami v EHP je vkladom v zmysle článku 1 ods. 1 smernice 94/19/ES, nemá žiadny význam skutočnosť, že domovský štát banky prijímajúcej úver využil právo stanovené v článku 7 ods. 2 smernice 94/19/ES vyňať vklady finančných inštitúcií z ochrany vkladov.

               3.

               Ak má úverová inštitúcia poskytujúca úver na medzibankovom trhu povolenie prijímať vklady od širokej verejnosti, na kvalifikovanie medzibankového úveru tejto inštitúcie, poskytnutého inej úverovej inštitúcii ako vkladu v zmysle článku 1 ods. 1 smernice 94/19/ES nemá žiadny význam skutočnosť, že táto inštitúcia neprijíma vklady od širokej verejnosti, ale financuje svoje operácie prostredníctvom príspevkov svojho vlastníka a prostredníctvom vydávania finančných nástrojov, pričom tieto peniaze následne opäť požičiava na medzibankovom trhu, pokiaľ nebolo tejto inštitúcii príslušným orgánom odňaté povolenie na začatie a vykonávanie činnosti úverovej inštitúcie.


title: Vec T-346/14: Žaloba podaná 14. mája 2014 – Janukovyč/Rada

text:
               4.8.2014

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 253/37

         Žaloba podaná 14. mája 2014 – Janukovyč/Rada
   (Vec T-346/14)
   2014/C 253/52
   Jazyk konania: angličtina

      Účastníci konania

      Žalobca: Viktor Fedorovyč Janukovyč (Kyjev, Ukrajina) (v zastúpení: T. Beazley, QC)

      Žalovaná: Rada Európskej únie

      Návrhy

   Žalobca navrhuje, aby Všeobecný súd:

               —

               zrušil rozhodnutie Rady 2014/119/SZBP z 5. marca 2014 o reštriktívnych opatreniach voči určitým osobám, subjektom a orgánom s ohľadom na situáciu na Ukrajine (Ú. v. EÚ L 66, s. 26), v znení rozhodnutia Rady 2014/216/SZBP zo 14. apríla 2014 (Ú. v. EÚ L 111, s. 91) a nariadenia Rady (EÚ) č. 208/2014 z 5. marca 2014 (Ú. v. EÚ L 66, s. 1) o reštriktívnych opatreniach voči určitým osobám, subjektom a orgánom s ohľadom na situáciu na Ukrajine, v znení nariadenia Rady (EÚ) 381/2014 zo 14. apríla 2014 (Ú. v. EÚ L 111, s. 33) v rozsahu, v akom sa týkajú žalobcu, a

               —

               zaviazal žalovaného na náhradu trov konania žalobcu.

      Dôvody a hlavné tvrdenia

   Na podporu svojej žaloby uvádza žalobca sedem žalobných dôvodov.

               1.

               Prvý žalobný dôvod je založený na tvrdení, že Rada Európskej únie (ďalej len „Rada“) vydala rozhodnutie a nariadenie bez riadneho právneho základu. Tvrdenia na podporu žalobného dôvodu zahŕňajú, a) že rozhodnutie nesplnilo podmienky na to, aby sa Rada mohla dovolávať článku 29 ZEÚ. Okrem iného: i) Rada výslovne uviedla ciele (upevnenie právneho štátu a rešpektovanie ľudských práv na Ukrajine), ktoré v skutočnosti Rada nemohla podporiť, ktoré sa potom uviedli ako dôvody pre zaradenie do zoznamu (v spojitosti s údajnou spreneverou ukrajinských štátnych finančných prostriedkov a ich protiprávnym prevodom mimo Ukrajinu, čo žalobca popiera), a ktoré ani neboli v súlade s uvedenými alebo inými relevantnými cieľmi článku 21 ZEÚ, ani tieto nespĺňali. ii) Rozhodnutie a nariadenie sú v rozpore s inými relevantnými cieľmi uvedenými v článku 21, keďže zlyhali v „upevňovaní a podpore demokracie ... [a] zásad medzinárodného práva“ predovšetkým tým, že nesprávne vychádzali z toho a podľa toho aj konali, že pri legitímne demokraticky zvolenom prezidentovi Ukrajiny, žalobcovi, sa v rozpore s právom Ukrajiny a medzinárodným právom jednalo o „bývalého prezidenta“, a tým, že podporili takzvaného „dočasného prezidenta a vládu“, ktorí neboli zákonne a demokraticky zvolení, a ktorí získali svoju moc niekedy použitím nezákonnej sily v rozpore s právnym štátom, demokratickými zásadami a medzinárodným právom. b) Podmienky na odvolanie sa na článok 215 ZFEÚ neboli splnené, pretože neexistovalo platné rozhodnutie podľa kapitoly 2 hlavy V ZEÚ. c) Dostatočná spojitosť na uplatnenie článku 215 ZFEÚ voči žalobcovi nebola daná.

               2.

               Druhý žalobný dôvod je založený na tvrdení, že Rada zneužila svoje právomoci. Skutočný zámer Rady pri vykonaní rozhodnutia (a tým nariadenia) bol v podstate pokus o podporu takzvaného „dočasného režimu“ Ukrajiny na to, aby si Ukrajina vytvorila užšie väzby s EÚ (takéto užšie väzby boli demokraticky zvoleným prezidentom a jeho vládou odmietnuté), a neboli ním zdôvodnenia uvedené na začiatku rozhodnutia a nariadenia.

               3.

               Tretí žalobný dôvod je založený na tvrdení, že Rada neuviedla dôvody. Odôvodnenie rozhodnutia a nariadenia pre zaradenie žalobcu do zoznamu (okrem toho, že sú nesprávne) sú stereotypné, nevhodné a nedostatočne podrobné.

               4.

               Štvrtý žalobný dôvod je založený na tvrdení, že žalobca v rozhodnom čase nesplnil uvedené kritériá na zaradenie do zoznamu. Rada okrem iného neuviedla dôležité informácie, avšak pokiaľ si je vedomý a) žalobca nebol v tom čase stíhaný žiadnym súdnym alebo iným príslušným orgánom ako zodpovedný za spreneveru ukrajinských štátnych finančných prostriedkov alebo ich protiprávny prevod, a b) v tom čase sa proti nemu neviedlo žiadne trestné konanie v Ukrajine, v ktorom by sa vyšetrovali trestné činy v spojení so spreneverou ukrajinských štátnych finančných prostriedkov alebo ich protiprávny prevod do zahraničia.

               5.

               Piaty žalobný dôvod je založený na tvrdení, že Rada sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia tým, že zahrnula žalobcu do napadnutých opatrení. Rada okrem iného nemala žiadny a v každom prípade žiadny „konkrétny“ dôkaz, ktorý by preukazoval, že tvrdenia proti žalobcovi boli „vecne správne“, a nesprávne sa opierala o tvrdenia nezákonného takzvaného „dočasného režimu“, ktorý sa snažil uzurpovať si moc, a mal jasný motív na to, aby vzniesol takéto obvinenia z nenáležitých účelov.

               6.

               Šiesty žalobný dôvod je založený na tvrdení, že boli porušené práva žalobcu na obhajobu a/alebo že bol zbavený účinnej súdnej ochrany. Rada okrem iného žalobcovi neposkytla úplne znenie odôvodnenia vrátane dôkazov proti nemu a neposkytla mu presné informácie a materiály, ktoré údajne odôvodňovali zmrazenie aktív, a túto žalobu musel podať v nespravodlivo krátkej lehote.

               7.

               Siedmy žalobný dôvod je založený na tvrdení, že práva žalobcu vlastniť majetok podľa článku 17 ods. 1 Charty základných práv EÚ boli porušené tým, že reštriktívne opatrenia, okrem iného, predstavujú neodôvodnené a neprimerané obmedzenie týchto práv.


title: Vec T-198/12 R: Uznesenie predsedu Všeobecného súdu z  15. mája 2013 — Nemecko/Komisia ( „Predbežné opatrenie — Hraničné hodnoty pre antimón, arzén, bárium, olovo a ortuť prítomné v hračkách — Zamietnutie Komisie schváliť v celku vnútroštátne ustanovenia oznámené nemeckými orgánmi zachovávajúce hraničné hodnoty pre tieto látky — Návrh na nariadenie predbežných opatrení — Prípustnosť — Naliehavosť — Fumus boni juris — Zváženie záujmov“ )

text:
               29.6.2013

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 189/23

         Uznesenie predsedu Všeobecného súdu z 15. mája 2013 — Nemecko/Komisia
   (Vec T-198/12 R)
   (Predbežné opatrenie - Hraničné hodnoty pre antimón, arzén, bárium, olovo a ortuť prítomné v hračkách - Zamietnutie Komisie schváliť v celku vnútroštátne ustanovenia oznámené nemeckými orgánmi zachovávajúce hraničné hodnoty pre tieto látky - Návrh na nariadenie predbežných opatrení - Prípustnosť - Naliehavosť - Fumus boni juris - Zváženie záujmov)
   2013/C 189/48
   Jazyk konania: nemčina

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Spolková republika Nemecko (v zastúpení: T. Henze a A. Wiedmann, splnomocnení zástupcovia)

      Žalovaná: Európska komisia (v zastúpení: M. Patakia a G. Wilms, splnomocnení zástupcovia)

      Predmet veci

   Návrh smerujúci k získaniu predbežného povolenia zachovať vnútroštátne ustanovenia oznámené nemeckými orgánmi o hraničných hodnotách pre antimón, arzén, bárium, olovo a ortuť prítomné v hračkách až do rozhodnutia Všeobecného súdu vo veci samej

      Výrok

               1.

               Európska komisia povolí zachovanie vnútroštátnych ustanovení oznámených Spolkovou republikou Nemecka o hraničných hodnotách pre antimón, arzén, bárium, olovo a ortuť prítomné v hračkách až do rozhodnutia Všeobecného súdu v konaní vo veci samej.

               2.

               V zostávajúcej časti sa návrh na nariadenie predbežného opatrenia zamieta.

               3.

               O trovách konania sa rozhodne v konaní vo veci samej.


title: Vec T-242/12: Žaloba podaná 4. júna 2012 — SNCF/Komisia

text:
               8.9.2012

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 273/11

         Žaloba podaná 4. júna 2012 — SNCF/Komisia
   (Vec T-242/12)
   2012/C 273/19
   Jazyk konania: francúzština

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Société nationale des chemins de fer français (SNCF) (Paríž, Francúzsko) (v zastúpení: P. Beurier, O. Billard a V. Landes, advokáti)

      Žalovaná: Európska komisia

      Návrhy

   Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

               —

               zrušil napadnuté rozhodnutie v celom rozsahu,

               —

               zaviazal Komisiu na náhradu všetkých trov konania.

      Dôvody a hlavné tvrdenia

   Žalobkyňa navrhuje zrušiť rozhodnutie Komisie C(2012) 1616 final z 9. marca 2012, ktorým bola vyhlásená za nezlučiteľnú s vnútorným trhom pomoc, ktorú Francúzska republika realizovala v prospech Sernam SCS (1), medzi iným rekapitalizáciou, poskytnutými zárukami a vzdaním sa pohľadávok voči spoločnosti Sernam zo strany žalobkyne.
   Na podporu svojej žaloby, žalobkyňa uvádza šesť žalobných dôvodov.

               1.

               Prvý žalobný dôvod založený na porušení práva na obranu žalobkyne, pretože Komisia v napadnutom rozhodnutí zaujala stanovisko, ktoré sa neuvádzalo v rozhodnutí o začatí konania, čím sa žalobkyni neumožnilo užitočne sa oboznámiť s názorom Komisie ohľadom relevantnosti tohto stanoviska.

               2.

               Druhý žalobný dôvod založený na porušení zásady legitímnej dôvery, pretože rozhodnutie „Sernam 2“ (2) vytvorilo okolnosť, ktorá oprávňovala dôveru žalobkyne, že postúpenie aktív spoločnosti Sernam vcelku bolo v súlade s právom.

               3.

               Tretí žalobný dôvod založený na porušení povinnosti náležitej starostlivosti a porušení zásady právnej istoty, pretože Komisia prijala rozhodnutie takmer sedem rokov od postúpenia aktív spoločnosti Sernam vcelku.

               4.

               Štvrtý žalobný dôvod založený na nesprávnom právnom posúdení a nesprávnom posúdení skutkového stavu, pretože sa Komisia domnievala, že sa podmienky uvádzané v článku 3 ods. 2 rozhodnutia „Sernam 2“ nerešpektovali. Tento žalobný dôvod je rozvinutý v šiestich častiach založených na pochybení Komisie, ktorá sa domnievala:

                           —

                           že postúpenie aktív spoločnosti Sernam vcelku nenastalo 30. júna 2005,

                           —

                           že [toto postúpenie] nepredstavuje predaj,

                           —

                           že predstavuje prevod celej spoločnosti Sernam SA (aktív aj pasív),

                           —

                           že sa neobmedzilo na aktíva spoločnosti Sernam SA, ale že bolo navýšené o 59 miliónov eur,

                           —

                           že sa tak nestalo prostredníctvom otvoreného a transparentného postupu,

                           —

                           a že cieľ predaja aktív nebol rešpektovaný.

               5.

               Piaty žalobný dôvod založený na nesprávnom právnom posúdení Komisie, ktorá sa domnievala, že povinnosť vymáhať pomoc vo výške 41 miliónov eur bola prevedená na spoločnosť Financière Sernam a jej dcérske spoločnosti, pričom spoločnosť Financière Sernam by nemala byť považovaná za prijímateľa výhody, pretože za aktíva spoločnosti Sernam vcelku zaplatila trhovú cenu.

               6.

               Šiesty žalobný dôvod založený na nedostatočnom odôvodnení a nesprávnom posúdení skutkového stavu ako aj nesprávnom právnom posúdení, keďže sa Komisia domnievala, že opatrenia memoranda o porozumení týkajúceho sa postúpenia aktív spoločnosti Sernam vcelku predstavovali štátnu pomoc, hoci nadobúdacia cena bola trhovou cenou vyplývajúcou z transparentnej, bezpodmienečnej a nediskriminačnej verejnej obchodnej súťaže, a že bola ďaleko nižšia ako náklady na likvidáciu, ktoré by žalobkyňa musela znášať v prípade súdnej likvidácie spoločnosti Sernam.

      (1)  Štátna pomoc č. C 37/2008 — Francúzsko — Uplatnenie rozhodnutia „Sernam 2“ — SA.12522.

      (2)  Rozhodnutie Komisie 2006/367/ES z 20. októbra 2004, ktoré sa vzťahuje na štátnu pomoc čiastočne zrealizovanú zo strany Francúzska v prospech spoločnosti „Sernam“ [oznámené pod číslom C(2004) 3940] (Ú. v. EÚ L 140, 2006, s. 1).


title: Vec C-555/13: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunal Arbitral (Portugalsko) 28. októbra 2013 — Merck Canada Inc./Accord Healthcare Limited, a i.

text:
               18.1.2014

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 15/9

         Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunal Arbitral (Portugalsko) 28. októbra 2013 — Merck Canada Inc./Accord Healthcare Limited, a i.
   (Vec C-555/13)
   2014/C 15/11
   Jazyk konania: portugalčina

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Tribunal Arbitral

      Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Žalobkyňa: Merck Canada Inc.

      Žalovaní: Accord Healthcare Limited, Alter SA, Labochem Ltd, Synthon BV, Ranbaxy Portugal — Comércio e Desenvolvimento de Produtos Farmacêuticos, Unipessoal Lda

      Prejudiciálna otázka

   Má sa článok 13 nariadenia č. 469/2009 (1) vykladať v tom zmysle, že nebráni tomu, aby bolo na základe dodatkového ochranného osvedčenia pre liečivá obdobie výlučných práv na využívanie patentovaného vynálezu dlhšie ako 15 rokov od prvého povolenia na uvedenie dotknutého liečiva na trh Spoločenstva (bez zohľadnenia vyššie uvedeného predĺženia v zmysle článku 13 ods. 3)?

      (1)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 469/2009 zo 6. mája 2009 o dodatkovom ochrannom osvedčení pre liečivá (kodifikované znenie) (Ú. v. EÚ L 152, s. 1).


title: Vec C-463/14: Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 3. septembra 2015 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Administrativen săd – Varna – Bulharsko) – Asparuchovo Lake Investment Company OOD/Direktor na Direkcija „Obžalvane i danăčno-osiguritelna praktika“ Varna pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencija za prichodite (Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Spoločný systém dane z pridanej hodnoty — Smernica 2006/112/ES — Článok 24 ods. 1, článok 25 písm. b), článok 62 ods. 2, článok 63 a článok 64 ods. 1 — Pojem „poskytovanie služieb“ — Zmluva o predplatení poradenských služieb — Zdaniteľná udalosť — Potreba preukázania skutočného poskytnutia služieb — Splatnosť dane)

text:
               26.10.2015

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 354/11

         Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 3. septembra 2015 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Administrativen săd – Varna – Bulharsko) – Asparuchovo Lake Investment Company OOD/Direktor na Direkcija „Obžalvane i danăčno-osiguritelna praktika“ Varna pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencija za prichodite
   (Vec C-463/14) (1)

   ((Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Spoločný systém dane z pridanej hodnoty - Smernica 2006/112/ES - Článok 24 ods. 1, článok 25 písm. b), článok 62 ods. 2, článok 63 a článok 64 ods. 1 - Pojem „poskytovanie služieb“ - Zmluva o predplatení poradenských služieb - Zdaniteľná udalosť - Potreba preukázania skutočného poskytnutia služieb - Splatnosť dane))
   (2015/C 354/13)
   Jazyk konania: bulharčina

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Administrativen săd – Varna

      Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Žalobkyňa: Asparuchovo Lake Investment Company OOD

      Žalovaný: Direktor na Direkcija „Obžalvane i danăčno-osiguritelna praktika“ Varna pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencija za prichodite

      Výrok rozsudku

               1.

               Článok 24 ods. 1 smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty sa má vykladať v tom zmysle, že pojem „poskytovanie služieb“ zahŕňa aj prípady zmlúv o predplatení poradenských služieb podniku, najmä právnych, obchodných a finančných služieb, keď je poskytovateľ služby počas trvania zmluvy k dispozícii objednávateľovi.

               2.

               V prípade zmlúv o predplatení poradenských služieb, o aké ide vo veci samej, sa majú článok 62 ods. 2, článok 63 a článok 64 ods. 1 smernice 2006/112 vykladať v tom zmysle, že zdaniteľná udalosť nastane a daňová povinnosť vzniká uplynutím obdobia, pre ktoré bola platba dohodnutá, pričom nie je relevantné, či a ako často objednávateľ využil služby poskytovateľa.

      (1)  Ú. v. EÚ C 439, 8.12.2014.


title: Vec C-519/12: Rozsudok Súdneho dvora (siedma komora) zo 17. októbra 2013 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Kúria — Maďarsko) — OTP Bank Nyilvánosan Működő Részvénytársaság/Hochtief Solution AG [Súdna právomoc, uznávanie a výkon rozsudkov v občianskych a obchodných veciach — Nariadenie (ES) č. 44/2001 — Osobitné právomoci — Článok 5 bod 1 písm. a) — Pojem „oblasť zmluvných vzťahov“ ]

text:
               14.12.2013

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 367/20

         Rozsudok Súdneho dvora (siedma komora) zo 17. októbra 2013 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Kúria — Maďarsko) — OTP Bank Nyilvánosan Működő Részvénytársaság/Hochtief Solution AG
   (Vec C-519/12) (1)

   (Súdna právomoc, uznávanie a výkon rozsudkov v občianskych a obchodných veciach - Nariadenie (ES) č. 44/2001 - Osobitné právomoci - Článok 5 bod 1 písm. a) - Pojem „oblasť zmluvných vzťahov“)
   2013/C 367/34
   Jazyk konania: maďarčina

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Kúria

      Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Žalobkyňa: OTP Bank Nyilvánosan Működő Részvénytársaság

      Žalovaná: Hochtief Solution AG

      Predmet veci

   Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Kúria — Výklad článku 5 ods. 1 písm. a) nariadenia Rady (ES) č. 44/2001 z 22. decembra 2000 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (Ú. v. ES L 12, s. 1; Mim. vyd. 19/004, s. 42) — Právomoc súdu členského štátu v oblasti zmluvných vzťahov — Žaloba veriteľa z úverovej zmluvy proti spoločnosti vlastniacej kontrolný podiel v dlžníckej spoločnosti, ktorá je zmluvnou stranou, na základe osobitných vnútroštátnych pravidiel upravujúcich zodpovednosť prvej uvedenej spoločnosti

      Výrok rozsudku

   Spor, akým je spor vo veci samej, v ktorom vnútroštátna právna úprava ukladá osobe povinnosť uhradiť záväzky spoločnosti, ktorú kontroluje, keďže neoznámila prevzatie kontroly nad touto spoločnosťou, nemožno považovať za spor patriaci do „oblasti zmluvných vzťahov“ v zmysle článku 5 ods. 1 písm. a) nariadenia Rady (ES) č. 44/2001 z 22. decembra 2000 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach.

      (1)  Ú. v. EÚ C 46, 16.2.2013.


title: Vec C-348/15: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Verwaltungsgerichtshof (Rakúsko) 10. júla 2015 – Stadt Wiener Neustadt

text:
               3.11.2015

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 363/19

         Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Verwaltungsgerichtshof (Rakúsko) 10. júla 2015 – Stadt Wiener Neustadt
   (Vec C-348/15)
   (2015/C 363/23)
   Jazyk konania: nemčina

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Verwaltungsgerichtshof

      Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Navrhovateľ v konaní o opravnom prostriedku „Revision“: Stadt Wiener Neustadt

      Vedľajší účastník konania: A.S.A. Abfall Service AG

      Dotknutý orgán: Niederösterreichische Landesregierung

      Prejudiciálna otázka

   Bráni právo Únie, predovšetkým smernica Európskeho parlamentu a Rady 2011/92/EÚ (1) z 13. decembra 2011 o posudzovaní vplyvov určitých verejných a súkromných projektov na životné prostredie, najmä jej článok 1 ods. 4, resp. smernica Rady 85/337/EHS (2) z 27. júna 1985 o posudzovaní vplyvov určitých verejných a súkromných projektov na životné prostredie, najmä jej článok 1 ods. 5, vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej zámery, ktoré podliehali povinnosti UVP, avšak nedisponovali povolením podľa vnútroštátneho zákona o posudzovaní vplyvov na životné prostredie (UVP-G 2000), ale iba povoleniami podľa jednotlivých hmotnoprávnych zákonov (napríklad zákon o odpadovom hospodárstve), ktoré 19. augusta 2009 (nadobudnutie platnosti novely UVP-G 2009) v dôsledku uplynutia lehoty troch rokov stanovenej vo vnútroštátnom práve (§ 3 ods. 6 UVP-G 2000) nemohli byť viac vyhlásené za neplatné, naďalej zostali v platnosti, akoby boli vydané podľa UVP-G 2000, alebo je takáto právna úprava v súlade so všeobecnými zásadami právnej istoty a legitímnej dôvery zakotvenými v práve Únie?

      (1)  Ú. v. EÚ L 26, 28. 1. 2012, s. 1.

      (2)  Ú. v. ES L 175, s. 40, Mim. vyd. 15/001, s. 248.


title: Vec C-111/14: Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) z 23. apríla 2015 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Vărchoven administrativen săd – Bulharsko) – GST – Sărviz AG Germanija/Direktor na Direkcija „Obžalvane i danăčno-osiguritelna praktika“ Plovdiv pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencija za prichodite (Spoločný systém dane z pridanej hodnoty — Smernica 2006/112/ES — Zásada daňovej neutrality — Osoba povinná platiť DPH — Zaplatenie DPH príjemcom v dôsledku omylu — Povinnosť poskytovateľa služieb zaplatiť DPH — Odmietnutie priznať poskytovateľovi služieb vrátenie DPH)

text:
               22.6.2015

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 205/10

         Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) z 23. apríla 2015 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Vărchoven administrativen săd – Bulharsko) – GST – Sărviz AG Germanija/Direktor na Direkcija „Obžalvane i danăčno-osiguritelna praktika“ Plovdiv pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencija za prichodite
   (Vec C-111/14) (1)

   ((Spoločný systém dane z pridanej hodnoty - Smernica 2006/112/ES - Zásada daňovej neutrality - Osoba povinná platiť DPH - Zaplatenie DPH príjemcom v dôsledku omylu - Povinnosť poskytovateľa služieb zaplatiť DPH - Odmietnutie priznať poskytovateľovi služieb vrátenie DPH))
   (2015/C 205/13)
   Jazyk konania: bulharčina

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Vărchoven administrativen săd

      Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Žalobkyňa: GST – Sărviz AG Germanija

      Žalovaný: Direktor na Direkcija „Obžalvane i danăčno-osiguritelna praktika“ Plovdiv pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencija za prichodite

      Výrok rozsudku

               1.

               Článok 193 smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty, zmenenej a doplnenej smernicou Rady 2010/88/EÚ zo 7. decembra 2010, sa má vykladať v tom zmysle, že jedinou osobou povinnou platiť daň z pridanej hodnoty je zdaniteľná osoba poskytujúca služby, ak boli tieto služby poskytované zo stálej prevádzkarne nachádzajúcej sa v členskom štáte, v ktorom je táto daň splatná.

               2.

               Článok 194 smernice 2006/112, zmenenej a doplnenej smernicou Rady 2010/88/EÚ, sa má vykladať v tom zmysle, že neumožňuje daňovej správe členského štátu považovať príjemcu služieb, ktoré mu boli poskytované zo stálej prevádzky poskytovateľa, za povinného platiť daň z pridanej hodnoty v prípade, keď tak poskytovateľ, ako aj príjemca týchto služieb sú usadení na území toho istého členského štátu, aj keď tento príjemca už zaplatil túto daň vychádzajúc z nesprávneho predpokladu, že uvedený poskytovateľ nemal stálu prevádzkareň v tomto štáte.

               3.

               Zásada neutrality dane z pridanej hodnoty sa má vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnemu ustanoveniu, ktoré umožňuje daňovej správe odoprieť poskytovateľovi služieb vrátenie tejto dane, ktorú zaplatil, keď príjemcovi týchto služieb, ktorý tiež zaplatil uvedenú daň za rovnaké služby, bolo tiež odopreté právo jej odpočtu z dôvodu, že nemal k dispozícii príslušný daňový doklad, keďže vnútroštátny zákon neumožňuje úpravu daňových dokladov, ak existuje právoplatné rozhodnutie o dodatočnom vymáhaní dane.

      (1)  Ú. v. EÚ C 142, 12.5.2014.


title: Vec T-354/06: Žaloba podaná 4. decembra 2006 – BAM NBM Wegenbouw a HBG Civiel/Komisia

text:
               27.1.2007

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 20/22

         Žaloba podaná 4. decembra 2006 – BAM NBM Wegenbouw a HBG Civiel/Komisia
   (Vec T-354/06)
   (2007/C 20/33)
   Jazyk konania: holandčina
   Účastníci konania

      Žalobcovia: BAM NBM Wegenbouw a HBG Civiel (v zastúpení: M.B. W. Biesheuvel a J. K. de Pree, advokáti)

      Žalovaná: Komisia Európskych spoločenstiev
   Návrhy žalobcov

               —

               zrušiť rozhodnutie Komisie z 13. septembra 2006 o spôsobe uplatnenia článku 81 ES [vec č. COMP/38.456 – Asfalt – NL – K(2006) 4090, konečné znenie] prinajmenšom v rozsahu v akom toto rozhodnutie stanovuje, že BAM NBM a HBG Civiel porušili článok 81 ES, že BAM NBM a HBG Civiel bola v tejto súvislosti uložená pokuta a že BAM NBM a HBG Civiel majú toto porušovanie ukončiť a v budúcnosti sa zdržať všetkých činností alebo správania sa stanovených v článku 1, ako aj všetkých činností alebo správania sa s rovnakým alebo podobným účinkom alebo následkom, a v rozsahu v akom sa toto rozhodnutie týka BAM NBM a HBG Civiel,

               —

               zaviazať Komisiu na náhradu trov konania.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia
   Žalobcovia napadajú rozhodnutie Komisie z 13. septembra 2006 o spôsobe uplatnenia článku 81 ES (vec č. COMP/38.456 – Asfalt – NL), ktorým im bola uložená pokuta z dôvodu porušenia článku 81 ES.
   Na podporu svojej žaloby žalobcovia v prvom rade uvádzajú, že rozhodnutie je v rozpore s článkom 81 ES a s článkami 7 a 23 ods. 2 nariadenia č. 1/2003, ako aj s povinnosťou odôvodnenia stanovenou v článku 253 ES. Podľa žalobcu Komisia nesprávne posúdila a vyložila skutkové okolnosti a neexistuje dostatočný dôkaz na podporu tvrdenia, že žalobcovia porušili článok 81 ES.
   Žalobcovia subsidiárne tvrdia, že článok 2 rozhodnutia je v rozpore s článkom 23 ods. 3 nariadenia č. 1/2003 a usmerneniami o stanovovaní pokút. (1) Podľa žalobcu došlo k nesprávnemu posúdeniu závažnosti údajného porušenia. Vzhľadom na to bolo porušenie nesprávne posúdené ako veľmi závažné a uložená pokuta bola neprimeraná.
   Žalobcovia napokon uvádzajú, že pri prijímaní rozhodnutia došlo k porušeniu podstatných formálnych náležitostí a že Komisia inter alia neposkytla žalobcom možnosť preskúmať odpovede na body sťažnosti podanej naftárskymi spoločnosťami a inými spoločnosťami staviteľov ciest napriek tomu, že o to žalobcovia požiadali.

      (1)  Usmernenia k metóde stanovovania pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO (Ú. v. ES C 9, 1998, s. 3; Mim. vyd. 08/001, s. 171).


title: Vec T-247/04: Žaloba podaná dňa 17. júna 2004: Asociación de Exportadores Españoles de Productos Farmacéuticos (ASEPROFAR) a Española de Desarrollo e Impulso Farmacéutico S. A. (EDIFA) proti Komisii Európskych spoločenstiev

text:
               28.8.2004

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 217/32

         Žaloba podaná dňa 17. júna 2004: Asociación de Exportadores Españoles de Productos Farmacéuticos (ASEPROFAR) a Española de Desarrollo e Impulso Farmacéutico S. A. (EDIFA) proti Komisii Európskych spoločenstiev
   (Vec T-247/04)
   (2004/C 217/57)
   Jazyk konania: španielčina
   Asociación de Exportadores Españoles de Productos Farmacéuticos (ASEPROFAR) a Española de Desarrollo e Impulso Farmacéutico S. A. (EDIFA), so sídlom v Madride, v zastúpení: Luis Ortiz Blanco, advokát, podali 17. júna 2004 na Súd prvého stupňa Európskych spoločenstiev žalobu proti Komisii Európskych spoločenstiev.
   Žalobca navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

               —

               zrušil rozhodnutie Komisie obsiahnuté v listoch z 2. apríla, 6. mája a 10. mája 2004, ktorým boli sťažnosti (s ohľadom na aspekt použiteľnosti článku 29 ES) vedené pod spisovou značkou P/2002/4609 a 2003/5119 odložené a ktorými sa ďalej nezaoberal s tým, že Real Decreto 725/2003 z 13. júna 2003 nie je v rozpore ani s článkom 29 ES, ani s článkom 10 ES;

               —

               zaviazal Komisiu Európskych spoločenstiev nahradiť trovy konania.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia
   Predložená žaloba má za cieľ, aby boli zrušené rozhodnutia Komisie, ktorými boli zamietnuté sťažnosti (P/2002/4609 a 2003/5119) žalujúcich kvôli vydaniu Real Decreto 725/2003 z 13. júna 2003 na vykonanie určitých aspektov článku 100 odsek 2 zákona 25/1990 o liečivách, obsiahnuté v listoch z 2. apríla, 6. mája a 10. mája 2004.
   Tento Real Decreto zaväzuje veľkoobchod s liečivami, aby oznamoval zdravotníckej správe množstvá liečiv dodaných lekárňam alebo iným veľkoobchodníkom. Tieto údaje by mali byť uvedenými úradmi dané následne k dispozícii laboratóriám s liečivami. Žalobcovia sú toho názoru, že keďže by sa laboratóriá s liečivami dozvedeli, ktorí veľkoobchodníci vyvážali aké liečivá, v akých množstvách, mohli by podniknúť účinné opatrenia na blokovanie vývozov veľkoobchodníka vyvážajúceho do iných krajín Spoločenstva.
   Real Decreto je teda v rozpore s článkom 29 ES alebo s článkom 10 ES v spojení s článkom 29 ES.