title: Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) zo 6. septembra 2012.#Deutsches Weintor eG proti Land Rheinland‑Pfalz.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Bundesverwaltungsgericht.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Aproximácia právnych predpisov – Verejné zdravie – Informovanie a ochrana spotrebiteľa – Označovanie a prezentácia potravín – Pojmy ‚výživové tvrdenia‘ a ‚zdravotné tvrdenia‘ – Nariadenie (ES) č. 1924/2006 – Označenie vína ako ‚ľahko stráviteľné‘ – Údaj o zníženom obsahu kyslosti – Nápoje s obsahom alkoholu viac než 1,2 % objemu – Zákaz zdravotných tvrdení – Charta základných práv Európskej únie – Článok 15 ods. 1 – Slobodná voľba povolania – Článok 16 – Sloboda podnikania – Zlučiteľnosť.#Vec C-544/10.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (tretia komora)
      zo 6. septembra 2012 (
            *1
         )
      „Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Aproximácia právnych predpisov — Verejné zdravie — Informovanie a ochrana spotrebiteľa — Označovanie a prezentácia potravín — Pojmy ‚výživové tvrdenia‘ a ‚zdravotné tvrdenia‘ — Nariadenie (ES) č. 1924/2006 — Označenie vína ako ‚ľahko stráviteľné‘ — Údaj o zníženom obsahu kyslosti — Nápoje s obsahom alkoholu viac než 1,2 % objemu — Zákaz zdravotných tvrdení — Charta základných práv Európskej únie — Článok 15 ods. 1 — Slobodná voľba povolania — Článok 16 — Sloboda podnikania — Zlučiteľnosť“
      Vo veci C-544/10,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Bundesverwaltungsgericht (Nemecko) z 23. septembra 2010 a doručený Súdnemu dvoru 23. novembra 2010, ktorý súvisí s konaním:

         Deutsches Weintor eG

      proti

         Land Rheinland-Pfalz,

      SÚDNY DVOR (tretia komora),
      v zložení: predseda tretej komory K. Lenaerts, sudcovia J. Malenovský (spravodajca), R. Silva de Lapuerta, E. Juhász a D. Šváby,
      generálny advokát: J. Mazák,
      tajomník: A. Impellizzeri, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 19. januára 2012,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               Deutsches Weintor eG, v zastúpení: H. Eichele a B. Goebel, Rechtsanwälte,

               —

               Land Rheinland-Pfalz, v zastúpení: C. Grewing, splnomocnená zástupkyňa,

               —

               česká vláda, v zastúpení: M. Smolek a D. Hadroušek, splnomocnení zástupcovia,

               —

               estónska vláda, v zastúpení: M. Linntam, splnomocnená zástupkyňa,

               —

               francúzska vláda, v zastúpení: G. de Bergues, B. Cabouat a R. Loosli-Surrans, splnomocnení zástupcovia,

               —

               maďarská vláda, v zastúpení: M. Z. Fehér a K. Szíjjártó, splnomocnení zástupcovia,

               —

               fínska vláda, v zastúpení: H. Leppo, splnomocnená zástupkyňa,

               —

               Európsky parlament, v zastúpení: I. Anagnostopoulou a E. Waldherr, splnomocnené zástupkyne,

               —

               Rada Európskej únie, v zastúpení: M. Simm, splnomocnená zástupkyňa,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: L. Pignataro-Nolin a S. Grünheid, splnomocnené zástupkyne,

         po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 29. marca 2012,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 2 ods. 2 bodu 5 a článku 4 ods. 3 prvého pododseku nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 z 20. decembra 2006 o výživových a zdravotných tvrdeniach o potravinách (Ú. v. EÚ L 404, s. 9), naposledy zmeneného a doplneného nariadením Komisie (EÚ) č. 116/2010 z 9. februára 2010 (Ú. v. EÚ L 37, s. 16, ďalej len „nariadenie č. 1924/2006“). Návrh sa týka aj platnosti týchto ustanovení vzhľadom na článok 15 ods. 1 a článok 16 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“).

               2

               Tento návrh bol podaný v rámci sporu, ktorého účastníkmi sú Deutsches Weintor eG (ďalej len „Deutsches Weintor“), nemecké vinohradnícke družstvo, a orgány dozoru nad predajom alkoholických nápojov v Spolkovej krajine Porýnie-Falcko, týkajúceho sa označenia vína ako „ľahko stráviteľné“ poukazujúceho na znížený obsah kyslosti.

         Právny rámec

               3

               Odôvodnenia 1 až 3, 5, 10, 14 až 16 a 18 nariadenia č. 1924/2006 znejú:

                        „(1)

                        Pri označovaní a reklame čoraz väčšieho množstva potravín v Spoločenstve sa používajú výživové a zdravotné tvrdenia. Na zabezpečenie vysokej úrovne ochrany spotrebiteľov a uľahčenie ich výberu by mali byť výrobky, vrátane dovezených, ktoré sa uvádzajú na trh, bezpečné a primerane označené. Pestrá a vyvážená strava je predpokladom dobrého zdravia a z hľadiska celkového stravovania majú jednotlivé výrobky len relatívny význam.

                        (2)

                        Rozdiely medzi vnútroštátnymi ustanoveniami o týchto tvrdeniach môžu predstavovať prekážku pre voľný pohyb potravín a vytvárať nerovné podmienky pre hospodársku súťaž. Majú teda priamy vplyv na fungovanie vnútorného trhu. Z tohto dôvodu je potrebné prijať predpisy Spoločenstva o používaní výživových a zdravotných tvrdení o potravinách.

                        (3)

                        Všeobecné ustanovenia o označovaní sú obsiahnuté v smernici Európskeho parlamentu a Rady 2000/13/ES z 20. marca 2000 o aproximácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa označovania, prezentácie a reklamy potravín [Ú. v. ES L 109, s. 29; Mim. vyd. 15/005, s. 79]. Smernica 2000/13/ES vo všeobecnosti zakazuje používanie informácií, ktoré by kupujúceho zavádzali alebo potravinám pripisovali liečivé vlastnosti. Toto nariadenie by malo dopĺňať všeobecné zásady v smernici 2000/13/ES a stanoviť osobitné ustanovenia pre používanie výživových a zdravotných tvrdení o potravinách, ktoré sa majú dostať k spotrebiteľovi.

                  …

                        (5)

                        Všeobecné popisy (pojmy), tradične používané na označovanie špecifických vlastností kategórií potravín alebo nápojov, ktoré by mohli vyvolať dojem, že majú vplyv na ľudské zdravie, napr. ‚prostriedok podporujúci trávenie‘ alebo ‚cukrík proti kašľu‘, by sa mali vyňať z uplatňovania tohto nariadenia.

                  …

                        (10)

                        Potraviny, ktoré sú propagované prostredníctvom tvrdení, môžu spotrebitelia vnímať ako potraviny s výživovými, fyziologickými alebo inými zdravotnými výhodami v porovnaní s podobnými alebo inými výrobkami, do ktorých sa takéto živiny a iné látky nepridávajú. Spotrebiteľov to môže viesť k výberu, ktorý priamo ovplyvní ich celkový príjem jednotlivých živín alebo iných látok spôsobom, ktorý by odporoval vedeckým odporúčaniam. S cieľom zabrániť takémuto možnému nežiaducemu vplyvu je vhodné zaviesť určité obmedzenia na výrobky, na ktorých sa uvádzajú tvrdenia. …

                  …

                        (14)

                        V súčasnosti sa pri označovaní a v reklame potravín v niektorých členských štátoch používa široká škála tvrdení o látkach, ktorých prospešnosť sa nepreukázala alebo o ktorých dosiaľ neexistujú dostatočne jednotné vedecké názory. Je potrebné zabezpečiť, aby sa pri látkach, o ktorých sa vydávajú tvrdenia, preukázal ich pozitívny výživový alebo fyziologický účinok.

                        (15)

                        Na zabezpečenie pravdivosti tvrdení je potrebné, aby sa látka, ktorá je predmetom tvrdenia, nachádzala v konečnom výrobku v dostatočných množstvách alebo, aby látka nebola zastúpená alebo bola zastúpená v primerane znížených množstvách na to, aby vyvolala tvrdený výživový alebo fyziologický účinok. Látka by sa mala tiež nachádzať vo forme, ktorú telo môže spracovať. …

                        (16)

                        Je dôležité, aby spotrebiteľ tvrdeniam o potravinách rozumel, a je vhodné všetkých spotrebiteľov chrániť pred tvrdeniami, ktoré sú klamlivé. …

                  …

                        (18)

                        Výživové alebo zdravotné tvrdenie by sa nemalo uvádzať, ak nie je v súlade so všeobecne prijatými zásadami výživy a zdravia alebo ak podporuje alebo ospravedlňuje nadmernú spotrebu akýchkoľvek potravín alebo znevažuje dobré stravovacie návyky.“

               4

               Predmet úpravy a rozsah pôsobnosti nariadenia č. 1924/2006 sú v jeho článku 1 opísané takto:
               „1.   Toto nariadenie harmonizuje ustanovenia zákonov, iných právnych predpisov alebo správnych opatrení členských štátov, ktoré sa vzťahujú na výživové a zdravotné tvrdenia, aby sa zabezpečilo efektívne fungovanie vnútorného trhu pri poskytnutí vysokej úrovne ochrany spotrebiteľa.
               2.   Toto nariadenie sa vzťahuje na výživové a zdravotné tvrdenia pri komunikácii komerčného charakteru uvádzané na označení, pri prezentácii a v reklame potravín, ktoré sa v takejto podobe dostávajú ku konečnému spotrebiteľovi.
               …“

               5

               Článok 2 nariadenia č. 1924/2006 obsahuje tieto definície:
               „1.   Na účely tohto nariadenia:

                        a)

                        sa uplatňujú vymedzenia pojmov ‚potraviny‘, ‚prevádzkovateľ potravinárskeho podniku‘, ‚umiestnenie na trhu‘ a ‚konečný spotrebiteľ‘ podľa článku 2, článku 3 ods. 3, článku 3 ods. 8 a článku 3 ods. 18 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 z 28. januára 2002, ktorým sa ustanovujú všeobecné zásady a požiadavky potravinového práva, zriaďuje Európsky úrad pre bezpečnosť potravín a stanovujú postupy v záležitostiach bezpečnosti potravín [(Ú. v. ES L 31, s. 1; Mim. vyd. 15/006, s. 463)];

                  …
               2.   Uplatňujú sa aj tieto vymedzenia pojmov:

                        1.

                        ‚tvrdenie‘ je každé oznámenie alebo znázornenie, ktoré nie je povinné podľa právnych predpisov Spoločenstva ani vnútroštátnych právnych predpisov vrátane obrazového, grafického alebo symbolického znázornenia v akejkoľvek podobe, ktoré udáva, naznačuje alebo vyvoláva dojem, že daná potravina má osobitné vlastnosti;

                  …

                        4.

                        ‚výživové tvrdenie‘ je každé tvrdenie, ktoré udáva, naznačuje alebo vyvoláva dojem, že potravina má osobitné pozitívne výživové vlastnosti…

                        5.

                        ‚zdravotné tvrdenie‘ je každé tvrdenie, ktoré udáva, naznačuje alebo vyvoláva dojem, že existuje súvislosť medzi kategóriou potravín, potravinou alebo jednou z jej zložiek a zdravím;

                        6.

                        ‚tvrdenie o znížení rizika ochorenia‘ je každé zdravotné tvrdenie, ktoré udáva, naznačuje alebo vyvoláva dojem, že konzumácia nejakej kategórie potravín, potraviny alebo jednej z jej zložiek vo významnej miere znižuje rizikový faktor výskytu ochorenia u ľudí;

                  …“

               6

               Kapitola II (články 3 až 7) nariadenia č. 1924/2006 stanovuje všeobecné podmienky používania výživových a zdravotných tvrdení.

               7

               Článok 3 nariadenia č. 1924/2006 s nadpisom „Všeobecné zásady pre všetky tvrdenia“ znie:
               „Výživové a zdravotné tvrdenia sa môžu používať na označení, pri prezentácii a v reklame potravín umiestnených na trhu v Spoločenstve len vtedy, ak sú v súlade s ustanoveniami tohto nariadenia.
               Bez toho, aby boli dotknuté smernice 2000/13/ES a 84/450/EHS, používanie výživových a zdravotných tvrdení nesmie:

                        a)

                        byť nepravdivé, nejednoznačné alebo klamlivé;

                        b)

                        viesť k pochybnostiam o bezpečnosti a/alebo výživovej primeranosti iných potravín;

                        c)

                        nabádať k nadmernej konzumácii potraviny alebo ju ospravedlňovať;

                  …“

               8

               Článok 4 nariadenia č. 1924/2006 s nadpisom „Podmienky používania výživových a zdravotných tvrdení“ vo svojom odseku 3 stanovuje:
               „Nápoje s obsahom alkoholu viac ako 1,2 % objemu sa nesmú označovať zdravotnými tvrdeniami.
               Čo sa týka výživových tvrdení, povolené sú len výživové tvrdenia, ktoré odkazujú na nízky alebo znížený obsah alkoholu alebo na znížený energetický obsah nápojov s obsahom alkoholu viac ako 1,2 % objemu.“

               9

               Článok 5 ods. 1 písm. a) tohto nariadenia týkajúci sa všeobecných podmienok stanovuje:
               „1.   Používanie výživových a zdravotných tvrdení sa povoľuje, len ak sú splnené tieto podmienky:

                        a)

                        preukázalo sa, že prítomnosť, neprítomnosť alebo znížený obsah živiny alebo inej látky v potravine alebo kategórii potravín, na ktorú sa tvrdenie vzťahuje, má pozitívny výživový alebo fyziologický účinok potvrdený všeobecne uznávanými vedeckými dôkazmi“.

               10

               Článok 6 ods. 1 uvedeného nariadenia s nadpisom „Vedecké odôvodnenie tvrdení“ stanovuje:
               „Výživové a zdravotné tvrdenia sa zakladajú na všeobecne uznávaných vedeckých dôkazoch a sú nimi podložené.“

               11

               Články 10 až 19, ktoré sa nachádzajú v kapitole IV nariadenia č. 1924/2006, obsahujú osobitné ustanovenia uplatniteľné na zdravotné tvrdenia.

               12

               Článok 10 ods. 1 a 3 tohto nariadenia týkajúci sa osobitných podmienok stanovuje:
               „1.   Zdravotné tvrdenia sú povolené len vtedy, ak sú v súlade so všeobecnými požiadavkami uvedenými v kapitole II a osobitnými požiadavkami uvedenými v tejto kapitole a sú povolené v súlade s týmto nariadením a zahrnuté do zoznamu povolených tvrdení ustanovených v článkoch 13 a 14.
               …
               3.   Odkaz na všeobecný a nešpecifický prínos živiny alebo potraviny pre celkové zdravie alebo dobrý zdravotný stav je možné uviesť, len ak sa spolu s ním uvedie aj osobitné zdravotné tvrdenie uvedené v zoznamoch ustanovených v článkoch 13 alebo 14.“

         Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky

               13

               Deutsches Weintor je vinohradnícke družstvo so sídlom v Ilbesheime (Nemecko) v Spolkovej krajine Porýnie-Falcko. Predáva vína odrôd Dornfelder a Grauer/Weißer Burgunder (Rulandské šedé/biele) pod označením „Edition Mild“, ktoré je spojené s odkazom na „jemnú kyslosť“. Na vinete sa okrem iného uvádza: „k jemnému pôžitku dochádza použitím nášho zvláštneho ‚LO3‘ (LO3 Schonverfahren zur biologischen Säurereduzierung) postupu biologického zníženia okyslenia“. Na hrdle fliaš sa nachádza nápis „Edition Mild bekömmlich“ (Edition Mild ľahko stráviteľné). V cenovom katalógu je víno označené ako „Edition Mild – sanfte Säure/bekömmlich“ (Edition Mild – jemná kyslosť/ľahko stráviteľné).

               14

               Orgán dozoru nad predajom alkoholických nápojov v Spolkovej krajine Porýnie-Falcko namietal proti použitiu označenia „ľahko stráviteľné“ z dôvodu, že ide o „zdravotné tvrdenie“ v zmysle článku 2 ods. 2 bodu 5 nariadenia č. 1924/2006, ktoré nie je povolené pre alkoholické nápoje podľa článku 4 ods. 3 prvého pododseku tohto nariadenia.

               15

               Účastníci konania vedú teda spor o otázku, či označenie vína ako „ľahko stráviteľné“ spojené s odkazom na jemnú kyslosť predstavuje „zdravotné tvrdenie“ v zmysle článku 4 ods. 3 prvého pododseku nariadenia č. 1924/2006, ktoré je normálne zakázané pre alkoholické nápoje.

               16

               Deutsches Weintor podalo žalobu na Verwaltungsgericht (správny súd), ktorou sa domáhalo určenia, že je oprávnené používať údaj „ľahko stráviteľné“ na označovanie predmetných vín a ich reklamu.

               17

               Na podporu svojho návrhu v podstate uviedlo, že označenie „ľahko stráviteľné“ nemá nijakú spojitosť so zdravím, ale sa týka iba všeobecne dobrého zdravotného stavu. Navyše tvrdí, že nariadenie č. 1924/2006 sa neuplatňuje na označenia, ktoré sa tradične používajú pre potraviny alebo nápoje a ktoré by mohli mať vplyv na všeobecne dobrý zdravotný stav, akým je označenie „ľahko stráviteľné“ pre nápoj podporujúci trávenie. Podľa neho je preto potrebné úzke chápanie zdravotných tvrdení, ktoré sa obmedzuje na dlhodobé účinky predmetných potravín.

               18

               Verwaltungsgericht zamietol túto žalobu rozsudkom z 23. apríla 2009. Odvolanie proti tomuto rozsudku zamietol Oberverwaltungsgericht Rheinland-Pfalz (vyšší správny súd Spolkovej krajiny Porýnie-Falcko) rozsudkom z 19. augusta 2009.

               19

               Odvolací súd usúdil, že pojem „zdravotné tvrdenie“ v každom prípade zahŕňa účinky potraviny na organizmus a na telesné funkcie spotrebiteľa. Označenie „ľahko stráviteľné“ v súvislosti s vínom podľa neho vytvára spojitosť s telesnými procesmi a odkazuje nielen na všeobecne dobrý zdravotný stav. S týmto označením sa môžu spájať synonymné výrazy, akými sú „prospešný pre zdravie“, „ľahko požívateľný“ alebo „šetrný k žalúdku“.

               20

               Podľa uvedeného súdu má tento aspekt pri konzumácií vína určitý význam, pretože tá sa často spája s bolesťami hlavy a žalúdočnými ťažkosťami. Za istých okolností môže mať víno na ľudský organizmus dokonca škodlivý účinok a viesť k závislosti. Použitie výrazu „ľahko stráviteľné“ v spojení s odkazom na zvláštny postup znižovania okyslenia a jemnú kyslosť vytvára z pohľadu spotrebiteľa súvislosť medzi vínom a neprítomnosťou negatívnych účinkov v procese trávenia, ktoré sa občas spájajú s jeho konzumáciou.

               21

               Žalobca vo veci samej podal proti tomuto rozhodnutiu odvolanie na Bundesverwaltungsgericht (Spolkový správny súd).

               22

               Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, má výhrady k širokému výkladu pojmu „zdravotné tvrdenie“, ktorý zastávali nižšie súdy. Podľa neho vzhľadom na spoločnú funkciu všetkých potravín, ktorou je poskytnúť ľudskému telu živiny a iné látky, nemôže označenie týkajúce sa iba dočasného zachovania telesných funkcií alebo všeobecne dobrého zdravotného stavu postačovať na vytvorenie súvislosti so zdravím v zmysle článku 2 ods. 2 bodu 5 nariadenia č. 1924/2006.

               23

               Bundesverwaltungsgericht zastáva názor, že určité okolnosti podľa všetkého naopak naznačujú, že kvalifikácia ako „zdravotné tvrdenie“ je odôvodnená len vtedy, ak sú opísané dlhodobejšie, trvajúce účinky na telesný alebo duševný stav, a nie iba prechodné účinky na procesy látkovej výmeny, ktoré nemajú nijaký vplyv na telesnú sústavu, a teda ani na skutočný zdravotný stav.

               24

               Údaj o ľahkej stráviteľnosti vín, ktoré predáva žalobca vo veci samej, sa preto podľa tohto vnútroštátneho súdu obmedzuje na tvrdenie, že víno nevyvoláva bolesti žalúdka pri trávení, alebo ich vyvoláva menej, než by bolo možné očakávať od vína tohto druhu a tejto kvality. Okrem toho si kladie Bundesverwaltungsgericht otázku, či samotná okolnosť, že potravina je menej škodlivá než porovnateľné výrobky rovnakej kategórie, postačuje na to, aby sa jej priznal pozitívny účinok na zdravie.

               25

               Napokon Bundesverwaltungsgericht vyjadruje pochybnosti, či zákaz zdravotných tvrdení v súvislosti s vínom je zlučiteľný so základnými právami, akými sú slobodná voľba povolania a sloboda podnikania, ak by výrobcovi alebo predajcovi vín bolo zakázané uvádzať, že jeho výrobok je ľahko stráviteľný z dôvodu jemnej kyslosti, aj keby toto tvrdenie bolo správne.

               26

               Za týchto okolností sa Bundesverwaltungsgericht rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

                        „1.

                        Vyžaduje spojitosť tvrdenia so zdravím v zmysle článku 4 ods. 3 prvej vety v spojení s článkom 2 ods. 2 bodom 5 alebo článkom 10 ods. 3 nariadenia č. 1924/2006 pozitívny výživový alebo fyziologický účinok, ktorý smeruje k trvalému zlepšeniu fyzického stavu, alebo postačuje, keď je uvedený účinok obmedzený len na čas príjmu a trávenia potraviny?

                        2.

                        V prípade, že už tvrdenie dočasného pozitívneho účinku môže mať spojitosť so zdravím:
                        Postačuje na účely domnienky, že takýto účinok bude založený na nedostatku alebo zníženom obsahu látky v zmysle článku 5 ods. 1 písm. a) a odôvodnenia 15 nariadenia, ak sa v tvrdení iba uvádza, že všeobecný účinok potraviny tohto druhu, vnímaný pri požívaní vo väčšom množstve ako škodlivý, je v konkrétnom prípade znížený?

                        3.

                        V prípade, že druhá otázka bude zodpovedaná kladne:
                        Je zlučiteľné s článkom 6 ods. 1 prvým pododsekom Zmluvy o Európskej únii v znení z 13. decembra 2007 (Ú. v. EÚ C 115, 2008, s. 1) v spojení s článkom 15 ods. 1 (slobodná voľba povolania) a článkom 16 (sloboda podnikania) [Charty] v znení z 12. decembra 2007 (Ú. v. EÚ C 303, s. 1) bez výnimky zakázať výrobcovi alebo predajcovi vína reklamu prostredníctvom zdravotného tvrdenia uvedeným spôsobom, ak je toto tvrdenie pravdivé?“

         O prejudiciálnych otázkach

         O prvých dvoch otázkach

               27

               Svojimi prvými dvomi otázkami, ktoré je potrebné skúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 4 ods. 3 prvý pododsek nariadenia č. 1924/2006 má vykladať v tom zmysle, že výraz „zdravotné tvrdenie“ zahŕňa označenie, akým je „ľahko stráviteľné“, spojené s údajom o zníženom obsahu látok, ktoré veľká časť spotrebiteľov považuje za negatívne.

               28

               Článok 2 ods. 2 bod 5 nariadenia č. 1924/2006 vymedzuje „zdravotné tvrdenie“ ako „každé tvrdenie, ktoré udáva, naznačuje alebo vyvoláva dojem, že existuje súvislosť medzi kategóriou potravín, potravinou alebo jednou z jej zložiek a zdravím“.

               29

               Okrem toho článok 5 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 1924/2006 spresňuje, že používanie zdravotných tvrdení sa povoľuje, len ak sa preukázalo, že prítomnosť, neprítomnosť alebo znížený obsah živiny alebo inej látky v potravine alebo kategórii potravín, na ktorú sa tvrdenie vzťahuje, má pozitívny výživový alebo fyziologický účinok potvrdený všeobecne uznávanými vedeckými dôkazmi.

               30

               V rámci sporu vo veci samej sa prejudiciálne otázky týkajú vína. Keďže víno patrí do kategórie nápojov s obsahom alkoholu viac než 1,2 % objemu, treba na úvod zdôrazniť, že podľa článku 4 ods. 3 prvého pododseku nariadenia č. 1924/2006 zamýšľal normotvorca Únie zakázať akékoľvek „zdravotné tvrdenie“ bez výnimky, pokiaľ ide o túto kategóriu nápojov.

               31

               V prejednávanej veci sporné tvrdenie naznačuje, že vzhľadom na zníženú kyslosť je predmetné víno dobre prispôsobené tráveniu alebo je preň priaznivé. Toto víno by tak malo pozitívny výživový alebo fyziologický účinok.

               32

               Je nesporné, že trávenie, ktoré je spojené s pravidelným príjmom potraviny, možno považovať za fyziologický proces nevyhnutne obmedzený v čase, ktorý vyvoláva iba dočasné alebo prechodné účinky.

               33

               Vnútroštátny súd vychádza z tohto tvrdenia a pýta sa, či označenie, akým je „ľahko stráviteľné“, možno kvalifikovať ako „zdravotné tvrdenie“, aj keď nevyvoláva dojem, že pozitívny výživový alebo fyziologický účinok, ktorý môže predmetné víno vyvolať, vedie k trvalému zlepšeniu fyzického stavu.

               34

               V tomto ohľade zo znenia článku 2 ods. 2 bodu 5 nariadenia č. 1924/2006 vyplýva, že „zdravotné tvrdenie“ v zmysle uvedeného nariadenia je definované na základe súvislosti, ktorá musí existovať medzi potravinou alebo jednou z jej zložiek a zdravím. Je teda nutné konštatovať, že uvedená definícia neposkytuje nijakú informáciu o tom, či táto súvislosť má byť priama alebo nepriama, ani o jej intenzite alebo trvaní. Za týchto okolností je namieste chápať pojem „súvislosť“ v širokom zmysle.

               35

               Pojem „zdravotné tvrdenie“ sa teda nemusí vzťahovať iba na súvislosť, ktorá vyvoláva dojem, že vďaka konzumácii potraviny dochádza k zlepšeniu zdravotného stavu, ale aj na každú súvislosť, ktorá vyvoláva dojem absencie alebo zníženia negatívnych alebo škodlivých účinkov na zdravie, ktoré sprevádzajú takú konzumáciu alebo po nej nasledujú, a teda samotného zachovania dobrého zdravotného stavu napriek uvedenej potenciálne škodlivej konzumácii.

               36

               Navyše pojem „zdravotné tvrdenie“ by sa nemal týkať iba účinkov príležitostnej konzumácie presného množstva potraviny, ktorá môže mať normálne iba dočasné a prechodné účinky, ale aj účinkov opakovanej, pravidelnej až častej konzumácie takej potraviny, ktoré naopak nie sú nevyhnutne iba dočasné a prechodné.

               37

               Ako totiž vyplýva z odôvodnení 1 a 10 nariadenia č. 1924/2006, je nesporné, že tvrdenia propagujúce potraviny, na ktorých sa nachádzajú, usmerňujú výber spotrebiteľov tým, že poukazujú na výživové, fyziologické alebo akékoľvek iné zdravotné výhody v porovnaní s podobnými výrobkami. Tento výber priamo ovplyvňuje celkové množstvo rôznych živín alebo iných látok, ktoré sa rozhodli skonzumovať, čím sú odôvodnené obmedzenia, ktoré ukladá uvedené nariadenie vo vzťahu k používaniu týchto tvrdení.

               38

               Preto treba brať na tieto účely do úvahy tak dočasné a prechodné účinky, ako aj úhrnné účinky opakovanej a dlhodobej konzumácie určitej potraviny na fyzický stav.

               39

               V prejednávanej veci sporné označenie naznačuje, že víno je dobre konzumovateľné a stráviteľné, čím okrem iného vyvoláva dojem, že tráviaca sústava, teda jedna časť ľudského tela, ním netrpí alebo trpí len málo a že táto sústava zostáva pomerne zdravá a nedotknutá aj po opakovanej konzumácii väčšieho množstva počas dlhšieho obdobia, keďže toto víno sa vyznačuje zníženou kyslosťou.

               40

               Tým môže predmetné tvrdenie naznačovať trvalý pozitívny fyziologický účinok, ktorý pozostáva v zachovaní dobrého stavu tráviacej sústavy, na rozdiel od iných vín, pri ktorých sa v dôsledku ich dlhodobej konzumácie predpokladajú trvalé negatívne účinky na tráviacu sústavu a v dôsledku toho aj na zdravie.

               41

               Vzhľadom na predchádzajúce úvahy je namieste odpovedať na prvé dve otázky tak, že článok 4 ods. 3 prvý pododsek nariadenia č. 1924/2006 sa má vykladať v tom zmysle, že výraz „zdravotné tvrdenie“ zahŕňa označenie, akým je „ľahko stráviteľné“, spojené s údajom o zníženom obsahu látok, ktoré veľká časť spotrebiteľov považuje za negatívne.

         O tretej otázke

               42

               Svojou treťou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či skutočnosť, že v nariadení č. 1924/2006 sa výrobcovi alebo predajcovi vín bez výnimky zakazuje používať tvrdenie toho druhu, o aký ide vo veci samej, aj keby toto tvrdenie bolo samo osebe pravdivé, je zlučiteľná s článkom 6 ods. 1 prvým pododsekom ZEÚ.

               43

               Podľa článku 6 ods. 1 prvého pododseku ZEÚ Európska únia uznáva práva, slobody a zásady uvedené v Charte, ktorá má rovnakú právnu silu ako zmluvy.

               44

               Pokiaľ ide o základné práva, ktoré sú relevantné vo vzťahu k predmetnému zákazu, vnútroštátny súd odkazuje na článok 15 ods. 1 Charty, podľa ktorého má každý právo na prácu a vykonávanie slobodne zvoleného alebo prijatého povolania, ako aj na článok 16 Charty, ktorý zabezpečuje slobodu podnikania.

               45

               Treba však brať do úvahy aj článok 35 druhú vetu Charty, ktorý vyžaduje, aby sa pri tvorbe a uskutočňovaní všetkých politík a činností Únie zabezpečila vysoká úroveň ochrany ľudského zdravia. Ako totiž vyplýva z odôvodnení 1 a 18 nariadenia č. 1924/2006, ochrana zdravia patrí medzi základné ciele tohto nariadenia.

               46

               Za týchto okolností je namieste posudzovať zlučiteľnosť bezvýnimočného zákazu tvrdenia toho druhu, o aký ide vo veci samej, so zreteľom nielen na slobodnú voľbu povolania a slobodu podnikania, ale aj na ochranu zdravia.

               47

               Z toho vyplýva, že také posúdenie sa musí uskutočniť pri zachovaní nevyhnutného súladu požiadaviek spojených s ochranou týchto rozličných základných práv, ktoré chráni právny poriadok Únie, a spravodlivej rovnováhy medzi nimi (pozri v tomto zmysle rozsudok z 29. januára 2008, Promusicae, C-275/06, Zb. s. I-271, body 65 a 66).

               48

               Pokiaľ ide po prvé o ochranu zdravia, je potrebné zdôrazniť, že vzhľadom na riziká závislosti a zneužitia, ako aj známe komplexné škodlivé účinky spojené s konzumáciou alkoholu, najmä výskyt závažných chorôb, alkoholické nápoje predstavujú osobitnú kategóriu potravín, ktorá podlieha osobitne prísnej regulácii.

               49

               V tomto ohľade Súdny dvor už pri niekoľkých príležitostiach uznal, že opatrenia, ktoré obmedzujú reklamu na alkoholické nápoje s cieľom bojovať proti zneužívaniu alkoholu, zodpovedajú starostlivosti o verejné zdravie a že ochrana verejného zdravia predstavuje, ako vyplýva aj z článku 9 ZFEÚ, cieľ všeobecného záujmu, ktorý môže prípadne odôvodniť obmedzenie základnej slobody (pozri v tomto zmysle rozsudky z 10. júla 1980, Komisia/Francúzsko, 152/78, Zb. s. 2299, bod 17; z 25. júla 1991, Aragonesa de Publicidad Exterior a Publivía, C-l/90 a C-176/90, Zb. s. I-4151, bod 15; z 13. júla 2004, Komisia/Francúzsko, C-262/02, Zb. s. I-6569, bod 30; ako aj z 13. júla 2004, Bacardi France, C-429/02, Zb. s. I-6613, bod 37).

               50

               Navyše, hoci už vo všeobecnosti z článku 3 písm. a) nariadenia č. 1924/2006 vyplýva, že výživové a zdravotné tvrdenia nesmú byť nepravdivé, nejednoznačné alebo klamlivé, tento zákaz platí o to viac pre alkoholické nápoje. Je totiž nevyhnutné, aby všetky tvrdenia týkajúce sa týchto nápojov boli úplne jednoznačné, a tak boli spotrebitelia schopní regulovať svoju konzumáciu so zohľadnením všetkých nebezpečenstiev, ktoré sú s ňou nerozlučne spojené, čím by účinne chránili svoje zdravie.

               51

               Pritom aj za predpokladu, že tvrdenie, ktoré je sporné vo veci samej, by bolo možné považovať samo osebe za vecne pravdivé, keďže upozorňuje na znížený obsah kyslosti, je v každom prípade neúplné. Uvedené tvrdenie totiž vyzdvihuje určitú vlastnosť, ktorá môže uľahčiť trávenie, ale prechádza mlčaním skutočnosť, že nezávisle od dobrého priebehu trávenia tým nie sú nijako odvrátené ani obmedzené nebezpečenstvá spojené s konzumáciou alkoholických nápojov.

               52

               Normotvorca Únie teda mohol oprávnene usúdiť, že tvrdenia, o aké ide vo veci samej, sú nejednoznačné, ba až klamlivé, pokiaľ sa týkajú alkoholického nápoja. Sporné tvrdenie totiž tým, že zdôrazňuje iba jeho ľahkú stráviteľnosť, môže nabádať ku konzumácii predmetného vína a v konečnom dôsledku zvýšiť riziká spojené s nadmernou konzumáciou akéhokoľvek alkoholického nápoja pre zdravie spotrebiteľov. Preto môže byť zákaz takých tvrdení odôvodnený so zreteľom na požiadavku zabezpečiť vysokú úroveň ochrany zdravia spotrebiteľov.

               53

               Vzhľadom na to, čo bolo uvedené, možno úplný zákaz tvrdenia toho druhu, o aký ide vo veci samej, považovať za nevyhnutný na zabezpečenie dodržania požiadaviek, ktoré vyplývajú z článku 35 Charty.

               54

               Pokiaľ ide po druhé o slobodnú voľbu povolania a slobodu podnikania, je namieste pripomenúť, že podľa judikatúry Súdneho dvora nie sú slobodný výkon hospodárskej činnosti a právo vlastniť majetok absolútnymi právami, ale sa musia posudzovať vo vzťahu k ich sociálnej funkcii (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 14. decembra 2004, Swedish Match, C-210/03, Zb. s. I-11893, bod 72). V dôsledku toho môžu byť na výkon týchto slobôd uložené obmedzenia pod podmienkou, že tieto obmedzenia skutočne zodpovedajú cieľom všeobecného záujmu sledovaným Úniou a vzhľadom na sledovaný cieľ nepredstavujú neproporcionálny a neprípustný zásah, ktorý by narušil samotnú podstatu týchto práv (rozsudky z 15. apríla 1997, Irish Farmers Association a i., C-22/94, Zb. s. I-1809, bod 27, ako aj z 10. júla 2003, Booker Aquaculture a Hydro Seafood, C-20/00 a C-64/00, Zb. s. I-7411, bod 68).

               55

               Pokiaľ ide o uvedené ciele, z bodov 48 až 53 tohto rozsudku vyplýva, že predmetná právna úprava smeruje k ochrane zdravia, čo predstavuje cieľ uznaný článkom 35 Charty.

               56

               Čo sa týka dodržania zásady proporcionality, je síce pravda, že zákaz predmetných tvrdení ukladá určité obmedzenia hospodárskej činnosti dotknutých subjektov v jednom konkrétnom aspekte, avšak dodržanie týchto slobôd je zabezpečené v podstatných aspektoch.

               57

               Sporná právna úprava totiž zďaleka nezakazuje výrobu a predaj alkoholických nápojov, ale sa v jasne vymedzenej oblasti obmedzuje na reguláciu označovania a s ním spojenej reklamy.

               58

               Zákaz, ktorý je sporný vo veci samej, teda nijako nezasahuje do podstaty slobodnej voľby povolania a slobody podnikania.

               59

               Z toho, čo bolo uvedené, vyplýva, že úplný zákaz tvrdenia toho druhu, o aký ide vo veci samej, v nariadení č. 1924/2006 sa musí považovať za zlučiteľný s požiadavkou súladu rozličných uplatniteľných základných práv a zavedenia spravodlivej rovnováhy medzi nimi.

               60

               Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na tretiu otázku odpovedať tak, že skutočnosť, že v nariadení č. 1924/2006 sa výrobcovi alebo predajcovi vín bez výnimky zakazuje používať tvrdenie toho druhu, o aký ide vo veci samej, aj keby toto tvrdenie bolo samo osebe pravdivé, je zlučiteľná s článkom 6 ods. 1 prvým pododsekom ZEÚ.

         O trovách

               61

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:

                           1.

                           Článok 4 ods. 3 prvý pododsek nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1924/2006 z 20. decembra 2006 o výživových a zdravotných tvrdeniach o potravinách, naposledy zmeneného a doplneného nariadením Komisie (EÚ) č. 116/2010 z 9. februára 2010, sa má vykladať v tom zmysle, že výraz „zdravotné tvrdenie“ zahŕňa označenie, akým je „ľahko stráviteľné“, spojené s údajom o zníženom obsahu látok, ktoré veľká časť spotrebiteľov považuje za negatívne.

                           2.

                           Skutočnosť, že v nariadení č. 1924/2006, zmenenom a doplnenom nariadením č. 116/2010, sa výrobcovi alebo predajcovi vín bez výnimky zakazuje používať tvrdenie toho druhu, o aký ide vo veci samej, aj keby toto tvrdenie bolo samo osebe pravdivé, je zlučiteľná s článkom 6 ods. 1 prvým pododsekom ZEÚ.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: nemčina.


title: Rozsudok Súdneho dvora z 5. októbra 2000.#Spolková republika Nemecko proti Európskemu parlamentu a Rade Európskej únie.#Smernica 98/43/ES - Právny základ.#Vec C-376/98.

text:
      ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA
      z 5. októbra 2000 (*)

      „Smernica 98/43/ES – Reklama a sponzorstvo tabakových výrobkov – Právny základ – Článok 100 A Zmluvy ES (zmenený, teraz článok 95 ES)“
      Vo veci C‑376/98,
      Spolková republika Nemecko, v zastúpení: C.-D. Quassowski, Regierungsdirektor na Spolkovom ministerstve financií, splnomocnený zástupca, za právnej
         pomoci J. Sedemund, advokát v Berlíne, Spolkové ministerstvo financií, Referat EC2 Graurheindorfer Straße 108, D-53117 Bonn,

      žalobkyňa,
      proti
      Európskemu parlamentu, v zastúpení: C. Pennera, vedúci sekcie na právnom oddelení, a N. Lorenz, člen toho istého oddelenia, splnomocnení zástupcovia,
         s adresou na doručovanie v Luxemburgu, generálny sekretariát Európskeho parlamentu, Kirchberg,

      a
      Rade Európskej únie, v zastúpení: R. Gosalbo Bono, riaditeľ právneho oddelenia, A. Feeney a S. Marquardt, členovia toho istého oddelenia, splnomocnení
         zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu, A. Morbilli, generálny riaditeľ riaditeľstva právnych záležitostí Európskej
         investičnej banky, 100, boulevard Konrad Adenauer,

      žalovaní,
      ktorých v konaní podporujú:
      Francúzska republika, v zastúpení: pôvodne J.-F. Dobelle, zástupca riaditeľa na riaditeľstve právnych vecí ministerstva zahraničných vecí, a R. Loosli-Surrans,
         chargée de mission na tom istom riaditeľstve, neskôr K. Rispal-Bellanger, námestníčka na tom istom riaditeľstve, a R. Loosli-Surrans,
         splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu, sídlo Francúzskeho veľvyslanectva, 8 B, boulevard Joseph
         II,

      a
      Fínska republika, v zastúpení: H. Rotkirch a T. Pynnä, valtionasiamiehet, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,
         sídlo Fínskeho veľvyslanectva, 2, rue Heinrich Heine,

      a
      Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska, v zastúpení: M. Ewing, Treasury Solicitor’s Department, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci N. Paines, QC, s adresou
         na doručovanie v Luxemburgu, sídlo Veľvyslanectva Spojeného kráľovstva, 14, boulevard Roosevelt,

      a
      Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: I. Martínez del Peral a U. Wölker, členovia právneho servisu Komisie, splnomocnení zástupcovia, s adresou na
         doručovanie v Luxemburgu, C. Gómez de la Cruz, člen toho istého servisu, Centre Wagner, Kirchberg,

      vedľajší účastníci konania,
      ktorej predmetom je zrušenie smernice 98/43/ES Európskeho parlamentu a Rady zo 6. júla 1998, o aproximácii zákonov, iných
         právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov týkajúcich sa reklamy a sponzorstva tabakových výrobkov (Ú. v. ES
         L 213, s. 9),

      SÚDNY DVOR,
      v zložení: predseda G. C. Rodríguez Iglesias, predsedovia komôr J. C. Moitinho de Almeida (spravodajca), D. A. O. Edward,
         L. Sevón a R. Schintgen, sudcovia P. J. G. Kapteyn, C. Gulmann, A. La Pergola, J.-P. Puissochet, P. Jann, H. Ragnemalm, M. Wathelet
         a F. Macken,

      generálny advokát: N. Fennelly,
      tajomník: H. von Holstein, zástupca tajomníka, a L. Hewlett, referentka,
      so zreteľom na správu pre pojednávanie,
      po vypočutí prednesov účastníkov konania na pojednávaní 12. apríla 2000:
      –        Spolková republika Nemecko, v zastúpení: C.-D. Quassowski, za právnej pomoci J. Sedemund, advokát,
      –        Parlament, v zastúpení: C. Pennera a N. Lorenz,
      –        Rada, v zastúpení: R. Gosalbo Bono, A. Feeney a S. Marquardt,
      –        Francúzska republika, v zastúpení: R. Loosli-Surrans,
      –        Fínska republika, v zastúpení: T. Pynnä,
      –        Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska, v zastúpení: G. Amodeo, Treasury Solicitor’s Department, splnomocnená
         zástupkyňa, za právnej pomoci profesora R. Cranston, QC, MP, Her Majesty’s Solicitor General for England & Wales, a N. Paines,

      –        Komisia, v zastúpení: I. Martínez del Peral a U. Wölker,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 15. júna 2000,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Žalobou podanou do kancelárie Súdneho dvora 19. októbra 1998 sa Spolková republika Nemecko domáha podľa článku 173 Zmluvy
         ES (zmenený, teraz článok 230 ES) zrušenie smernice Európskeho parlamentu a Rady 98/43/ES zo 6. júla 1998 o aproximácii zákonov,
         iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov týkajúcich sa reklamy a sponzorstva tabakových výrobkov [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 213, s. 9, ďalej „smernica“).

      2        Uzneseniami predsedu Súdneho dvora z 30. apríla 1999 boli Francúzska republika, Fínska republika, Spojené kráľovstvo Veľkej
         Británie a Severného Írska a Komisia EÚ pripustené do konania ako vedľajší účastníci na podporu návrhov Európskeho parlamentu
         a Rady EÚ.

      3        Smernica bola prijatá na základe článku 57 ods. 2 Zmluvy ES (zmenený, teraz článok 47 ods. 2 ES), článku 66 Zmluvy ES (teraz
         článok 55 ES) a článku 100 A Zmluvy ES (zmenený, teraz článok 95 ES).

      4        Smernica v článku 2 stanovuje:

      „Na účely tejto smernice:
      1.      ‚tabakové výrobky‘ znamenajú všetky výrobky určené na fajčenie, šnupanie, cmúľanie alebo žuvanie, pokiaľ sú, hoci len čiastočne,
         vyrobené z tabaku;

      2.      ‚reklama‘ znamená všetky formy komerčných oznámení, ktoré majú za cieľ alebo priamy alebo nepriamy účinok propagovať tabakový
         výrobok, vrátane reklamy, ktorá sa síce priamo nezmieňuje o tabakových výrobkoch, ale snaží sa obísť zákaz reklamy používaním
         mien, značiek, symbolov alebo iných rozlišovacích znakov tabakových výrobkov;

      3.      ‚sponzorstvo‘ znamená všetky formy verejných alebo súkromných príspevkov na akékoľvek podujatie alebo činnosť, ktoré majú
         za cieľ alebo priamy alebo nepriamy účinok propagovať tabakový výrobok;

      4.      ‚predajné miesto tabaku‘: akékoľvek miesto, kde sa predávajú tabakové výrobky.“ [neoficiálny preklad]

      5        Podľa článku 3 smernice:

      „1.      Bez toho, aby bola dotknutá smernica 89/552/EHS, sa v Spoločenstve zakazuje akákoľvek forma reklamy alebo sponzorstva.
      2.      Odsek 1 nebráni tomu, aby členský štát dovolil, aby názov, ktorý sa už dobromyseľne používa zároveň pre tabakové výrobky a aj
         iné výrobky alebo služby, ktoré boli predávané alebo poskytované tým istým podnikom alebo rôznymi podnikmi pred 30. júlom
         1998, bol používaný pre reklamu iných výrobkov alebo služieb.

      Tento názov však možno používať len v jasne odlišnom aspekte od toho, ako sa používal pre tabakový výrobok, s vylúčením všetkých
         ostatných rozlišovacích znakov už používaných pre tabakové výrobky.

      3.      a)     Členské štáty dbajú na to, aby žiaden tabakový výrobok nemal názov, značku, symbol alebo akýkoľvek iný rozlišovací znak žiadneho
         iného výrobku alebo služby, pokiaľ tento tabakový výrobok už nebol s týmto názvom, značkou, symbolom alebo s akýmkoľvek iným
         rozlišovacím znakom predávaný ku dňu uvedenému v článku 6 ods. 1.

               b)     Zákaz stanovený v odseku 1 nemožno obísť pre žiaden výrobok ani službu ponúkanú na trhu počnúc dňom uvedeným v článku 6 ods. 1
         používaním názvov, značiek, symbolov alebo iných rozlišovacích znakov, ktoré sa už používajú pre nejaký tabakový výrobok.

      Na tento účel názov, značka, symbol alebo akýkoľvek iný rozlišovací znak výrobku alebo služby musia byť prezentované s jasne
         odlišným aspektom, ako je ten, ktorý sa používa pre tabakový výrobok.

      4.      Akákoľvek bezplatná distribúcia, ktorá má za cieľ alebo priamy alebo nepriamy účinok propagáciu tabakového výrobku, je zakázaná.
      5.      Táto smernica sa nevzťahuje na:
      –        oznámenia určené výhradne odbornej verejnosti pracujúcej v tabakovom odvetví,
      –        prezentáciu tabakových výrobkov uvedených na trh a vyvesenie ich ceny na predajných miestach tabaku,
      –        reklamu určenú kupujúcemu v špecializovaných zariadeniach na predaj tabakových výrobkov a na ich priečelí alebo, pokiaľ ide
         o zariadenia predávajúce rôzne výrobky alebo služby, na miestach vyhradených na predaj tabakových výrobkov ako aj na predajných
         miestach, ktoré patria v Grécku do osobitného systému udeľovania licencií zo sociálnych dôvodov (tzv. ‚periptera‘),

      –        predaj publikácií obsahujúcich reklamu na tabakové výrobky, ktoré sa vydávajú alebo tlačia v tretích krajinách, pokiaľ tieto
         publikácie nie sú v zásade určené hlavne na trh Spoločenstva.“ [neoficiálny preklad]

      6        Podľa článku 4 smernice:

      „Členské štáty dbajú na to, aby existovali primerané a účinné prostriedky na zabezpečenie a kontrolu dodržiavania vnútroštátnych
         ustanovení prijatých v rámci tejto smernice. Tieto prostriedky môžu obsahovať ustanovenia, ktoré osobám alebo organizáciám
         majúcim podľa vnútroštátnej právnej úpravy oprávnený záujem na zrušení reklamy, ktorá je nezlučiteľná s touto smernicou, umožňujú
         podať žalobu proti tejto reklame alebo postúpiť záležitosť na riešenie príslušnému administratívnemu orgánu, aby rozhodol
         o sťažnostiach alebo záležitosť riešil súdnou cestou.“ [neoficiálny preklad]

      7        Článok 5 smernice stanovuje:

      „Táto smernica neobmedzuje možnosť členských štátov stanoviť v súlade so Zmluvou ES prísnejšie požiadavky v oblasti reklamy
         alebo sponzorstva tabakových výrobkov, ktoré pokladajú za potrebné na zabezpečenie ochrany zdravia ľudí.“ [neoficiálny preklad]

      8        Podľa článku 6 smernice:

      „1.      Členské štáty prijmú zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou najneskôr
         do 30. júla 2001. Bezodkladne o tomto informujú Komisiu.

      Členské štáty uvedú priamo v prijatých ustanoveniach alebo pri ich úradnom uverejnení odkaz na túto smernicu. Podrobnosti
         o odkaze upravia členské štáty.

      2.      Členské štáty oznámia Komisii znenie hlavných ustanovení vnútroštátneho práva, ktoré prijmú v oblasti spadajúcej do pôsobnosti
         tejto smernice.

      3.      Členské štáty môžu odložiť uplatnenie článku 3 ods. 1:
      –        o jeden rok, pokiaľ ide o tlač,
      –        o dva roky, pokiaľ ide o sponzorstvo.
      Vo výnimočných a riadne odôvodnených prípadoch môžu členské štáty naďalej povoľovať existujúce sponzorstvo podujatí alebo
         činností organizovaných na svetovej úrovni, počas dodatočnej trojročnej lehoty, ktorá uplynie najneskôr 1. októbra 2006, pod
         podmienkou, že:

      –        sumy venované tomuto sponzorstvu sa budú počas tohto prechodného obdobia znižovať,
      –        budú zavedené úmyselné opatrenia na obmedzenie viditeľnosti reklamy počas daných podujatí alebo činností.“ [neoficiálny preklad]

      9        Na podporu svojej žaloby uvádza Spolková republika Nemecko sedem dôvodov, založených postupne na skutočnosti, že článok 100
         A Zmluvy nie je vhodným právnym základom pre smernicu, na porušení článku 57 ods. 2 a článku 66 Zmluvy, na porušení zásady
         proporcionality, porušení zásady subsidiarity, porušení základných práv, porušení článkov 30 a 36 Zmluvy ES (zmenené, teraz
         články 28 ES a 30 ES) a na porušení článku 190 Zmluvy ES (teraz článok 253 ES).

      10      Žalobcovia a žalovaní sa domnievajú, že ich úvahy týkajúce sa článku 100 A platia pre výklad článku 57 ods. 2 a článku 66
         Zmluvy.

      11      Je preto dôvodné spolu zhodnotiť všetky žalobné dôvody založené na chybnom výbere článku 100 A, článku 57 ods. 2 a článku
         66 Zmluvy ako právneho základu smernice.

       O žalobných dôvodoch založených na chybnom výbere právneho základu
       Tvrdenia účastníkov konania
      12      Vychádzajúc z charakteristík trhu reklamy tabakových výrobkov, ako aj z analýzy článku 100 A sa žalobkyňa domnieva, že článok
         100 A Zmluvy nie je vhodným právnym základom pre smernicu.

      13      Po prvé, pokiaľ ide o charakteristiky trhu, žalobkyňa tvrdí, že reklama tabakových výrobkov je prevažne činnosťou, ktorej
         účinky neprekračujú hranice jednotlivých členských štátov.

      14      V tomto ohľade uvádza, že aj keď reklama tabakových výrobkov je často pripravovaná na úrovni výrobcu, konkrétna prezentácia
         reklamných materiálov spotrebiteľovi vyplýva zo stratégie zameranej na osobitosti každého trhu. Konkrétna forma reklamy sa
         stanovuje na vnútroštátnej úrovni, vrátane sprievodnej hudby, výberu farieb, ako aj ďalších znakov reklamných výrobkov vhodných
         pre kultúrne špecifiká každého členského štátu.

      15      Pokiaľ ide o tzv. „stacionárne“ reklamné materiály, akými sú plagáty, kino a materiály používané v sektore tzv. „Horeca“ (hotely,
         reštaurácie, kaviarne), ako sú dáždniky a popolníky, ide o tovar, kde cezhraničný obchod medzi členskými štátmi prakticky
         neexistuje a ktorý doteraz nepodliehal žiadnym obmedzeniam. Z daňových dôvodov je reklamná prax obsahujúca bezplatnú distribúciu
         takisto obmedzená na vnútroštátne trhy.

      16      Pokiaľ ide o tzv. „nestacionárne“ reklamné materiály, z hospodárskeho hľadiska má význam len tlač. Časopisy a denníky sú nepochybne
         médiami pre reklamu tabakových výrobkov, ale obchod týchto výrobkov v rámci Spoločenstva je veľmi nízky. Časopisy sa vyvážajú
         do iných členských štátov v miere zďaleka nedosahujúcej 5 %. Pokiaľ ide o denníky, na takýto typ reklamy sa používajú oveľa
         menej. Podiel reklamy tabakových výrobkov na celkových reklamných príjmoch denníkov predstavoval roku 1997 v Nemecku 0,04 %.

      17      Malý význam zahraničného obchodu v oblasti tlače vysvetľuje, že nie je vystavený prekážkam zo strany členských štátov, ktoré
         by zakazovali svojej vnútroštátnej tlači prijímať reklamu tabakových výrobkov. Belgický a írsky zákon výslovne povoľuje dovoz
         tlače obsahujúcej takúto reklamu a návrhy domáhajúce sa zákazu tohto dovozu podané na francúzskych súdoch boli neúspešné.

      18      Pokiaľ ide o tzv. „diverzifikačné“ produkty, ktoré sú predmetom článku 3 ods. 2 smernice, žalobkyňa tvrdí, že nepresnosť tohto
         ustanovenia môže viesť k odlišným interpretáciám obsahujúcim nové prekážky obchodu. V každom prípade, smernica neobsahuje
         ustanovenie o obchode, ktoré by bránilo členským štátom, ktoré nevyužívajú možnosť ponúkanú týmto ustanovením, postaviť sa
         proti uvádzaniu na trh výrobkov pochádzajúcich z členských štátov, ktoré takúto možnosť využili.

      19      Čo sa týka poskytovania služieb zo strany reklamných agentúr, žalobkyňa tvrdí, že činnosť spočívajúca vo vypracovaní centralizovaných
         reklamných stratégií, ako aj duševná práca, ktorú si reklama vyžaduje, nespadajú do pôsobnosti smernice. Článok 2 bod 2 smernice
         definuje reklamu len ako efektívne použitie reklamných prostriedkov vo vzťahu k spotrebiteľovi.

      20      Pokiaľ ide o sponzorstvo, na jednej strane sa vzťahy medzi sponzorom a organizátorom väčšinou realizujú na vnútroštátnej úrovni,
         pretože jeden aj druhý majú spravidla sídlo v tom istom členskom štáte. Navyše, aj keby tomu tak nebolo, žiadna prekážka pre
         sponzorstvo vyplývajúca z vnútroštátnej legislatívy by tu nebola, pretože poskytnutie reklamných priestorov k dispozícii na
         mieste podujatia sa robí lokálne. Na druhej strane, televízny prenos sponzorovaného podujatia tiež nie je vystavený prekážkam.

      21      Pokiaľ ide o skreslenie hospodárskej súťaže vyplývajúce z odlišností medzi vnútroštátnymi právnymi úpravami, žalobkyňa tvrdí,
         že vzhľadom na prvé odôvodnenie smernice nie je jej cieľom odstrániť takéto rozdiely v sektore tabakového priemyslu.

      22      Čo sa týka výrobcov reklamných predmetov, títo pôsobia za hranicami len v zanedbateľnej miere a nie je medzi nimi žiaden konkurenčný
         vzťah z dôvodu predovšetkým vnútroštátneho zamerania reklamných stratégií na propagáciu tabaku. A pokiaľ ide o tlač, dovezený
         tovar nekonkuruje miestnym tlačovým médiám a v žiadnom prípade by v cieľovom členskom štáte nedosiahol trhový podiel, ktorý
         by bolo možné považovať za významný.

      23      Po druhé, pokiaľ ide o analýzu článku 100 A Zmluvy ES, žalobkyňa najskôr tvrdí, že tento článok zveruje právomoc normotvorcovi
         Spoločenstva, aby harmonizoval vnútroštátne právne úpravy, pokiaľ je harmonizácia potrebná a priaznivá pre vnútorný trh. Existuje
         riziko, že bude znemožnená akákoľvek právna kontrola výberu článku 100 A ako právneho základu, pretože jednoduché spomenutie
         tohto článku v odôvodnení prijatej právnej normy nestačí. Bolo by potrebné, aby norma účinne prispievala k zlepšeniu vnútorného
         trhu.

      24      V tomto prípade to však tak nie je. Keďže jediná prijatá reklama, t. j. reklama vykonávaná na predajných miestach, predstavuje
         len 2 % reklamných výdavkov tabakového priemyslu, smernica by znamenala v skutočnosti úplný zákaz tejto reklamy. V dôsledku
         toho by smernica namiesto napomáhania obchodu reklamných materiálov na tabakové výrobky a voľnému poskytovaniu služieb v tejto
         oblasti takmer úplne odstránila túto voľnosť. Smernica tiež podľa žalobkyne vytvára nové prekážky obchodu, ktoré dovtedy neexistovali.
         Napríklad na trhu tabakových výrobkov zákaz reklamy takmer znemožňuje dovoz a predaj nových výrobkov a vedie tak ku stagnácii
         cezhraničného obchodu.

      25      Pokiaľ ide o otázky, či je harmonizácia podľa smernice potrebná na odstránenie skreslenia hospodárskej súťaži, žalobkyňa k predchádzajúcim
         úvahám o reklamnom trhu tabakových výrobkov dodáva, že smernica vedie ku skresleniu, ktoré doteraz na vonkajších trhoch pre
         tabakový priemysel neexistovali.

      26      To je prípad diverzifikačných výrobkov uvedených v článku 3 ods. 2 smernice. Toto ustanovenie obsahuje také reštriktívne podmienky,
         že podniky vyrábajúce tieto výrobky by mali buď zatvoriť alebo znášať dodatočné výrazné náklady, čo by mohlo vyvolať výrazný
         presun v trhových podieloch v prospech konkurentov.

      27      Bezpochyby, ako vyplýva z judikatúry Súdneho dvora, cieľom aproximácie právnej úpravy môže oprávnene byť predchádzanie vzniku
         budúcich prekážok obchodu vyplývajúcich z heterogénneho vývoja vnútroštátnych právnych úprav. Smernica však len s konečnou
         platnosťou a do budúcnosti zavádza nové prekážky obchodu.

      28      Pokiaľ ide o iné smernice vychádzajúce z článku 100 A Zmluvy ES, ktoré zakazujú určité činnosti, žalobkyňa tvrdí, že tieto
         právne normy sa líšia od napadnutej smernice. Zákaz klamlivej reklamy má napríklad za cieľ podporiť cezhraničný obchod tým,
         že bude zaručená korektná reklama na úrovni Spoločenstva, takisto zákaz používania zložiek výrobkov, výrobných postupov alebo
         uvádzania na trh, ktoré škodia zdraviu, smeruje k vytvoreniu vnútorného trhu pre dané výrobky, pričom umožňuje, aby sa vyrábali,
         uvádzali na trh alebo spotrebúvali bez zdravotných rizík.

      29      Žalobkyňa takisto tvrdí, že výber článku 100 A ako právneho základu by mal byť možný len v prípadoch, v ktorých sú prekážky
         základným slobodám a skreslenie hospodárskej súťaže citeľné. V tomto ohľade poznamenáva, že judikatúru Súdneho dvora týkajúcu
         sa článkov 30 a 36 Zmluvy, podľa ktorej tieto ustanovenia zakazujú aj malé prekážky obchodu, nemožno preniesť na oblasť týkajúcu
         sa vymedzenia právomocí medzi Spoločenstvom a členskými štátmi. Keby mohol normotvorca Spoločenstva harmonizovať vnútroštátne
         právne úpravy aj bez výrazného vplyvu na vnútorný trh, bolo by možné prijať smernice v ktorejkoľvek oblasti a právna kontrola
         dodržiavania článku 100 A by sa stala povrchnou.

      30      Tento výklad článku 100 A Zmluvy je mimochodom podporený judikatúrou Súdneho dvora (rozsudky z 18. marca 1980, Komisia/Taliansko,
         91/79, Zb. s. 1099, bod 8, a z 11. júna 1991, Komisia/Rada, nazývaný „Dioxid titánu“, C‑300/89, Zb. s. I‑2867, bod 23).

      31      Úvahy žalobkyne zhrnuté v bodoch 13 až 22 tohto rozsudku však správne dokazujú, že neexistujú výrazné prekážky obchodu s reklamnými
         materiálmi pre tabakové výrobky a voľného poskytovania služieb zo strany reklamných agentúr, ako aj že nedošlo k citeľnému
         skresleniu hospodárskej súťaže.

      32      Žalobkyňa napokon tvrdí, že odvolanie sa na článok 100 A nie je možné, pokiaľ „ťažisko“ určitého opatrenia nespočíva v podpore
         vnútorného trhu, ale v ochrane verejného zdravia.

      33      Podľa ustálenej judikatúry nemôže Spoločenstvo vychádzať z článku 100 A, ak harmonizácia trhových podmienok vo vnútri Spoločenstva
         je len vedľajším účinkom aktu, ktorý sa prijíma (rozsudky zo 4. októbra 1991, Parlament/Rada, C‑70/88, Zb. s I‑4529, bod 17;
         zo 17. marca 1993, Komisia/Rada, C‑155/91, Zb. s. I‑939, bod 19; z 28. júna 1994, Parlament/Rada, C‑187/93, Zb. s. I‑2857,
         bod 25, a z 12. novembra 1996, Spojené kráľovstvo/Rada, C‑84/94, Zb. s. I‑5755, bod 45).

      34      Tak genéza smernice, ako aj analýza jej obsahu a cieľa však dokazujú, že „ťažisko“ tejto právnej normy je v ochrane verejného
         zdravia.

      35      Pokiaľ ide o už citovaný rozsudok Dioxid titánu žalobkyňa poukazuje na to, že napadnutá smernica sa líši od smernice, o ktorú
         išlo v uvedenom rozsudku. Podľa nej v prípade Dioxid titánu sa politika životného prostredia a vytváranie vnútorného trhu
         sledovali na tej istej úrovni a každý z týchto cieľov Spoločenstva mal vlastný právny základ, t. j. v uvedenom poradí článok
         130 R Zmluvy ES (zmenený, teraz článok 174 ES) a článok 100 A Zmluvy, umožňujúci harmonizáciu vnútroštátnych právnych úprav.
         V tomto prípade však tomu tak nie je, pretože „ťažiskom“ smernice je politika verejného zdravia a harmonizačné opatrenia v tejto
         oblasti sú výslovne zakázané v článku 129 ods. 4 prvej zarážke Zmluvy ES (zmenený, teraz článok 152 ods. 4 prvý pododsek ES).

      36      Parlament, Rada a vedľajší účastníci si myslia, že smernica bola platne prijatá na základe článku 100 A Zmluvy, vychádzajúc
         na jednej strane z existencie vnútorného trhu v sektore reklamy tabakových výrobkov a na druhej strane z analýzy článku 100
         A.

      37      Parlament, Rada a Komisia tvrdia, že existuje vnútorný trh v sektore reklamy tabakových výrobkov, na ktorom sú reklamné kampane
         často centralizované a vytvárané agentúrami sídliacimi v Spoločenstve. Hoci sa zavedenie reklamných stratégií a vybraných
         reklamných tém koná na úrovni štátu, k výberu tém, symbolov, log a ďalších prvkov dochádza na cezhraničnej úrovni a dotýka
         sa to spotrebiteľov vo viacerých členských štátoch.

      38      Pokiaľ ide o sektor Horeca, Rada tvrdí, že hoci sa účinok reklamy obmedzuje na miestny trh, rovnaké reklamné materiály možno
         používať vo viacerých štátoch, pričom používaným jazykom je často angličtina.

      39      Čo sa týka bezplatnej distribúcie, Parlament a Rada zdôrazňujú cezhraničné aspekty tejto formy reklamy, ktorá spadá do reklamnej
         koncepcie stanovenej a zavádzanej jednotným spôsobom pre určitú značku. Parlament dodáva, že tento zákaz je odôvodnený potrebou
         predchádzať obchádzaniu právnych predpisov.

      40      Voľný pohyb časopisov, predovšetkým tých, ktoré poskytujú k dispozícii letecké spoločnosti pre svojich cestujúcich na letoch
         medzi štátmi Spoločenstva, ako aj novín vydávaných v niektorom z členských štátov a cirkulujúcich v iných členských štátoch,
         ktoré obsahujú reklamu tabakových výrobkov, takisto môže byť ohrozený z dôvodu existujúcich legislatívnych rozdielov.

      41      Čo sa týka diverzifikačných výrobkov, Parlament a Rada poukazujú na to, že v rozpore s tvrdením žalobkyne je článok 3 ods. 2
         smernice presným ustanovením a je potrebné ho vykladať v tom zmysle, že členský štát nemôže zabrániť uvádzaniu na trh výrobku,
         ktorý bol legálne uvedený na trh v inom členskom štáte, ktorý využil možnosť danú týmto ustanovením.

      42      Parlament a Rada tvrdia, že sponzorstvo takisto vykazuje cezhraničné prvky. V tomto ohľade poznamenávajú, že reklamné materiály
         používané na sponzorovaných podujatiach ako autá, odevy jazdcov F1 a tabule postavené po celom okruhu nemajú dosah len na
         miestne publikum. V každom prípade je podľa Rady na určenie cezhraničného kontextu dostatočné, že sponzor a sponzorovaný podnik
         sídlia v rozdielnych členských štátoch.

      43      Parlament, Rada a Komisia napokon zdôrazňujú, že vzhľadom na rozdiely vo vnútroštátnych právnych úpravách nemôžu reklamné
         agentúry vytvárať a ponúkať jednotné reklamné koncepty na úrovni Spoločenstva.

      44      Podľa nich môže byť smernica, ktorá vďaka aproximácii právnych predpisov vytvára jednotný rámec pre reklamu tabakových výrobkov
         na vnútornom trhu, platne prijatá na základe článku 100 A Zmluvy.

      45      V tomto ohľade Parlament, Rada a Komisia tvrdia, že právomoc zverená týmto ustanovením Rade sa nemusí sústrediť len na liberalizáciu
         obchodu, ale aj na reguláciu trhu. Tým sa vysvetľuje, že smernice obsahujúce určité zákazy mohli byť prijaté na základe článku
         100 A.

      46      Tak smernica Rady 92/41/EHS z 15. mája 1992, ktorou sa mení a dopĺňa smernica 89/622/EHS o aproximácii zákonov, iných právnych
         predpisov a správnych opatrení členských štátov v oblasti označovania tabakových výrobkov [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 158, s. 30) zakazuje uvádzanie na trh tabakov pre ústne použitie a smernica Rady 91/339/EHS z 18. júna 1991,
         ktorou sa po jedenástykrát mení a dopĺňa smernica 76/769/EHS o aproximácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení
         členských štátov vzťahujúcich sa na obmedzenia uvádzania na trh a používania niektorých nebezpečných látok a prípravkov (Ú. v. ES
         L 186, s. 64; Mim. vyd. 13/010, s. 298), obsahuje úplný zákaz používania v nej uvedených látok.

      47      V oblasti reklamy smernice ako napríklad smernica Európskeho parlamentu a Rady 97/55/ES zo 6. októbra 1997, ktorou sa mení
         a dopĺňa smernica 84/450/EHS týkajúca sa klamlivej reklamy tak, aby zahŕňala porovnávaciu reklamu (Ú. v. ES L 290, s. 18;
         Mim. vyd. 15/003, s. 365) a smernica Rady 92/28/EHS z 31. marca 1992 týkajúca sa reklamy na humánne lieky [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 113, s. 13) taktiež nemajú za cieľ liberalizáciu obchodu. Táto posledná uvedená smernica zvlášť obsahuje rozsiahle
         zákazy reklamy, predovšetkým reklamy na lieky, na ktoré nebolo vydané povolenie na uvedenie na trh v súlade s právom Spoločenstva
         (článok 2 ods. 1) a lieky, ktoré možno vydávať len na lekársky predpis (článok 3 ods. 1 prvá zarážka).

      48      Parlament, Rada a Komisia takisto uvádzajú ďalšie smernice, ktoré obsahujú určité čiastočné zákazy, ako napríklad zákaz televíznej
         reklamy tabakových výrobkov [smernica Rady 89/552/EHS z 3. októbra 1989 o koordinácii určitých ustanovení zákonov, iných právnych
         predpisov alebo správnych opatrení v členských štátoch týkajúcich sa vykonávania činností televízneho vysielania (Ú. v. ES
         L 298, s. 23; Mim. vyd. 06/001, s. 224)], ako aj opatrenia priamo súvisiace so základnými slobodami, ako napr. čo sa týka
         letného času [siedma smernica Európskeho parlamentu a Rady 94/21/ES z 30. mája 1994 o ustanoveniach týkajúcich sa letného
         času [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 164, s. 1)] alebo prístup k medzinárodnej telefónnej sieti v Spoločenstve [rozhodnutie Rady 92/264/EHS z 11. mája
         1992 týkajúce sa zavedenia spoločnej predvoľby na prístup k medzinárodnej telefónnej sieti v rámci Spoločenstva [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 137, s. 21)].

      49      Použitie článku 100 A Zmluvy nie je obmedzené na prípady, v ktorých legislatívne rozdiely skutočne spôsobujú prekážky základným
         slobodám alebo skreslenie hospodárskej súťaže. Ako uviedol Súdny dvor vo svojom rozsudku z 13. júla 1995, Španielsko/Rada
         (C‑350/92, Zb. s. I‑1985, bod 33), stačí, aby rozdiely medzi právnymi poriadkami členských štátov niesli so sebou riziko narušenia
         základných slobôd. Odkaz na článok 100 A je dokonca možný na účely predchádzania nesúrodosti vývoja vnútroštátnych právnych
         úprav, ktoré by viedli k novým rozporom (rozsudok Španielsko/Rada, už citovaný, bod 35).

      50      Pokiaľ ide o tvrdenie žalobkyne, podľa ktorého by uplatnenie článku 100 A ako právneho základu malo byť možné len v prípade,
         ak legislatívne rozdiely spôsobujú výrazné prekážky obchodu alebo skreslenie hospodárskej súťaže, Rada tvrdí, že takéto určenie
         vychádzajúce z práva hospodárskej súťaže nemožno v súvislosti s článkom 100 A použiť. Stanovenie právomocí má vychádzať z objektívnych
         a univerzálnych kritérií.

      51      Komisia ešte tvrdí, že v danom prípade existuje skutočné skreslenie hospodárskej súťaže. V tomto ohľade poukazuje na to, že
         vzhľadom na existujúce legislatívne rozdiely nemajú reklamné agentúry rovnaké šance dosahovať zisky, v závislosti od miesta
         ich sídla alebo trhu, na ktorom vykonávajú činnosť. V prípade tolerancie vzhľadom na noviny alebo periodiká iných členských
         štátov napriek reštriktívnej legislatíve týkajúcej sa tlače daného členského štátu, dochádza ku skresleniu hospodárskej súťaže
         v tomto samotnom štáte.

      52      Pokiaľ ide o sponzorstvo, takéto rozdiely majú vplyv na výber organizácie podujatí sponzorovaných výrobcami tabaku, čo prináša
         výrazné hospodárske dôsledky, keď ide o športové súťaže ako napr. preteky Formule 1.

      53      Napokon, výrobcovia a predavači tabakových výrobkov neprofitujú z rovnakých podmienok hospodárskej súťaže, aby mohli ovplyvniť
         svoje postavenie na trhu. V členských štátoch s reštriktívnou právnou úpravou si môžu hospodárske subjekty udržať alebo zlepšiť
         trhové postavenie len prostredníctvom cenovej konkurencie.

      54      Čo sa týka tvrdenia žalobkyne, podľa ktorého je ochrana verejného zdravia „ťažiskom“ smernice, Parlament, Rada a Komisia tvrdia,
         že z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že podstatným znakom, o ktorý sa treba opierať pri hodnotení výberu právneho základu
         právnej normy, je text danej právnej normy. Teda, zo znenia a miesta tretieho a štvrtého odôvodnenia smernice vyplýva, že
         ochrana zdravia ľudí je jej cieľom, ktorý sleduje v kontexte ustanovení článku 100 A ods. 3 a 4 Zmluvy, avšak nie je jej hlavným
         cieľom.

      55      Takisto tým, že druhé odôvodnenie a článok 5 smernice uznávajú právo členských štátov prijať prísnejšie ustanovenia, ako sú
         ustanovenia tejto smernice na zabezpečenie ochrany verejného zdravia, dokazuje takisto jasne, že požiadavka ochrany zdravia
         ľudí tu má vedľajší charakter.

      56      Komisia poukazuje v tejto súvislosti na to, že veľký význam ochrany verejného zdravia v smernici možno vysvetliť skutočnosťou,
         že je hlavným cieľom, ba dokonca jediným cieľom v opatreniach jednotlivých štátov, ktoré boli predmetom harmonizácie, ale
         v rámci smernice sa stáva vedľajším a podriadeným cieľom.

      57      Parlament, Rada a Komisia napokon tvrdia, že skutočnosť, že smernica stanovuje rozsiahly zákaz reklamy tabakových výrobkov,
         vyplýva z povinnosti stanovenej v článku 100 A ods. 3 Zmluvy vziať za základ vysokú úroveň ochrany zdravia ľudí, ako aj z potreby
         predchádzať rizikám obchádzania zákazu.

      58      Podľa vlády Spojeného kráľovstva, žalobkyňa neoprávnene tvrdí, že smernica nesprávne vychádza z článku 100 A Zmluvy, pretože
         jej hlavným cieľom nie je odstránenie prekážok obchodu pre reklamné materiály a poskytovanie súvisiacich služieb, ale ochrana
         zdravia osôb.

      59      V tomto ohľade poznamenáva, že podľa judikatúry Súdneho dvora musí výber právneho základu právnej normy vychádzať z objektívnych
         prvkov, ktoré je možné právne skontrolovať, ako hlavne cieľ a obsah normy.

      60      Táto vláda si teda myslí, že smernica objektívne neoddeliteľne sleduje ciele spojené s ochranou ľudského zdravia a ďalšie
         ciele spojené s odstraňovaním rozdielov v hospodárskej súťaži a s liberalizáciou obchodu. Prístup žalobkyne, ktorým chce určiť,
         ktorý z týchto cieľov je dôležitejší, je nielenže v rozpore s objektívnym kritériom určeným Súdnym dvorom, ale nemožno ho
         ani uplatniť.

      61      Vláda Spojeného kráľovstva tvrdí, že článok 100 A Zmluvy zveruje Rade a Parlamentu právomoc na prijatie opatrení, ktorých
         predmetom je zavedenie a fungovanie vnútorného trhu, a myslí si, že v danom prípade to tak je.

      62      Podľa tejto vlády, aby nejaké opatrenie bolo platne založené na článku 100 A, nie je potrebné dokázať, že jeho účinkom je
         zintenzívnenie cezhraničného obchodu. Stačí, aby dané opatrenie odstraňovalo skreslenie hospodárskej súťaže.

      63      Smernica teda smeruje k odstráneniu skreslenia hospodárskej súťaže nielen na trhu reklamy, ale aj na trhu tabakových výrobkov,
         keďže harmonizuje podmienky, za ktorých môžu výrobcovia propagovať svoje výrobky. Takisto harmonizuje podmienky, za ktorých
         môže tabakový priemysel sponzorovať kultúrne a športové podujatia.

      64      V tomto ohľade vláda Spojeného kráľovstva poukazuje na to, že profesionálne športové kluby sú podnikmi a vzájomne si konkurujú
         a že podmienky tejto hospodárskej súťaže by boli ovplyvnené, keby kluby rôznych členských štátov nemohli dostávať rovnakú
         pomoc od tabakového priemyslu, ktorý je zvlášť náchylný sponzorovať športové podujatia, aby čelil skutočnosti, že tieto výrobky
         sú spájané s poškodzovaním zdravia.

      65      Táto vláda dodáva, že v súlade s judikatúrou Súdneho dvora možno prijať právnu normu s cieľom predstihnúť prijatie rozdielnych
         štátnych právnych noriem, ktoré by niesli riziko prekážok obchodu. Súčasný stav tolerancie voči publikáciám, ktoré obsahujú
         reklamu v prospech tabakových výrobkov, by sa mohol zmeniť vzhľadom na vývoj právnych úprav jednotlivých štátov, ktoré sú
         čím ďalej prísnejšie. Je tu teda riziko rastu prekážok obchodu, ktoré chce smernica odstrániť.

      66      Pokiaľ ide o tvrdenie žalobkyne, podľa ktorého by použitie článku 100 A Zmluvy malo byť možné len v prípade výrazných prekážok
         základným slobodám alebo skreslenia hospodárskej súťaže, vláda Spojeného kráľovstva poukazuje na to, že žiadne presné kritérium
         neumožňuje stanoviť takéto obmedzenie.

      67      Táto vláda zdôrazňuje, že ponúkaný výklad článku 100 A bol potvrdený judikatúrou Súdneho dvora, podľa ktorej smernica, ktorá
         sa obmedzuje na zákaz určitých činností na účely odstránenia skreslenia hospodárskej súťaže, môže byť na základe tohto článku
         prijatá (rozsudok Dioxid titánu, už citovaný).

      68      Podľa francúzskej vlády bola smernica platne prijatá na základe článku 100 A Zmluvy. V tomto ohľade uvádza tvrdenia vychádzajúce
         z právnych precedensov v oblasti harmonizácie v sektore verejného zdravia, z judikatúry Súdneho dvora o článku 129 Zmluvy
         a napokon z vybraného právneho základu pre nové prebiehajúce harmonizačné práce.

      69      Pokiaľ ide o právne precedensy, vláda sa odvoláva na smernice v oblasti farmaceutických výrobkov, od smernice Rady 65/65/EHS
         z 26. januára 1965 týkajúcej sa približovania legislatívnych, zákonno-právnych a administratívnych ustanovení týkajúcich sa
         farmaceutických špecialít [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES 22, 1965, s. 369), po smernicu Rady 90/220/EHS z 23. apríla 1990 o úmyselnom rozosievaní geneticky modifikovaných
         organizmov do životného prostredia [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 117, s. 15), ako aj smernicu Rady 76/768/EHS z 27. júla 1976 o aproximácii právnych predpisov členských štátov
         týkajúcich sa kozmetických výrobkov (Ú. v. ES L 262, s. 169; Mim. vyd. 13/003, s. 285). V týchto smerniciach vystupuje cieľ
         ochrany verejného zdravia spolu s cieľom voľného pohybu výrobkov a odstránenia skreslenia hospodárskej súťaže a nikto nepopieral
         platnosť ich ustanovení, ktoré harmonizujú vnútroštátne právne úpravy v oblasti verejného zdravia.

      70      Čo sa týka judikatúry Súdneho dvora týkajúcej sa článku 129 Zmluvy, francúzska vláda cituje rozsudky z 5. mája 1998, Spojené
         kráľovstvo/Komisia (C‑180/96, Zb. s. I‑2265), a zo 4. apríla 2000, Komisia/Rada (C‑269/97, Zb. s. I‑2257), kde Súdny dvor
         uviedol, že požiadavky v oblasti ochrany zdravia ľudí sú zložkou ďalších politík Spoločenstva a hlavne politiky vnútorného
         trhu.

      71      Napokon, táto vláda poukazuje na to, že právnym základom návrhu smernice o aproximácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych
         opatrení členských štátov týkajúcich sa výroby, prezentácie a predaja tabakových výrobkov je článok 100 A Zmluvy. Ďalej, v rámci
         Svetovej zdravotníckej organizácie začali rokovania práve s cieľom podpísať protokol o reklame tabakových výrobkov. Teda právny
         základ mandátu Komisie, aby sa zúčastnila na rokovaniach, je článok 228 Zmluvy ES (zmenený, teraz článok 300 ES).

      72      Fínska vláda tvrdí, že vzhľadom na prekážky obchodu a skreslenie hospodárskej súťaže spôsobené rozdielmi vo vnútroštátnych
         právnych predpisoch, mohla byť smernica právoplatne prijatá na základe článku 100 A Zmluvy.

      73      V tomto ohľade zdôrazňuje cezhraničné prvky trhu reklamy, ako aj sponzorstva v sektore tabakových výrobkov, uvedené Parlamentom,
         Radou a Komisiou, a dodáva, že internacionalizácia tohto trhu sa zvýrazňuje elektronickou komunikáciou, hlavne reklamou cez
         internet. Vďaka komunikačným prostriedkom, ako je televízia, môže reklama tabakových výrobkov prenikať do členských štátov,
         kde je zakázaná. Tak napríklad v členskom štáte ako je Fínsko, kde je priama reklama tabakových výrobkov zakázaná od roku
         1976, niektoré štúdie dokazujú, že v roku 1996 športové programy vysielané v rámci štátu na troch televíznych kanáloch obsahovali
         počas mesiaca štyri hodiny reklamy na takéto výrobky.

      74      Fínska vláda takisto uvádza skreslenie hospodárskej súťaže v sektore tabakových výrobkov a sponzorstva. Tento marketingový
         nástroj, ktorý je malým podnikom nedostupný, vedie k nerovným situáciám, ktoré sú nezlučiteľné so spoločným trhom.

      75      Čo sa týka významu ochrany zdravia v smernici, argumentácia fínskej vlády sa v podstate zhoduje s argumentáciou Parlamentu,
         Rady a Komisie, ktorá je zhrnutá v bodoch 54 až 57 tohto rozsudku.

       Posúdenie Súdnym dvorom
       Výber článku 100 A, článku 57 ods. 2 a článku 66 Zmluvy ako právneho základu a jeho právna kontrola
      76      Smernica sa týka aproximácie zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov týkajúcich sa reklamy
         a sponzorstva tabakových výrobkov. Ide o štátne opatrenia, ktoré sa z veľkej časti inšpirujú cieľmi politiky verejného zdravia.

      77      Článok 129 ods. 4 prvá zarážka Zmluvy však vylučuje akúkoľvek harmonizáciu zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení
         členských štátov zameraných na ochranu a zlepšenie ľudského zdravia.

      78      Toto ustanovenie však neznamená, že harmonizačné opatrenia prijaté na základe iných ustanovení Zmluvy nemôžu mať dopad na
         ochranu ľudského zdravia. Článok 129 ods. 1 tretí pododsek ďalej stanovuje, že požiadavky v oblasti ochrany zdravia sú zložkou
         ďalších politík Spoločenstva.

      79      Použitie iných článkov Zmluvy ako právneho základu však nie je možné za účelom obchádzania výslovného vylúčenia harmonizácie
         podľa článku 129 ods. 4 prvej zarážky Zmluvy.

      80      V danom prípade bola aproximácia vnútroštátnych právnych predpisov v oblasti reklamy a sponzorstva tabakových výrobkov podľa
         smernice vykonaná na základe článku 100 A, článku 57 ods. 2 a článku 66 Zmluvy.

      81      Článok 100 A ods. 1 Zmluvy zveruje v súlade s postupom podľa článku 189 B Zmluvy ES (zmenený, teraz článok 251 ES) a po konzultácii
         s Hospodárskym a sociálnym výborom právomoc Rade, aby prijala opatrenia týkajúce sa aproximácie zákonov, iných právnych predpisov
         a správnych opatrení členských štátov, ktorých predmetom je zavedenie a fungovanie vnútorného trhu.

      82      V súlade s článkom 3 písm. c) Zmluvy ES [zmenený, teraz článok 3 ods. 1 písm. c) ES] je pre vnútorný trh charakteristické
         odstránenie prekážok voľného pohybu tovaru, osôb, služieb a kapitálu medzi členskými štátmi. V článku 7 A Zmluvy ES (zmenený,
         teraz článok 14 ES), ktorý stanovuje opatrenia, ktoré je potrebné prijať na účely budovania vnútorného trhu, sa v odseku 2
         uvádza, že tento trh obsahuje priestor bez vnútorných hraníc, v ktorom je voľný pohyb tovaru, osôb, služieb a kapitálu zabezpečený
         podľa ustanovení Zmluvy.

      83      Zo vzájomného čítania týchto ustanovení vyplýva, že opatrenia podľa článku 100 A ods. 1 Zmluvy sú určené na zlepšenie podmienok
         budovania a fungovania vnútorného trhu. Vykladať tento článok v zmysle, ktorý by znamenal všeobecnú právomoc pre normotvorcu
         Spoločenstva na reglementovanie vnútorného trhu, by bolo nielen v rozpore so samotným znením vyššie uvedených ustanovení,
         ale zároveň by to bolo nezlučiteľné so zásadou uvedenou v článku 3 B Zmluvy (zmenený, teraz článok 5 ES), podľa ktorej má
         Spoločenstvo zverené právomoci.

      84      Ďalej, cieľom právneho aktu prijatého na základe článku 100 A Zmluvy musí byť skutočne zlepšenie podmienok budovania a fungovania
         vnútorného trhu. Ak by konštatovanie rozdielov medzi vnútroštátnymi právnymi úpravami, ako aj abstraktného rizika prekážok
         základným slobodám alebo skreslenia hospodárskej súťaže, ktoré by mohli z toho vyplynúť, stačilo na odôvodnenie výberu článku
         100 A ako právneho základu, právna kontrola dodržiavania právneho základu by možno nemala žiadny účinok. Súdny dvor by teda
         nemohol vykonávať funkciu, ktorú plní podľa článku 164 Zmluvy ES (zmenený, teraz článok 220 ES), aby zabezpečil dodržiavanie
         práva prostredníctvom výkladu a uplatňovania Zmluvy.

      85      Pri kontrole dodržiavania právneho základu článku 100 A musí Súdny dvor preverovať, či právny akt, ktorého platnosť je napadnutá,
         skutočne sleduje ciele, ktoré uvádza normotvorca Spoločenstva (pozri najmä rozsudky Španielsko/Rada, už citovaný, body 25
         až 41, a z 13. mája 1997, Nemecko/Parlament a Rada, C‑233/94, Zb. s. I‑2405, body 10 až 21).

      86      Ako poukázal Súdny dvor v bode 35 už citovaného rozsudku Španielsko/Rada, je pravda, že odkaz na článok 100 A ako na právny
         základ je možný na účely predchádzania vytvorenia prekážok obchodu v budúcnosti, ktoré vyplývajú z nesúrodého vývoja zákonodarstva
         jednotlivých štátov. Vznik takýchto prekážok však musí byť pravdepodobný a predmetom daného opatrenia musí byť prevencia pred
         nimi.

      87      Tieto predchádzajúce úvahy platia aj o výklade článku 57 ods. 2 Zmluvy, čítaného v spojitosti s článkom 66 Zmluvy, ktorý sa
         vzťahuje výslovne na opatrenia určené na uľahčenie prístupu k službám a ich výkonu. Predmetom týchto ustanovení je zároveň
         zverenie osobitnej právomoci normotvorcovi Spoločenstva pre prijímanie opatrení určených na zlepšenie fungovania vnútorného
         trhu.

      88      Ďalej, ak sú splnené podmienky odkazu na článok 100 A, článok 57 ods. 2 a na článok 66 ako na právny základ, normotvorcovi
         Spoločenstva nič nebráni, aby vychádzal z tohto právneho základu, keďže ochrana verejného zdravia je pri rozhodovaní určujúca.
         Naopak, článok 129 ods. 1 tretí pododsek Zmluvy stanovuje, že požiadavky v oblasti ochrany zdravia sú zložkou ostatných politík
         Spoločenstva a článok 100 A ods. 3 Zmluvy výslovne vyžaduje, aby bola pri uskutočňovaní harmonizácie zaručená vysoká úroveň
         ochrany zdravia ľudí.

      89      Je teda potrebné skúmať, či vzhľadom na vyššie uvedené mohla byť smernica prijatá na základe článku 100 A, článku 57 ods. 2
         a článku 66 Zmluvy.

       Smernica
      90      V prvom odôvodnení smernice normotvorca Spoločenstva konštatuje existenciu rozdielov medzi vnútroštátnymi právnymi úpravami
         v oblasti reklamy a sponzorstva tabakových výrobkov a poukazuje na to, že z dôvodu, že táto reklama a sponzorstvo prekračujú
         hranice členských štátov by tieto rozdiely mohli narušiť pohyb výrobkov, komunikačných prostriedkov týchto činností a voľné
         poskytovanie služieb v tejto oblasti, ako aj viesť ku skresleniu hospodárskej súťaže, a tak vytvárať prekážky pre fungovanie
         vnútorného trhu.

      91      Podľa druhého odôvodnenia smernice je namieste odstrániť tieto prekážky, a priblížiť tak predpisy vzťahujúce sa na reklamu
         a na sponzorstvo tabakových výrobkov, pričom členské štáty budú mať možnosť za určitých podmienok stanoviť požiadavky, ktoré
         považujú za potrebné na zabezpečenie ochrany zdravia ľudí.

      92      Smernica v článku 3 ods. 1 zakazuje akúkoľvek formu reklamy alebo sponzorstva tabakových výrobkov a v článku 3 ods. 4 akúkoľvek
         bezplatnú distribúciu, s cieľom alebo účinkom propagácie týchto výrobkov. Mimo jej pôsobnosť však zostáva komunikácia medzi
         odbornou verejnosťou pôsobiacou v tabakovom odvetví, reklama na predajných miestach tabaku a reklama v publikáciách, ktoré
         sa vydávajú alebo tlačia v tretích krajinách, pokiaľ tieto publikácie nie sú v zásade určené hlavne na trh Spoločenstva (článok
         3 ods. 5).

      93      Smernica takisto zakazuje používanie rovnakého názvu pre tabakové výrobky a zároveň pre iné výrobky a služby od 30. júla 1998
         okrem výrobkov a služieb predávaných pred týmto termínom pod názvom, ktorý sa používa aj pre tabakový výrobok, kde je za určitých
         podmienok (článok 3 ods. 2) používanie tohto názvu povolené. Od 30. júla 2001 už nesmú mať tabakové výrobky názov, značku,
         symbol alebo iný rozlišovací prvok žiadneho iného výrobku alebo služby, pokiaľ tento tabakový výrobok už nebol pod týmto názvom,
         značkou, symbolom alebo iným prvkom predávaný pred týmto dňom [článok 3 ods. 3 písm. a)].

      94      V súlade s článkom 5 smernica neobmedzuje možnosť členských štátov stanoviť v súlade so Zmluvou prísnejšie požiadavky, ktoré
         pokladajú za potrebné na zabezpečenie ochrany zdravia ľudí v oblasti reklamy alebo sponzorstva tabakových výrobkov.

      95      Je dôležité preveriť, či smernica skutočne prispieva k odstráneniu prekážok voľného pohybu tovaru a voľného poskytovania služieb,
         ako aj k odstráneniu skreslenia hospodárskej súťaže.

       Odstránenie prekážok voľného pohybu tovaru a voľného poskytovania služieb
      96      Je vhodné pripustiť, že z dôvodu rozdielov existujúcich medzi vnútroštátnymi právnymi predpismi v oblasti reklamy tabakových
         výrobkov existujú alebo pravdepodobne môžu vzniknúť prekážky pre voľný pohyb tovarov alebo pre voľné poskytovanie služieb.

      97      Napríklad, pokiaľ ide o časopisy a noviny, ktoré obsahujú reklamu tabakových výrobkov, je pravda, ako to preukázala žalobkyňa,
         že v súčasnosti neexistuje žiadna prekážka pre dovoz takýchto tlačových výrobkov v členských štátoch, ktoré takúto reklamu
         zakazujú. Vzhľadom na vývoj jednotlivých vnútroštátnych právnych predpisov smerujúcich k stále väčším obmedzeniam v oblasti
         reklamy tabakových výrobkov, čo zodpovedá presvedčeniu, že táto reklama vedie k značnému nárastu spotreby tabaku, je pravdepodobné,
         že prekážky voľného pohybu tlačových výrobkov v budúcnosti vzniknú.

      98      Článok 100 A Zmluvy by mohol teda v zásade umožniť prijatie smernice, ktorá by zakazovala reklamu tabakových výrobkov v časopisoch
         a novinách, s cieľom zabezpečiť voľný pohyb týchto tlačových výrobkov podľa vzoru smernice 89/552, v ktorej sa v článku 13
         zakazuje televízna reklama tabakových výrobkov na účely podpory voľného vysielania televíznych programov.

      99      Pre väčšinu foriem reklamy tabakových výrobkov však ich zákaz podľa článku 3 ods. 1 smernice nemožno odôvodniť potrebou odstrániť
         prekážky pre voľný pohyb reklamných materiálov alebo voľné poskytovanie služieb v oblasti reklamy. To platí predovšetkým pre
         zákaz reklamy na plagátoch, dáždnikoch, popolníkoch a iných predmetoch používaných v hoteloch, reštauráciách a kaviarňach,
         ako aj zákaz reklamných filmov v kine, pretože tieto zákazy vôbec neprispievajú k uľahčeniu obchodu s danými výrobkami.

      100    Právna norma prijatá na základe článku 100 A, článku 57 ods. 2 a článku 66 Zmluvy môže obsahovať ustanovenia, ktoré neprispievajú
         k odstráneniu prekážok základných slobôd, ak sú potrebné, aby sa predišlo obchádzaniu istých zákazov, ktoré takýto cieľ majú.
         Je však zjavné, že v prípade daných zákazov uvedených v predchádzajúcom bode to tak nie je.

      101    Ďalej, smernica nezabezpečuje voľný pohyb tovaru, ktorý by zodpovedal týmto ustanoveniam.

      102    V tomto ohľade, v rozpore s tvrdením Parlamentu a Rady, článok 3 ods. 2 smernice týkajúci sa diverzifikačných výrobkov nemožno
         vykladať v tom zmysle, že pokiaľ sú splnené podmienky stanovené v smernici, takéto výrobky, ktorých obchodovanie je v niektorom
         členskom štáte povolené, môžu voľne cirkulovať v iných členských štátoch, a to aj v tých, v ktorých sú tieto výrobky zakázané.

      103    Naozaj, v súlade s článkom 5 smernice je členským štátom ponechaná právomoc nariadiť prísnejšie požiadavky, ktoré považujú
         za potrebné na zabezpečenie ochrany zdravia ľudí v oblasti reklamy alebo sponzorstva tabakových výrobkov, pričom musia dodržať
         Zmluvu.

      104    Navyše, smernica neobsahuje žiadne ustanovenie o voľnom pohybe výrobkov spĺňajúcich tieto ustanovenia, na rozdiel od iných
         smerníc, ktoré členským štátom ponechávajú možnosť prijať prísnejšie opatrenia na ochranu všeobecného záujmu [pozri najmä
         článok 7 ods. 1 smernice Rady 90/239/EHS zo 17. mája 1990 o aproximácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení
         členských štátov týkajúcich sa maximálneho obsahu dechtu v cigaretách [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 127, s. 36) a článok 8 ods. 1 smernice Rady 89/622/EHS z 13. novembra 1989 o aproximácii zákonov, iných právnych
         predpisov a správnych opatrení členských štátov týkajúcich sa reklamy a sponzorstva v oblasti označovania tabakových výrobkov
         [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 359, s. 1)].

      105    Za takýchto podmienok je dôvodné skonštatovať, že na to, aby bola smernica prijatá na základe článku 100 A, článku 57 ods. 2
         a článku 66 Zmluvy, by normotvorca Spoločenstva nemohol vychádzať z potreby odstrániť prekážky voľného pohybu reklamných materiálov
         a voľného poskytovania služieb.

       Odstránenie skreslenia hospodárskej súťaže
      106    V rámci kontroly zákonnosti smernice prijatej na základe článku 100 A Zmluvy Súdny dvor skúma, či sú skreslenia hospodárskej
         súťaže, ktoré chce právna norma odstrániť, výrazné (rozsudok Dioxid titánu, už citovaný, bod 23).

      107    Keby nebola stanovená táto požiadavka, právomoc normotvorcu Spoločenstva by prakticky nemala hraníc. Vnútroštátne právne predpisy
         sa často líšia, pokiaľ ide o podmienky výkonu činností, ktoré sú ich predmetom, čo má priamo alebo nepriamo vplyv na podmienky
         súťaže dotknutých podnikov. Z toho vyplýva, že výklad článku 100 A, ako aj článku 57 ods. 2 a článku 66 Zmluvy v tom zmysle,
         že normotvorca Spoločenstva by mohol vychádzať z týchto článkov na účely odstránenia minimálneho skreslenia hospodárskej súťaže,
         by nebol zlučiteľný so zásadou uvedenou v bode 83 tohto rozsudku, podľa ktorej má Spoločenstvo zverené právomoci.

      108    Je teda vhodné skúmať, či smernica skutočne prispieva k odstráneniu výrazného skreslenia hospodárskej súťaže.

      109    Po prvé, pokiaľ ide o reklamné agentúry a výrobcov reklamných materiálov, podniky so sídlom na území členských štátov, ktoré
         sú menej reštriktívne k reklame tabakových výrobkov, sú bezpochyby zvýhodnené, čo sa týka úspor z veľkovýroby a čo sa týka
         zvyšovania ziskov. Účinky týchto výhod na hospodársku súťaž sú však vzdialené a nepriame a nepredstavujú skreslenie, ktoré
         by bolo možné nazvať výrazným. Nie sú porovnateľné so skreslením hospodárskej súťaže spôsobeným odlišnými výrobnými nákladmi
         ako napríklad tými, ktoré zvlášť viedli normotvorcu Spoločenstva k prijatiu smernice 89/428/EHS Rady z 21. júna 1989, ktorá
         upravuje podmienky harmonizácie programov znižovania (na účely postupného odstránenia) znečisťovania životného prostredia
         spôsobeného priemyselným odpadom z dioxidu titánu [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 201, s. 56).

      110    Je pravda, že existujúce rozdiely medzi niektorými právnymi predpismi v oblasti reklamy tabaku môžu viesť ku skresleniu hospodárskej
         súťaže. Ako uviedla Komisia a vlády Fínska a Spojeného kráľovstva, zákaz sponzorstva v niektorých štátoch a jeho povolenie
         v iných vedie k premiestňovaniu predovšetkým niektorých športových podujatí, čo má výrazný dopad na podmienky hospodárskej
         súťaže podnikov zapojených do takýchto podujatí.

      111    Také rozdiely, na ktorých by bolo možné založiť použitie článku 100 A Zmluvy na účely zákazu určitých foriem sponzorstva,
         však neumožňujú použiť tento právny základ na celkový zákaz reklamy, akým je zákaz stanovený v smernici.

      112    Po druhé, pokiaľ ide o skreslenie hospodárskej súťaže na trhu tabakových výrobkov, stačí konštatovať bez toho, aby bolo potrebné
         zaujať stanovisko k otázke žalobkyne, podľa ktorej takéto rozdiely nie sú predmetom smernice, že ani v tomto sektore nemôže
         smernica odstrániť výrazné skreslenie hospodárskej súťaže.

      113    Nepochybne, ako to uviedla Komisia, výrobcovia a predajcovia tabakových výrobkov sa musia uchyľovať k cenovej konkurencii,
         aby ovplyvnili svoje postavenie na trhu v členských štátoch s reštriktívnou právnou úpravou. Táto okolnosť nie je skreslením
         hospodárskej súťaže, ale obmedzením spôsobu konkurencie, ktoré sa uplatňuje rovnako pre všetky hospodárske subjekty v týchto
         členských štátoch. Smernica by do budúcnosti zovšeobecnila takéto obmedzenie spôsobu konkurencie rozsiahlym zákazom reklamy
         tabakových výrobkov, pretože by vo všetkých členských štátoch obmedzovala prostriedky, ktorými disponujú hospodárske subjekty
         pre prístup alebo udržanie sa na trhu.

      114    Za takýchto podmienok je dôvodné konštatovať, že normotvorca Spoločenstva by nemohol vychádzať z potreby odstrániť skreslenie
         hospodárskej súťaže tak v sektore reklamy, ako aj v sektore tabakových výrobkov prijatím smernice na základe článku 100 A,
         článku 57 ods. 2 a článku 66 Zmluvy.

      115    Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy nemôže byť akt, akým je táto smernica, prijatý na základe článku 100 A, článku 57
         ods. 2 a článku 66 Zmluvy.

      116    Za týchto podmienok je vhodné zvážiť, či sú odôvodnené námietky založené na skutočnosti, že článok 100 A, článok 57 ods. 2
         a článok 66 Zmluvy nie sú vhodným právnym základom pre smernicu.

      117    Ako bolo poukázané v bodoch 98 a 111 tohto rozsudku, článok 100 A Zmluvy umožňuje prijatie smernice, ktorá zakazuje určité
         formy reklamy a sponzorstva tabakových výrobkov. Vzhľadom na všeobecný charakter zákazu reklamy a sponzorstva tabakových výrobkov
         stanoveného v smernici by však jej čiastočné zrušenie znamenalo, že Súdny dvor pozmení ustanovenia tejto smernice, pričom
         táto zmena je v právomoci normotvorcu Spoločenstva. Preto nie je možné, aby Súdny dvor smernicu čiastočne zrušil.

      118    Keďže dôvody založené na chybnom výbere článku 100 A, článku 57 ods. 2 a článku 66 Zmluvy ako právneho základu boli uznané
         za opodstatnené, nie je potrebné skúmať ostatné žalobné dôvody. Smernica sa ruší v plnom rozsahu.

       O trovách
      119    Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
         ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Spolková republika Nemecko navrhla zaviazať Parlament a Radu na náhradu trov konania
         a žalovaní nemali úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ich na náhradu trov konania. V súlade s článkom 69
         ods. 4 uvedeného rokovacieho poriadku Francúzska republika, Fínska republika, Spojené kráľovstvo a Komisia, vedľajší účastníci
         konania, znášajú svoje vlastné trovy konania.

      Z týchto dôvodov
      SÚDNY DVOR
      rozhodol a vyhlásil:
      1.      Smernica Európskeho parlamentu a Rady 98/43/ES zo 6. júla 1998 o aproximácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych
            opatrení členských štátov týkajúcich sa reklamy a sponzorstva tabakových výrobkov sa ruší.
      2.      Európsky parlament a Rada Európskej únie sú povinné nahradiť trovy konania. Francúzska republika, Fínska republika, Spojené
            kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska a Komisia Európskych spoločenstiev znášajú svoje vlastné trovy konania.

               Rodríguez Iglesias

               Moitinho de Almeida

               Edward

               Sevón

               Schintgen

               Kapteyn

               Gulmann

               La Pergola      Puissochet

               Jann

               Ragnemalm

               Wathelet

               Macken

         Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 5. októbra 2000.

               Tajomník

                     Predseda

               R. Grass

                     G. C. Rodríguez Iglesias

         * Jazyk konania: nemčina.


Rozsudok Súdu prvého stupňa (štvrtá komora) zo 7. novembra 1996. # Roquette Frères SA proti Rade Európskej únie. # Žaloba o neplatnosť - Neprípustnosť. # Vec T-298/94.