title: Rozsudok Všeobecného súdu (piata komora) z 18. marca 2010. # Grupo Promer Mon Graphic, SA proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Dizajn Spoločenstva - Konanie o výmaze - Zapísaný dizajn Spoločenstva predstavujúci okrúhly predmet na účely reklamy - Skorší dizajn Spoločenstva - Dôvod výmazu - Rozpor - Neexistencia odlišného celkového dojmu - Pojem rozporu - Dotknutý výrobok - Stupeň voľnosti pôvodcu - Informovaný užívateľ - Článok 10 a článok 25 ods. 1 písm. d) nariadenia (ES) č. 6/2002. # Vec T-9/07.

text:
      Vec T‑9/07
      Grupo Promer Mon Graphic, SA,
      proti
      Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT)
      „Dizajn Spoločenstva – Konanie o výmaze – Zapísaný dizajn Spoločenstva predstavujúci okrúhly predmet na účely reklamy – Skorší dizajn Spoločenstva – Dôvod výmazu – Rozpor – Neexistencia odlišného celkového dojmu – Pojem rozpor – Dotknutý výrobok – Stupeň voľnosti pôvodcu – Informovaný užívateľ – Článok 10 a článok 25 ods. 1 písm. d) nariadenia (ES) č. 6/2002“
      Abstrakt rozsudku
      1.      Dizajny Spoločenstva – Dôvody výmazu – Rozpor so skorším dizajnom – Pojem – Dizajn, ktorý u informovaného užívateľa nevyvoláva
            celkový dojem odlišný od dojmu, ktorý vyvoláva skorší dizajn
      [Nariadenie Rady č. 6/2002, článok 10 a článok 25 ods. 1 písm. d)]
      2.      Dizajny Spoločenstva – Prihláška – Podmienky – Určenie výrobku
      (Nariadenie Rady č. 6/2002, článok 36 ods. 2 a 6)
      3.      Dizajny Spoločenstva – Dôvody výmazu – Rozpor so skorším dizajnom – Dizajn, ktorý u informovaného užívateľa nevyvoláva celkový
            dojem odlišný od dojmu, ktorý vyvoláva skorší dizajn – Informovaný užívateľ – Pojem
      [Nariadenie Rady č. 6/2002, článok 10 ods. 1 a článok 25 ods. 1 písm. d)]
      4.      Dizajny Spoločenstva – Dôvody výmazu – Rozpor so skorším dizajnom – Dizajn, ktorý u informovaného užívateľa nevyvoláva celkový
            dojem odlišný od dojmu, ktorý vyvoláva skorší dizajn – Kritériá posúdenia
      [Nariadenie Rady č. 6/2002, článok 10 a článok 25 ods. 1 písm. d)]
      1.      Článok 25 ods. 1 písm. d) nariadenia č. 6/2002 o dizajnoch spoločenstva sa má vykladať v tom zmysle, že dizajn Spoločenstva
         je v rozpore so skorším dizajnom, keď s prihliadnutím na stupeň voľnosti pôvodcu uvedeného dizajnu Spoločenstva pri jeho vytváraní
         nevyvoláva u informovaného užívateľa celkový dojem odlišný od dojmu, ktorý vyvoláva uvedený skorší dizajn.

      Tento výklad uvedeného článku 25 ods. 1 písm. d) je jediným možným výkladom, ktorým možno zabezpečiť ochranu práv majiteľa
         dizajnu, na ktorý sa vzťahuje prednosť, ako je tá, ktorá je opísaná v tomto ustanovení, voči akémukoľvek zásahu do uvedeného
         dizajnu prostredníctvom koexistencie neskoršieho dizajnu Spoločenstva, ktorý u informovaného užívateľa vyvoláva rovnaký celkový
         dojem. Pokiaľ by sa totiž uvedené ustanovenie nevykladalo takýmto spôsobom, majiteľ skoršieho práva by nemal možnosť domáhať
         sa výmazu tohto neskoršieho dizajnu Spoločenstva a bol by pozbavený účinnej ochrany, ktorú mu priznáva jeho dizajn v súlade
         s článkom 10 nariadenia č. 6/2002 alebo článkom 9 smernice 98/71 o právnej ochrane dizajnov.

      (pozri body 52, 53)
      2.      Keďže podľa článku 3 písm. a) nariadenia č. 6/2002 o dizajnoch spoločenstva predstavuje dizajn vonkajšiu úpravu výrobku, prihláška
         dizajnu Spoločenstva musí v zmysle článku 36 ods. 2 uvedeného nariadenia obsahovať určenie výrobku, v ktorom má byť dizajn
         stelesnený alebo na ktorom má byť použitý. Hoci je identifikácia týchto výrobkov v prihláške dizajnu povinná, táto informácia
         nemá podľa článku 36 ods. 6 nariadenia vplyv na rozsah ochrany dizajnu ako takého.

      Z článku 36 ods. 6 nariadenia č. 6/2002 preto vyplýva, že na určenie výrobku, v ktorom má byť dizajn stelesnený alebo na ktorom
         má byť použitý, je potrebné prihliadať na údaj o týchto skutočnostiach uvedený v prihláške, ako aj prípadne na samotný dizajn
         v rozsahu, v akom prihláška spresňuje povahu výrobku, jeho určenie alebo jeho funkciu. Zohľadnenie samotného dizajnu umožní
         identifikovať výrobok v širšej kategórii výrobkov uvedenej v prihláške, a tým účinne vymedziť informovaného užívateľa a stupeň
         voľnosti pôvodcu dizajnu pri jeho vytváraní.

      (pozri body 55, 56)
      3.      Informovaný užívateľ je v zmysle článku 10 ods. 1 nariadenia č. 6/2002 o dizajnoch spoločenstva osobitne obozretný a má určitú
         znalosť o doterajšom stave umenia, t. j. o predošlých dizajnoch týkajúcich sa dotknutých výrobkov, ktoré boli sprístupnené
         ku dňu podania napadnutého dizajnu alebo prípadne ku dňu uplatňovaného práva prednosti.

      (pozri bod 62)
      4.      Stupeň voľnosti pôvodcu dizajnu pri jeho vytváraní sa určuje najmä podľa obmedzení spojených so znakmi v súvislosti s technickým
         fungovaním výrobku alebo časti výrobku alebo aj s právnymi ustanoveniami uplatňujúcimi sa na výrobok. Tieto obmedzenia vedú
         k ustáleniu niektorých znakov, ktoré sa tak stali spoločnými pre dizajny, ktoré sa majú použiť na dotknutý výrobok.

      V rámci konkrétneho posúdenia celkového dojmu dotknutých dizajnov vyvolaného u informovaného užívateľa, ktorý má určitú znalosť
         o doterajšom stave umenia, je potrebné zohľadniť stupeň voľnosti pôvodcu dizajnu pri jeho vytváraní. Preto v prípade, keď
         sa podobnosti medzi dotknutými dizajnmi týkajú spoločných znakov, budú tieto podobnosti len málo relevantné pre celkový dojem,
         ktorý dotknuté dizajny vyvolávajú u informovaného užívateľa. Navyše čím je voľnosť pôvodcu dotknutého dizajnu pri jeho vytváraní
         obmedzenejšia, tým menšie odlišnosti medzi dotknutými dizajnmi môžu postačovať na to, aby u informovaného užívateľa vyvolali
         celkový odlišný dojem.

      (pozri body 67, 72)
ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (piata komora)
      z 18. marca 2010 (*)

      „Dizajn Spoločenstva – Konanie o výmaze – Zapísaný dizajn Spoločenstva predstavujúci okrúhly predmet na účely reklamy – Skorší dizajn Spoločenstva – Dôvod výmazu – Rozpor – Neexistencia odlišného celkového dojmu – Pojem rozpor – Dotknutý výrobok – Stupeň voľnosti pôvodcu – Informovaný užívateľ – Článok 10 a článok 25 ods. 1 písm. d) nariadenia (ES) č. 6/2002“
      Vo veci T‑9/07,
      Grupo Promer Mon Graphic, SA, so sídlom v Sabadelli (Španielsko), v zastúpení: R. Almaraz Palmero, advokát,

      žalobkyňa,
      proti
      Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT), v zastúpení: A. Folliard‑Monguiral, splnomocnený zástupca,

      žalovanému,
      ďalší účastník konania pred odvolacím senátom ÚHVT a vedľajší účastník v konaní pred Všeobecným súdom:
      PepsiCo, Inc., so sídlom v New Yorku, New York (Spojené štáty), v zastúpení: E. Armijo Chávarri a A. Castán Pérez‑Gómez, advokáti,

      ktorej predmetom je žaloba proti rozhodnutiu tretieho odvolacieho senátu ÚHVT z 27. októbra 2006 (vec R 1001/2005‑3) týkajúcemu
         sa konania o výmaze medzi spoločnosťami Grupo Promer Mon Graphic, SA, na jednej strane a PepsiCo, Inc., na druhej strane,

      VŠEOBECNÝ SÚD (piata komora),
      v zložení: predseda komory M. Vilaras, sudcovia M. Prek a V. M. Ciucă (spravodajca),
      tajomník: J. Palacio González, hlavný referent,
      so zreteľom na žalobu podanú do kancelárie Súdu prvého stupňa 9. januára 2007,
      so zreteľom na vyjadrenie ÚHVT k žalobe podané do kancelárie Súdu prvého stupňa 27. apríla 2007,
      so zreteľom na vyjadrenie vedľajšieho účastníka konania k žalobe podané do kancelárie Súdu prvého stupňa 30. apríla 2007,
      po pojednávaní z 8. júla 2009,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
       Právny rámec
      1.     Nariadenie (ES) č. 6/2002
      1        Pravidlá týkajúce sa dizajnov Spoločenstva upravuje nariadenie Rady (ES) č. 6/2002 z 12. decembra 2001 o dizajnoch spoločenstva
         (Ú. v. ES L 3, 2002, s. 1; Mim. vyd. 13/027, s. 142).

      2        Článok 3 písm. a) nariadenia č. 6/2002 stanovuje:

      „Na účely tohto nariadenia:
      a)      ‚dizajn‘ znamená vonkajšiu úpravu celku alebo časti výrobku, ktorá vyplýva zo znakov najmä línií, obrysov, farieb, tvaru,
         textúry a/alebo materiálov samotného výrobku a/alebo jeho zdobenia.“

      3        Podľa článku 10 nariadenia č. 6/2002:

      „1.      Rozsah ochrany, ktorú udeľuje dizajn spoločenstva, zahrňuje akýkoľvek dizajn, ktorý nevyvoláva u informovaného užívateľa odlišný
         celkový dojem.

      2.      Pri posudzovaní rozsahu ochrany sa zohľadňuje miera tvorivej voľnosti pôvodcu pri tvorbe dizajnu.“
      4        Článok 25 nariadenia č. 6/2002 vo svojom znení uplatniteľnom na okolnosti v predmetnej veci stanovuje:

      „1.      Dizajn spoločenstva sa môže vymazať iba v nasledujúcich prípadoch:
      a)      ak dizajn nezodpovedá definícii podľa článku 3 písm. a);
      b)      ak dizajn nespĺňa požiadavky článkov 4 až 9;
      c)      ak na základe rozhodnutia súdu majiteľ nemá právo na dizajn spoločenstva podľa článku 14;
      d)      ak je dizajn spoločenstva v rozpore so skorším dizajnom, ktorý bol sprístupnený verejnosti po dni podania prihlášky, alebo,
         ak sa požaduje právo prednosti, po dni vzniku práva prednosti dizajnu spoločenstva, a ktorý je chránený odo dňa, ktorý predchádza
         spomínanému dňu zapísaným dizajnom spoločenstva alebo prihláškou o takýto dizajn, alebo zapísaným právom na dizajn členského
         štátu alebo prihláškou o takéto právo;

      e)      ak je na neskoršom dizajne použité označenie s rozlišovacou spôsobilosťou a právo spoločenstva alebo právo členského štátu
         poskytuje majiteľovi tohto označenia právo zakázať jeho používanie;

      f)      ak dizajn predstavuje neoprávnené použitie diela chráneného podľa autorského práva členského štátu;
      g)      ak dizajn predstavuje neoprávnené použitie akýchkoľvek znakov uvedených v článku 6ter ‚Parížskeho dohovoru‘ na ochranu priemyselného
         vlastníctva, ďalej len ‚Parížsky dohovor‘, alebo symbolických znakov, vlajok a erbov iných ako tie, na ktoré sa vzťahuje uvedený
         článok 6ter, a ktoré sú mimoriadneho verejného záujmu v danom členskom štáte.

      ...
      3.      Dôvodov uvedených v odseku 1 písm. d), e) a f) sa môže domáhať iba prvý prihlasovateľ alebo majiteľ skoršieho práva.
      ...“
      5        Článok 36 nariadenia č. 6/2002 stanovuje:

      „...
      2.      Prihláška ďalej obsahuje určenie výrobku, v ktorom má byť dizajn stelesnený, alebo na ktorom má byť použitý.
      ...
      6.      Údaje uvedené v odseku 2 a v odseku 3 písm. a) a d) nemajú vplyv na rozsah ochrany dizajnu ako takého.“
      6        Podľa článku 43 nariadenia č. 6/2002 „deň práva prednosti sa považuje za deň podania prihlášky na zapísaný dizajn spoločenstva
         na účely... článku 25 ods. 1 písm. d)“.

      7        Článok 52 ods. 1 nariadenia č. 6/2002 stanovuje, že „s výhradou článku 25 ods. 2, 3, 4 a 5, akákoľvek fyzická osoba alebo
         právnická osoba rovnako ako aj orgán na to splnomocnený môže [ÚHVT] predložiť návrh na výmaz zapísaného dizajnu spoločenstva“.

      8        Podľa článku 61 ods. 1 nariadenia č. 6/2002 „proti rozhodnutiam odvolacieho senátu o odvolaniach možno podať návrh [žalobu
         – neoficiálny preklad] na Súdny dvor“.

      9        Článok 62 prvá veta nariadenia č. 6/2002 stanovuje, že „v rozhodnutiach úradu sa uvedú dôvody, z ktorých rozhodnutia vychádzajú“.

      2.     Smernica 98/71/ES
      10      Článok 1 písm. a) smernice 98/71/ES Európskeho parlamentu a Rady z 13. októbra 1998 o právnej ochrane dizajnov (Ú. v. ES L 289,
         s. 28; Mim. vyd. 13/021, s. 120) stanovuje:

      „Na účely tejto smernice:
      a)      ‚dizajn‘ znamená vonkajšiu úpravu celého výrobku alebo jeho časti, ktorá vyplýva najmä zo znakov, ako sú hlavne línie, obrysy,
         farby, tvar, štruktúra a/alebo materiály samotného výrobku a/alebo jeho zdobenie.“

      11      Podľa článku 9 smernice 98/71:

      „1.      Rozsah ochrany, vyplývajúcej z práva k dizajnu zahŕňa akýkoľvek dizajn, ktorý u informovaného užívateľa nevyvoláva odlišný
         celkový dojem.

      2.      Pri posudzovaní rozsahu ochrany sa berie do úvahy stupeň voľnosti pôvodcu dizajnu pri jeho vytváraní.“
       Okolnosti predchádzajúce sporu
      12      Vedľajší účastník konania, PepsiCo, Inc., podal 9. septembra 2003 na Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky
         a vzory) (ÚHVT) prihlášku dizajnu Spoločenstva podľa nariadenia č. 6/2002. Pri podaní prihlášky bolo uplatnené právo prednosti
         pre španielsky dizajn č. 157156, ktorého prihláška bola podaná 23. júla 2003 a uverejnená 16. novembra 2003.

      13      Dizajn Spoločenstva bol zapísaný pod číslom 74463‑0001 pre tieto výrobky: „Reklamné výrobky na hry“. Tento dizajn je zobrazený
         takto:

      14      Žalobkyňa Grupo Promer Mon Graphic, SA, podala 4. februára 2004 návrh na výmaz dizajnu č. 74463‑0001 (ďalej len „napadnutý
         dizajn“) podľa článku 52 nariadenia č. 6/2002.

      15      Návrh na výmaz sa opieral o dizajn Spoločenstva zapísaný pod číslom 53186‑0001 (ďalej len „skorší dizajn“), ktorého prihláška
         bola podaná 17. júla 2003 a pri ktorom bolo uplatnené právo prednosti na španielsky dizajn č. 157098, ktorého prihláška bola
         podaná 8. júla 2003 a uverejnená 1. novembra 2003. Skorší dizajn je zapísaný pre tento výrobok: „Kovové disky na hry“. Tento
         dizajn je zobrazený takto:

      16      Dôvody uvedené na podporu návrhu na výmaz sa zakladali na neexistencii novosti a osobitného charakteru napadnutého dizajnu
         v zmysle článku 25 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 6/2002, ako aj na existencii skoršieho práva v zmysle článku 25 ods. 1 písm. d)
         uvedeného nariadenia.

      17      Dňa 20. júna 2005 odbor výmazov ÚHVT rozhodol o výmaze napadnutého dizajnu na základe článku 25 ods. 1 písm. d) nariadenia
         č. 6/2002.

      18      Dňa 18. augusta 2005 vedľajší účastník konania podal proti rozhodnutiu odboru výmazov odvolanie na ÚHVT podľa článkov 55 až
         60 nariadenia č. 6/2002.

      19      Rozhodnutím z 27. októbra 2006 (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“) tretí odvolací senát ÚHVT zrušil rozhodnutie odboru výmazov
         a zamietol návrh na výmaz. Po tom, čo odvolací senát neprijal tvrdenie žalobkyne spočívajúce v zlej viere vedľajšieho účastníka
         konania, v podstate konštatoval, že napadnutý dizajn nebol v rozpore so skorším právom žalobkyne a že podmienky článku 25
         ods. 1 písm. d) nariadenia č. 6/2002 tak neboli splnené. Odvolací senát sa v tejto súvislosti domnieval, že výrobky, ktoré
         súvisia s napadnutým dizajnom, patria do osobitnej kategórie reklamných výrobkov, konkrétne „tazos“ alebo „rappers“, a preto
         bola voľnosť pôvodcu pri tvorbe týchto reklamných výrobkov „vážne obmedzená“. Odvolací senát z toho vyvodil, že odlišnosť
         profilu dotknutých dizajnov bola dostatočná, aby dospel k záveru, že u informovaného užívateľa vyvolávajú odlišný celkový
         dojem.

       Konanie a návrhy účastníkov konania
      20      Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

      –        zrušil napadnuté rozhodnutie,
      –        zaviazal ÚHVT a vedľajšieho účastníka konania na náhradu trov konania, ktoré jej vznikli v tomto konaní, ako aj v konaní pred
         tretím odvolacím senátom.

      21      ÚHVT a vedľajší účastník konania navrhujú, aby Všeobecný súd:

      –        zamietol žalobu,
      –        zaviazal žalobkyňu na náhradu trov konania.
       Právny stav
      1.     O dokumentoch po prvýkrát predložených Všeobecnému súdu
      22      ÚHVT a vedľajší účastník konania namietajú proti prípustnosti dokumentov nachádzajúcich sa v prílohách č. 6 až 9 žaloby, ktoré
         neboli predložené v štádiu konania predchádzajúceho tomuto konaniu. Dokument č. 6 obsahuje výpisy z internetovej stránky ÚHVT
         týkajúce sa dvoch zápisov dizajnov Spoločenstva uverejnených 9. marca 2004 a predstavujúcich šesťhranné hracie prvky. Dokument
         č. 7 je čiastočnou kópiou súkromnoprávnej zmluvy uzavretej medzi žalobkyňou a inou spoločnosťou. Dokument č. 8 je výpisom
         z internetovej stránky obsahujúcim informácie o „pogs“ a „tazos“ Dokument č. 9 je dokument, ktorý uvádza paletu výrobkov žalobkyne,
         konkrétne paletu „BEYBLADETM SPINNERS“.

      23      V odpovedi na otázku položenú Všeobecným súdom žalobkyňa potvrdila, že dokumenty č. 6 až 9 boli po prvýkrát predložené až
         jemu, pričom spresnila, že tieto dokumenty predložila v súvislosti s odôvodnením napadnutého rozhodnutia a jeho výrokom.

      24      Tieto dokumenty, ktoré boli po prvýkrát predložené až Všeobecnému súdu, nemožno zohľadniť. Podanie žaloby na Všeobecný súd
         totiž smeruje k preskúmaniu zákonnosti rozhodnutí odvolacích senátov ÚHVT podľa článku 61 nariadenia č. 6/2002 v tom zmysle,
         že úlohou Všeobecného súdu nie je opätovne skúmať skutkové okolnosti s prihliadnutím na nové predložené dokumenty. Vyššie
         uvedené dokumenty treba zamietnuť bez toho, aby sa skúmala ich dôkazná sila [pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok Súdu
         prvého stupňa z 24. novembra 2005, Sadas/ÚHVT – LTJ Diffusion (ARTHUR ET FELICIE), T‑346/04, Zb. s. II‑4891, bod 19 a tam
         citovanú judikatúru].

      25      Navyše toto stanovisko nemožno spochybniť tvrdením žalobkyne vysloveným na pojednávaní, že uvedené dokumenty predložila vzhľadom
         na obsah napadnutého rozhodnutia.

      2.     O veci samej
      26      Žalobkyňa uvádza tri žalobné dôvody založené po prvé na zlej viere vedľajšieho účastníka konania a zúženom výklade nariadenia
         č. 6/2002 v napadnutom rozhodnutí, po druhé na neexistencii novosti napadnutého dizajnu a po tretie na porušení článku 25
         ods. 1 písm. d) nariadenia č. 6/2002.

       O žalobnom dôvode založenom na zlej viere vedľajšieho účastníka konania a zúženom výklade nariadenia č. 6/2002
      27      Žalobkyňa spochybňuje napadnuté rozhodnutie v rozsahu, v akom odvolací senát urobil zúžený výklad nariadenia č. 6/2002, keď
         nezohľadnil zlú vieru vedľajšieho účastníka konania. Žalobkyňa v tomto smere poukazuje na „súkromné a dôverné“ „sprístupnenie“
         jej skoršieho dizajnu vedľajšiemu účastníkovi konania listom z 21. februára 2003 v rámci obchodných rokovaní a kópiu základných
         línií uvedeného dizajnu v napadnutom dizajne, ktorého prihláška bola podaná neskôr. Keďže deň zverejnenia skoršieho dizajnu
         verejnosti nie je veľmi dôležitý a z dôvodu neistých dátumov zverejnenia, je v predmetnej veci významná len otázka, či prihláška
         skoršieho dizajnu bola podaná pred napadnutým dizajnom a či je deň uplatnenia práva prednosti skorší.

      28      ÚHVT a vedľajší účastník konania namietajú proti tvrdeniam žalobkyne.

      29      Odvolací senát v bode 25 napadnutého rozhodnutia konštatoval, že tvrdenie spočívajúce na zlej viere majiteľa napadnutého dizajnu
         nie je relevantné, keďže otázkou nebolo, či dotknutý dizajn bol prevzatý v druhom dizajne, ale či vyvolávajú rovnaký celkový
         dojem.

      30      Všeobecný súd uvádza, že článok 25 ods. 1 nariadenia č. 6/2002 stanovuje zoznam dôvodov na výmaz dizajnu Spoločenstva. Tento
         zoznam treba považovať za taxatívne vymedzený, pretože dotknutý článok uvádza, že dizajn sa môže vymazať iba v prípadoch,
         ktoré stanovuje. Treba pritom konštatovať, že zlá viera majiteľa napadnutého dizajnu tam nie je uvedená.

      31      Okrem toho je potrebné pripomenúť, že žalobkyňa vo svojom návrhu na výmaz poukázala na neexistenciu novosti a osobitného charakteru
         napadnutého dizajnu v zmysle článku 25 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 6/2002, ako aj na existenciu skoršieho práva v zmysle
         článku 25 ods. 1 písm. d) tohto nariadenia. Je preto potrebné konštatovať, že v rámci preskúmania týchto dôvodov na výmaz
         nie je údajná zlá viera vedľajšieho účastníka konania relevantná, pretože tu nejde o posudzovanie správania majiteľa napadnutého
         dizajnu.

      32      Napokon deň sprístupnenia napadnutého dizajnu verejnosti uvedený na podporu návrhu na výmaz je jednou z podmienok na uplatnenie
         článku 25 ods. 1 písm. b) a d) nariadenia č. 6/2002, čo je v rozpore s tvrdeniami žalobkyne. Žalobkyňa pritom uvádza, že skorší
         dizajn bol „súkromne a dôverne“ „sprístupnený“ vedľajšiemu účastníkovi konania listom z 21. februára 2003 a sprístupnený verejnosti
         1. novembra 2003. Je preto potrebné konštatovať, že uvedený dizajn nebol verejnosti sprístupnený 21. februára 2003 a že toto
         „sprístupnenie“ nemožno uviesť na účely uplatnenia článku 25 ods. 1 písm. b a d) nariadenia č. 6/2002.

      33      Žalobný dôvod založený na zlej viere vedľajšieho účastníka konania a zúženom výklade nariadenia č. 6/2002 treba preto zamietnuť.

      34      Ďalej treba preskúmať žalobný dôvod založený na porušení článku 25 ods. 1 písm. d) nariadenia č. 6/2002.

       O žalobnom dôvode založenom na porušení článku 25 ods. 1 písm. d) nariadenia č. 6/2002
       Tvrdenia účastníkov konania
      35      Po prvé žalobkyňa tvrdí, že „tazos“ alebo „rappers“ nie sú samy osebe kategóriou výrobkov, ale patria do kategórie reklamných
         výrobkov na hry. Žalobkyňa odvolaciemu senátu vytýka, že v bodoch 16 až 18 napadnutého rozhodnutia sa odvoláva na výrobky
         známe ako „tazos“, „pogs“ alebo „rappers“, ako keby išlo o zhodné výrobky a že konštatoval, že slovo „tazos“ je španielskym
         prekladom anglického výrazu „rappers“. Výrobky „pogs“ pochádzajúce z 20. rokov sú však dvojrozmerné veľmi ploché prvky z kartónu,
         s ktorými je veľmi ťažké pohybovať alebo ich otáčať. Naopak „rappers“ majú kovový povrch, ktorý umožňuje veľmi ľahko s nimi
         pohybovať a otáčať ich. Ich stredná časť a kovové prevedenie ich robí veľmi odlišnými od „pogs“ alebo „tazos“ vytvorených
         v rokoch 1994 – 1998 a umožňujú odlišne sa s nimi hrať.

      36      Po druhé žalobkyňa odvolávajúc sa na kategóriu reklamných výrobkov na hry, spochybňuje posúdenie uvedené v bode 20 napadnutého
         rozhodnutia, podľa ktorého bola voľnosť pôvodcu napadnutého dizajnu pri jeho tvorbe „vážne obmedzená“.

      37      Po tretie informovaným užívateľom je dieťa vo veku približne 5 až 10 rokov, a nie riaditeľ marketingu, ako bolo uvedené v bode
         16 napadnutého rozhodnutia. Tento riaditeľ marketingu v potravinovom priemysle nie je konečným užívateľom a jeho úroveň odborných
         znalostí je vyššia ako u jednoduchého užívateľa.

      38      Po štvrté dotknutý dizajn vyvoláva rovnaký celkový dojem, pretože v rozpore s analýzou uvedenou v bodoch 22 až 24 napadnutého
         rozhodnutia nie sú odlišnosti profilu dotknutých dizajnov zjavné, pričom ich rozpoznanie si vyžaduje osobitnú pozornosť a pozorné
         skúmanie disku. Žalobkyňa pochybuje, že by malé dieťa veľmi pozorne skúmalo profil týchto dizajnov a zistilo medzi nimi rozdiely.

      39      ÚHVT po prvé tvrdí, že účastníkom konania prislúcha, aby poskytli informácie o konkrétnej povahe dotknutého výrobku, osobitostiach
         dotknutého trhu a vnímanie dizajnov na tomto trhu informovaným užívateľom. Pred odvolacím senátom žalobkyňa pritom uviedla
         informácie o dotknutom výrobku a „malo byť hneď jasné“, že „pogs“ predstavujú osobitnú kategóriu výrobkov, ktoré majú svoj
         vlastný trh a ktorých osobitný spôsob používania má vplyv na tvar a vlastnosti. ÚHVT, poukazujúc na bod 17 napadnutého rozhodnutia
         tvrdí, že vedľajší účastník konania tak preukázal, že informovaný užívateľ poznal okrúhle a ploché hračky, ktoré sa prípadne
         distribuujú ako reklamné výrobky osobitne v potravinárskom odvetví.

      40      Po druhé ÚHVT pripomína, že podľa bodu 20 napadnutého rozhodnutia všetky „pogs“, ktoré poskytli účastníci konania odvolaciemu
         senátu, predstavujú plochý disk z plastu alebo kartónu s vytlačenými obrázkami, ktorých stredná nadvihnutá časť vydáva pri
         stlačení strednej časti „pog“ zvuk. ÚHVT dodáva, že táto stredná nadvihnutá časť disku musí byť kovová, aby mohla vydávať
         zvuk, že umožňuje zvýšiť jeho schopnosť otočiť sa, aby sa tak vniesol do hry prvok náhody a že jeho tvar musí byť jednoduchý,
         aby sa nezničil obrázok pokrývajúci „pogs“. Z dôvodu bezpečnosti musia byť okraje zaoblené a nadvihnutá stredná časť nemôže
         byť vyššia ako okraje, aby sa „pogs“ dali na seba ukladať. Preto konštatovanie odvolacieho senátu, že voľnosť pôvodcu bola
         obmedzená z dôvodu týchto požiadaviek, je neodôvodnené. Napokon ÚHVT dodáva, že záver prijatý v bode 24 napadnutého rozhodnutia
         je dôvodný v tom prípade, ak Všeobecný súd potvrdí, že v deň vzniku práva prednosti skoršieho dizajnu informovaný užívateľ
         očakával, že výrobok, akým je „pog“ alebo každý iný výrobok tejto osobitnej kategórie výrobkov, bude mať tvar disku, pretože
         taká bola norma dotknutého priemyselného odvetvia.

      41      Po tretie informovaný užívateľ musí byť informovaný, teda obozretný a musí niečo vedieť o predošlých dizajnoch, ako aj o trendoch
         týkajúcich sa výrobku na dotknutom trhu. Nemôže však byť ani pôvodcom ani výrobcom dotknutého výrobku. Musí mať hlavne možnosť
         priamo porovnať dotknuté dizajny. ÚHVT na odpoveď na tvrdenie žalobkyne uvádza, že v predmetnej veci aj dieťa vo veku 5 až
         10 rokov bude rovnako pozorné, ak nie viac ako ktorákoľvek kategória dospelých.

      42      Po štvrté podľa ÚHVT žalobkyňa súhlasí s analýzou prijatou v bodoch 22 a 23 napadnutého rozhodnutia, podľa ktorej sa musí
         porovnanie dizajnov obmedziť na grafické prevedenie. Skutočnosť, že dotknuté dizajny sa majú použiť na kovové disky, nie je
         relevantná z dôvodu neexistencie takéhoto spresnenia pri zápise. Napadnuté rozhodnutie poukazuje na odlišnosť profilov, pretože
         pohľad z vrchu neumožňuje vidieť tvar dotknutých dizajnov. Vzhľadom na mieru voľnosti pôvodcu aj relatívne malé odlišnosti
         postačujú na vytvorenie odlišného celkového dojmu. Dotknuté dizajny pritom predstavujú odlišnosti týkajúce sa dvoch hlavných
         aspektov, ktoré odrážajú voľnosť pôvodcu, t. j. výber motívu zdobiaceho strednú časť „pogs“ a jeho umiestnenie na tejto nadvihnutej
         časti.

      43      Podľa vedľajšieho účastníka konania po prvé „tazos“ alebo „rappers“ predstavujú osobitnú kategóriu reklamných výrobkov, medzi
         ktoré patria kovové „tazos“ alebo „rappers“. Vedľajší účastník konania uvádza tieto výrobky na trh už viac ako desať rokov.
         Navyše kovový charakter nie je relevantný, pretože má funkčnú povahu.

      44      Po druhé všetky vzorky „tazos“ alebo „rappers“ predložené účastníkmi konania pred ÚHVT preukazujú, že výrobky, ktoré žalobkyňa
         a vedľajší účastník konania uvádzajú trh, sú ploché, majú okrúhly tvar so zaobleným okrajom a sú obtiahnuté farebným obrázkom.
         Stupeň voľnosti pôvodcu je pri dotknutých výrobkoch teda veľmi malý a malé detaily postačujú na vytvorenie odlišného celkového
         dojmu.

      45      Po tretie pokiaľ ide o informovaného užívateľa, či už je to dieťa alebo riaditeľ marketingu, je dôležité, aby bol informovaný
         o fenoméne „tazos“ alebo „rappers“, ako to odvolací senát uvádza v bodoch 17 a 19 napadnutého rozhodnutia. Keďže uvedený užívateľ
         je schopný rozlíšiť všetky malé odlišnosti medzi rôznymi druhmi „tazos“ alebo „rappers“, ktoré sa odkláňajú od normy, reklamné
         spoločnosti ich na trhu ponúkajú v stále dokonalejšej podobe.

      46      Po štvrté dotknuté dizajny vyvolávajú odlišný celkový dojem, ako to odvolací senát uviedol v bodoch 21 až 26 napadnutého rozhodnutia.
         Nadvihnuté strany dotknutých dizajnov, konkrétne strany najviac viditeľné užívateľmi, majú podstatné odlišnosti, čo znamená,
         že tieto odlišnosti nemožno považovať za zanedbateľné, o to viac u informovaného užívateľa.

       Posúdenie Všeobecným súdom
      47      Podľa článku 25 ods. 1 písm. d) nariadenia č. 6/2002 dizajn Spoločenstva možno vymazať, ak je v rozpore so skorším dizajnom,
         ktorý bol sprístupnený verejnosti po dni podania prihlášky, alebo, ak sa požaduje právo prednosti, po dni vzniku práva prednosti
         dizajnu Spoločenstva, a ktorý je chránený odo dňa, ktorý predchádza spomínanému dňu zapísaným dizajnom Spoločenstva alebo
         prihláškou o takýto dizajn, alebo zapísaným právom na dizajn členského štátu alebo prihláškou o takéto právo.

      48      Keďže pojem rozpor ako taký nie je v nariadení č. 6/2002 definovaný, je potrebné ho spresniť. Odvolací senát v bodoch 14 a 15
         napadnutého rozhodnutia usúdil, rovnako ako odbor výmazov, že rozpor medzi dvoma dizajnmi vzniká, keď u informovaného užívateľa
         vyvolávajú rovnaký celkový dojem a že v tejto súvislosti bolo potrebné prihliadať na stupeň voľnosti pôvodcu napadnutého dizajnu
         pri jeho vytváraní.

      49      Na účely výkladu článku 25 ods. 1 písm. d) nariadenia č. 6/2002 je potrebné pripomenúť, že podľa článku 10 nariadenia č. 6/2002,
         pokiaľ ide o dizajn Spoločenstva, a podľa článku 9 smernice 98/71, pokiaľ ide o dizajn zapísaný v členskom štáte, ochrana,
         ktorú poskytuje dizajn, sa vzťahuje na všetky dizajny, ktoré u informovaného užívateľa nevyvolávajú odlišný celkový dojem
         a že na posúdenie tejto ochrany treba zohľadniť stupeň voľnosti pôvodcu napadnutého dizajnu pri jeho vytváraní.

      50      V tejto súvislosti je potrebné v prvom rade uviesť, že znenie článku 10 ods. 1 nariadenia č. 6/2002, ako aj znenie článku
         9 ods. 1 smernice 98/71 vo väčšine jazykových verzií uvádza, že ide o „odlišný celkový dojem“. Dve jazykové verzie (t. j.
         francúzska a rumunská verzia), pokiaľ ide o článok 10 nariadenia č. 6/2002, jedna jazyková verzia (konkrétne francúzska verzia),
         pokiaľ ide o článok 9 smernice 98/71, stanovujú, že ide o „odlišný celkový vizuálny dojem“. Keďže ale dizajn podľa článku
         3 písm. a) nariadenia č. 6/2002 a článku 1 písm. a) smernice 98/71 znamená len vonkajšiu úpravu celku alebo časti výrobku,
         je potrebné konštatovať, že celkový dojem, na ktorý odkazuje článok 10 ods. 1 nariadenia č. 6/2002, ako aj článok 9 ods. 1
         smernice 98/71, môže byť len vizuálny. Z tohto dôvodu rozdielne znenie jednotlivých jazykových verzií nedáva v tomto smere
         tomuto ustanoveniu odlišný význam.

      51      Napokon z článku 10 ods. 2 nariadenia č. 6/2002 a článku 9 ods. 2 smernice 98/71 vyplýva, že na posúdenie toho, či dizajn
         je v rozpore so skorším dizajnom, treba zohľadniť stupeň voľnosti pôvodcu dizajnu pri jeho vytváraní.

      52      Článok 25 ods. 1 písm. d) nariadenia č. 6/2002 treba preto vykladať v tom zmysle, že dizajn Spoločenstva je v rozpore so skorším
         dizajnom, keď s prihliadnutím na stupeň voľnosti pôvodcu uvedeného dizajnu Spoločenstva pri jeho vytváraní nevyvoláva u informovaného
         užívateľa celkový dojem odlišný od dojmu, ktorý vyvoláva uvedený skorší dizajn. Odvolací senát mohol teda oprávnene prijať
         takýto výklad.

      53      Je potrebné uviesť, že tento výklad článku 25 ods. 1 písm. d) nariadenia č. 6/2002 je jediným možným výkladom, ktorým možno
         zabezpečiť ochranu práv majiteľa dizajnu, na ktorý sa vzťahuje prednosť, ako je tá, ktorá je opísaná v tomto ustanovení, voči
         akémukoľvek zásahu do uvedeného dizajnu prostredníctvom koexistencie neskoršieho dizajnu Spoločenstva, ktorý u informovaného
         užívateľa vyvoláva rovnaký celkový dojem. Pokiaľ by sa totiž článok 25 ods. 1 písm. d) nariadenia č. 6/2002 nevykladal takýmto
         spôsobom, majiteľ skoršieho práva by nemal možnosť domáhať sa výmazu tohto neskoršieho dizajnu Spoločenstva a bol by pozbavený
         účinnej ochrany, ktorú mu priznáva jeho dizajn v súlade s článkom 10 nariadenia č. 6/2002 alebo článkom 9 smernice 98/71.

      –       O výrobku, v ktorom má byť dizajn stelesnený, alebo na ktorom má byť použitý
      54      Žalobkyňa spochybňuje napadnuté rozhodnutie v rozsahu, v akom odvolací senát definoval kategóriu výrobkov, ktorých sa týka
         dotknutý dizajn, ako kategóriu „pogs“, „rappers“ alebo „tazos“, hoci tieto výrobky nepredstavujú jednotnú kategóriu výrobkov.
         Podľa žalobkyne odvolací senát mal zohľadniť kategóriu reklamných výrobkov na hry.

      55      V tejto súvislosti treba uviesť, že podľa článku 3 písm. a) nariadenia č. 6/2002 v prípade dizajnu, ktorý predstavuje vonkajšiu
         úpravu výrobku, musí v zmysle článku 36 ods. 2 uvedeného nariadenia prihláška dizajnu Spoločenstva obsahovať určenie výrobku,
         v ktorom má byť dizajn stelesnený alebo na ktorom má byť použitý. Treba však spresniť, že hoci je identifikácia týchto výrobkov
         v prihláške dizajnu povinná, táto informácia nemá podľa článku 36 ods. 6 nariadenia č. 6/2002 vplyv na rozsah ochrany dizajnu
         ako takého.

      56      Z článku 36 ods. 6 nariadenia č. 6/2002 preto vyplýva, že na určenie výrobku, v ktorom má byť dizajn stelesnený alebo na ktorom
         má byť použitý, je potrebné prihliadať na údaj o týchto skutočnostiach uvedený v prihláške, ako aj prípadne na samotný dizajn
         v rozsahu, v akom spresňuje povahu výrobku, jeho určenie alebo jeho funkciu. Zohľadnenie samotného dizajnu totiž umožní identifikovať
         výrobok v širšej kategórii výrobkov uvedenej v prihláške, a tým účinne vymedziť informovaného užívateľa a stupeň voľnosti
         pôvodcu dizajnu pri jeho vytváraní.

      57      Treba pripomenúť, že v bodoch 16 a 20 napadnutého rozhodnutia odvolací senát usúdil, že výrobky, v ktorých má byť dizajn stelesnený,
         alebo na ktorých má byť použitý, sa nazývali po anglicky „pogs“ alebo „rappers“, alebo po španielsky „tazos“, zatiaľ čo odbor
         výmazov zohľadnil kategóriu reklamných výrobkov na hry.

      58      V predmetnej veci bol dotknutý dizajn zapísaný pre tieto výrobky: „Reklamné výrobky na hry“.

      59      Aj keď sa účastníci konania zhodujú, že napadnutý dizajn sa má použiť na reklamné výrobky na hry ako skorší dizajn, samotné
         preskúmanie uvedeného dizajnu ukazuje, že ide o osobitnú kategóriu reklamných výrobkov na hry. Navyše ako uviedol odvolací
         senát v bode 17 napadnutého rozhodnutia, vedľajší účastník konania predložil odvolaciemu senátu údaje týkajúce sa dotknutých
         výrobkov, osobitne údaje týkajúce sa „tazos“, ktoré uvádza na trh od roku 1995. Odvolací senát mohol teda právoplatne konštatovať,
         že vedľajší účastník konania umožnil presne určiť povahu a funkciu výrobkov, ktoré sú prvkami hier známych pod názvom „pogs“,
         „rappers“ alebo „tazos“. Navyše v bode 16 napadnutého rozhodnutia odvolací senát spresnil, že uvedené osobitné reklamné výrobky
         na hry sú určené malým deťom a všeobecne slúžia na zabezpečenie reklamy sušienok alebo pochúťok zo zemiakov, čo účastníci
         konania nespochybňujú.

      60      Je preto potrebné na záver konštatovať, že odvolací senát správne usúdil, že dotknutý výrobok patril v rámci širšej kategórie
         reklamných výrobkov na hry do osobitnej kategórie, ktorou sú prvky hier známych pod názvom „pogs“, „rappers“ alebo „tazos“.

      –       O informovanom užívateľovi
      61      Žalobkyňa spochybňuje napadnuté rozhodnutie v rozsahu, v akom odvolací senát konštatoval, že informovaným užívateľom mohol
         byť tiež riaditeľ marketingu, hoci v predmetnej veci by malo ísť o dieťa vo veku približne 5 až 10 rokov.

      62      Pokiaľ ide o informovaného užívateľa, je potrebné sa domnievať, že nie je ani výrobcom, ani predávajúcim výrobkov, v ktorých
         majú byť dotknuté dizajny stelesnené, alebo na ktorých majú byť použité. Informovaný užívateľ je osobitne obozretný a má určitú
         znalosť o doterajšom stave umenia, t. j. o predošlých dizajnoch týkajúcich sa dotknutých výrobkov, ktoré boli sprístupnené
         ku dňu podania prihlášky napadnutého dizajnu alebo prípadne ku dňu uplatňovaného práva prednosti.

      63      V tejto súvislosti treba konštatovať, že hoci odvolací senát presne neurčil informovaného užívateľa v predmetnej veci, v rozpore
         s tvrdeniami žalobkyne nevylúčil, že by mohlo ísť o dieťa vo veku približne 5 až 10 rokov.

      64      Odvolací senát teda v bodoch 16 a 17 napadnutého rozhodnutia správne usúdil, že informovaným užívateľom by mohlo byť dieťa
         vo veku približne 5 až 10 rokov alebo riaditeľ marketingu spoločnosti, ktorá zhotovuje výrobky, ktorých reklama je zabezpečená
         ponukou „pogs“, „rappers“ alebo „tazos“. Z definície informovaného užívateľa, tak ako bola spresnená v bode 62 vyššie, vyplýva,
         že vzhľadom na to, že výrobkami v predmetnej veci, na ktorých má byť dotknutý dizajn použitý, sú „pogs“, „rappers“ alebo „tazos“,
         je potrebné konštatovať, že informovaný užívateľ má určitú znalosť o doterajšom stave umenia, pokiaľ ide o tieto výrobky.
         Navyše pokiaľ ide o prvky hier určené konkrétne deťom, uvedeným užívateľom môže byť, ako to odvolací senát uviedol v napadnutom
         rozhodnutí, dieťa vo veku približne 5 až 10 rokov, čo ÚHVT ani vedľajší účastník konania nespochybňujú. Pokiaľ však ide o reklamné
         výrobky, v predmetnej veci by mohol byť informovaným užívateľom tiež riaditeľ marketingu spoločnosti, ktorá používa tento
         druh výrobku na reklamu svojich vlastných výrobkov.

      65      Ako odvolací senát zdôraznil v bodoch 16 a 17 napadnutého rozhodnutia, bez ohľadu, či informovaným užívateľom bude dieťa vo
         veku približne 5 až 10 rokov alebo riaditeľ marketingu spoločnosti zhotovujúcej výrobky, ktorých reklama je zabezpečená ponukou
         „pogs“, „rappers“ alebo „tazos“, je dôležité, že tieto dve kategórie osôb poznajú fenomén „rappers“.

      –       Stupeň voľnosti pôvodcu
      66      Vychádzajúc zo skutočnosti, že napadnutý dizajn sa vzťahuje na všeobecnú kategóriu reklamných výrobkov, žalobkyňa spochybňuje
         napadnuté rozhodnutie v rozsahu, v akom odvolací senát v jeho bode 20 dospel k záveru, že voľnosť pôvodcu bola v predmetnej
         veci „vážne obmedzená“.

      67      V tejto súvislosti je potrebné uviesť, že stupeň voľnosti pôvodcu dizajnu pri jeho vytváraní sa určuje najmä podľa obmedzení
         spojených so znakmi v súvislosti s technickým fungovaním výrobku alebo časti výrobku alebo aj s právnymi ustanoveniami uplatňujúcimi
         sa na výrobok. Tieto obmedzenia vedú k ustáleniu niektorých znakov, ktoré sa tak stali spoločnými pre dizajny, ktoré sa majú
         použiť na dotknutý výrobok.

      68      Odvolací senát v bode 18 napadnutého rozhodnutia uviedol, že preskúmané „rappers“ alebo „tazos“ predstavovali v predmetnej
         veci malé ploché alebo jemne vypuklé disky, ktoré môžu byť z plastu alebo kovu. Odvolací senát v bode 20 uvedeného rozhodnutia
         z toho vyvodil, že voľnosť, ktorú mal pôvodca poverený vytvorením tohto výrobku, bola „vážne obmedzená“, pretože pre tento
         druh výrobku „predloha predstavuje malý plochý alebo takmer plochý disk, na ktorý sa majú vytlačiť farebné obrázky [a] disk
         je často smerom do stredu vypuklý tak, že vydá zvuk, keď dieťa stlačí tento stred disku“, pričom spresnil, že „‚rapper‘, ktorý
         nemá tieto znaky má málu šancu, že bude prijatý na trhu“.

      69      V tejto súvislosti treba konštatovať, že „pogs“, „rappers“ alebo „tazos“ majú okrúhly tvar a že ku dňu podania prihlášky napadnutého
         dizajnu, v tomto prípade ku dňu uplatnenia práva prednosti pre uvedený dizajn, „pogs“, „rappers“ alebo „tazos“ mali tieto
         spoločné znaky tak, ako sú opísané v bodoch 18 a 20 napadnutého rozhodnutia a pripomenuté v bode 68 vyššie, ktoré musel pôvodca
         zohľadniť. Navyše účastníci konania toto konštatovanie nespochybňujú.

      70      Preto je potrebné konštatovať, že odvolací senát v napadnutom rozhodnutí správne usúdil, že ku dňu uplatnenia práva prednosti
         pre napadnutý dizajn bola voľnosť pôvodcu „vážne obmedzená“ v rozsahu, v akom tento pôvodca musel tieto spoločné znaky zahrnúť
         do dizajnu určeného pre dotknutý výrobok. Navyše, ako to zdôraznil aj odvolací senát v bode 20 napadnutého rozhodnutia, voľnosť
         pôvodcu bola tiež obmedzená nevyhnutnosťou, že ide o lacný tovar, pričom musí zodpovedať bezpečnostným normám týkajúcim sa
         detí a musí byť súčasťou výrobkov, ktorých reklamu zaručuje.

      –       O celkovom dojme, ktorý u informovaného užívateľa vyvolávajú dotknuté dizajny
      71      Žalobkyňa namieta proti záveru prijatému odvolacím senátom v napadnutom rozhodnutí, podľa ktorého dotknuté dizajny vyvolávajú
         u informovaného užívateľa celkový odlišný dojem.

      72      V rámci konkrétneho posúdenia celkového dojmu dotknutých dizajnov vyvolaného u informovaného užívateľa, ktorý má určitú znalosť
         o doterajšom stave umenia, je potrebné zohľadniť stupeň voľnosti pôvodcu dizajnu pri jeho vytváraní. Preto v prípade, keď
         sa podobnosti medzi dotknutými dizajnmi týkajú spoločných znakov opísaných v bode 67 vyššie, ako to uviedol aj odvolací senát
         v bode 19 napadnutého rozhodnutia, budú tieto podobnosti len málo relevantné pre celkový dojem, ktorý dotknuté dizajny vyvolávajú
         u informovaného užívateľa. Navyše čím je voľnosť pôvodcu dotknutého dizajnu pri jeho vytváraní obmedzenejšia, tým viac môžu
         menšie odlišnosti medzi dotknutými dizajnmi postačovať na to, aby u informovaného užívateľa vyvolali celkový odlišný dojem.

      73      Ako bolo teda v bode 68 vyššie pripomenuté, po tom, čo boli v bodoch 18 a 20 napadnutého rozhodnutia určené obmedzenia, ktoré
         mal pôvodca dizajnu pri jeho vytváraní, odvolací senát konštatoval, že voľnosť pôvodcu bola v predmetnej veci „vážne obmedzená“.

      74      V bode 19 napadnutého rozhodnutia odvolací senát tiež spresnil, pokiaľ ide o posúdenie celkového dojmu, ktorý u informovaného
         užívateľa vyvolávajú dotknuté dizajny, že tento užívateľ automaticky vylúči prvky, „ktoré sú úplne bežné a spoločné pre všetky
         druhy dotknutého výrobku“ a upriami svoju pozornosť na vlastnosti, „ktoré sú rozhodujúce alebo odlišné od normy“.

      75      Ďalej odvolací senát predtým, ako dospel k záveru „o rozdieloch medzi obrysmi nadvihnutej časti v strede disku“, v bodoch
         21 až 24 napadnutého rozhodnutia porovnal dotknuté dizajny tak, že najprv opísal skorší, potom napadnutý dizajn. Odvolací
         senát z toho v bode 24 uvedeného rozhodnutia vyvodil, že vzhľadom na obmedzený stupeň voľnosti pôvodcu dotknutého dizajnu
         pri jeho vytváraní tento rozdiel profilu postačuje na to, aby sa dospelo k záveru, že tento dizajn vyvoláva u informovaného
         užívateľa celkový odlišný dojem.

      76      S prihliadnutím na kritériá uvedené v bode 72 vyššie treba porovnať dotknuté dizajny tak, že zohľadňujúc stupeň voľnosti pôvodcu
         dotknutého dizajnu pri jeho vytváraní sa preskúmajú ich podobnosti a ich odlišnosti s cieľom určiť, či odvolací senát mohol
         správne dospieť k záveru, že tieto dizajny vytvárajú u informovaného užívateľa celkový odlišný dojem.

      77      Pokiaľ ide o podobnosti medzi dotknutými dizajnmi, odvolací senát po prvé v bode 22 napadnutého rozhodnutia uviedol, že obidva
         dizajny predstavujú takmer plochý disk. Ja však potrebné konštatovať, ako uviedol aj odvolací senát v bodoch 18 a 20 napadnutého
         rozhodnutia, že v súvislosti so spoločným znakom dizajnov týkajúcich sa výrobkov typu dotknutého výrobku v deň uplatnenia
         práva prednosti pre napadnutý dizajn si informovaný užívateľ túto podobnosť pri celkovom dojme dotknutých dizajnov nevšimne.

      78      Po druhé odvolací senát v bode 22 napadnutého rozhodnutia tiež uviedol, že obidva dotknuté dizajny obsahujú stredový kruh
         veľmi blízko k okraju, ktorý má vyvolávať dojem, že disk je zohnutý po celom okraji. Je potrebné pritom uviesť, že dotknuté
         dizajny možno použiť na disk vyrobený z kovu, proti čomu žalobkyňa a vedľajší účastník konania nenamietajú. Keďže je výrobok
         určený najmä deťom, tento zohnutý okraj môže pre pôvodcu predstavovať obmedzenia spojené s bezpečnostnými požiadavkami, aby
         nešlo o ostré hrany, pokiaľ by bol výrobok zhotovený z kovu, dokonca z umelej hmoty alebo kartónu. Je preto potrebné konštatovať,
         že táto podobnosť medzi dotknutými dizajnmi, pokiaľ ide o jeden z ich znakov, ktorá by mohla pre pôvodcu predstavovať obmedzenie,
         nepritiahne pozornosť informovaného užívateľa.

      79      Po tretie obidva dotknuté dizajny obsahujú stredový kruh umiestnený približne v tretine vzdialenosti medzi okrajom a stredom
         disku. Odvolací senát v bode 22 napadnutého rozhodnutia poukázal na túto podobnosť, keď uviedol, že kruh má vyvolať dojem,
         že stredná časť je jemne nadvihnutá. Treba však konštatovať, že táto stredná časť mohla byť vymedzená iným tvarom ako kruhom.
         Dôkazom toho je, že z prihlášky napadnutého dizajnu, uvedenej v spise ÚHVT predloženom Všeobecnému súdu vyplýva, že napadnutý
         dizajn uplatňoval právo prednosti pre španielsky dizajn č. 157156, ktorý obsahuje tri varianty a že táto nadvihnutá stredná
         časť je v závislosti od variant vymedzená kruhom, trojuholníkom alebo šesťuholníkom. Navyše toto posúdenie nemožno spochybniť
         tvrdením ÚHVT vysloveným na pojednávaní, podľa ktorého na to, aby sa nezdeformoval obrázok, ktorý môže pokryť disk, je potrebné,
         aby bol tvar jednoduchý, pretože trojuholníkový, šesťuholníkový, dokonca štvorcový alebo oválny tvar namiesto okrúhleho tvaru,
         by obrázok nedeformovali. Okrem toho toto konštatovanie nemožno spochybniť ani tvrdením ÚHVT, podľa ktorého musí ísť o kruh,
         aby táto nadvihnutá stredná časť mohla byť vypuklá, pretože mohlo ísť aj o oválny tvar.

      80      Po štvrté dotknuté dizajny sa podobajú v rozsahu, v akom zahnutý okraj disku je nadvihnutý v porovnaní so stredovou časťou
         disku, ktorá sa nachádza medzi okrajom a nadvihnutou strednou časťou.

      81      Po piate dotknuté dizajny sa podobajú v konkrétnych rozmeroch nadvihnutej strednej časti a časti disku, nachádzajúcej sa medzi
         okrajom a nadvihnutou strednou časťou.

      82      Keďže pôvodca nepodliehal osobitným obmedzeniam, podobnosti uvedené v bodoch 79 až 81 vyššie sa týkajú prvkov, na ktoré sa
         vzťahuje voľnosť pôvodcu dotknutého dizajnu pri jeho vytváraní. Z toho vyplýva, že pritiahnu pozornosť informovaného užívateľa
         o to viac, že vyvýšené strany sú v predmetnej veci viditeľnejšie pre týchto užívateľov, čo uviedol aj samotný vedľajší účastník
         konania.

      83      Pokiaľ ide o odlišnosti medzi dotknutými dizajnmi, ako to uviedol aj odvolací senát v bode 23 napadnutého rozhodnutia, napadnutý
         dizajn obsahuje v porovnaní so skorším dizajnom z pohľadu zhora dva stredové kruhy navyše. Z profilu sa obidva dizajny odlišujú
         v tom, že napadnutý dizajn je vypuklejší. Je však potrebné konštatovať, že vzhľadom na to, že stupeň vypuklosti je veľmi malý
         vzhľadom na malú hrúbku samotných diskov, nie je ľahké pre informovaného užívateľa si ju všimnúť, najmä z pohľadu zhora, čo
         potvrdzujú takéto na trh skutočne uvádzané výrobky, ako sú tie uvedené v spise ÚHVT predloženom Všeobecnému súdu.

      84      Vzhľadom na podobnosti uvedené v bodoch 79 až 81 vyššie, treba konštatovať, že odlišnosti konštatované odvolacím senátom v bode
         23 napadnutého rozhodnutia (pozri bod 83 vyššie) nepostačujú na to, aby napadnutý dizajn vyvolal u informovaného užívateľa
         celkový dojem odlišný od dojmu, ktorý vyvoláva skorší dizajn.

      85      Zo všetkých uvedených úvah vyplýva, že odvolací senát v napadnutom rozhodnutí nesprávne dospel k záveru, že dotknuté dizajny
         vyvolávajú u informovaného užívateľa celkový odlišný dojem a že neboli v rozpore v zmysle článku 25 ods. 1 písm. d) nariadenia
         č. 6/2002. Z toho vyplýva, že napadnuté rozhodnutie bolo prijaté v rozpore s týmto ustanovením, a preto musí byť zrušené bez
         toho, aby bolo potrebné preskúmať posledný žalobný dôvod neplatnosti uvedený žalobkyňou.

       O trovách
      86      Podľa článku 87 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť
         trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Okrem toho podľa znenia toho istého ustanovenia, ak je viac účastníkov
         konania, ktorí nemali úspech, Súd prvého stupňa medzi nich rozdelí náhradu trov konania.

      87      Keďže ÚHVT a vedľajší účastník konania nemali vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ich na náhradu trov konania, ktoré
         vznikli žalobkyni v konaní pred Všeobecným súdom, v súlade s jej návrhmi.

      88      Okrem toho žalobkyňa navrhla zaviazať ÚHVT a vedľajšieho účastníka konania na náhradu trov konania vzniknutých v konaní pred
         odvolacím senátom. V tejto súvislosti treba pripomenúť, že v zmysle článku 136 ods. 2 rokovacieho poriadku náklady nevyhnutne
         vynaložené účastníkmi konania v súvislosti s konaním pred odvolacím senátom sa považujú za trovy konania, ktoré sa nahrádzajú.
         Keďže ÚHVT a vedľajší účastník konania nemali vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ich na náhradu trov konania, ktoré
         vznikli žalobkyni v konaní pred odvolacím senátom v súlade s jej návrhmi.

      Z týchto dôvodov
      VŠEOBECNÝ SÚD (piata komora)
      rozhodol a vyhlásil:
      1.      Rozhodnutie tretieho odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) z 27. októbra
            2006 (vec R 1001/2005‑3) sa zrušuje.
      2.      ÚHVT a PepsiCo, Inc., znášajú svoje vlastné trovy konania a sú povinní nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Grupo Promer
            Mon Graphic, SA, v konaní pred Všeobecným súdom.
      3.      ÚHVT a PepsiCo znášajú svoje vlastné trovy konania a sú povinní nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Grupo Promer Mon Graphic
            v konaní pred odvolacím senátom.

               Vilaras

               Prek

               Ciucă

         Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 18. marca 2010.
      Podpisy
      * Jazyk konania: angličtina.


Rozsudok Všeobecného súdu (štvrtá komora) z 15. októbra 2014.#Skysoft Computersysteme GmbH proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT).#Ochranná známka Spoločenstva – Námietkové konanie – Prihláška slovnej ochrannej známky Spoločenstva SKYSOFT – Skoršia slovná ochranná známka Spoločenstva SKY – Relatívny dôvod zamietnutia – Pravdepodobnosť zámeny – Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009.#Vec T‑262/13.


Rozsudok Súdu prvého stupňa (tretia rozšírená komora) z 30. septembra 2003. # Fiocchi munizioni SpA proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Žaloba na nečinnosť - Neprípustnosť. # Vec T-26/01.


title: Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 22. septembra 2016.#Microsoft Mobile Sales International Oy, predtým Nokia Italia SpA, a i. proti Ministero per i beni e le attività culturali (MiBAC) a i.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podala Consiglio di Stato.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Aproximácia právnych predpisov – Duševné vlastníctvo – Autorské právo a s ním súvisiace práva – Smernica 2001/29/ES – Výlučné právo rozmnožovania – Výnimky a obmedzenia – Článok 5 ods. 2 písm. b) – Výnimka pre rozmnoženinu na súkromné použitie – Primeraná kompenzácia – Uzavretie zmlúv podľa súkromného práva na určenie kritérií oslobodenia od platenia primeranej kompenzácie – Vrátenie poplatku, o ktoré môže požiadať len konečný používateľ.#Vec C-110/15.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (druhá komora)
      z 22. septembra 2016 (
            *1
         )
      „Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Aproximácia právnych predpisov — Duševné vlastníctvo — Autorské právo a s ním súvisiace práva — Smernica 2001/29/ES — Výlučné právo rozmnožovania — Výnimky a obmedzenia — Článok 5 ods. 2 písm. b) — Výnimka pre rozmnoženinu na súkromné použitie — Primeraná kompenzácia — Uzavretie zmlúv podľa súkromného práva na určenie kritérií oslobodenia od platenia primeranej kompenzácie — Vrátenie poplatku, o ktoré môže požiadať len konečný používateľ“
      Vo veci C‑110/15,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Consiglio di Stato (Štátna rada, Taliansko) zo 4. decembra 2014 a doručený Súdnemu dvoru 2. marca 2015, ktorý súvisí s konaním:

         Microsoft Mobile Sales International Oy, predtým Nokia Italia SpA,

         Hewlett‑Packard Italiana Srl,

         Telecom Italia SpA,

         Samsung Electronics Italia SpA,

         Dell SpA,

         Fastweb SpA,

         Sony Mobile Communications Italy SpA,

         Wind Telecomunicazioni SpA,

      proti

         Ministero per i beni e le attività culturali (MIBAC),

         Società italiana degli autori ed editori (SIAE),

         Istituto per la tutela dei diritti degli artisti interpreti esecutori (IMAIE), v likvidácii,

         Associazione nazionale industrie cinematografiche audiovisive e multimediali (ANICA),

         Associazione produttori televisivi (APT),

      za účasti:

         Assotelecomunicazioni (Asstel),

         Vodafone Omnitel NV,

         H3G SpA,

         Movimento Difesa del Cittadino,

         Assoutenti,

         Adiconsum,

         Cittadinanza Attiva,

         Altroconsumo,

      SÚDNY DVOR (druhá komora),
      v zložení: predseda druhej komory M. Ilešič (spravodajca), sudcovia C. Toader, A. Rosas, A. Prechal a E. Jarašiūnas,
      generálny advokát: N. Wahl,
      tajomník: L. Carrasco Marco, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 24. februára 2016,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               Microsoft Mobile Sales International Oy, v zastúpení: G. Cuonzo a Vincenzo Cerulli Irelli, avvocati,

               —

               Hewlett‑Packard Italiana Srl, v zastúpení: A. Clarizia a M. Quattrone, avvocati,

               —

               Telecom Italia SpA, v zastúpení: F. Lattanzi a E. Stajano, avvocati,

               —

               Samsung Electronics Italia SpA, v zastúpení: S. Cassamagnaghi, P. Todaro a E. Raffaelli, avvocati,

               —

               Dell SpA, v zastúpení: L. Mansani a F. Fusco, avvocati,

               —

               Sony Mobile Communications Italy SpA, v zastúpení: G. Cuonzo, Vincenzo a Vittorio Cerulli Irelli, avvocati,

               —

               Wind Telecomunicazioni SpA, v zastúpení: B. Caravita di Toritto, S. Fiorucci a R. Santi, avvocati,

               —

               Società italiana degli autori ed editori (SIAE), v zastúpení: M. Siragusa a M. Mandel, avvocati,

               —

               Assotelecomunicazioni (Asstel), v zastúpení: M. Libertini, avvocato,

               —

               Altroconsumo, v zastúpení: G. Scorza, D. Reccia a M. Salvati, avvocati,

               —

               talianska vláda, v zastúpení: G. Palmieri, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci A. Vitale a S. Fiorentino, avvocati dello Stato,

               —

               francúzska vláda, v zastúpení: D. Colas a D. Segoin, splnomocnení zástupcovia,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: V. Di Bucci a J. Samnadda, splnomocnení zástupcovia,

         po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 4. mája 2016,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 5 ods. 2 písm. b) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2001/29/ES z 22. mája 2001 o zosúladení niektorých aspektov autorských práv a s nimi súvisiacich práv v informačnej spoločnosti (Ú. v. ES L 167, 2001, s. 10; Mim. vyd. 17/001, s. 230).

               2

               Tento návrh bol podaný v rámci viacerých sporov medzi spoločnosťami, ktoré vyrábajú a predávajú najmä osobné počítače, napaľovačky, nosiče, mobilné telefóny a fotografické prístroje, na jednej strane a Ministero per i beni e le attività culturali e del turismo (ministerstvo kultúrneho dedičstva a kultúrnych aktivít, Taliansko, ďalej len „MiBAC“), Società italiana degli autori ed editori (Talianska spoločnosť autorov a vydavateľov, ďalej len „SIAE“), Istituto per la tutela dei diritti degli artisti interpreti esecutori (Inštitút na ochranu práv výkonných umelcov), v likvidácii, Associazione nazionale industrie cinematografiche audiovisive e multimediali (Národné združenie kinematografického, audiovizuálneho a multimediálneho priemyslu) a Associazione produttori televisivi (Združenie vysielateľov) na druhej strane vo veci „primeranej kompenzácie“, ktorá sa musí zaplatiť prostredníctvom SIAE autorom výsledkov tvorivej duševnej činnosti za vyhotovenie rozmnoženiny na súkromné použitie týchto diel.

         Právny rámec

         Právo Únie

               3

               Odôvodnenia 31, 35 a 38 smernice 2001/29 stanovujú:

                        „(31)

                        Je potrebné zabezpečiť primeranú rovnováhu práv a záujmov medzi rôznymi kategóriami nositeľov práv, ako aj medzi rôznymi kategóriami nositeľov práv a používateľmi predmetov ochrany. …

                  …

                        (35)

                        V niektorých prípadoch výnimiek alebo obmedzení musia byť nositelia práv primerane odškodnení, aby sa im dostatočne vynahradilo používanie ich chránených diel alebo iných predmetov ochrany. Keď sa stanovuje forma, podrobné úpravy a možná úroveň vhodnej kompenzácie, treba zohľadniť osobitné podmienky každého prípadu. Pri posudzovaní týchto podmienok je hodnotným kritériom možné poškodenie nositeľa práv vyplývajúce z daného aktu. …

                  …

                        (38)

                        Členské štáty musia mať možnosť poskytnúť výnimku alebo obmedzenie v súvislosti s právom rozmnožovania pre niektoré druhy rozmnožovania zvukového, vizuálneho a audiovizuálneho materiálu na súkromné použitie, ktoré sú doplnené vhodnou kompenzáciou. Sem môžu patriť úvodné alebo pokračujúce systémy odmeňovania ako kompenzácie za ujmu nositeľom práv. …“

               4

               Článok 2 smernice 2001/29 nazvaný „Právo rozmnožovania“ stanovuje:
               „Členské štáty ustanovia výlučné právo udeliť súhlas alebo zakázať priame alebo nepriame, dočasné alebo trvalé rozmnožovanie akýmkoľvek spôsobom a akoukoľvek formou, v celku alebo v časti:

                        a)

                        pre autorov k ich dielam;

                        b)

                        pre výkonných umelcov k záznamom ich výkonov;

                        c)

                        pre výrobcov zvukových záznamov k ich zvukovým záznamom;

                        d)

                        pre výrobcov prvých záznamov filmov k originálu a k rozmnoženinám ich filmov;

                        e)

                        pre vysielajúce organizácie k záznamom ich vysielaní, či už sú tieto vysielania prenášané po drôte alebo vzduchom vrátane káblov alebo satelitu.“

               5

               Článok 5 tejto smernice nazvaný „Výnimky a obmedzenia“ vo svojom odseku 2 písm. b) stanovuje:
               „Členské štáty môžu zabezpečiť výnimky alebo obmedzenia práva rozmnožovania ustanoveného v článku 2 v nasledujúcich prípadoch:
               …

                        b)

                        vo vzťahu k rozmnožovaniu na akomkoľvek médiu vykonanému fyzickou osobou pre súkromné použitie a s cieľom, ktorý nie je priamo ani nepriamo komerčný, za podmienky, že nositelia práv dostanú primeranú kompenzáciu, v ktorej sa zohľadní uplatnenie alebo neuplatnenie technologických opatrení uvedených v článku 6 na dotknuté dielo alebo predmet ochrany;

                  …“

         Talianske právo

               6

               Smernica 2001/29 bola prebratá do talianskeho právneho poriadku prostredníctvom decreto legislativo n. 68 – Attuazione della direttiva 2001/29/CE sull’armonizzazione di taluni aspetti del diritto d’autore e dei diritti connessi nella società dell’informazione (legislatívny dekrét č. 68, ktorým sa preberá smernica Európskeho parlamentu a Rady 2001/29/ES z 22. mája 2001 o zosúladení niektorých aspektov autorských práv a s nimi súvisiacich práv v informačnej spoločnosti), z 9. apríla 2003 (riadna príloha GURI č. 87, zo 14. apríla 2003), ktorým sa mení a dopĺňa legge n. 633 – Protezione del diritto d’autore e di altri diritti connessi al suo esercizio (zákon č. 633 o ochrane autorského práva a iných práv súvisiacich s jeho výkonom), z 22. apríla 1941 (ďalej len „LDA“), zavedením článkov 71e, 71f a 71g týkajúcich sa „vyhotovenia rozmnoženiny na súkromné použitie“ do tohto zákona.

               7

               Článok 71e ods. 1 LDA uvádza:
               „Rozmnoženinu zvukového alebo zvukovo obrazového záznamu na súkromné použitie na akomkoľvek nosiči môže fyzická osoba vyhotoviť pre výlučnú osobnú potrebu, ak tak koná bez cieľa dosiahnuť zisk a na účel, ktorý nie je priamo ani nepriamo obchodný, v súlade s technickými opatreniami uvedenými v článku 102c“.

               8

               Článok 71f LDA stanovuje:
               „1.   „Autori a výrobcovia zvukových záznamov, ako aj pôvodní výrobcovia audiovizuálnych diel, výkonní umelci a vykonávatelia a výrobcovia zvukovo obrazových záznamov vrátane ich právnych nástupcov majú právo na kompenzáciu za vyhotovovanie rozmnoženín zvukových a zvukovo obrazových záznamov na súkromné použitie podľa článku 71e. Táto kompenzácia pozostáva, pokiaľ ide o prístroje výhradne určené na analógové alebo digitálne nahrávanie zvukových záznamov alebo zvukovo obrazových záznamov, z percentuálneho podielu na konečnej cene platenej predajcovi, ktorý sa v prípade multifunkčných prístrojov a nosičov vypočíta z ceny prístrojov a nosičov, ktoré majú rovnocenné parametre ako vnútorné súčasti daných multifunkčných prístrojov a nosičov určené na vyhotovovanie záznamov alebo, ak to nie je možné, z pevnej sumy za každý jednotlivý prístroj. Pokiaľ ide o záznamové zvukové a zvukovo obrazové nosiče, akými sú analógové nosiče, digitálne nosiče, pevné alebo prenosné pamäťové nosiče určené na vyhotovovanie rozmnoženín zvukových záznamov alebo zvukovo obrazových záznamov, kompenzáciu tvorí suma, ktorá je úmerná schopnosti týchto nosičov vyhotovovať rozmnoženiny. V prípade systémov na vyhotovovanie videozáznamov na diaľku platí kompenzáciu uvedenú v tomto odseku osoba, ktorá poskytuje túto službu, a to vo výške zodpovedajúcej odplate, ktorú získa za poskytnutie predmetnej služby.
               2.   Kompenzácia podľa odseku 1 sa určuje v súlade s právnou úpravou [Únie] a v každom prípade so zreteľom na práva rozmnožovania prostredníctvom vyhlášky [MiBAC] prijatej do 31. decembra 2009 po prerokovaní s výborom podľa článku 190 a odvetvovými združeniami zastupujúcimi väčšinu výrobcov prístrojov a nosičov uvedených v odseku 1. Pri určovaní kompenzácie sa zohľadní, či boli použité technické opatrenia uvedené v článku 102c, a tiež odlišný vplyv vyhotovenia digitálnej rozmnoženiny v porovnaní s vyhotovením analógovej rozmnoženiny. Vyhláška sa aktualizuje každé tri roky.
               3.   Kompenzáciu platí výrobca prístrojov a nosičov uvedených v odseku 1 alebo ich dovozca na územie Talianskej republiky za predpokladu, že konajú s cieľom dosiahnuť zisk. Tieto osoby predložia [SIAE] každé tri mesiace vyhlásenia uvádzajúce počet predaných prístrojov a nosičov a výšku príslušných kompenzácií; tieto sumy sú zároveň povinné uhradiť. V prípade neuhradenia kompenzácie je za jeho úhradu spoločne a nerozdielne zodpovedný distribútor nahrávacích prístrojov a nosičov. …“

               9

               Článok 71g LDA stanovuje:
               „1.   Kompenzácia za záznamové zvukové prístroje a nosiče uvedená v článku 71f sa platí [SIAE], ktorá po odpočítaní svojich nákladov zabezpečí vyplatenie 50 % vybratých príspevkov autorom a nositeľom ich práv a 50 % výrobcom zvukových záznamov, a to aj prostredníctvom odvetvových združení zastupujúcich väčšinu výrobcov.
               2.   Výrobcovia zvukových záznamov zaplatia bezodkladne, ale v každom prípade najneskôr v lehote šiestich mesiacov 50 % náhrady, ktorá im bola poskytnutá podľa odseku 1, príslušným výkonným umelcom.
               3.   Kompenzácia za prístroje určené na nahrávanie zvukovo obrazových záznamov uvedená v článku 71f sa platí [SIAE], ktorá po odpočítaní svojich nákladov zabezpečí vyplatenie 30 % autorom a zvyšných 70 % rovnomerne rozdelí výrobcom pôvodným audiovizuálnych diel, výrobcom zvukovo obrazových záznamov a výkonným umelcom. 50 % kompenzácie vyplatenej výkonným umelcom sa použije na financovanie činností a cieľov uvedených v článku 7 ods. 2 zákona č. 93 z 5. februára 1992.“

               10

               V súlade s článkom 71f ods. 2 LDA prijala MiBAC 30. decembra 2009 decreto relativo alla determinazione del compenso per la riproduzione privata di fonogrammi e di videogrammi (vyhláška týkajúca sa určovania kompenzácie za vyhotovenie rozmnoženiny na súkromné požitie zvukových a zvukovo obrazových záznamov, ďalej len „dekrét z 30. decembra 2009“), ktorá sa skladá z jedného článku, podľa ktorého „technická príloha, ktorá tvorí integrálnu súčasť [tohto] dekrétu, stanovuje výšku kompenzácie za vyhotovenie rozmnoženiny na súkromné použitie zvukových a zvukovo obrazových záznamov podľa článku 71f [LDA]“.

               11

               Článok 2 technickej prílohy vyhlášky z 30. decembra 2009 (ďalej len „technická príloha“) stanovuje výšku kompenzácie za rozmnoženinu na súkromné použitie tým, že obsahuje zoznam 26 kategórií produktov a pri každej z nich uvádza výšku tejto kompenzácie.

               12

               Článok 4 technickej prílohy stanovuje:
               „1.   [SIAE] presadzuje protokoly s cieľom lepšie uplatňovať tieto ustanovenia, najmä na účely uplatnenia objektívnych alebo subjektívnych oslobodení, ako napríklad v prípadoch používania prístrojov alebo nosičov na podnikateľské účely či pre niektoré prístroje týkajúce sa videohier. Tieto protokoly sa prijímajú po dohode s osobami, ktoré sú povinné platiť kompenzáciu za vyhotovovanie rozmnoženín na súkromné použitie, alebo s ich odvetvovými združeniami.
               2.   Dohody uzavreté pred nadobudnutím účinnosti týchto ustanovení sú platné až do prijatia protokolov podľa odseku 1.“

         Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky

               13

               Žalobcovia vo veci samej vyrábajú a predávajú najmä osobné počítače, napaľovačky, nosiče, mobilné telefóny a fotografické prístroje.

               14

               Títo žalobcovia podali žaloby na Tribunale amministrativo regionale del Lazio (Regionálny správny súd Lazio, Taliansko) o zrušenie vyhlášky z 30. decembra 2009. Na podporu svojich žalôb tvrdili, že predmetná vnútroštátna právna úprava je v rozpore s právom Únie, najmä z dôvodu podriadenia povinnosti zaplatiť náhradu odmeny za vyhotovenie rozmnoženiny na súkromné použitie osôb, ktorých činnosť spočíva v zjavne iných účeloch ako vyhovovaní rozmnoženín na súkromné použitie, najmä právnických osôb a na podnikateľské účely. Zdôraznili tiež diskriminačný charakter prenesenia právomocí, ktoré MiBAC delegovalo na SIAE, t. j. na organizáciu poverenú kolektívnou správou autorských práv v Taliansku, pretože podľa vnútroštátnej právnej úpravy bola táto spoločnosť oprávnená označiť osoby, ktoré majú byť oslobodené od platenia náhrady za vyhotovenie rozmnoženiny na súkromné použitie, ako aj tie, pri ktorých sa môže využiť konanie o vrátení tohto poplatku, keď už bol zaplatený.

               15

               Tribunale amministrativo regionale del Lazio (Regionálny správny súd Lazio, Taliansko) tieto žaloby zamietol.

               16

               Žalobkyne vo veci samej sa proti rozhodnutiu o zamietnutí týchto žalôb odvolali na Consiglio di Stato (Štátna rada, Taliansko), ktorá vyslovila ďalšie pochybnosti, pokiaľ ide o výklad, ktorý treba za týchto okolností dať článku 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29, pričom rozhodla prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

                        „1.

                        Bráni právo Únie, a najmä odôvodnenie 31 smernice 2001/29 a jej článok 5 ods. 2 písm. b), vnútroštátnej právnej úprave (presnejšie článku 71e LDA v spojení s článkom 4 technickej prílohy), ktoré stanovujú, že v prípade nosičov a prístrojov nadobudnutých na zjavne odlišné účely, než je vyhotovovanie rozmnoženín na súkromné použitie – čiže určených výlučne na podnikateľské účely –, sa kritériá pre ex ante oslobodenie od poplatku za vyhotovenie rozmnoženiny na súkromné použitie ponechávajú na uzavretie zmlúv – alebo ‚zmluvnú voľnosť‘ – podľa súkromného práva s osobitným dôrazom na ‚aplikačné protokoly‘ uvedené v citovanom článku 4, a to bez uplatnenia všeobecných pravidiel či akejkoľvek záruky rovnakého zaobchádzania medzi SIAE a osobami povinnými platiť kompenzáciu alebo ich odvetvovými združeniami?

                        2.

                        Bráni právo Únie, a najmä odôvodnenie 31 smernice 2001/29 a jej článok 5 ods. 2 písm. b), vnútroštátnej právnej úprave (presnejšie článku 71e talianskeho autorského zákona v spojení s vyhláškou z 30. decembra 2009 a s pokynmi SIAE vo veci vrátenia zaplatených kompenzácií), ktoré stanovujú, že v prípade nosičov a prístrojov nadobudnutých na zjavne odlišné účely, než je vyhotovovanie rozmnoženín na súkromné použitie – čiže určených výlučne na podnikateľské účely –, môže o vrátenie poplatku žiadať iba konečný používateľ a nie výrobca príslušných nosičov a prístrojov?“

         O prejudiciálnych otázkach

         O prípustnosti

               17

               SIAE tvrdí, že prvá otázka je neprípustná, pretože na túto otázku sa malo odpovedať výkladom vnútroštátneho práva v súlade s právom Únie, podľa ktorého prístroje a nosiče nadobudnuté inými než fyzickými osobami určené výlučne na podnikateľské účely nie sú povinné zaplatiť poplatok za rozmnoženinu na súkromné použitie.

               18

               V tomto ohľade treba pripomenúť, že v súlade s ustálenou judikatúrou Súdneho dvora v rámci spolupráce medzi týmto súdom a vnútroštátnymi súdmi zakotvenej v článku 267 ZFEÚ prináleží iba vnútroštátnemu súdu, ktorý prejednáva spor a ktorý musí niesť zodpovednosť za následné súdne rozhodnutie, aby so zreteľom na osobitosti veci posúdil tak potrebu rozhodnutia v prejudiciálnom konaní pre vyhlásenie svojho rozsudku, ako aj dôležitosť otázok, ktoré kladie Súdnemu dvoru. Preto ak sa položené otázky týkajú výkladu práva Únie, Súdny dvor je v zásade povinný rozhodnúť (pozri najmä rozsudky z 21. októbra 2010, Padawan, C‑467/08, EU:C:2010:620, bod 21, a z 12. novembra 2015, Hewlett‑Packard Belgium, C‑572/13, EU:C:2015:750, bod 24).

               19

               Súdny dvor môže odmietnuť rozhodnúť o prejudiciálnej otázke položenej vnútroštátnym súdom len vtedy, ak je zjavné, že požadovaný výklad práva Únie nemá žiadnu súvislosť s existenciou alebo predmetom sporu vo veci samej, pokiaľ ide o hypotetický problém alebo ak Súdny dvor nedisponuje skutkovými a právnymi podkladmi potrebnými na užitočnú odpoveď na otázky, ktoré sú mu položené (pozri najmä rozsudky zo 16. júna 2015, Gauweiler a i., C‑62/14, EU:C:2015:400, bod 25, a z 8. septembra 2015, Taricco a i., C‑105/14, EU:C:2015:555, bod 30).

               20

               V tomto prípade však nejde o taký prípad, keďže prvá otázka položená Súdnemu dvoru, ktorá sa týka výkladu práva Únie, nie je v žiadnom ohľade hypotetická a existuje súvislosť s existenciou sporu vo veci samej, pretože táto otázka sa týka výkladu viacerých ustanovení práva Únie, ktoré vnútroštátny súd považuje za rozhodujúce pre následné rozhodnutie, ktoré vydá v konaní vo veci samej, predovšetkým pokiaľ ide o spôsoby oslobodenia od platenia poplatku za rozmnoženinu na súkromné použitie v prípade, že nosiče a prístroje boli nadobudnuté na zjavne odlišné účely než vyhotovovanie rozmnoženín na súkromné použitie.

               21

               SIAE tiež tvrdí, že druhá otázka je neprípustná, pretože je rovnaká ako otázky, o ktorých Súdny dvor už rozhodol.

               22

               Takú námietku neprípustnosti teda treba zamietnuť. V skutočnosti aj za predpokladu, že by položená otázka bola vecne zhodná s otázkou, ktorá už bola predmetom prejudiciálneho rozhodnutia v analogickej veci, takáto okolnosť nijako nezakazuje vnútroštátnemu súdu položiť Súdnemu dvoru prejudiciálnu otázku a nemá za účinok to, že by Súdny dvor nebol príslušný pre rozhodovanie o tejto otázke (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 6. októbra 1982, Cilfit a i., 283/81, EU:C:1982:335, body 13 a 15; z 2. apríla 2009, Pedro IV Servicios, C‑260/07, EU:C:2009:215, bod 31, ako aj z 26. novembra 2014, Mascolo a i., C‑22/13, C‑61/13 až C‑63/13 a C‑418/13, EU:C:2014:2401, bod 49).

               23

               Z tohto dôvodu sú predložené prejudiciálne otázky prípustné.

         O veci samej

               24

               Vnútroštátny súd sa svojimi otázkami, ktoré treba preskúmať spoločne, v podstate pýta, či sa má právo Únie, najmä článok 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29, vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave vo veci samej, ktorá jednak podmieňuje oslobodenie od poplatku za rozmnoženinu na súkromné použitie v prípade výrobcov a dovozcov prístrojov a nosičov určených na zjavne odlišné účely, než je vyhotovovanie rozmnoženiny na súkromné použitie, uzavretím zmlúv subjektom disponujúcim zákonným monopolom na zastupovanie autorov diel s osobami povinnými platiť kompenzáciu alebo s ich odvetvovými združeniami a jednak stanovuje, že vrátenie takého poplatku, ak bol nedôvodne zaplatený, môže požadovať len koncový používateľ týchto prístrojov a nosičov.

               25

               V prvom rade treba pripomenúť, že podľa článku 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 môžu členské štáty stanoviť výnimku alebo obmedzenie výlučného práva rozmnožovania stanoveného v článku 2 tejto smernice vo vzťahu k rozmnožovaniu na akomkoľvek médiu vykonanému fyzickou osobou na súkromné použitie a s cieľom, ktorý nie je priamo ani nepriamo komerčný, pod podmienkou, že nositelia tohto výlučného práva dostanú primeranú kompenzáciu, pričom sa zohľadnia technologické opatrenia uvedené v článku 6 danej smernice.

               26

               Ako vyplýva z odôvodnení 35 a 38 smernice 2001/29, článok 5 ods. 2 písm. b) tejto smernice vyjadruje vôľu normotvorcu Únie zaviesť osobitný mechanizmus kompenzácie, ktorý začne fungovať v okamihu, keď nositeľom práv vznikne ujma, ktorá má v zásade za následok vznik povinnosti „odškodniť“ ich alebo im „poskytnúť náhradu“ (rozsudok z 9. júna 2016, EGEDA a i., C‑470/14, EU:C:2016:418, bod 19, ako aj citovaná judikatúra).

               27

               Keďže ustanovenia smernice 2001/29 výslovne neupravujú jednotlivé prvky systému primeranej kompenzácie, členské štáty majú pri určení subjektu povinného zaplatiť túto kompenzáciu širokú mieru voľnej úvahy. To isté platí aj v prípade, keď ide o formu, podrobné úpravy a možnú úroveň tejto kompenzácie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. júla 2013, Amazon.com International Sales a i., C‑521/11, EU:C:2013:515, bod 20, ako aj citovanú judikatúru).

               28

               Ako vyplýva z judikatúry Súdneho dvora, aby primeraná kompenzácia bola v súlade s článkom 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29, musí sa táto kompenzácia, ako aj systém, z ktorého vychádza, zakladať na ujme spôsobenej nositeľom práv z dôvodu vyhotovenia rozmnoženín na súkromné použitie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 5. marca 2015, Copydan Båndkopi, C‑463/12, EU:C:2015:144, bod 21 a citovanú judikatúru).

               29

               Systém financovania primeranej kompenzácie je teda zlučiteľný s požiadavkami „spravodlivej rovnováhy“ uvedenej v odôvodnení 31 smernice 2001/29 medzi právami a záujmami jednak autorov, ktorým táto kompenzácia prináleží, a jednak používateľov predmetov ochrany len vtedy, ak sa predmetné zariadenia, prístroje a nosiče môžu používať na vyhotovovanie rozmnoženín na súkromné použitie, čiže môžu autorovi chráneného diela spôsobiť ujmu. Vzhľadom na tieto požiadavky teda existuje nevyhnutná spojitosť medzi uplatňovaním poplatku za rozmnoženiny na súkromné použitie vo vzťahu k uvedeným zariadeniam, prístrojom a nosičom slúžiacim na digitálne rozmnožovanie a ich použitím na vyhotovovanie rozmnoženín na súkromné použitie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 21. októbra 2010, Padawan, C‑467/08, EU:C:2010:620, bod 52).

               30

               Po druhé treba pripomenúť, že Súdny dvor rozhodol, že pokiaľ je osobou, ktorá spôsobila ujmu nositeľovi výlučného práva rozmnožovania, osoba, ktorá rozmnoženinu chráneného diela vyhotoví na svoje súkromné použitie bez toho, aby predtým požiadala uvedeného nositeľa práva o udelenie súhlasu, tejto osobe v zásade prislúcha, aby nahradila ujmu súvisiacu s daným vyhotovením rozmnoženiny tak, že zaplatí kompenzáciu, ktorá bude vyplatená tomuto nositeľovi práva (rozsudky z 21. októbra 2010, Padawan, C‑467/08, EU:C:2010:620, bod 45; zo 16. júna 2011, Stichting de Thuiskopie, C‑462/09, EU:C:2011:397, bod 26, a z 11. júla 2013, Amazon.com International Sales a i., C‑521/11, EU:C:2013:515, bod 23).

               31

               Súdny dvor však pripustil, že vzhľadom na praktické ťažkosti súvisiace s identifikáciou súkromných používateľov, ako aj s ukladaním povinnosti týmto používateľom nahradiť nositeľom výlučného práva rozmnožovania ujmu, ktorú im spôsobili, môžu členské štáty na účely financovania primeranej kompenzácie zaviesť „poplatok za rozmnoženinu na súkromné použitie“, ktorý nemajú zaplatiť dotknuté súkromné osoby, ale osoby disponujúce zariadeniami, prístrojmi a nosičmi určenými na vyhotovovanie rozmnoženín, ktoré z tohto dôvodu de iure alebo de facto sprístupňujú tieto zariadenia určené na vyhotovovanie rozmnožením súkromným osobám. V rámci takéhoto systému majú povinnosť zaplatiť poplatok za rozmnoženinu na súkromné použitie osoby, ktoré disponujú danými zariadeniami (pozri v tomto zmysle rozsudky z 21. októbra 2010, Padawan, C‑467/08, EU:C:2010:620, bod 46; zo 16. júna 2011, Stichting de Thuiskopie, C‑462/09, EU:C:2011:397, bod 27, ako aj z 11. júla 2013, Amazon.com International Sales a i., C‑521/11, EU:C:2013:515, bod 24).

               32

               Členské štáty teda môžu za určitých podmienok uplatňovať poplatok za rozmnoženinu na súkromné použitie vo vzťahu k záznamovým nosičom slúžiacim na vyhotovovanie rozmnoženín vrátane prípadu, keď konečné používanie týchto nosičov nepatrí medzi prípady, na ktoré sa vzťahuje článok 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 (pozri rozsudok z 5. marca 2015, Copydan Båndkopi, C‑463/12, EU:C:2015:144, bod 44).

               33

               Súdny dvor v tejto súvislosti spresnil, že keďže uvedený systém umožňuje osobám povinným platiť poplatok preniesť výšku poplatku za rozmnoženinu na súkromné použitie do ceny za sprístupnenie uvedených zariadení, prístrojov a nosičov určených na vyhotovovanie rozmnoženín alebo za poskytnutie služby súvisiacej s vyhotovením rozmnoženiny, v konečnom dôsledku znáša poplatok súkromný používateľ, ktorý túto cenu zaplatí, a to v súlade so „spravodlivou rovnováhou“ v zmysle odôvodnia 31 smernice 2001/29, ktorú treba nájsť medzi záujmami nositeľov výlučného práva rozmnožovania a záujmami používateľov predmetov ochrany (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 16. júna 2011, Stichting de Thuiskopie, C‑462/09, EU:C:2011:397, bod 28, ako aj z 11. júla 2013, Amazon.com International Sales a i., C‑521/11, EU:C:2013:515, bod 25).

               34

               Za týchto okolností Súdny dvor rozhodol, že systém uplatňovania takého poplatku je v súlade s ustanovením článku 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 len vtedy, ak je jeho zavedenie odôvodnené praktickými ťažkosťami a ak majú osoby povinné platiť poplatok nárok na jeho vrátenie v prípade, že sa poplatok nemal platiť (pozri v tomto zmysle rozsudky z 11. júla 2013, Amazon.com International Sales a i., C‑521/11, EU:C:2013:515, bod 31, ako aj z 5. marca 2015, Copydan Båndkopi, C‑463/12, EU:C:2015:144, bod 45).

               35

               V tejto súvislosti systém poplatku za rozmnoženinu na súkromné použitie môže byť odôvodnený potrebou odstrániť nemožnosť identifikovať konečných používateľov alebo praktické ťažkosti spojené s touto identifikáciou či iné podobné ťažkosti (rozsudok z 5. marca 2015, Copydan Båndkopi, C‑463/12, EU:C:2015:144, bod 46 a citovaná judikatúra).

               36

               Z judikatúry Súdneho dvora však vyplýva, že uvedený poplatok sa v každom prípade nesmie uplatniť na dodanie zariadení, prístrojov a nosičov určených na vyhotovovanie rozmnoženín iným než fyzickým osobám na zjavne odlišné účely, než je vyhotovovanie rozmnoženín na súkromné použitie (rozsudok z 5. marca 2015, Copydan Båndkopi, C‑463/12, EU:C:2015:144, bod 47 a citovaná judikatúra).

               37

               Navyše taký systém musí upravovať právo na vrátenie poplatku za rozmnoženinu na súkromné použitie, ktoré je účinné a neprimerane nesťažuje vrátenie zaplateného poplatku. V tejto súvislosti rozsah, účinnosť, dostupnosť, publicita a jednoduchosť uplatnenia práva na vrátenie umožňujú napraviť prípadnú nerovnováhu vytvorenú systémom poplatku za rozmnoženinu na súkromné použitie s cieľom prekonať konštatované praktické ťažkosti (pozri v tomto zmysle rozsudky z 11. júla 2013, Amazon.com International Sales a i., C‑521/11, EU:C:2013:515, bod 36, a z 5. marca 2015, Copydan Båndkopi, C‑463/12, EU:C:2015:144, bod 52).

               38

               Otázky položené vnútroštátnym súdom treba preskúmať s prihliadnutím na tieto úvahy.

               39

               V prvom rade treba uviesť, že systém primeranej kompenzácie, o ktorý ide vo veci samej, stanovuje, ako vyplýva z článku 71f ods. 1 LDA, že poplatok za rozmnoženinu na súkromné použitie tvorí čiastočne cena zaplatená konečným používateľom z percentuálneho podielu ceny príslušných prístrojov a nosičov, ktorej výška sa stanovuje v závislosti od ich schopnosti vyhotovovať rozmnoženiny. V súlade s článkom 71f ods. 3 LDA tento poplatok platí výrobca prístrojov a nosičov alebo ich dovozca na talianske územie, a to za predpokladu, že tento výrobca alebo dovozca koná s cieľom dosiahnuť zisk.

               40

               V tejto súvislosti je nepochybné, že právna úprava dotknutá vo veci samej nestanovuje všeobecne uplatniteľné ustanovenie, ktoré by oslobodzovalo od platenia poplatku za rozmnoženinu na súkromné použitie výrobcov a dovozcov, ktorí preukážu, že prístroje a nosiče boli nadobudnuté inými než fyzickými osobami na zjavne iné účely, než je vyhotovenie rozmnoženín na súkromné použitie.

               41

               Z judikatúry Súdneho dvora pripomenutej v bode 36 tohto rozsudku pritom vyplýva, že uvedený poplatok sa nesmie uplatniť na dodanie takých zariadení.

               42

               Ako bolo totiž pripomenuté v bode 29 tohto rozsudku, systém financovania primeranej kompenzácie je zlučiteľný s požiadavkami „spravodlivej rovnováhy“ uvedenej v odôvodnení 31 smernice 2001/29 len vtedy, ak predmetné zariadenia, prístroje a nosiče sa môžu použiť na vyhotovovanie rozmnoženín na súkromné použitie.

               43

               Isteže, ako zdôrazňuje talianska vláda, v článku 4 technickej prílohy sa stanovuje, že SIAE má „presadzovať“ protokoly „najmä na účely uplatnenia objektívnych alebo subjektívnych oslobodení, ako napríklad v prípadoch používania prístrojov alebo nosičov na podnikateľské účely či pre niektoré prístroje týkajúce sa videohier“, pričom tieto protokoly sa musia prijať po dohode s osobami, ktoré sú povinné platiť poplatok za vyhotovovanie rozmnoženín na súkromné použitie, alebo s ich odvetvovými združeniami.

               44

               Súdny dvor však pripomenul, že pri uplatnení výnimiek stanovených v článku 5 smernice 2001/29 sa musí dodržať zásada rovnosti zaobchádzania, ktorá predstavuje všeobecnú zásadu práva Únie zakotvenú v článku 20 Charty základných práv Európskej únie a ktorá podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora vyžaduje, aby sa s porovnateľnými situáciami nezaobchádzalo rozdielne a aby sa s rozdielnymi situáciami nezaobchádzalo rovnako, pokiaľ takéto zaobchádzanie nie je objektívne odôvodnené (rozsudok z 5. marca 2015, Copydan Båndkopi, C‑463/12, EU:C:2015:144, body 31 a 32, ako aj citovaná judikatúra).

               45

               Členské štáty preto nemôžu stanoviť spôsoby primeranej kompenzácie, ktorá by zavádzala neodôvodnenú nerovnosť zaobchádzania s jednotlivými kategóriami hospodárskych subjektov, ktoré uvádzajú na trh porovnateľný tovar, na ktorý sa vzťahuje výnimka pre rozmnoženiny na súkromné použitie, alebo s jednotlivými kategóriami používateľov predmetov ochrany (rozsudok z 5. marca 2015, Copydan Båndkopi, C‑463/12, EU:C:2015:144, bod 33 a citovaná judikatúra).

               46

               V prejednávanej veci treba konštatovať, že právna úprava vo veci samej neumožňuje pre každý prípad zaručiť rovnosť zaobchádzania medzi výrobcami a dovozcami povinnými zaplatiť náhradu odmeny za vyhotovenie rozmnoženiny na súkromné použitie, ktorí sa môžu nachádzať v porovnateľných situáciách.

               47

               V prvom rade táto právna úprava, ktorá, ako bolo uvedené v bode 40 tohto rozsudku, nestanovuje všeobecne uplatniteľné ustanovenie, ktoré by oslobodzovalo od platenia poplatku za rozmnoženinu na súkromné použitie výrobcov a dovozcov, ktorí preukážu, že prístroje a nosiče boli nadobudnuté inými než fyzickými osobami na zjavne iné účely, než je vyhotovenie rozmnoženín na súkromné použitie, totiž len ukladá SIAE povinnosť spôsobu, pričom táto spoločnosť má len povinnosť „presadzovať“ uzatváranie zmluvných protokolov s osobami, ktoré sú povinné platiť poplatok za rozmnoženinu na súkromné použitie. Z toho vyplýva, že je možné, že s výrobcami a dovozcami, ktorí sa nachádzajú v porovnateľných situáciách, sa zaobchádza rozdielne podľa toho, či uzavreli, alebo neuzavreli zmluvný protokol so SIAE.

               48

               Okrem toho uvedená právna úprava, a najmä jej článok 4 technickej prílohy, nestanovuje objektívne a transparentné kritériá, ktoré musia splniť osoby povinné platiť primeranú kompenzáciu alebo ich odvetvové združenia na účely uzavretia takých zmluvných protokolov, pričom toto ustanovenie len uvádza napríklad oslobodenie „v prípadoch používania prístrojov alebo nosičov na podnikateľské účely, či pre niektoré prístroje týkajúce sa videohier“, takže uplatňované oslobodenia môžu okrem toho mať, ako vyplýva z ustanovení tohto článku, objektívnu alebo subjektívnu povahu.

               49

               Napokon, keďže uzavretie takých protokolov je ponechané na zmluvnú voľnosť medzi jednak SIAE a jednak osobami povinnými platiť primeranú kompenzáciu alebo ich odvetvovými združeniami, treba uviesť, že aj keby sa také protokoly uzavreli so všetkými osobami, ktoré sa môžu domáhať oslobodenia od poplatku za rozmnoženinu na súkromné použitie, neexistuje záruka, že s výrobcami a dovozcami nachádzajúcimi sa v porovnateľných situáciách sa bude zaobchádzať rovnako, pretože znenie takých zmlúv je výsledkom rokovaní podľa súkromného práva.

               50

               Navyše vzhľadom na skutočnosti zdôraznené v bodoch 47 až 49 tohto rozsudku sa nemožno domnievať, že vnútroštátna právna úprava vo veci samej môže zaručiť, že sa skutočne a najmä v súlade so zásadou právnej istoty splní požiadavka pripomenutá v bode 44 tohto rozsudku.

               51

               Po druhé, ako vyplýva zo znenia druhej prejudiciálnej otázky a pripomienok predložených Súdnemu dvoru, postup vrátenia poplatku, ktorý vypracovala SIAE a ktorý sa nachádza v jej „pokynoch“ uvedených na jej internetovej stránke, stanovuje, že o vrátenie môže požiadať len konečný používateľ, ktorý nie je fyzickou osobou. O vrátenie poplatku však nemôže požiadať výrobca alebo dovozca nosičov a prístrojov.

               52

               V tejto súvislosti stačí konštatovať, ako generálny advokát uviedol v bodoch 58 a 59 svojich návrhov, že hoci Súdny dvor vo svojom rozsudku z 5. marca 2015, Copydan Båndkopi (C‑463/12, EU:C:2015:144, bod 55), rozhodol, že právo Únie bráni takému systému primeranej kompenzácie, podľa ktorého nárok na vrátenie poplatku za rozmnoženinu na súkromné použitie prináleží len konečnému používateľovi prístrojov alebo nosičov podliehajúcich poplatku, spresnil, že takýto systém je zlučiteľný s právom Únie len za predpokladu, že osoby povinné platiť poplatok sú v súlade s právom Únie oslobodené od povinnosti platiť uvedený poplatok, ak preukážu, že predmetné prístroje a nosiče dodali iným než fyzickým osobám na zjavne odlišné účely, než je vyhotovovanie rozmnoženín na súkromné použitie.

               53

               Ako vyplýva z úvah uvedených v bodov 39 až 49 tohto rozsudku, o taký prípad však v prejednávanej veci nejde.

               54

               Okrem toho treba pripomenúť, že ako vyplýva z odôvodnenia 31 smernice 2001/29, treba zachovať primeranú rovnováhu medzi nositeľmi práv a používateľmi predmetov ochrany. Podľa judikatúry Súdneho dvora systém spravodlivého odškodnenia musí teda zahŕňať mechanizmy, najmä mechanizmus vrátenia poplatku, ktorými sa má napraviť každá situácia „nadmernej kompenzácie“ na úkor niektorej z kategórií používateľov, ktorá by nebola zlučiteľná s požiadavkou uvedenou v danom odôvodnení (pozri analogicky rozsudok z 12. novembra 2015, Hewlett‑Packard Belgium, C‑572/13, EU:C:2015:750, body 85 a 86).

               55

               Keďže v prejednávanej veci systém primeranej kompenzácie vo veci samej nestanovoval dostatočné záruky na oslobodenie od platenia poplatku výrobcov a dovozcov, ktorí preukážu, že prístroje a nosiče boli nadobudnuté na zjavne iné účely, než je vyhotovenie rozmnoženín na súkromné použitie, tento systém musí v každom prípade, ako vyplýva z bodu 37 tohto rozsudku, stanovovať právo na vrátenie poplatku, ktoré je účinné a neprimerane nesťažuje vrátenie zaplateného poplatku. Právo na vrátenie stanovené systémom primeranej kompenzácie vo veci samej však nemožno považovať za účinné, pretože je nepochybné, že naň nemajú nárok fyzické osoby ani vtedy, ak preukážu, že nadobúdajú prístroje a nosiče na zjavne iné účely, než je vyhotovenie rozmnoženín na súkromné použitie.

               56

               Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba na položené otázky odpovedať tak, že právo Únie, a najmä článok 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29, sa má vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave vo veci samej, ktorá jednak podmieňuje oslobodenie od poplatku za rozmnoženinu na súkromné použitie v prípade výrobcov a dovozcov prístrojov a nosičov určených na zjavne odlišné účely, než je vyhotovovanie rozmnoženiny na súkromné použitie, uzavretím zmlúv subjektom disponujúcim zákonným monopolom na zastupovanie autorov diel s osobami povinnými platiť kompenzáciu alebo s ich odvetvovými združeniami a jednak stanovuje, že vrátenie takého poplatku, ak bol nedôvodne zaplatený, môže požadovať len koncový používateľ uvedených prístrojov a nosičov.

         O návrhu na časové obmedzenie účinkov tohto rozsudku

               57

               SIAE vo svojich písomných pripomienkach požiadala Súdny dvor o obmedzenie časových účinkov tohto rozsudku v prípade, ak rozhodne, že článok 5 ods. 2 písm. b) smernice 2001/29 bráni takej vnútroštátnej právnej úprave ako vo veci samej.

               58

               Na podporu svojej žiadosti SIAE upriamila pozornosť Súdneho dvora po prvé na vážne finančné dôsledky pre SIAE, ktoré by mal rozsudok obsahujúci také konštatovanie, pretože s výnimkou podielu, ktorý si ponecháva SIAE na pokrytie svojich výdavkov vyplývajúcich z jej činnosti výberu týchto platieb, boli kompenzácie už rozdelené medzi nositeľov práv. Po druhé SIAE uvádza, že je nepochybné, že konala v dobrej viere a bola v plnej miere presvedčená o súlade vnútroštátnej právnej úpravy vo veci samej s právom Únie, pričom toto presvedčenie bolo posilnené tým, že sa táto právna úprava uplatňovala dlhodobo, no Komisia, ktorá o nej dobre vedela, nikdy nevyslovila pochybnosti o jej zlučiteľnosti s právom Únie.

               59

               V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora výklad pravidla práva Únie, ktorý uskutoční Súdny dvor pri výkone svojej právomoci podľa článku 267 ZFEÚ, objasňuje a spresňuje význam a dosah tohto pravidla tak, ako sa musí alebo by sa malo chápať a uplatňovať od okamihu, keď nadobudlo účinnosť. Z toho vyplýva, že takto vyložené pravidlo môže a musí byť uplatnené samotným súdom aj na právne vzťahy vzniknuté a vytvorené pred vydaním rozsudku vo veci žiadosti o výklad, ak sú inak splnené podmienky umožňujúce podať na príslušné súdy návrh na začatie konania týkajúceho sa uplatnenia tohto pravidla (pozri najmä rozsudky zo 17. februára 2005, Linneweber a Akritidis, C‑453/02 a C‑462/02, EU:C:2005:92, bod 41; zo 6. marca 2007, Meilicke a i., C‑292/04, EU:C:2007:132, bod 34, ako aj z 27. februára 2014, Transportes Jordi Besora, C‑82/12, EU:C:2014:108, bod 40).

               60

               Súdny dvor môže iba úplne výnimočne prostredníctvom uplatnenia všeobecnej zásady právnej istoty, ktorá je vlastná právnemu poriadku Únie, pristúpiť k obmedzeniu možnosti akejkoľvek dotknutej osoby dovolávať sa ustanovenia, ktoré vyložil, s cieľom spochybniť právne vzťahy, ktoré vznikli v dobrej viere. Na rozhodnutie o takom obmedzení je nevyhnutné, aby boli splnené dve podstatné kritériá, a to dobrá viera dotknutých osôb a riziko vážnych ťažkostí (pozri najmä rozsudky z 10. januára 2006, Skov a Bilka, C‑402/03, EU:C:2006:6, bod 51; z 3. júna 2010, Kalinčev, C‑2/09, EU:C:2010:312, bod 50, ako aj z 27. februára 2014, Transportes Jordi Besora, C‑82/12, EU:C:2014:108, bod 41).

               61

               Konkrétnejšie, Súdny dvor sa uchyľoval k takémuto riešeniu len za presne stanovených okolností, a to najmä vtedy, keď existovalo riziko vážnych ekonomických dôsledkov, predovšetkým vzhľadom na veľký počet právnych vzťahov, ktoré vznikli v dobrej viere na základe právnej úpravy, ktorá sa oprávnene považovala za platnú, prípadne keď sa zdalo, že jednotlivci a vnútroštátne orgány boli nabádaní k správaniu, ktoré nie je v súlade s právom Únie, z dôvodu vážnej a objektívnej neistoty týkajúcej sa dosahu ustanovení práva Únie, ku ktorej prípadne prispelo i správanie iných členských štátov alebo Európskej komisie (rozsudok z 27. februára 2014, Transportes Jordi Besora, C‑82/12, EU:C:2014:108, bod 42 a citovaná judikatúra).

               62

               Pokiaľ ide o prvé kritérium, treba v prejednávanej veci konštatovať, že v rozsudku z 21. októbra 2010, Padawan (C‑467/08, EU:C:2010:620, bod 53), sa Súdny dvor už vyjadril k zlučiteľnosti systému stanovujúceho uplatňovanie poplatku za rozmnoženinu na súkromné použitie vo vzťahu k všetkým typom zariadení, prístrojov a nosičov slúžiacich na digitálne rozmnožovanie bez rozdielu vrátane prípadu, keď tieto zariadenia, prístroje a nosiče nadobudnú iné než fyzické osoby na zjavne odlišné účely, než je vyhotovovanie rozmnoženín na súkromné použitie, s právom Únie. Za týchto okolností SIAE nemôže vôbec tvrdiť, že nadobudla presvedčenie o súlade právnej úpravy vo veci samej s právom Únie z toho dôvodu, že Komisia nevyslovila pochybnosti o zlučiteľnosti tejto úpravy s právom Únie.

               63

               V každom prípade, pokiaľ ide o druhé kritérium, treba konštatovať, že SIAE nepreukázala existenciu vážnych ťažkostí, keď uviedla len to, že kompenzácie už boli v celom rozsahu rozdelené v prospech nositeľov práv a že „sa jej pravdepodobne nepodarí tieto sumy vymôcť“.

               64

               Nie je teda potrebné obmedziť časové účinky tohto rozsudku.

         O trovách

               65

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol takto:

                     Právo Európskej únie, a najmä článok 5 ods. 2 písm. b) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2001/29/ES z 22. mája 2001 o zosúladení niektorých aspektov autorských práv a s nimi súvisiacich práv v informačnej spoločnosti, sa má vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave ako vo veci samej, ktorá jednak podmieňuje oslobodenie od poplatku za rozmnoženinu na súkromné použitie v prípade výrobcov a dovozcov prístrojov a nosičov určených na zjavne odlišné účely, než je vyhotovovanie rozmnoženiny na súkromné použitie, uzavretím zmlúv subjektom disponujúcim zákonným monopolom na zastupovanie autorov diel s osobami povinnými platiť kompenzáciu alebo s ich odvetvovými združeniami a jednak stanovuje, že vrátenie takého poplatku, ak bol nedôvodne zaplatený, môže požadovať len koncový používateľ uvedených prístrojov a nosičov.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: taliančina.


Rozsudok Súdu prvého stupňa (tretia rozšírená komora) z 12. decembra 2000. # Alitalia - Linee aeree italiane SpA proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Štátna pomoc. # Vec T-296/97.


Rozsudok Súdu prvého stupňa (piata rozšírená komora) zo 17. októbra 2002. # Linde AG proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Štátna pomoc. # Vec T-98/00.