Rozsudok Súdu prvého stupňa (tretia komora) z 15. septembra 2005.#Paola Casini proti Európskej komisii.#Vec T-132/03.


Rozsudok Všeobecného súdu (prvá komora) z 19. mája 2015. # Granette & Starorežná Distilleries a.s. proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Vec T-607/13.


title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (prvá komora) z 2. decembra 2008. # Harman International Industries, Inc. proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Ochranná známka Spoločenstva - Námietkové konanie - Prihláška slovnej ochrannej známky Spoločenstva Barbara Becker - Skoršia slovná ochranná známka Spoločenstva BECKER - Relatívny dôvod zamietnutia - Pravdepodobnosť zámeny - Podobnosť označení - Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia ES č. 40/94. # Vec T-212/07.

text:
      Vec T‑212/07
      Harman International Industries, Inc.,
      proti
      Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT)
      „Ochranná známka Spoločenstva – Námietkové konanie – Prihláška slovnej ochrannej známky Spoločenstva Barbara Becker – Skoršia slovná ochranná známka Spoločenstva BECKER – Relatívny dôvod zamietnutia – Pravdepodobnosť zámeny – Podobnosť označení – Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia ES č. 40/94“
      Abstrakt rozsudku
      1.      Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Relatívne dôvody zamietnutia – Námietka
            majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby – Pravdepodobnosť
            zámeny so skoršou ochrannou známkou
      [Nariadenie Rady č. 40/94, článok 8 ods. 1 písm. b)]
      2.      Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Relatívne dôvody zamietnutia – Námietka
            majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby – Podobnosť
            medzi dotknutými ochrannými známkami
      [Nariadenie Rady č. 40/94, článok 8 ods. 1 písm. b)]
      3.      Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Relatívne dôvody zamietnutia – Námietka
            majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby – Podobnosť
            medzi dotknutými ochrannými známkami – Kritériá posúdenia
      [Nariadenie Rady č. 40/94, článok 8 ods. 1 písm. b)]
      4.      Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Relatívne dôvody zamietnutia – Námietka
            majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby – Pravdepodobnosť
            zámeny so skoršou ochrannou známkou
      [Nariadenie Rady č. 40/94, článok 8 ods. 1 písm. b)]
      1.      Pre verejnosť s relatívne vysokým stupňom pozornosti existuje na celom území Spoločenstva pravdepodobnosť zámeny v zmysle
         článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva medzi slovným označením Barbara Becker, ktorého
         zápis ako ochrannej známky Spoločenstva sa požaduje pre výrobky zaradené do triedy 9 v zmysle Niceskej dohody a slovnou ochrannou
         známkou Spoločenstva BECKER skôr zapísanou pre výrobky patriace do tej istej triedy. Zhoda alebo podobnosť tovarov, na ktoré
         sa vzťahujú kolidujúce ochranné známky, nie sú totiž spochybnené a prihlasovaná ochranná známka Barbara Becker a ochranná
         známka BECKER vykazujú vizuálnu, fonetickú a koncepčnú podobnosť. Aj keď predmetné tovary sú určené verejnosti, ktorá im venuje
         relatívne vysoký stupeň pozornosti, táto verejnosť môže veriť, že tieto tovary pochádzajú od rovnakého podniku alebo podnikov,
         ktoré sú ekonomicky prepojené.

      (pozri body 25, 26, 31, 40)
      2.      Dve ochranné známky sú si podobné vtedy, ak medzi nimi existuje z pohľadu príslušnej skupiny verejnosti aspoň čiastočná zhoda
         z jedného alebo viacerých relevantných hľadísk.

      Celkové posúdenie pravdepodobnosti zámeny vo vzťahu k vizuálnej, fonetickej a koncepčnej podobnosti kolidujúcich ochranných
         známok sa má zakladať na celkovom dojme, ktorý tieto ochranné známky vytvárajú, so zohľadnením najmä ich rozlišovacích a dominantných
         prvkov.

      V prípade, v ktorom jeden z len dvoch pojmov tvoriacich slovnú ochrannú známku je z vizuálnej a fonetickej stránky zhodný
         s jediným pojmom tvoriacim skoršiu slovnú ochrannú známku a kde tieto pojmy posudzované spoločne alebo zvlášť nemajú z koncepčného
         hľadiska pre príslušnú skupinu verejnosti žiaden význam, sa majú dotknuté ochranné známky posudzované každá v jej celosti
         bežne považovať za podobné.

      (pozri body 28 – 30)
      3.      Keď je kombinovaná ochranná známka vytvorená na základe pridania prvku a inej ochrannej známky, posledná uvedená ochranná
         známka si môže, aj keď nie je dominantným prvkom v kombinovanej ochrannej známke, zachovať rozlišovacie autonómne postavenie
         v kombinovanej ochrannej známke. V takom prípade kombinovanú ochrannú známku a túto ďalšiu ochrannú známku možno považovať
         za podobné.

      (pozri bod 37)
      4.      Ak sa slovná ochranná známka skladá z dvoch prvkov, z ktorých jeden je spoločný s jediným prvkom tvoriacim inú slovnú ochrannú
         známku, na konštatovanie pravdepodobnosti zámeny sa nevyžaduje, aby prvok, ktorý je spoločný kolidujúcim ochranným známkam,
         bol dominantným prvkom v celkovom dojme, ktorý kombinovaná ochranná známka vyvoláva. Ak by sa vyžadovala takáto podmienka,
         aj keď spoločný prvok má rozlišovacie autonómne postavenie v kombinovanej ochrannej známke, potom by majiteľ skoršej ochrannej
         známky bol zbavený výlučného práva, ktoré mu priznáva táto ochranná známka.

      (pozri bod 41)
ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (prvá komora)
      z 2. decembra 2008 (*)

      „Ochranná známka Spoločenstva – Námietkové konanie – Prihláška slovnej ochrannej známky Spoločenstva Barbara Becker – Skoršia slovná ochranná známka Spoločenstva BECKER – Relatívny dôvod zamietnutia – Pravdepodobnosť zámeny – Podobnosť označení – Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia ES č. 40/94“
      Vo veci T‑212/07,
      Harman International Industries, Inc., so sídlom v Northridge, Kalifornia (Spojené štáty), v zastúpení: M. Vanhegan, barrister,

      žalobkyňa,
      proti
      Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT), v zastúpení: G. Schneider, splnomocnený zástupca,

      žalovanému,
      ďalší účastník konania pred odvolacím senátom ÚHVT a vedľajší účastník v konaní pred Súdom prvého stupňa:
      Barbara Becker, bydliskom v Miami, Florida (Spojené štáty), v zastúpení: P. Baronikians, advokát,

      ktorej predmetom je žaloba podaná proti rozhodnutiu prvého odvolacieho senátu ÚHVT zo 7. marca 2007 (vec R 502/2006‑1), týkajúcemu
         sa námietkového konania medzi Harman International Industries, Inc., a pani Barbarou Beckerovou,

      SÚD PRVÉHO STUPŇA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV (prvá komora),

      v zložení: predsedníčka komory V. Tiili, sudcovia F. Dehousse a I. Wiszniewska‑Białecka (spravodajkyňa),
      tajomník: N. Rosner, referent,
      so zreteľom na žalobu podanú do kancelárie Súdu prvého stupňa 15. júna 2007,
      so zreteľom na vyjadrenie ÚHVT k žalobe podané do kancelárie Súdu prvého stupňa 1. októbra 2007,
      so zreteľom na vyjadrenie vedľajšieho účastníka konania k žalobe podané do kancelárie Súdu prvého stupňa 14. septembra 2007,
      po pojednávaní z 24. júna 2008,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
       Okolnosti predchádzajúce sporu
      1        Dňa 19. novembra 2002 podal vedľajší účastník konania, pani Barbara Becker, na Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné
         známky a vzory) (ÚHVT) prihlášku slovnej ochrannej známky Spoločenstva Barbara Becker v súlade s nariadením Rady (ES) č. 40/94
         z 20. decembra 1993 o ochrannej známke spoločenstva (Ú. v. ES L 11, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 146) v znení zmien a doplnení.

      2        Tovary uvedené v prihláške patria do triedy 9 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb pre zápis
         známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení a zodpovedajú tomuto opisu: „Vedecké, plavebné, geodetické, elektrické,
         fotografické, filmové, optické, vážiace, meracie, signalizačné, kontrolné (inšpekčné), záchranné a vyučovacie prístroje a nástroje;
         nahrávacie, prenosové, zvukové a obrazové prehrávacie zariadenia; nosiče magnetických nahrávok, gramofónové platne, predajné
         automaty a mechanizmy pre prístroje uvádzané do činnosti vhodením mince; registračné pokladnice, počítacie stroje, výbava
         pre spracovanie informácií a počítače“.

      3        Prihláška ochrannej známky bola zverejnená vo Vestníku ochranných známok Spoločenstva č. 13/2004 z 29. marca 2004.

      4        Dňa 24. júna 2004 žalobkyňa, Harman International Industries, Inc., podala na základe článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia
         č. 40/94 a článku 8 ods. 5 toho istého nariadenia námietku proti zápisu prihlasovanej ochrannej známky pre všetky tovary uvedené
         v prihláške. Námietka bola založená na slovnej ochrannej známke Spoločenstva BECKER ONLINE PRO č. 1 823 228, zapísanej 1. júla
         2002, a na prihláške slovnej ochrannej známky Spoločenstva BECKER č. 1 944 578 z 2. novembra 2000, zapísanej 17. septembra
         2004.

      5        Tovary, na ktoré sa vzťahujú skoršie ochranné známky, patria do triedy 9 v zmysle Niceskej dohody a zodpovedajú tomuto opisu:
         „Elektrické a elektronické prístroje a nástroje; prístroje pre nahrávanie, prenos a reprodukciu zvuku alebo obrazu; nosiče
         magnetických nahrávok; zapisovacie disky; výbava pre spracovanie informácií; vyučovací a učebný materiál; počítače; počítačový
         softvér; informatické materiály, periférne zariadenia počítačov; prístroje a nástroje pre nahrávanie, tvorbu, prenos, edíciu
         alebo spracovanie audio a/alebo video signálov; prístroje pre audio spracovanie; audio a video materiál vysokého rozlišovania;
         reproduktory; transduktory; rádia, navigačné a telematické systémy; audio prístroje a nástroje pre autá; rádia s integrovaným
         telefónom pre autá; navigačné systémy; telematika (elektronické spojenie medzi motorovými vozidlami a satelitom); prehrávače
         CD; prehrávače MP3 a/alebo prístup na internet; výbava pre spracovanie signálov; výbava pre spracovanie digitálnych signálov;
         procesory digitálnych hlasových signálov; zvukové procesory; zosilňovače; predzosilňovače; vysokovýkonné zosilňovače; prijímače;
         audio video prijímače; tunery; kino výbava pre domácnosť; prehrávače DVD; prehrávače kompaktných diskov, zariadenia pre prepravu
         kompaktných diskov a DVD, prehrávače a zariadenia pre prepravu optických diskov; prehrávače MP3; diaľkové riadiace zariadenia;
         basové reproduktory, mikrofóny, prilby na počúvanie, zvukové integrované systémy, televízne prijímače, video obrazovky, domáce
         kino systémy, audio mixovacie pulty; audio kompresory a procesory; vyrovnávače; telefóny; diely a súčiastky všetkých už citovaných
         tovarov; žiaden z už citovaných tovarov nie je káblom alebo dielom a súčiastkou, ktoré tvoria káble“.

      6        Rozhodnutím z 15. februára 2005 námietkové oddelenie vyhovelo námietke z toho dôvodu, že existovala pravdepodobnosť zámeny
         medzi kolidujúcimi ochrannými známkami. Domnievalo sa, že tovary označené týmito ochrannými známkami boli zhodné a že ochranné
         známky boli celkovo podobné, pretože vykazovali na jednej strane priemerný stupeň vizuálnej a fonetickej podobnosti a na druhej
         strane zhodu z koncepčného hľadiska, keďže odkazovali na rovnaké priezvisko.

      7        Vedľajší účastník konania podal 11. apríla 2006 odvolanie na ÚHVT proti rozhodnutiu námietkového oddelenia.

      8        Rozhodnutím zo 7. marca 2007 (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“) prvý odvolací senát ÚHVT vyhovel odvolaniu a zrušil rozhodnutie
         námietkového oddelenia. Odvolací senát sa domnieval, že tovary označené kolidujúcimi ochrannými známkami boli čiastočne zhodné
         a čiastočne podobné. Rozlíšil príslušnú skupinu verejnosti podľa dotknutých tovarov, to znamená tovarov určených bežnej verejnosti,
         tovarov určených odborníkom a prostrednej kategórie tovarov, ktorá môže byť určená bežnej verejnosti a odborníkom, a to v závislosti
         od ich povahy a predmetu.

      9        Pokiaľ ide o kolidujúce označenia, odvolací senát zohľadnil na jednej strane z dôvodov hospodárnosti konania skoršiu slovnú
         ochrannú známku BECKER a na druhej strane slovnú ochrannú známku, o ktorej zápis sa žiada, Barbara Becker. Odvolací senát
         konštatoval, že existoval iba určitý stupeň vizuálnej a fonetickej podobnosti medzi kolidujúcimi označeniami vzhľadom na skutočnosť,
         že iný prvok, to znamená meno Barbara, sa nachádza na začiatku ochrannej známky, o ktorej zápis sa žiada. Z koncepčného hľadiska
         sa odvolací senát domnieval, že kolidujúce označenia boli nepochybne odlišné v Nemecku a v iných krajinách Európskej únie.
         Odvolací senát zastával názor, že priezvisko Becker nebolo rozlišovacím a dominantným prvkom ochrannej známky, o ktorej zápis
         sa žiada, pretože príslušná skupina verejnosti ju vníma skôr ako celok, to znamená Barbara Becker, ako kombináciu „Barbara“
         a „Becker“. Zdôraznil tiež, že pani Barbara Becker bola slávnou osobnosťou v Nemecku, zatiaľ čo meno Becker bolo všeobecne
         uznané ako rozšírené a obyčajné priezvisko. Preto odvolací senát vyvodil záver, že rozdiely medzi predmetnými označeniami
         boli dostatočne významné na vylúčenie pravdepodobnosti zámeny.

      10      Ďalej odvolací senát skonštatoval, že nebola splnená v prejednávanej veci podmienka stanovená judikatúrou na uplatnenie článku
         8 ods. 5 nariadenia č. 40/94, podľa ktorej musí existovať medzi kolidujúcimi ochrannými známkami taký stupeň podobnosti, že
         príslušná skupina verejnosti vytvorí medzi nimi súvislosť.

       Návrhy účastníkov konania
      11      Žalobkyňa navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

      –        zrušil napadnuté rozhodnutie,
      –        nariadil zamietnutie prihlášky ochrannej známky Spoločenstva Barbara Becker,
      –        zaviazal ÚHVT na náhradu trov konania.
      12      ÚHVT a vedľajší účastník konania navrhujú, aby Súd prvého stupňa:

      –        zamietol žalobu,
      –        zaviazal žalobkyňu na náhradu trov konania.
       Právny stav
      13      Na úvod treba zdôrazniť, že svojím druhým bodom návrhov žalobkyňa navrhuje, aby Súd prvého stupňa nariadil zamietnutie prihlášky
         ochrannej známky Spoločenstva Barbara Becker. Podľa článku 63 ods. 6 nariadenia č. 40/94 je ÚHVT však povinný prijať opatrenia
         nevyhnutné na dosiahnutie súladu s rozsudkom súdu Spoločenstva. Podľa ustálenej judikatúry Súdu prvého stupňa neprislúcha
         ukladať ÚHVT príkazy [rozsudky Súdu prvého stupňa z 31. januára 2001, Mitsubishi HiTec Paper Bielefeld/ÚHVT (Giroform), T‑331/99,
         Zb. s. II‑433, bod 33; z 12. júla 2006, Vitakraft-Werke Wührmann/ÚHVT – Johnson’s Veterinary Products (VITACOAT), T‑277/04,
         Zb. s. II‑2211, bod 74, a zo 17. júna 2008, El Corte Inglés/ÚHVT – Abril Sánchez a Ricote Saugar (BoomerangTV), T‑420/03, Zb. s. II‑837, bod 31]. Druhý bod návrhov žalobkyne je teda neprípustný.

      14      Žalobkyňa uvádza na podporu svojej žaloby dva žalobné dôvody založené na porušení článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94
         a na porušení článku 8 ods. 5 tohto nariadenia.

       O prvom dôvode založenom na porušení článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94
       Tvrdenia účastníkov konania
      15      Žalobkyňa tvrdí, že meno Becker je dominantným a rozlišovacím prvkom ochrannej známky Barbara Becker alebo v každom prípade
         v nej hrá nezávislú rozlišovaciu rolu a že existuje podobnosť medzi kolidujúcimi ochrannými známkami z koncepčného hľadiska,
         pretože vychádzajú z priezviska Becker bez toho, aby existovala zjavná súvislosť medzi týmto menom a označenými tovarmi. Podľa
         judikatúry v prejednávanej veci sa musí dospieť k záveru, že existuje pravdepodobnosť zámeny z toho dôvodu, že so zreteľom
         na zhodnosť tovarov, ktoré označujú kolidujúce ochranné známky, rozdiely medzi týmito ochrannými známkami nie sú dostatočné
         na vylúčenie pravdepodobnosti zámeny. Priemerný spotrebiteľ je vedený k tomu, aby považoval tovary označené ochrannou známkou,
         o ktorej zápis sa žiada, za pochádzajúce od hospodárskej entity, ktorá súvisí s entitou, od ktorej pochádzajú tovary označené
         skoršou ochrannou známkou.

      16      ÚHVT tvrdí, že podľa judikatúry kombinovanú ochrannú známku, ktorej jedna zo zložiek je zhodná alebo podobná so zložkou inej
         ochrannej známky, možno považovať za podobnú s touto inou ochrannou známkou len vtedy, ak táto zložka predstavuje dominantný
         prvok v celkovom dojme, ktorý kombinovaná ochranná známka vyvoláva.

      17      Neexistuje všeobecné pravidlo, podľa ktorého, keď sa skladá ochranná známka, o ktorej zápis sa žiada, z dvoch prvkov, pričom
         jeden prvok je zhodný so skoršou ochrannou známkou, ktorú tvorí jediný prvok, potom tieto ochranné známky musia byť zvyčajne
         považované za podobné. Preto, aby sa preukázala existencia pravdepodobnosti zámeny, je nevyhnutné, aby tento prvok zaujímal
         prinajmenšom rozlišovacie autonómne postavenie v ochrannej známke zloženej z dvoch prvkov. V prejednávanej veci príslušná
         skupina verejnosti nerozloží ochrannú známku, o ktorej zápis sa žiada, ale ju vníma ako celok ako meno ženy, to znamená Barbary
         Beckerovej, a žiaden z jej prvkov nezaujíma rozlišovacie autonómne postavenie alebo netvorí dominantný prvok.

      18      Ďalej vo všeobecnosti spotrebitelia kladú väčší dôraz na začiatok ochranných známok. Meno Barbara obsahuje zvučné a otvorené
         samohlásky, ktoré sú v porovnaní s krátkymi samohláskami priezviska Becker osobitnou kombináciou.

      19      Odvolací senát sa teda správne domnieval, že v prejednávanej veci neexistovala pravdepodobnosť zámeny.

      20      Vedľajší účastník konania tvrdí, že existuje koncepčný rozdiel medzi predmetnými označeniami. Z tohto dôvodu sa žalobkyňa
         nemôže odvolávať na zásadu, podľa ktorej dve ochranné známky sú podobné, keď obsahujú zhodný prvok. Úlohou tejto zásady je
         uplatnenie len za predpokladu, že zhodné prvky nemajú koncepčný význam pre príslušnú skupinu verejnosti.

      21      Žalobkyňa sa navyše nemôže dovolávať judikatúry, podľa ktorej sa môže predpokladať, že ochranná známka tvorí variáciu skoršej
         ochrannej známky, keď sa skladá zo skoršej ochrannej známky spojenej s novým prvkom, lebo v prejednávanej veci na rozdiel
         od okolností, ktoré vyústili do tejto judikatúry, ochranná známka, o ktorej zápis sa žiada, nie je zložená zo spojenia mena
         spoločnosti s druhým prvkom, ale spočíva na vlastnom mene. Príslušná skupina verejnosti vníma kolidujúce ochranné známky ako
         dve odlišné ochranné známky, ktoré nemajú žiaden súvis.

       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      22      Podľa znenia článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 nebude ochranná známka na základe námietky majiteľa skoršej ochrannej
         známky zapísaná, ak z dôvodu jej zhodnosti alebo podobnosti so skoršou ochrannou známkou a zhodnosti alebo podobnosti tovarov
         alebo služieb, na ktoré sa vzťahujú tieto ochranné známky, existuje pravdepodobnosť zámeny zo strany verejnosti, pokiaľ ide
         o územie, na ktorom je skoršia ochranná známka chránená. Okrem toho podľa článku 8 ods. 2 písm. a) bodu i) nariadenia č. 40/94
         za skoršie ochranné známky je potrebné považovať ochranné známky Spoločenstva, ktorých dátum podania prihlášky je skorší ako
         dátum podania prihlášky ochrannej známky Spoločenstva.

      23      Podľa ustálenej judikatúry predstavuje pravdepodobnosť zámeny pravdepodobnosť, keď sa verejnosť môže domnievať, že predmetné
         tovary alebo služby pochádzajú od jedného podniku alebo od podnikov, ktoré sú ekonomicky prepojené. Pravdepodobnosť zámeny
         sa má posudzovať celkovo podľa toho, ako vníma príslušná skupina verejnosti označenia a predmetné tovary alebo služby, a so
         zohľadnením všetkých rozhodujúcich okolností prejednávanej veci [rozsudky Súdu prvého stupňa z 9. júla 2003, Laboratorios
         RTB/ÚHVT – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS), T‑162/01, Zb. s. II‑2821, body 30 a 31, a zo 16. januára 2008, Inter-Ikea/ÚHVT
         – Waibel (idea), T‑112/06, neuverejnený v Zbierke, bod 32].

      24      Na účely celkového posúdenia je rozhodujúce vnímanie priemerným spotrebiteľom predmetných tovarov alebo služieb. Je potrebné
         zohľadniť okolnosť, že priemerný spotrebiteľ má iba málokedy možnosť uskutočniť priame porovnanie rôznych ochranných známok,
         ale musí sa spoľahnúť na nedokonalú predstavu týchto známok, ktorú si uchoval v pamäti [rozsudok Súdu prvého stupňa z 3. marca
         2004, Mülhens/ÚHVT – Zirh International (ZIRH), T‑355/02, Zb. s. II‑791, bod 41]. Ďalej stupeň pozornosti priemerného spotrebiteľa
         sa môže meniť v závislosti od kategórie predmetných výrobkov alebo služieb [rozsudok Súdneho dvora z 22. júna 1999, Lloyd
         Schuhfabrik Meyer, C‑342/97, Zb. s. I‑3819, bod 26, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 13. júna 2006, Inex/ÚHVT – Wiseman (Vyobrazenie
         kravskej kože), T‑153/03, Zb. s. II‑1677, bod 24]. Keď priemerný spotrebiteľ predmetných tovarov je špecializovaný, môže im
         pri výbere venovať zvýšený stupeň pozornosti ako priemerný spotrebiteľ [pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 20. apríla
         2005, Faber Chimica/ÚHVT – Nabersa (Faber), T‑211/03, Zb. s. II‑1297, bod 24].

      25      V prejednávanej veci sa ochrana skoršej ochrannej známky vzťahuje na celé Spoločenstvo. Treba teda skúmať vnímanie kolidujúcich
         ochranných známok spotrebiteľom predmetných tovarov na tomto území. Treba však pripomenúť, že na odmietnutie zápisu ochrannej
         známky stačí, že relatívny dôvod zamietnutia v zmysle článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 existuje len v časti Spoločenstva
         (rozsudok ZIRH, už citovaný v bode 24 vyššie, bod 36).

      26      Ďalej je nepochybné, že predmetné tovary určené sčasti bežnej verejnosti a sčasti odborníkom a sčasti tak bežnej verejnosti,
         ako aj odborníkom, predstavujú tovary technickej povahy. Ide teda o verejnosť s relatívne vysokým stupňom pozornosti.

      27      Keďže zhoda alebo podobnosť predmetných tovarov nebola spochybnená, treba iba porovnať kolidujúce ochranné známky.

      28      Podľa judikatúry sú si dve ochranné známky podobné vtedy, ak medzi nimi existuje z pohľadu príslušnej skupiny verejnosti aspoň
         čiastočná zhoda z jedného alebo viacerých relevantných hľadísk [rozsudky Súdu prvého stupňa z 23. októbra 2002, Matratzen
         Concord/ÚHVT – Hukla Germany (MATRATZEN), T‑6/01, Zb. s. II‑4335, bod 30, a z 26. januára 2006, Volkswagen/ÚHVT – Nacional
         Motor (Variant), T‑317/03, neuverejnený v Zbierke, bod 46].

      29      Celkové posúdenie pravdepodobnosti zámeny vo vzťahu k vizuálnej, fonetickej a koncepčnej podobnosti kolidujúcich ochranných
         známok sa má zakladať na celkovom dojme, ktorý tieto ochranné známky vytvárajú, so zohľadnením najmä ich rozlišovacích a dominantných
         prvkov [rozsudky Súdu prvého stupňa zo 14. októbra 2003, Phillips-Van Heusen/ÚHVT – Pash Textilvertrieb und Einzelhandel (BASS),
         T‑292/01, Zb. s. II‑4335, bod 47, a Vyobrazenie kravskej kože, už citovaný v bode 24 vyššie, bod 26].

      30      V prípade, v ktorom jeden z len dvoch pojmov tvoriacich slovnú ochrannú známku je z vizuálnej a fonetickej stránky zhodný
         s jediným pojmom tvoriacim skoršiu slovnú ochrannú známku a kde tieto pojmy posudzované spoločne alebo zvlášť nemajú z koncepčného
         hľadiska pre príslušnú skupinu verejnosti žiaden význam, sa majú dotknuté ochranné známky posudzované každá v jej celosti
         bežne považovať za podobné [rozsudky Súdu prvého stupňa z 25. novembra 2003, Oriental Kitchen/ÚHVT – Mou Dybfrost (KIAP MOU),
         T‑286/02, Zb. s. II‑4953, bod 39, a zo 4. mája 2005, Reemark/ÚHVT – Bluenet (Westlife), T‑22/04, Zb. s. II‑1559, bod 37].

      31      Skoršia slovná ochranná známka BECKER a slovná ochranná známka, o ktorej zápis sa žiada, Barbara Becker predstavujú v prejednávanej
         veci kolidujúce ochranné známky.

      32      Prvok „becker“ je súčasne jediným prvkom tvoriacim ochrannú známku BECKER a druhý z týchto dvoch prvkov tvoriacich ochrannú
         známku Barbara Becker. Prvok „becker“ je teda spoločný obom ochranným známkam.

      33      Z vizuálneho a fonetického hľadiska kolidujúce ochranné známky sú rozdielnej dĺžky a sú zložené z rozdielneho počtu slov.
         Celkový dojem, ktorý tieto ochranné známky vytvárajú, však vedie k zisteniu, že tieto ochranné známky vykazujú určitú podobnosť
         z vizuálneho a fonetického hľadiska v dôsledku ich spoločného prvku, ako správne skonštatoval odvolací senát.

      34      Z koncepčného hľadiska odvolací senát tiež správne skonštatoval, že skoršiu ochrannú známku BECKER bude príslušná skupina
         verejnosti vnímať ako priezvisko a že ochrannú známku Barbara Becker bude vnímať príslušná skupina verejnosti ako meno osoby,
         ktoré je zložené z mena a priezviska, pričom priezvisko je zhodné s priezviskom, ktoré tvorí skoršiu ochrannú známku. Posúdenie
         odvolacím senátom, ktoré sa týka významu prvku „becker“ v porovnaní s prvkom „barbara“ v ochrannej známke Barbara Becker,
         však nemožno akceptovať.

      35      Hoci sa vnímanie ochranných známok, ktoré sú tvorené menami osôb, môže meniť v rôznych krajinách Spoločenstva, judikatúra
         pripúšťa, že prinajmenšom v Taliansku spotrebitelia pripisujú v ochranných známkach vo všeobecnosti väčšiu rozlišovaciu spôsobilosť
         priezvisku ako rodnému menu [pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 1. marca 2005, Fusco/ÚHVT – Fusco International
         (ENZO FUSCO), T‑185/03, Zb. s. II‑715, bod 54]. Z toho vyplýva, že priezvisku Becker môže byť priznaná vyššia rozlišovacia
         spôsobilosť ako menu Barbara v ochrannej známke Barbara Becker.

      36      Okrem toho skutočnosť, že pani Barbara Becker má postavenie slávnej osobnosti v Nemecku ako bývalej manželky pána Borisa Beckera,
         neznamená, že z koncepčného hľadiska kolidujúce ochranné známky nie sú podobné. Skoršia ochranná známka BECKER a ochranná
         známka Barbara Becker totiž odkazujú na rovnaké priezvisko Becker. Vykazujú teda podobnosť a to o to viac, že v časti Spoločenstva
         sa môže prvku „becker“ ochrannej známky, o ktorej zápis sa žiada, ako priezvisku priznať vyššia rozlišovacia spôsobilosť ako
         prvku „barbara“, ktorý je jednoduchým menom. Z tohto hľadiska treba pripomenúť, že príslušná skupina verejnosti si uchováva
         v pamäti nedokonalý obraz kolidujúcich ochranných známok.

      37      Ďalej podľa judikatúry keď je kombinovaná ochranná známka vytvorená na základe pridania prvku a inej ochrannej známky, posledná
         uvedená ochranná známka si môže, aj keď nie je dominantným prvkom v kombinovanej ochrannej známke, zachovať rozlišovacie autonómne
         postavenie v kombinovanej ochrannej známke. V takom prípade kombinovanú ochrannú známku a túto ďalšiu ochrannú známku možno
         považovať za podobné (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora zo 6. októbra 2005, Medion, C‑120/04, Zb. s. I‑8551, body
         30 a 37). V prejednávanej veci je nutné konštatovať, že prvok „becker“ bude vnímaný ako priezvisko, ktoré je bežne používané
         na označenie osoby. Treba konštatovať, že tento prvok si zachováva rozlišovacie autonómne postavenie v ochrannej známke Barbara
         Becker.

      38      Z toho vyplýva, že na základe posúdenia ako celku kolidujúcich ochranných známok a ich porovnania z vizuálneho, fonetického
         a koncepčného hľadiska treba kolidujúce ochranné známky považovať za podobné.

      39      Preto odvolací senát nesprávne dospel k záveru, že kolidujúce ochranné známky boli nepochybne odlišné.

      40      Pokiaľ ide o pravdepodobnosť zámeny, treba pripomenúť, že zhoda alebo podobnosť tovarov, na ktoré sa vzťahujú kolidujúce ochranné
         známky, nie sú spochybnené a že ochranná známka Barbara Becker a ochranná známka BECKER vykazujú vizuálnu, fonetickú a koncepčnú
         podobnosť. Aj keď predmetné tovary sú určené verejnosti, ktorá im venuje relatívne vysoký stupeň pozornosti, táto verejnosť
         môže veriť, že tieto tovary pochádzajú od rovnakého podniku alebo podnikov, ktoré sú ekonomicky prepojené. Preto treba skonštatovať,
         že exituje pravdepodobnosť zámeny medzi kolidujúcimi ochrannými známkami.

      41      Toto zistenie nevyvracia tvrdenie ÚHVT, podľa ktorého kombinovanú ochrannú známku a inú ochrannú známku možno považovať za
         podobné len vtedy, ak ich spoločná zložka predstavuje dominantný prvok v celkovom dojme, ktorý kombinovaná ochranná známka
         vyvoláva. Ak sa totiž slovná ochranná známka skladá z dvoch prvkov, z ktorých jeden je spoločný s jediným prvkom tvoriacim
         inú slovnú ochrannú známku, na konštatovanie pravdepodobnosti zámeny sa nevyžaduje, aby prvok, ktorý je spoločný kolidujúcim
         ochranným známkam, bol dominantným prvkom v celkovom dojme, ktorý kombinovaná ochranná známka vyvoláva. Ak by sa vyžadovala
         takáto podmienka, aj keď spoločný prvok má rozlišovacie autonómne postavenie v kombinovanej ochrannej známke, potom by majiteľ
         skoršej ochrannej známky bol zbavený výlučného práva, ktoré mu priznáva táto ochranná známka (pozri v tomto zmysle rozsudok
         Medion, už citovaný v bode 37 vyššie, body 32 a 33). Keď si prvok „becker“ zachováva rozlišovacie autonómne postavenie v ochrannej
         známke Barbara Becker, potom nemožno vyžadovať, aby na existenciu pravdepodobnosti zámeny bol tento prvok dominantným prvkom
         v celkovom dojme, ktorý táto ochranná známka vyvoláva.

      42      S tvrdením vedľajšieho účastníka konania, podľa ktorého judikatúra týkajúca sa kombinovaných ochranných známok nie je uplatniteľná
         v prejednávanej veci, pretože ochrannú známku, o ktorej zápis sa žiada, tvorí meno a priezvisko, sa nemožno stotožniť. Kritériá
         posúdenia existencie pravdepodobnosti zámeny v zmysle článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94, keď predmetom konania
         sú ochranné známky tvorené menom osoby, pokiaľ toto nariadenie nestanovuje inak, sú totiž rovnaké ako kritériá uplatniteľné
         na iné kategórie ochranných známok. Označenie obsahujúce meno a priezvisko fyzickej osoby nemožno takto zapísať ako ochrannú
         známku Spoločenstva, pokiaľ narazí na relatívny dôvod zamietnutia zápisu v dôsledku námietky majiteľa skoršej ochrannej známky
         [rozsudok Súdu prvého stupňa z 13. júla 2005, Murúa Entrena/ÚHVT – Bodegas Murúa (Julián Murúa Entrena), T‑40/03, Zb. s. II‑2831,
         body 49 a 50].

      43      Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba skonštatovať, že odvolací senát uskutočnil nesprávne právne posúdenie, keď dospel k záveru,
         že neexistuje pravdepodobnosť zámeny podľa článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94. Preto prvý dôvod, ktorý uvádza žalobkyňa
         a ktorý je založený na porušení článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94, treba prijať.

      44      Vzhľadom na skutočnosť, že v prejednávanej veci existuje pravdepodobnosť zámeny v zmysle článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia
         č. 40/94 a že na odmietnutie zápisu ochrannej známky stačí relatívny dôvod zamietnutia v zmysle článku 8 nariadenia č. 40/94,
         napadnuté rozhodnutie sa musí zrušiť bez toho, aby bolo nutné skúmať, či existuje iný relatívny dôvod zamietnutia, a teda
         bez toho, aby Súd prvého stupňa musel skúmať druhý dôvod, ktorý uvádza žalobkyňa.

       O trovách
      45      Podľa článku 87 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť
         trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže ÚHVT nemal vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu
         trov konania, ktoré vznikli žalobkyni v súlade s návrhom žalobkyne. Keďže vedľajší účastník konania nemal úspech vo svojich
         návrhoch, znáša svoje vlastné trovy konania v súlade s článkom 87 ods. 4 tretím pododsekom rokovacieho poriadku.

      Z týchto dôvodov
      SÚD PRVÉHO STUPŇA (prvá komora)
      rozhodol a vyhlásil:
      1.      Rozhodnutie prvého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) zo 7. marca
            2007 (vec R 502/2006‑1) sa zrušuje.
      2.      Návrh Harman International Industries, Inc., na zamietnutie prihlášky ochrannej známky Spoločenstva Barbara Becker sa odmieta
            ako neprípustný.
      3.      ÚHVT okrem toho, že znáša svoje vlastné trovy konania, je povinný nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Harman International
            Industries.
      4.      Pani Barbara Becker znáša svoje vlastné trovy konania.

               Tiili

               Dehousse

               Wiszniewska‑Białecka

         Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 2. decembra 2008.
      Podpisy
      * Jazyk konania: angličtina.


title: Rozsudok Všeobecného súdu (druhá komora) z 18. mája 2011. # Glenton España, SA proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Ochranná známka Spoločenstva - Námietkové konanie - Prihláška obrazovej ochrannej známky Spoločenstva POLO SANTA MARIA - Skoršia obrazová ochranná známka Beneluxu zobrazujúca siluetu hráča póla - Relatívny dôvod zamietnutia - Pravdepodobnosť zámeny - Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009. # Vec T-376/09.

text:
      Rozsudok Všeobecného súdu (druhá komora) z 18. mája 2011 – Glenton España/ÚHVT – Polo/Lauren (POLO SANTA MARIA)
      (vec T‑376/09)
      „Ochranná známka Spoločenstva – Námietkové konanie – Prihláška obrazovej ochrannej známky Spoločenstva POLO SANTA MARIA – Skoršia obrazová ochranná známka Beneluxu zobrazujúca siluetu hráča póla – Relatívny dôvod zamietnutia – Pravdepodobnosť zámeny – Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009“
      1.                     Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Relatívne dôvody zamietnutia – Námietka
            majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby – Podobnosť
            medzi dotknutými ochrannými známkami – Kritériá posúdenia – Kombinovaná ochranná známka [nariadenie Rady č. 207/2009, článok
            8 ods. 1 písm. b)] (pozri body 24, 25, 34)
      2.                     Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Relatívne dôvody zamietnutia – Námietka
            majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby – Pravdepodobnosť
            zámeny so skoršou ochrannou známkou [nariadenie Rady č. 207/2009, článok 8 ods. 1 písm. b)] (pozri body 22, 59)
      Predmet

               Žaloba podaná proti rozhodnutiu druhého odvolacieho senátu ÚHVT z 18. júna 2009 (vec R 594/2008‑2) týkajúcemu sa námietkového
                  konania medzi The Polo/Lauren Company, LP, a Glenton España, SA

            Údaje týkajúce sa veci

               Prihlasovateľ ochrannej známky Spoločenstva:

               Glenton España, SA

               Prihlasovaná ochranná známka Spoločenstva:

               obrazová ochranná známka POLO SANTA MARIA pre tovary a služby v triedach 18, 25, 36, 41 a 43 – prihláška č. 3976776

               Majiteľ ochrannej známky alebo označenia, ktoré je základom námietky:

               The Polo/Lauren Company, LP

               Ochranná známka alebo označenie, ktoré je základom námietky:

               obrazová ochranná známka Beneluxu zobrazujúca siluetu hráča póla pre tovary v triedach 18 a 25

               Rozhodnutie námietkového oddelenia:

               vyhovenie námietke vo vzťahu ku všetkým sporným tovarom

               Rozhodnutie odvolacieho senátu:

               čiastočné zrušenie napadnutého rozhodnutia

      Výrok

                  1.

                  	Žaloba sa zamieta.

                  2.

                  	Glenton España, SA, je povinná nahradiť trovy konania.


title: Rozsudok Všeobecného súdu (štvrtá komora) zo 14. februára 2012. # Spolková republika Nemecko proti Európskej komisii. # Prístup k dokumentom - Nariadenie (ES) č. 1049/2001 - Dokumenty týkajúce sa ukončeného konania o nesplnení povinnosti - Dokumenty pochádzajúce z členského štátu - Poskytnutie prístupu - Predchádzajúci súhlas členského štátu. # Vec T-59/09.

text:
         ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (štvrtá komora)
      zo 14. februára 2012 (
            *1
         )
      „Prístup k dokumentom — Nariadenie (ES) č. 1049/2001 — Dokumenty týkajúce sa ukončeného konania o nesplnení povinnosti — Dokumenty pochádzajúce z členského štátu — Poskytnutie prístupu — Predchádzajúci súhlas členského štátu“
      Vo veci T-59/09,

         Spolková republika Nemecko, v zastúpení: M. Lumma, B. Klein a A. Wiedmann, splnomocnení zástupcovia,
      žalobkyňa,
      ktorú v konaní podporujú:

         Španielske kráľovstvo, v zastúpení: pôvodne M. Muñoz Pérez, neskôr S. Centeno Huerta, splnomocnení zástupcovia,
      a

         Poľská republika, v zastúpení: pôvodne M. Dowgielewicz, neskôr M. Szpunar a B. Majczyna, splnomocnení zástupcovia,
      vedľajší účastníci konania,
      proti

         Európskej komisii, v zastúpení: B. Smulders, P. Costa de Oliveira a F. Hoffmeister, splnomocnení zástupcovia,
      žalovanej,
      ktorú v konaní podporujú:

         Dánske kráľovstvo, v zastúpení: pôvodne J. Bering Liisberg a B. Weis Fogh, neskôr S. Juul Jørgensen a C. Vang, splnomocnení zástupcovia,

         Fínska republika, v zastúpení: J. Heliskoski, splnomocnený zástupca,
      a

         Švédske kráľovstvo, v zastúpení: K. Petkovska, A. Falk a S. Johannesson, splnomocnené zástupkyne,
      vedľajší účastníci konania,
      ktorej predmetom je návrh na zrušenie rozhodnutia Komisie SG.E.3/RG/mbp D(2008) 10067 z 5. decembra 2008, ktorým sa občanom poskytol prístup k určitým dokumentom predloženým Spolkovou republikou Nemecko v rámci konania o nesplnení povinnosti č. 2005/4569,
      VŠEOBECNÝ SÚD (štvrtá komora),
      v zložení: predsedníčka komory I. Pelikánová, sudcovia K. Jürimäe a M. van der Woude (spravodajca),
      tajomník: T. Weiler, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 13. septembra 2011,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

         Okolnosti predchádzajúce sporu

               1

               Listom z 19. júla 2008 bola Komisii Európskych spoločenstiev doručená žiadosť o prístup k rôznym dokumentom podľa nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 z 30. mája 2001 o prístupe verejnosti k dokumentom Európskeho parlamentu, Rady a Komisie (Ú. v. ES L 145, s. 43; Mim. vyd. 01/003, s. 331).

               2

               Požadované dokumenty boli vyhotovené v rámci konania o nesplnení povinnosti č. 2005/4569, ktoré Komisia začala proti Spolkovej republike Nemecko pre prípadné porušenie článkov 28 ES a 30 ES vyplývajúce z nemeckého správneho ustanovenia týkajúceho sa podmienok registrácie dovezených ojazdených motorových vozidiel. Po tom, ako Komisia 18. októbra 2005 zaslala Spolkovej republike Nemecko výzvu, konanie 28. júna 2006 ukončila.

               3

               Dokumenty, ktoré boli predmetom žiadosti o zverejnenie, pozostávali po prvé z listu Spolkovej republiky Nemecko zo 16. februára 2006, ktorým odpovedala na výzvu Komisie z 18. októbra 2005, po druhé zo zápisnice zo stretnutia z 27. marca 2006 medzi zástupcami nemeckých orgánov a Komisiou a po tretie zo zhrnutia pre vnútornú potrebu Komisie týkajúceho sa priebehu konania. Druhý a tretí dokument obsahovali odkazy na listy Spolkovej republiky Nemecko zo 16. februára 2006.

               4

               Listom z 23. júla 2008 Komisia informovala nemecké orgány o žiadosti o prístup k dokumentom.

               5

               Listom z 31. júla 2008 Spolková republika Nemecko informovala Komisiu, že nesúhlasí s tým, aby sa k uvedeným dokumentom poskytol prístup, a to jednak na základe výnimiek stanovených v článku 4 ods. 1 písm. a) tretej zarážke nariadenia č. 1049/2001 vzťahujúcom sa na ochranu verejného záujmu týkajúceho sa medzinárodných vzťahov a jednak v článku 4 ods. 2 tretej zarážke uvedeného nariadenia vzťahujúcom sa na ochranu cieľov inšpekcií, vyšetrovania a kontroly. Podľa nemeckých orgánov by sa zverejnením narušila spolupráca založená na dôvere medzi Spolkovou republikou Nemecko a Komisiou v rámci konania o nesplnení povinnosti. Nemecké orgány tiež tvrdili, že v nemeckom práve spadajú vzťahy medzi inštitúciami Európskej únie a Spolkovou republikou Nemecko pod pojem „medzinárodné vzťahy“.

               6

               Listom z 5. augusta 2008 Komisia informovala žiadateľov o námietke Spolkovej republiky Nemecko a o dôvodoch, ktoré uviedla na podporu svojho zamietnutia. Komisia žiadateľom oznámila, že ich žiadosti preto nemohla vyhovieť. S odkazom na rozsudok Súdneho dvora z 18. decembra 2007, Švédsko/Komisia (C-64/05 P, Zb. s. I-11389), však žiadateľom ponechala možnosť požiadať o opätovné preskúmanie rozhodnutia.

               7

               Žiadatelia podali opakovanú žiadosť, v ktorej spochybňovali opodstatnenosť dôvodov uvedených Spolkovou republikou Nemecko.

               8

               Listom z 15. septembra 2008 Komisia požiadala Spolkovú republiku Nemecko o opätovné preskúmanie svojho stanoviska na základe rozsudku Súdneho dvora z 1. februára 2007, Sison/Rada (C-266/05 P, Zb. s. I-1233, body 67 až 72), týkajúceho sa výnimky založenej na ochrane medzinárodných vzťahov, a rozsudkov Súdu prvého stupňa zo 6. júla 2003, Franchet a Byk/Komisia (T-391/03 a T-70/04, Zb. s. II-2023, bod 113), a z 8. novembra 2007, Bavarian Lager/Komisia (T-194/04, Zb. s. II-4523, body 148 a 149), týkajúcich sa výnimky vzťahujúcej sa na ochranu cieľov inšpekcií, vyšetrovania a kontroly.

               9

               Listom z 23. septembra 2008 nemecké orgány odôvodneným spôsobom zopakovali svoje stanovisko, že k predmetným dokumentom nemožno poskytnúť nijaký prístup.

               10

               Rozhodnutím SG.E.3/RG/mbp D(2008) 10067 z 5. decembra 2008 (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“) Komisia rozhodla poskytnúť žiadateľom prístup k dokumentom. Na podporu svojho rozhodnutia Komisia uviedla, že tvrdenia Spolkovej republiky Nemecko, ktorými namietala proti zverejneniu dokumentov, sú prima facie nedôvodné, a teda treba dospieť k záveru, že nemecké orgány nepredložili dostatok dôkazov na odôvodnenie uplatnenia jednej z uvedených výnimiek. V súlade s článkom 5 ods. 6 rozhodnutia Komisie 2001/937/ES, ESUO, Euratom z 5. decembra 2001, ktorým sa mení jej rokovací poriadok (Ú. v. ES L 345, s. 94; Mim. vyd. 01/003, s. 408), Komisia informovala nemecké orgány o svojom úmysle zverejniť predmetné dokumenty po uplynutí desiatich pracovných dní a upozornila ich na opravné prostriedky, ktorými môžu toto zverejnenie napadnúť.

               11

               Listom z 18. decembra 2008 Spolková republika Nemecko informovala Komisiu o svojej námietke proti predloženiu požadovaných dokumentov. Uviedla, že mala v úmysle podať žalobu o neplatnosť, a žiadala, aby dokumenty pred skončením tohto konania neboli zverejnené.

               12

               Listom z 30. januára 2009 Komisia Spolkovej republike Nemecko oznámila, že môže podať návrh na Súd prvého stupňa, aby prijal predbežné opatrenie brániace zverejneniu požadovaných dokumentov. Spolková republika Nemecko však takýto návrh nepodala.

               13

               Komisia predložila žiadateľom predmetné dokumenty.

         Konanie a návrhy účastníkov konania

               14

               Podaním doručeným do kancelárie Súdu prvého stupňa 11. februára 2009 podala Spolková republika Nemecko túto žalobu.

               15

               Podaním Španielskeho kráľovstva doručeným do kancelárie Súdu prvého stupňa 8. júna 2009 a podaním Poľskej republiky doručeným 7. júla 2009 tieto členské štáty požiadali, aby mohli vstúpiť do konania ako vedľajší účastníci na podporu návrhov Spolkovej republiky Nemecko.

               16

               Podaním Švédskeho kráľovstva doručeným do kancelárie Súdu prvého stupňa 18. júna 2009, podaním Dánskeho kráľovstva doručeným 29. júna 2009 a podaním Fínskej republiky doručeným 1. júla 2009 tieto členské štáty požiadali, aby mohli vstúpiť do konania ako vedľajší účastníci na podporu návrhov Komisie.

               17

               Uznesením z 3. septembra 2009 predseda šiestej komory Súdu prvého stupňa vyhovel týmto návrhom.

               18

               Keďže došlo k zmene zloženia komôr Všeobecného súdu, sudca spravodajca bol pridelený k štvrtej komore, ktorej bola v dôsledku toho prejednávaná vec pridelená.

               19

               Spolková republika Nemecko, podporovaná Španielskym kráľovstvom a Poľskou republikou, navrhuje, aby Všeobecný súd:

                        —

                        zrušil napadnuté rozhodnutie,

                        —

                        zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

               20

               Komisia, podporovaná Dánskym kráľovstvom, Fínskou republikou a Švédskym kráľovstvom, navrhuje, aby Všeobecný súd:

                        —

                        zamietol žalobu,

                        —

                        zaviazal Spolkovú republiku Nemecko na náhradu trov konania.

         Právny stav

               21

               Spolková republika Nemecko uvádza jediný žalobný dôvod založený na porušení článku 4 ods. 1 až 3 a 5 nariadenia č. 1049/2001, ktorý je posudzovaný z hľadiska zásady lojálnej spolupráce upravenej v článku 10 ES.

               22

               Spolková republika Nemecko v podstate tvrdí, že Komisia tým, že nerešpektovala jej námietku proti zverejneniu predmetných dokumentov, prekročila medze svojej právomoci preskúmania, ktorú Súdny dvor definoval vo svojom rozsudku Švédsko/Komisia, už citovanom v bode 6 vyššie, a že v dôsledku toho porušila článok 4 ods. 5 nariadenia č. 1049/2001.

               23

               Spolková republika Nemecko subsidiárne tvrdí, že odôvodnenie jej námietky proti zverejneniu predmetných dokumentov, ktoré je založené na výnimkách stanovených v článku 4 ods. 1 až 3 nariadenia č. 1049/2001, nemožno v nijakom prípade považovať za zjavne nesprávne.

         O postupe stanovenom v článku 4 ods. 5 nariadenia č. 1049/2001

               24

               Účastníci konania majú rozdielne názory, pokiaľ ide o rozsah preskúmania, ktoré musí inštitúcia, v prejednávanej veci Komisia, vykonať v rámci postupu stanoveného v článku 4 ods. 5 nariadenia č. 1049/2001 vo vzťahu k odôvodneniu uvedenému členským štátom, keď na základe výnimiek stanovených v článku 4 ods. 1 až 3 uvedeného nariadenia tento štát namieta proti zverejneniu požadovaných dokumentov.

               25

               Spolková republika Nemecko podporovaná Španielskym kráľovstvom zastáva názor, že inštitúcia nebola oprávnená preskúmať opodstatnenosť odôvodnenia dotknutého členského štátu. Poľská republika podporujúca návrhy Spolkovej republiky Nemecko spresňuje, že Komisia môže nanajvýš overiť, či sa členský štát odvolávajúci sa na výnimku zjavne a nepochybne dopustil nesprávneho posúdenia pri uplatnení ustanovení nariadenia č. 1049/2001.

               26

               Komisia podporovaná Dánskym kráľovstvom, Fínskou republikou a Švédskym kráľovstvom tvrdí, že je povinná preskúmať, či je odôvodnenie uvedené členským štátom vzhľadom na okolnosti prejednávanej veci a judikatúru prima facie dôvodné.

               27

               Treba pripomenúť, že v súlade s článkom 2 ods. 3 nariadenia č. 1049/2001 sa právo na prístup k dokumentom, ktoré majú v držbe inštitúcie, týka nielen dokumentov vypracovaných týmito inštitúciami, ale aj tých, ktoré dostali od tretích osôb, medzi ktoré patria členské štáty, ako to výslovne uvádza článok 3 písm. b) toho istého nariadenia.

               28

               Týmto normotvorca Únie zrušil autorské pravidlo, ktoré platilo pred prijatím nariadenia č. 1049/2001. Na základe tohto pravidla, keď bola autorom dokumentu v držbe inštitúcie tretia osoba, žiadosť o prístup k dokumentu bolo nutné adresovať priamo jeho autorovi.

               29

               Od nadobudnutia účinnosti nariadenia č. 1049/2001 všetky dokumenty v držbe inštitúcií, či už boli vyhotovené týmito inštitúciami, alebo pochádzajú z členských štátov, alebo od iných tretích osôb, spadajú do pôsobnosti uvedeného nariadenia, a vzťahujú sa teda na ne jeho ustanovenia, najmä tie, ktoré sa týkajú hmotnoprávnych výnimiek z práva na prístup.

               30

               Pokiaľ ide o dokumenty pochádzajúce od tretích osôb, článok 4 ods. 4 nariadenia č. 1049/2001 spresňuje, že ak nie je jasné, či dokument môže alebo nemôže byť zverejnený, inštitúcia sa poradí s treťou osobou s cieľom posúdiť, či sa môžu uplatniť výnimky uvedené v článku 4 ods. 1 alebo 2 uvedeného nariadenia.

               31

               Pokiaľ ide o dokumenty pochádzajúce z členského štátu, článok 4 ods. 5 nariadenia č. 1049/2001 stanovuje, že členský štát môže požiadať inštitúciu, aby dokument pochádzajúci z tohto členského štátu bez jeho predchádzajúceho súhlasu nezverejnila. V súlade s judikatúrou toto ustanovenie tak členskému štátu poskytuje možnosť podieľať sa na rozhodnutí, ktoré má prijať inštitúcia, a na tento účel zavádza rozhodovací proces s cieľom určiť, či hmotnoprávne výnimky uvedené v článku 4 ods. 1 až 3 bránia tomu, aby sa umožnil prístup k dotknutému dokumentu (pozri v tomto zmysle rozsudok Švédsko/Komisia, už citovaný v bode 6 vyššie, body 76, 81, 83 a 93).

               32

               Článok 4 ods. 5 nariadenia č. 1049/2001 totiž zveruje vykonávanie pravidiel práva Spoločenstva inštitúcii spoločne s členským štátom, ktorý využil možnosť poskytnutú v tomto odseku 5, keďže tieto subjekty sú v súlade s povinnosťou lojálnej spolupráce uvedenej v článku 10 ES povinné konať a spolupracovať tak, aby uvedené pravidlá mohli byť účinne uplatnené (rozsudok Švédsko/Komisia, už citovaný v bode 6 vyššie, bod 85).

               33

               Z toho v prvom rade vyplýva, že inštitúcia, ktorá dostala žiadosť o prístup k dokumentu pochádzajúcemu z členského štátu, a uvedený členský štát musia po tom, ako bola žiadosť touto inštitúciou uvedenému členskému štátu oznámená, začať bez meškania lojálny dialóg týkajúci sa prípadného uplatnenia výnimiek stanovených v článku 4 ods. 1 až 3 nariadenia č. 1049/2001, pričom musia dbať najmä na potrebu umožniť uvedenej inštitúcii zaujať stanovisko v lehote, v ktorej je podľa článkov 7 a 8 tohto nariadenia jej povinnosťou rozhodnúť o tejto žiadosti o prístup (rozsudok Švédsko/Komisia, už citovaný v bode 6 vyššie, bod 86).

               34

               Ďalej dotknutý členský štát, ktorý po skončení tohto dialógu namieta proti zverejneniu predmetného dokumentu, je povinný odôvodniť túto námietku vzhľadom na uvedené výnimky. Inštitúcia totiž nemôže uznať námietku prejavenú členským štátom proti zverejneniu dokumentu, ktorý od neho pochádza, ak táto námietka nie je vôbec odôvodnená alebo ak vznesená námietka neodkazuje na výnimky stanovené v článku 4 ods. 1 až 3 nariadenia č. 1049/2001. V prípade, ak napriek výslovnej výzve v tomto zmysle adresovanej inštitúciou predmetnému členskému štátu tento členský štát neposkytne takéto odôvodnenie, uvedená inštitúcia musí, ak sa sama domnieva, že sa na uvedenú situáciu nevzťahuje žiadna z uvedených výnimiek, požadovaný dokument zverejniť (rozsudok Švédsko/Komisia, už citovaný v bode 6 vyššie, body 87 a 88).

               35

               V tejto súvislosti treba pripomenúť, že článok 4 ods. 5 nariadenia č. 1049/2001 neudeľuje členskému štátu nijaké všeobecné a bezpodmienečné právo veta s cieľom svojvoľne a bez povinnosti odôvodniť svoje rozhodnutie zabrániť zverejneniu akéhokoľvek dokumentu v držbe inštitúcie Spoločenstva len preto, že uvedený dokument pochádza z tohto členského štátu (rozsudok Švédsko/Komisia, už citovaný v bode 6 vyššie, bod 58).

               36

               Napokon, ako vyplýva najmä z článkov 7 a 8 nariadenia č. 1049/2001, inštitúcia je povinná sama odôvodniť rozhodnutie, ktorým žiadateľovi zamieta žiadosť o prístup. Takáto povinnosť znamená, že inštitúcia musí vo svojom rozhodnutí nielen uviesť námietku vyjadrenú zo strany predmetného členského štátu proti zverejneniu požadovaného dokumentu, ale takisto dôvody uvádzané týmto členským štátom, aby sa preukázalo, že sa má uplatniť jedna z výnimiek z práva prístupu stanovených v článku 4 ods. 1 až 3 tohto nariadenia. Takéto informácie majú totiž umožniť žiadateľovi pochopiť pôvod a dôvody odmietnutia v jeho prípade a príslušnému súdu vykonať v prípade potreby preskúmanie, ktorým je poverený (rozsudok Švédsko/Komisia, už citovaný v bode 6 vyššie, bod 89).

               37

               Z predchádzajúceho vyplýva, že v súlade s judikatúrou článok 4 ods. 5 nariadenia č. 1049/2001 umožňuje členskému štátu namietať proti zverejneniu dokumentov, ktoré pochádzajú od neho, iba na základe výnimiek vymenovaných v článku 4 ods. 1 až 3 nariadenia, pričom musí v tejto súvislosti riadne odôvodniť svoje stanovisko (rozsudok Švédsko/Komisia, už citovaný v bode 6 vyššie, bod 99).

               38

               Okrem toho treba uviesť, že z článku 4 ods. 4 nariadenia č. 1049/2001 vyplýva, že keď predmetná inštitúcia považuje za jasné, že musí byť odmietnutý prístup k dokumentu pochádzajúcemu z členského štátu na základe výnimiek stanovených v odsekoch 1 alebo 2 tohto článku, odmietne prístup žiadateľovi bez toho, aby to musela konzultovať s členským štátom, z ktorého pochádza dokument, a to bez ohľadu na skutočnosť, či tento členský štát predtým podal žiadosť na základe článku 4 ods. 5 uvedeného nariadenia. V takomto prípade je teda zrejmé, že rozhodnutie o žiadosti o prístup prijme inštitúcia, pričom prihliadne iba na výnimky vyplývajúce priamo z ustanovení práva Únie (rozsudok Švédsko/Komisia, už citovaný v bode 6 vyššie, bod 68).

               39

               Spolková republika Nemecko v prejednávanej veci tvrdí, že v súlade s rozsudkom Švédsko/Komisia, už citovaným v bode 6 vyššie (bod 88), existujú len dve situácie, keď Komisia nemôže uznať námietku členského štátu proti zverejneniu dokumentov, a to po prvé, ak námietka nie je riadne odôvodnená v zmysle článku 253 ES, a po druhé, ak uvádzané odôvodnenie neodkazuje na výnimky vymenované v článku 4 ods. 1 až 3 nariadenia č. 1049/2001. V tejto súvislosti odkazuje na zásadu lojálnej spolupráce, ako aj na jasný rozdiel existujúci medzi článkom 4 ods. 4 nariadenia č. 1049/2001, ktorý stanovuje, pokiaľ ide o dokumenty tretích osôb odlišných od členských štátov, jednoduchý mechanizmus konzultácie, a článkom 4 ods. 5 uvedeného nariadenia, ktorý členským štátom priznáva právo podmieniť prístup k dokumentu svojím súhlasom.

               40

               Spolková republika Nemecko na pojednávaní tiež uviedla, že článok 255 ods. 1 ES a článok 42 Charty základných práv Európskej únie, vyhlásenej 7. decembra 2000 v Nice (Ú. v. ES C 364, s. 1, ďalej len „Charta základných práv“), odkazujú na prístup k dokumentom inštitúcií, a nie k dokumentom pochádzajúcim z členských štátov.

               41

               Pokiaľ ide po prvé o odkaz Spolkovej republiky Nemecko na článok 255 ES a článok 42 Charty základných práv, treba najskôr poznamenať, že článok 255 ods. 2 ES zveruje Rade zodpovednosť určiť všeobecné zásady a obmedzenia upravujúce právo na prístupu k dokumentom. Nariadenie č. 1049/2001, ktoré prijal Európsky parlament a Rada a ktorého zákonnosť Spolková republika Nemecko nespochybňuje, výslovne rozširuje právo na prístup vo vzťahu k všetkým dokumentom, ktoré má určitá inštitúcia v držbe (pozri body 27 a 28 vyššie).

               42

               Ďalej je nesporné, že členské štáty sú značne zapojené do legislatívneho a výkonného procesu Únie prostredníctvom svojho zastúpenia v rámci Rady, ako aj prostredníctvom svojej účasti v mnohých výboroch zriadených Radou (pozri v tomto zmysle rozsudok Švédsko/Komisia, už citovaný v bode 6 vyššie, bod 63). Vylúčenie veľkého počtu dokumentov pochádzajúcich z členských štátov z pôsobnosti práva na prístup v zmysle článku 255 ods. 1 ES by bolo v rozpore s cieľom transparentnosti sledovaným týmto článkom a zaručeným článkom 42 Charty základných práv, s výhradou určitých výnimiek, ktoré sa musia vykladať reštriktívne (rozsudky Sison/Rada, už citovaný v bode 8 vyššie, bod 63, a Švédsko/Komisia, už citovaný v bode 6 vyššie, bod 66).

               43

               Napokon vyhlásenie č. 35 o článku 255 ods. 1 ES, pripojené k záverečnému aktu Amsterdamskej zmluvy, stanovuje, že Konferencia sa dohodla na tom, že zásady a podmienky uvedené v tomto článku umožnia členskému štátu požadovať, aby Komisia alebo Rada neoznámila tretím osobám dokument pochádzajúci z tohto štátu bez jeho predchádzajúceho súhlasu. Z toho vyplýva, že autori tejto zmluvy nezamýšľali vylúčiť z pôsobnosti článku 255 ods. 1 ES dokumenty členských štátov.

               44

               S tvrdením Spolkovej republiky Nemecko, podľa ktorého treba na základe primárneho práva Únie podať reštriktívny výklad práva na prístup k dokumentom pochádzajúcim z členských štátov, nemožno súhlasiť.

               45

               Pokiaľ ide po druhé o intenzitu preskúmania, ktoré je inštitúcia oprávnená vykonávať v súvislosti s odôvodnením uvedeným členským štátom na vysvetlenie svojej námietky proti zverejneniu dokumentu, treba pripomenúť, že článok 4 ods. 5 nariadenia č. 1049/2001 poveruje uskutočnením cieľov uvedeného nariadenia inštitúciu spolu s členským štátom. Na tento účel zriaďuje rozhodovací proces, v rámci ktorého sú tieto subjekty povinné lojálne spolupracovať v súlade s požiadavkami článku 10 ES, aby sa zabezpečilo, že ustanovenia uvedeného nariadenia sa uplatňujú účinne a v súlade s judikatúrou.

               46

               V tejto súvislosti však treba poukázať na to, že stanovisko Spolkovej republiky Nemecko je nezlučiteľné so všeobecnou štruktúrou a s cieľmi nariadenia č. 1049/2001, keďže smeruje k tomu, aby sa inštitúcia v rámci článku 4 ods. 5 systematicky podriaďovala zamietnutiu členského štátu, pokiaľ je toto zamietnutie založené na akomkoľvek odôvodnení a pokiaľ tieto dôvody odkazujú na výnimky uvedené v článku 4 ods. 1 až 3 uvedeného nariadenia. Takáto situácia však nezodpovedá lojálnemu dialógu, ktorý sú inštitúcia a členský štát povinné začať, aby sa zabezpečilo účinné uplatňovanie nariadenia č. 1049/2001.

               47

               Ďalej treba pripomenúť, že podľa článku 8 nariadenia č.1049/2001 prináleží konečná zodpovednosť za správne uplatnenie tohto nariadenia inštitúcii a že jej prislúcha obhajovať pred súdmi Únie alebo ombudsmanom platnosť rozhodnutia. Ak by sa inštitúcia musela automaticky riadiť odôvodnením navrhovaným členským štátom, bola by nútená voči osobe, ktorá podala žiadosť o prístup, a prípadne pred týmito kontrolnými orgánmi brániť stanoviská, ktoré sama nepovažuje za obhájiteľné.

               48

               V tejto súvislosti treba spresniť, že ustanovenia nariadenia č. 1049/2001 zakladajúce – s výhradou výnimiek, ktoré toto nariadenie uvádza – právo na prístup k všetkým dokumentom, ktoré má inštitúcia v držbe, musí inštitúcia, ktorej je žiadosť o prístup adresovaná, účinne uplatňovať, a to nielen po podaní žaloby na súd Únie. S tvrdením Spolkovej republiky Nemecko, podľa ktorého by možnosť podať takúto žalobu dotknutú inštitúciu zbavila jej právomoci vykonávať preskúmanie odôvodnenia vyjadreného členským štátom, teda nemožno súhlasiť.

               49

               Napokon preskúmanie obmedzené na čisto formálne aspekty námietky vznesenej členským štátom by mu umožňovalo brániť akémukoľvek zverejneniu, a to aj v prípade neexistencie skutočných dôvodov odôvodňujúcich, aby sa urobila výnimka zo zásady uvedenej v článku 2 ods. 1 nariadenia č. 1049/2001 len prostredníctvom odôvodnenia formálne odkazujúceho na hmotnoprávne výnimky uvedené v článku 4 ods. 1 až 3 uvedeného nariadenia. Takéto čisto formálne preskúmanie by v praxi znamenalo opätovné zavedenie pravidla autora, ktoré nariadenie č. 1049/2001 zrušilo, a odporovalo by zásade, podľa ktorej hmotnoprávne výnimky stanovené v článku 4 ods. 1 až 3 uvedeného nariadenia vymedzujú výkon právomoci, ktorú článok 4 ods. 5 toho istého nariadenia poskytuje dotknutému členskému štátu (rozsudok Švédsko/Komisia, už citovaný v bode 6 vyššie, bod 76).

               50

               Z predchádzajúceho vyplýva, že Spolková republika nesprávne tvrdí, že po podaní námietky vznesenej členským štátom v rámci článku 4 ods. 5 nariadenia č. 1049/2001 sa inštitúcia musí predtým, než v súlade s článkom 8 ods. 1 toho istého nariadenia prijme rozhodnutie uvádzajúce dôvody jej zamietnutia prístupu k požadovanému dokumentu, obmedziť vo vzťahu k námietke členského štátu len na vykonanie formálneho preskúmania spočívajúceho výlučne v určení, či uvedená námietka nie je vôbec odôvodnená a či toto odôvodnenie odkazuje na výnimky vymenované v článku 4 ods. 1 až 3 nariadenia č. 1049/2001.

               51

               Naopak, rozhodovací postup zriadený článkom 4 ods. 5 nariadenia č. 1049/2001 vyžaduje, aby sa dotknutý členský štát a inštitúcia držali hmotnoprávnych výnimiek stanovených v článku 4 ods. 1 až 3 toho istého nariadenia (rozsudok Švédsko/Komisia, už citovaný v bode 6 vyššie, bod 83). Inštitúcia je teda oprávnená sa uistiť, že odôvodnenia uvedené v námietke členského štátu proti zverejneniu požadovaného dokumentu, ktoré musí obsahovať rozhodnutie o zamietnutí prístupu prijaté v súlade s článkom 8 ods. 1 nariadenia č. 1049/2001, nie sú neopodstatnené.

               52

               V tejto súvislosti sa nemožno domnievať, ako subsidiárne tvrdí Spolková republika Nemecko na základe analógie s kritériami stanovenými v rozsudku Súdneho dvora zo 6. októbra 1982, Cilfit a i. (283/81, Zb. s. 3415, bod 13), že k preskúmaniu zo strany inštitúcie môže dôjsť len v prípade, ak sporná situácia už viedla k tomu, že súd Únie vyhlásil rozsudok v rovnakej alebo podobnej veci, alebo ak je správne uplatnenie práva také jasné, že neumožňuje žiadnu dôvodnú pochybnosť. Nejde ani, ako tvrdí Poľská republika, o určenie, či je odôvodnenie uvedené dotknutým členským štátom nepochybne nesprávne.

               53

               Preskúmanie inštitúcie spočíva v určení, či vzhľadom na okolnosti prejednávanej veci a uplatniteľné právne normy môžu dôvody uvedené členským štátom na podporu jeho námietky odôvodniť takéto zamietnutie prima facie (pozri analogicky uznesenie predsedu Súdneho dvora z 23. februára 2001, Rakúsko/Rada, C-445/00 R, Zb. s. I-1461, body 73 a 74), a teda či tieto dôvody umožňujú uvedenej inštitúcii prebrať zodpovednosť, ktorú jej priznáva článok 8 nariadenia č. 1049/2001.

               54

               Treba poznamenať, že nejde o to, aby inštitúcia presadila vlastný názor alebo vlastným posúdením nahradila posúdenie dotknutého členského štátu, ale aby sa vyhla prijatiu rozhodnutia, ktoré nepovažuje za obhájiteľné. Inštitúcia ako autor rozhodnutia o prístupe alebo zamietnutí je totiž zodpovedná za jeho zákonnosť. Predtým, ako odmietne prístup k dokumentu pochádzajúcemu z členského štátu, teda musí preskúmať, či tento členský štát založil svoju námietku na hmotnoprávnych výnimkách stanovených v článku 4 ods. 1 až 3 nariadenia č. 1049/2001 a či s ohľadom na tieto výnimky riadne odôvodnil svoje stanovisko (pozri v tomto zmysle rozsudok Švédsko/Komisia, už citovaný v bode 6 vyššie, bod 99).

               55

               Treba zdôrazniť, že toto preskúmanie musí byť uskutočnené v rámci lojálneho dialógu, ktorým sa vyznačuje rozhodovací proces zriadený článkom 4 ods. 5 nariadenia č. 1049/2001, keďže inštitúcia je povinná umožniť členskému štátu lepšie vysvetliť svoje dôvody alebo ich prehodnotiť, aby sa mohli prima facie považovať za obhájiteľné (pozri bod 53 vyššie).

               56

               Toto preskúmanie musí byť okrem toho uskutočnené s náležitým ohľadom na zásadu, podľa ktorej vzhľadom na ciele sledované nariadením č. 1049/2001, najmä okolnosť pripomenutú v jeho odôvodnení č. 2, že toto právo na prístup je typické pre demokratickú povahu týchto inštitúcií Únie a skutočnosť, že cieľom uvedeného nariadenia je, ako to uvádza jeho odôvodnenie č. 4 a článok 1, poskytnúť verejnosti právo na prístup, ktoré má byť čo najširšie, musia byť výnimky z uvedeného práva vymenované v článku 4 tohto nariadenia vykladané a uplatňované reštriktívne (rozsudok Sison/Rada, už citovaný v bode 8 vyššie, bod 63, a rozsudok Švédsko/Komisia, už citovaný v bode 6 vyššie, bod 66).

               57

               Z predchádzajúceho vyplýva, že tvrdenie Spolkovej republiky Nemecko, že Komisia tým, že skúmala opodstatnenosť odôvodnenia, ktoré uviedla na podporu svojej námietky, prekročila medze svojho preskúmania v rámci postupu upraveného v článku 4 ods. 5 nariadenia č. 1049/2001, sa musí zamietnuť ako nedôvodné.

         O dôvodoch uvedených Spolkovou republikou Nemecko na odôvodnenie svojej námietky proti zverejneniu dokumentov

               58

               Z predchádzajúcich úvah (pozri body 32, 33, 45, 46 a 55 vyššie) vyplýva, že uplatňovanie článku 4 ods. 5 nariadenia č. 1049/2001 na účely určenia, či zamietnutie prístupu k dokumentu pochádzajúceho z členského štátu môže byť odôvodnené vzhľadom na výnimky stanovené v odsekoch 1 až 3 tohto článku, spočíva v lojálnej spolupráci medzi inštitúciou a dotknutým členským štátom. Len na základe otvoreného a konštruktívneho dialógu o možnosti odôvodniť zamietnutie prístupu na základe článku 4 ods. 1 až 3 nariadenia č. 1049/2001 sa teda inštitúcia môže rozhodnúť odchýliť sa od dôvodov uvedených členským štátom na podporu svojej námietky, pokiaľ dospeje k záveru, že tieto dôvody sú neobhájiteľné.

               59

               V prejednávanej veci došlo pred prijatím napadnutého rozhodnutia k opakovanej komunikácii medzi Spolkovou republikou Nemecko a Komisiou. Konkrétne Komisia vo svojom liste z 15. septembra 2008 odôvodnene žiadala Spolkovú republiku Nemecko o opätovné preskúmanie svojho stanoviska. Spolková republika Nemecko však svoje zamietavé rozhodnutie neprehodnotila. Komisia prijala napadnuté rozhodnutie až po tejto komunikácii. Na rozdiel od toho, čo tvrdí Spolková republika Nemecko, sa teda Komisia neobmedzila iba na nahradenie analýzy nemeckých orgánov svojou analýzou. Naopak, napadnuté rozhodnutie bolo v súlade s rozhodovacím procesom definovaným v článku 4 ods. 5 nariadenia č. 1049/2001 prijaté v nadväznosti na lojálny dialóg.

               60

               Následne treba určiť, či Komisia mohla, ako tvrdí, dospieť k záveru, že dôvody uvedené Spolkovou republikou Nemecko na podporu svojej námietky proti zverejneniu požadovaných dokumentov neboli prima facie opodstatnené.

               61

               Pokiaľ ide po prvé o výnimku stanovenú v článku 4 ods. 1 písm. a) tretej zarážke nariadenia č. 1049/2001, týkajúcu sa ochrany medzinárodných vzťahov, Spolková republika Nemecko zastáva názor, že tvrdenia, ktoré uviedla na podporu svojej námietky pred Komisiou, boli prinajmenšom obhájiteľné.

               62

               V tejto súvislosti treba najprv uviesť, že pojem „medzinárodné vzťahy“, na ktorý odkazuje článok 4 ods. 1 písm. a) tretia zarážka nariadenia č. 1049/2001, je pojem, ktorý je vlastný právu Únie, a preto nemôže závisieť od obsahu, ktorý mu priznáva vnútroštátne právo členských štátov. Článok 4 ods. 5 uvedeného nariadenia totiž neobsahuje, tak ako odseky 1 až 4 toho istého článku, nijaký odkaz na ustanovenia vnútroštátneho práva (rozsudok Švédsko/Komisia, už citovaný v bode 6 vyššie, bod 69).

               63

               Ďalej treba pripomenúť, ako uviedla Komisia, že zakladajúce zmluvy Únie na rozdiel od bežných medzinárodných zmlúv ustanovili nový právny poriadok s vlastnými inštitúciami, v ktorého prospech štáty v čoraz širších oblastiach obmedzili svoje zvrchované práva a ktorého subjektmi sú nielen členské štáty, ale aj ich štátni príslušníci (rozsudok Súdneho dvora z 5. februára 1963, Van Gend & Loos, 26/62, Zb. s. 1, 3, a stanovisko Súdneho dvora 1/91 zo 14. februára 1991, Zb. s. I-6079, bod 21). Na účely dosiahnutia cieľov Únie v oblastiach, na ktoré sa vzťahuje jej pôsobnosť, vzťahy medzi členskými štátmi a inštitúciami Únie spadajú do ústavnej listiny, ktorú vytvorili Zmluvy.

               64

               To platí, najmä pokiaľ ide o komunikáciu medzi členským štátom a Komisiou v rámci konania o nesplnení povinnosti, ktoré bolo začaté s cieľom zabezpečiť, aby členský štát dodržiaval povinnosti, ktoré sú mu uložené na základe Zmlúv.

               65

               Napokon treba poznamenať, že téza Spolkovej republiky Nemecko, podľa ktorej komunikácia medzi ňou a inštitúciami Únie spadá pod pojem „medzinárodné vzťahy“ uvedený v článku 4 ods. 1 písm. a) tretej zarážke nariadenia č. 1049/2001, by mala za následok, že značný počet dokumentov v oblastiach činnosti Únie by mohol byť vyňatý z práva verejnosti na prístup k dokumentom inštitúcií. Takýto výsledok by však narušil cieľ transparentnosti, ktorý sleduje nariadenie a ktorý je nezlučiteľný s vyššie uvedenou zásadou, že výnimky uvedené v článku 4 ods. 1 až 3 nariadenia č. 1049/2001 sa musia vykladať a uplatňovať reštriktívne (pozri body 42 a 56 vyššie).

               66

               Komisia teda správne dospela k záveru, že dôvod uvedený Spolkovou republikou Nemecko, ktorý je založený na ochrane medzinárodných vzťahov a uvedený v článku 4 ods. 1 písm. a) tretej zarážke nariadenia č. 1049/2001, nie je prima facie opodstatnený.

               67

               V tejto súvislosti treba ešte spresniť, že toto konštatovanie nevylučuje, že vnútroštátne právo chrániace verejný alebo súkromný záujem možno považovať za záujem hodný ochrany na základe výnimiek stanovených v nariadení č. 1049/2001. Pojmy vnútroštátneho práva a pojmy práva Únie sa totiž môžu zhodovať, dopĺňať alebo na seba tiež vzájomne odkazovať (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdneho dvora z 5. marca 1996, Brasserie du pêcheur a Factortame, C-46/93 a C-48/93, Zb. s. I-1029, bod 27, a Švédsko/Komisia, už citovaný v bode 6 vyššie, bod 84).

               68

               Pokiaľ ide po druhé o výnimku založenú na ochrane cieľov inšpekcií, vyšetrovania a kontroly, ktorá je uvedená v článku 4 ods. 2 tretej zarážke nariadenia č. 1049/2001 a na ktorú sa odvoláva takisto Spolková republika Nemecko, treba v prvom rade uviesť, že konania o nesplnení povinnosti začaté Komisiou na základe článku 226 ES predstavujú vyšetrovanie uvedené v tomto ustanovení.

               69

               Ďalej treba pripomenúť, že ak sa rozhodne o zamietnutí prístupu k dokumentu, ktorého zverejnenie sa požaduje, je na inštitúcii, aby vysvetlila, v čom by prístup k tomuto dokumentu mohol konkrétne ohroziť uplatňovaný záujem, ktorý je uvedený v článku 4 ods. 1 až 3 nariadenia č. 1049/2001. V tejto súvislosti sa inštitúcia môže prípadne opierať o všeobecné domnienky uplatňujúce sa na určité kategórie dokumentov, pretože na žiadosti o zverejnenie týkajúce sa dokumentov rovnakej povahy je možné uplatniť podobné všeobecné úvahy (rozsudky Súdneho dvora z 1. júla 2008, Švédsko a Turco/Rada, C-39/05 P a C-52/05 P, Zb. s. I-4723, body 49 a 50, a z 29. júna 2010, Komisia/Technische Glaswerke Ilmenau, C-139/07 P, Zb. s. I-5885, body 53 a 54).

               70

               Napokon, ak členský štát v rámci konania na základe článku 4 ods. 5 nariadenia č. 1049/2001 namieta proti zverejneniu dokumentov pochádzajúcich z tohto členského štátu, prináleží mu, aby inštitúcii poskytol všetky skutočnosti umožňujúce jej odôvodniť rozhodnutie o zamietnutí prístupu k uvedeným dokumentom.

               71

               V prejednávanej veci zo spisu vyplýva, že Spolková republika Nemecko uviedla na podporu svojej námietky proti zverejneniu požadovaných dokumentov okolnosť, že ich zverejnením tretím osobám by sa ohrozila dôvera a spolupráca medzi Spolkovou republikou Nemecko a Komisiou, ktorými sa vyznačujú ich vzťahy pri hľadaní riešenia v súlade s právom Únie v rámci konaní o nesplnení povinnosti. Spolková republika Nemecko v tejto súvislosti odkázala na rozsudky Súdu prvého stupňa z 11. decembra 2001, Petrie a i./Komisia (T-191/99, Zb. s. II-3677, body 68 a 69), a zo 14. októbra 1999, Bavarian Lager/Komisia (T-309/97, Zb. s. II-3217, bod 46).

               72

               Spolková republika Nemecko uviedla, že táto úvaha sa uplatnila aj po ukončení konania o nesplnení povinnosti, keďže v takomto konaní došlo k vyjednávacím taktikám, kompromisom a verejným stratégiám, ktoré je možné opäť použiť v rámci budúcich konaní o nesplnení povinnosti. Podľa jej názoru si takáto konštelácia záujmov zasluhuje ochranu aj v prípade neexistencie špecifického rizika v danom konaní o nesplnení povinnosti. Spolková republika Nemecko zdôraznila, že v tejto veci požadované dokumenty obsahovali vyjadrenia skutkovej povahy a informácie, pokiaľ ide o začaté alebo plánované fázy konania, ktoré sa nemajú zverejniť, aby sa zabezpečila lojálna spolupráca medzi ňou a Komisiou a neohrozilo sa hľadanie flexibilných a rýchlych riešení.

               73

               V tejto súvislosti treba uviesť, že v súlade s judikatúrou zmyslom výnimky stanovenej v článku 4 ods. 2 tretej zarážke nariadenia č. 1049/2001 nie je chrániť vyšetrovanie ako také, ale cieľ takého vyšetrovania, ktorý v rámci konania o nesplnení povinnosti spočíva v tom, aby členský štát dodržiaval právo Spoločenstva (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdu prvého stupňa z 12. septembra 2007, API/Komisia, T-36/04, Zb. s. II-3201, body 127 a 133, a Bavarian Lager, už citovaný v bode 8 vyššie, bod 149).

               74

               Práve z tohto dôvodu sa na jednotlivé akty vyšetrovania môže vzťahovať dotknutá výnimka až do dosiahnutia tohto cieľa, a to aj vtedy, ak sa už vyšetrovanie alebo osobitná inšpekcia vedúce k dokumentu, ku ktorému sa požadoval prístup, skončili (rozsudok Franchet a Byk/Komisia, už citovaný v bode 8 vyššie, bod 110; pozri analogicky, pokiaľ ide o uplatnenie kódexu správania z roku 1993, rozsudok Súdu prvého stupňa z 13. septembra 2000, Denkavit Nederland/Komisia, T-20/99, Zb. s. II-3011, bod 48).

               75

               Treba však poznamenať, že na odôvodnenie uplatnenia výnimky stanovenej v článku 4 ods. 2 tretej zarážke nariadenia č. 1049/2001 je potrebné preukázať, či môže zverejnenie dotknutých dokumentov skutočne ohroziť ochranu cieľov vyšetrovania Komisie týkajúceho sa predmetného nesplnenia povinnosti (pozri v tomto zmysle rozsudky Franchet a Byk, už citovaný v bode 8 vyššie, body 105 a 109, a API/Komisia, už citovaný v bode 73 vyššie, bod 127). Preskúmanie požadované na účely spracovania žiadosti o prístup k dokumentom musí mať konkrétnu povahu a nebezpečenstvo ohrozenia chráneného záujmu musí byť primerane predvídateľné a nie čisto hypotetické (rozsudky Franchet a Byk/Komisia, už citovaný v bode 8 vyššie, bod 115; Bavarian Lager, už citovaný v bode 8 vyššie, bod 151, a Švédsko a Turco/Rada, už citovaný v bode 69 vyššie, body 43 a 63).

               76

               V prejednávanej veci je nesporné, že konanie o nesplnení povinnosti, v rámci ktorého boli predložené požadované dokumenty, sa skončilo 28. júna 2006, teda viac ako dva roky pred predložením žiadosti o prístup k dokumentom, ku ktorému došlo 19. júla 2008. Spolková republika Nemecko sa teda nemôže odvolávať na rozsudky Petrie a i./Komisia a Bavarian Lager/Komisia, už citované v bode 71 vyššie, pretože tieto rozsudky sa týkajú prípadov, keď konanie o nesplnení povinnosti v čase prijatia napadnutých rozhodnutí ešte prebiehalo vo svojej správnej alebo súdnej fáze.

               77

               V prejednávanej veci však nemožno spochybniť, že v júli 2008, keď bola podaná žiadosť o prístup k dokumentom, neprebiehalo nijaké vyšetrovanie, ktorého cieľ mohol byť zverejnením dotknutých dokumentov ohrozený.

               78

               Pokiaľ ide o tvrdenie uvedené Spolkovou republikou Nemecko, že zamietnutie prístupu k dokumentom sa uplatní z dôvodu potreby zachovať dôvernosť komunikácie medzi Komisiou a samotnou Spolkovou republikou Nemecko v rámci konaní o nesplnení povinnosti (pozri body 71 a 72 vyššie), treba po prvé poznamenať, že na rozdiel od prebiehajúcich konaní o nesplnení povinnosti neexistuje všeobecná domnienka, že by zverejnenie komunikácie medzi Komisiou a členským štátom v rámci ukončeného konania o nesplnení povinnosti ohrozilo ciele vyšetrovania uvedené v článku 4 ods. 2 tretej zarážke nariadenia č. 1049/2001.

               79

               Po druhé treba uviesť, že Spolková republika Nemecko nepredložila nijaký dôkaz, ktorý by umožňoval pochopiť, v čom zverejnenie požadovaných dokumentov, a to dva roky po ukončení konania o nesplnení povinnosti, konkrétne a účinne ohrozilo cieľ predmetného vyšetrovania alebo ďalších súvisiacich vyšetrovaní. Osobitne sa vôbec nezmienila o pravdepodobnosti opätovného začatia konania ukončeného Komisiou 28. júna 2006 alebo o existencii konania o nesplnení povinnosti súvisiaceho s týmto posledným konaním, ktorého priebeh mohol byť dotknutý zverejnením požadovaných dokumentov.

               80

               V tomto kontexte treba tiež zamietnuť tvrdenie Španielskeho kráľovstva, podľa ktorého, keďže Komisia mala neobmedzenú možnosť opätovne otvoriť konania o nesplnení povinnosti, na komunikáciu medzi Komisiou a členskými štátmi v rámci týchto konaní sa musí vždy vzťahovať výnimka stanovená v článku 4 ods. 2 tretej zarážke nariadenia č. 1049/2001 týkajúca sa ochrany cieľov vyšetrovania. Takéto tvrdenie totiž spočíva na čisto hypotetickej úvahe, keďže Španielske kráľovstvo v prejednávanej veci nepreukázalo rozumne predvídateľnú povahu opätovného začatia konania o nesplnení povinnosti.

               81

               Za týchto okolností treba vyvodiť záver, že dôvody uvedené Spolkovou republikou Nemecko na podporu svojej námietky proti zverejneniu dokumentov boli abstraktné a čisto hypotetické, a teda nemohli poskytnúť dostatočný právny základ, na ktorom by Komisia mohla odôvodniť rozhodnutie o zamietnutí na základe článku 4 ods. 2 tretej zarážky nariadenia č. 1049/2001.

               82

               Komisia preto oprávnene zastáva názor, že dôvody uvedené Spolkovou republikou Nemecko na odôvodnenie svojej námietky proti zverejneniu požadovaných dokumentov sú prima facie neopodstatnené.

               83

               Preto treba žalobu zamietnuť.

         O trovách

               84

               Podľa článku 87 ods. 2 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Spolková republika Nemecko nemala vo veci úspech, je potrebné rozhodnúť, že okrem toho, že znáša vlastné trovy konania, je povinná nahradiť trovy konania Komisie v súlade s jej návrhmi.

               85

               Podľa článku 87 ods. 4 prvého pododseku Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu členské štáty, ktoré vstúpili do konania ako vedľajší účastníci, znášajú vlastné trovy konania. Dánske kráľovstvo, Španielske kráľovstvo, Fínska republika, Poľská republika a Švédske kráľovstvo teda znášajú vlastné trovy konania.

               Z týchto dôvodov
               VŠEOBECNÝ SÚD (štvrtá komora)
               rozhodol a vyhlásil:

                           1.

                           Žaloba sa zamieta.

                           2.

                           Spolková republika Nemecko znáša vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Európskej komisii.

                           3.

                           Dánske kráľovstvo, Španielske kráľovstvo, Fínska republika, Poľská republika a Švédske kráľovstvo znášajú vlastné trovy konania.

                           Pelikánová

                           Jürimäe

                           van der Woude

                     Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 14. februára 2012.
                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: nemčina.


Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) zo 6. júla 1988. # Luciano Simonella proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Úradníci - Interné výberové konanie. # Vec 164/87.


title: Rozsudok Všeobecného súdu (prvá komora) z 9. septembra 2011. # Bundesverband der Deutschen Volksbanken und Raiffeisenbanken e.V. (BVR) proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Ochranná známka Spoločenstva - Námietkové konanie - Prihláška obrazovej ochrannej známky Spoločenstva Austria Leasing Gesellschaft m.b.H. Mitglied der Raiffeisen-Bankengruppe Österreich - Skoršia národná obrazová ochranná známka Raiffeisenbank - Neexistencia pravdepodobnosti zámeny - Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009. # Vec T-197/10.

text:
      Rozsudok Všeobecného súdu (prvá komora) z 9. septembra 2011 – BVR/ÚHVT – Austria Leasing (Austria Leasing Gesellschaft m.b.H.
            Mitglied der Raiffeisen-Bankengruppe Österreich)
      (vec T‑197/10)
      „Ochranná známka Spoločenstva – Námietkové konanie – Prihláška obrazovej ochrannej známky Spoločenstva Austria Leasing Gesellschaft m.b.H. Mitglied der Raiffeisen-Bankengruppe
         Österreich – Skoršia národná obrazová ochranná známka Raiffeisenbank – Neexistencia pravdepodobnosti zámeny – Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009“

      Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Relatívne dôvody zamietnutia – Námietka majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby
         – Pravdepodobnosť zámeny so skoršou ochrannou známkou [nariadenie Rady č. 207/2009, článok 8 ods. 1 písm. b)] (pozri body 19,
         22, 37, 42, 50, 63)

      Predmet

               Žaloba o neplatnosť podaná proti rozhodnutiu prvého odvolacieho senátu ÚHVT z 3. februára 2010 (vec R 248/2009‑1) týkajúcemu
                  sa námietkového konania medzi združením Bundesverband der Deutschen Volksbanken und Raiffeisenbanken e.V. (BVR) a spoločnosťou
                  Austria Leasing GmbH

            Výrok

                  1.

                  	Žaloba sa zamieta.

                  2.

                  	Bundesverband der Deutschen Volksbanken und Raiffeisenbanken e.V. (BVR) je povinný nahradiť trovy konania.


title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (siedma komora) zo 16. septembra 2009. # Offshore Legends proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Ochranná známka Spoločenstva - Námietkové konanie - Prihláška dvoch obrazových ochranných známok Spoločenstva OFFSHORE LEGENDS, jednej v čiernej a bielej farbe a druhej v modrej, čiernej a zelenej farbe - Skoršia národná obrazová ochranná známka OFFSHORE 1 - Relatívne dôvody zamietnutia - Pravdepodobnosť zámeny - Podobnosť tovarov a označení - Neexistencia žiadosti o predloženie dôkazu o riadnom používaní skoršej ochrannej známky - Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 40/94 [teraz článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009] - Článok 43 ods. 2 a 3 nariadenia č. 40/94 v spojení s článkom 15 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 40/94 [teraz článok 42 ods. 2 a 3 a článok 15 ods. 1 druhý pododsek písm. a) nariadenia č. 207/2009]. # Spojené veci T-305/07 a T-306/07.

text:
      Rozsudok Súdu prvého stupňa (siedma komora) zo 16. septembra 2009 – Offshore Legends/ÚHVT – Acteon (OFFSHORE LEGENDS v čiernej
            a bielej farbe a OFFSHORE LEGENDS v modrej, čiernej a zelenej farbe)
      (spojené veci T‑305/07 a T‑306/07)
      „Ochranná známka Spoločenstva – Námietkové konanie – Prihláška dvoch obrazových ochranných známok Spoločenstva OFFSHORE LEGENDS, jednej v čiernej a bielej farbe a druhej v modrej,
         čiernej a zelenej farbe – Skoršia národná obrazová ochranná známka OFFSHORE 1 – Relatívne dôvody zamietnutia – Pravdepodobnosť zámeny – Podobnosť tovarov a označení – Neexistencia žiadosti o predloženie dôkazu o riadnom používaní skoršej ochrannej známky – Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 40/94 [teraz článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009] – Článok 43 ods. 2 a 3 nariadenia č. 40/94 v spojení s článkom 15 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 40/94 [teraz článok 42 ods. 2
         a 3 a článok 15 ods. 1 druhý pododsek písm. a) nariadenia č. 207/2009]“

      Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Relatívne dôvody zamietnutia – Námietka majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby
         – Pravdepodobnosť zámeny so skoršou ochrannou známkou [nariadenie Rady č. 40/94, článok 8 ods. 1 písm. b)] (pozri body 60,
         61, 98 – 103)

      Predmet

               Dve žaloby podané proti dvom rozhodnutiam druhého odvolacieho senátu ÚHVT z 29. mája 2007 (veci R 1031/2006‑2 a R 1038/2006‑2),
                  týkajúcim sa námietkových konaní medzi spoločnosťami Acteon a Offshore Legends

            Údaje týkajúce sa veci

               Prihlasovateľ ochrannej známky Spoločenstva:

               Offshore Legends

               Prihlasovaná ochranná známka Spoločenstva:

               obrazové ochranné známky OFFSHORE LEGENDS v čiernej a bielej farbe a OFFSHORE LEGENDS v modrej, čiernej a zelenej farbe pre
                  tovary zaradené do tried 3, 9, 14, 18, 20, 24, 25, 28 a 35 – prihlášky č. 3 160 231 a 2 997 021

               Majiteľ ochrannej známky alebo označenia, ktoré je základom námietky:

               Acteon

               Ochranná známka alebo označenie, ktoré je základom námietky:

               obrazová národná a medzinárodná ochranná známka OFFSHORE 1 pre tovary zaradené do tried 16, 18 a 25

               Rozhodnutie námietkového oddelenia:

               námietka zamietnutá vo vzťahu k všetkým namietaným tovarom

               Rozhodnutie odvolacieho senátu:

               čiastočné zrušenie rozhodnutia námietkového oddelenia v rozsahu, v akom zamietalo námietku vo vzťahu k tovarom zaradeným v triedach
                  18 a 25

      Výrok

                  1.

                  	Žaloby sa zamietajú.

                  2.

                  	Offshore Legends je povinná nahradiť trovy konania.