title: Vec C-362/18: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Székesfehérvári Törvényszék (Maďarsko) 5. júna 2018 – Hochtief AG/Fővárosi Törvényszék

text:
               3.9.2018

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 311/6

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Székesfehérvári Törvényszék (Maďarsko) 5. júna 2018 – Hochtief AG/Fővárosi Törvényszék
      (Vec C-362/18)
      (2018/C 311/06)
      Jazyk konania: maďarčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Székesfehérvári Törvényszék

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobkyňa: Hochtief AG

         Žalovaný: Fővárosi Törvényszék

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Majú sa základné zásady a ustanovenia práva Únie (najmä článok 4 ods. 3 ZEÚ a požiadavka jednotného výkladu), ako ich vyložil Súdny dvor najmä v rozsudku vydanom vo veci Köbler, vykladať v tom zmysle, že určenie zodpovednosti súdu členského štátu, ktorý v poslednom stupni rozhodne rozsudkom, ktorý porušuje právo Únie, môže byť založené výlučne na vnútroštátnom práve alebo na kritériách stanovených vnútroštátnym právom? V prípade zápornej odpovede, majú sa základné zásady a ustanovenia práva Únie, najmä tri kritériá na určenie zodpovednosti „štátu“, ktoré Súdny dvor stanovil vo veci Köbler, vykladať v tom zmysle, že splnenie podmienok zodpovednosti členského štátu za porušenie práva Únie, ktorého sa dopustili súdy tohto štátu, sa má posudzovať na základe vnútroštátneho práva?

                  2.

                  Majú sa ustanovenia a základné zásady práva Únie (najmä článok 4 ods. 3 ZEÚ a požiadavka účinnej súdnej ochrany), osobitne rozsudky Súdneho dvora Európskej únie týkajúce sa zodpovednosti členského štátu vydané okrem iného vo veciach Francovich, Brasserie du pêcheur a Köbler, vykladať v tom zmysle, že právoplatnosť rozsudkov, ktoré porušujú právo Únie, vydaných súdmi členského štátu, ktoré rozhodovali v poslednom stupni, vylučuje určenie zodpovednosti členského štátu za škodu?

                  3.

                  Majú sa zásady „efektivity“ a ekvivalencie uvedené v smerniciach 89/665/ES (1), 92/13/ES (2) a 2007/66/ES (3), a v rozhodnutiach Súdneho dvora Kühne & Heitz, Kapferer, Impresa Pizzarotti a Transportes Urbanos y Servicios Generales vykladať v tom zmysle, že sa účastník konania už nemôže v rámci obnovy konania odvolávať na posúdenia vyplývajúce z rozsudku Súdneho dvora vydaného v konaní o návrhu na začatie prejudiciálneho konania, ktorý bol podaný súdom druhého stupňa v konaní veci samej, vzhľadom na to, že sa v konaní vo veci samej tieto posúdenia nevzali do úvahy, najmä v prípade, ak súd členského štátu, ktorý prejednáva vec v najvyššom stupni, zamietne kasačný opravný prostriedok proti rozsudku vydanému vo veci samej z dôvodu, že sa účastník konania včas neodvolal na posúdenia obsiahnuté v rozsudku Súdneho dvora?

                  4.

                  Majú sa smernice uvedené v tretej prejudiciálnej otázke, judikatúra Súdneho dvora vyplývajúca najmä z rozsudkov Impresa Pizzarotti (C-213/13), Kapferer (C-234/04), Kühne & Heitz (C-453/00) a Transportes Urbanos y Servicios Generales (C-118/08), v súvislosti s prípustnosťou obnovy konania, a základné zásady stanovené Súdnym dvorom vo veciach C-470/99, C-327/00 a C-241/06 v súvislosti s lehotami stanovenými vnútroštátnym právom pre konania o obnove v rámci verejného obstarávania vykladať v tom zmysle, že vnútroštátne súdy konajú správne, ak nezohľadnia rozsudok Súdneho dvora vydaný na návrh súdu druhého stupňa v konaní, ktoré prejednáva alebo rozsudok Súdneho dvora, ktorého verzia bola v úradnom jazyku členského štátu k dispozícií až v konaní na druhom stupni, z dôvodu, že sa na nich strana v konaní na druhom stupni odvolávala oneskorene, a ak napriek tomu nepripustia návrh na obnovu konania podaný touto stranou, ktorá sa odvoláva na rozsudky Súdneho dvora, bez toho, aby boli zohľadnené, a na relevantné skutočnosti na účely týchto rozsudkov?

                  5.

                  Majú sa smernice uvedené v tretej prejudiciálnej otázke a judikatúra Súdneho dvora vyplývajúca najmä z rozsudkov Impresa Pizzarotti (C-213/13), Kapferer (C-234/04), Kühne & Heitz (C-453/00), a Transportes Urbanos y Servicios Generales (C-118/08), vykladať v tom zmysle, že v prípade, ak účastník konania odkazuje na rozsudok Súdneho dvora vo veci Kempter (C-2/06) – podľa ktorého nie je potrebné sa odvolávať na rozsudky Súdneho dvora, keďže súd ich musí uplatniť z úradnej moci – vnútroštátne súdy konajú správne, ak opierajúc sa o vnútroštátne procesné pravidlá a v rozpore s rozsudkom [Kempter] nezohľadnia rozsudky Súdneho dvora, pričom táto skutočnosť nie je uvedená ani v rozhodnutí o ukončení konania ani v jeho odôvodnení a ak napriek tomu nepripustia návrh na obnovu konania podaný touto stranou, ktorá sa odvoláva na rozsudky Súdneho dvora, bez toho, aby boli zohľadnené, a na relevantné skutočnosti na účely týchto rozsudkov?

                  6.

                  Má sa požiadavka týkajúca sa dostatočne závažného porušenia stanovená v rozsudkoch Köbler a Traghetti del Mediterraneo vykladať v tom zmysle, že o také porušenie nejde, ak súd, ktorý rozhoduje v poslednom stupni, zamietne návrh na obnovu konania v zjavnom rozpore s ustálenou judikatúrou Súdneho dvora, ktorá bola podrobne citovaná – a ktorá sa dokonca opiera o rôzne právne stanoviská –, bez toho, aby na ňu odkazoval a bez uvedenia akéhokoľvek dôvodu pre toto rozhodnutie so zreteľom na právo Únie, a jasne bez preskúmania, a bez uvedenia, či aspoň preskúmania, potreby predloženia veci Súdnemu dvoru, hoci v tejto súvislosti bola tiež veľmi podrobne citovaná relevantná judikatúra Súdneho dvora? S prihliadnutím na rozsudok Súdneho dvora CILFIT (C-283/81), musí vnútroštátny súd odôvodniť svoje rozhodnutie v prípade, ak nepripustí návrh na obnovu konania, a v tomto ohľade odmietne podať návrh na začatie prejudiciálneho konania bez akéhokoľvek odôvodnenia, pričom sa odkloní od právneho výkladu, ktorý záväzne stanovil Súdny dvor?

                  7.

                  Majú sa zásady účinnej súdnej ochrany a ekvivalencie uvedené v článku 19 ZEÚ a článku 4 ods. 3 ZEÚ, sloboda usadiť sa a sloboda poskytovania služieb stanovené v článku 49 ZFEÚ a smernica Rady 93/37/EHS zo 14. júna 1993 o koordinácii postupov verejného obstarávania prác, ako aj smernice 89/665/EHS, 92/13/EHS a 2007/66/ES vykladať v tom zmysle, že [nebránia tomu], aby príslušné orgány a súdy v zjavnom rozpore s uplatniteľným právom Únie postupne zamietli všetky opravné prostriedky podané žalobkyňou z dôvodu jej vylúčenia z postupu verejného obstarávania, pričom na podanie týchto opravných prostriedkov treba v prípade potreby vypracovať viaceré dokumenty, ktoré si vyžadujú vynaloženie času a peňazí v značnom rozsahu, alebo sa zúčastniť na vypočutiach, a hoci je pravda, že teoreticky existuje možnosť určiť zodpovednosť za škodu spôsobenú pri výkone súdnej moci, relevantná právna úprava odníma žalobkyni možnosť žiadať od súdu náhradu škody spôsobenej v dôsledku protiprávnych opatrení?

                  8.

                  Majú sa zásady stanovené v rozsudkoch Köbler, Traghetti del Mediterraneo a San Giorgio vykladať v tom zmysle, že nemožno nahradiť škodu spôsobenú tým, že súd členského štátu, ktorý rozhodoval v poslednom stupni, v rozpore s ustálenou judikatúrou Súdneho dvora nepripustil návrh na obnovu konania, ktorý včas podal účastník konania a v rámci ktorého by mohol žiadať náhradu vynaložených nákladov?

                  9.

                  Ak sa na základe vnútroštátneho práva musí pripustiť obnova konania z dôvodu existencie nového rozhodnutia Ústavného súdu, a v záujme obnovenia ústavnosti, nemala by sa tiež s ohľadom na zásadu ekvivalencie a rozsudok Súdneho dvora vo veci Transportes Urbanos y Servicios Generales (C-118/08) pripustiť obnova konania v prípade, ak sa v konaní vo veci samej, v ktorom sa odvolávajú na ustanovenia vnútroštátneho práva týkajúce sa procesných lehôt, nezohľadní skorší rozsudok Súdneho dvora vydaný v inej veci, rozsudok Súdneho dvora vydaný na žiadosť súdu vo veci samej, a skutkové okolnosti relevantné na účely týchto rozsudkov?

         (1)  Smernica Rady 89/665/EHS z 21. decembra 1989 o koordinácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení týkajúcich sa uplatňovania postupov preskúmavania v rámci verejného obstarávania tovarov a prác (Ú. v. ES L 395, 1989, s. 33; Mim. vyd. 06/001, s. 246).

         (2)  Smernica Rady 92/13/EHS z 25. februára 1992, ktorou sa koordinujú zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia o uplatňovaní právnych predpisov spoločenstva, o postupoch verejného obstarávania subjektov pôsobiacich vo vodnom, energetickom, dopravnom a telekomunikačnom sektore (Ú. v. ES L 76, 1992, s. 14; Mim. vyd. 06/001, s. 315).

         (3)  Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2007/66/ES z 11. decembra 2007, ktorou sa menia a dopĺňajú smernice Rady 89/665/EHS a 92/13/EHS, pokiaľ ide o zvýšenie účinnosti postupov preskúmania v oblasti zadávania verejných zákaziek (Ú. v. EÚ L 335, 2007, s. 31).


title: Vec T-408/18: Žaloba podaná 3. júla 2018 – Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis/Výkonná agentúra pre vzdelávanie, audiovizuálny sektor a kultúru (EACEA)

text:
               10.9.2018

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 319/18

      Žaloba podaná 3. júla 2018 – Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis/Výkonná agentúra pre vzdelávanie, audiovizuálny sektor a kultúru (EACEA)
      (Vec T-408/18)
      (2018/C 319/22)
      Jazyk konania: gréčtina

         Účastníci konania

         Žalobca: Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis (Thessaloniki, Grécko) (v zastúpení: S. Paliou, avvocato)

         Žalovaná: Výkonná agentúra pre vzdelávanie, audiovizuálny sektor a kultúru (EACEA)

         Návrhy

      Žalobca navrhuje, aby Všeobecný súd:

                  —

                  vyhlásil, že návrh žalovanej uvedený v oznámení o dlhu č. 3241804913 zo 16. apríla 2018, aby žalobkyňa vrátila časť dotácie, ktorú dostala v rámci akcie ENHSA, je neopodstatnený, pokiaľ ide o sumu 77 169,78 eura, a vyhlásil, že táto suma zodpovedá oprávneným výdavkom,

                  —

                  vyhlásil, že návrh žalovanej uvedený v oznámení o dlhu č. 3241804682 z 9. apríla 2018, aby žalobkyňa vrátila časť dotácie, ktorú dostala v rámci akcie ARCHI-MUNDUS vo výške 28 976,83 eura, je neodpodstatnený, a vyhlásil, že táto suma zodpovedá oprávneným výdavkom,

                  —

                  vyzval žalovanú, aby vyššie uvedené sumy zaplatila spoločne so zákonným úrokom,

                  —

                  uložil Výkonnej agentúre pre vzdelávanie, audiovizuálny sektor a kultúru povinnosť nahradiť trovy konania žalobkyne.

         Dôvody a hlavné tvrdenia

      V tejto žalobe Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis napadá žiadosť, ktorú EACEA uviedla v oznámení o dlhu č. 3241804913 zo 16. apríla 2018 vo výške 84 955,12 eura v súvislosti s akciou ENHSA. Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis napadá aj žiadosť, ktorú EACEA uviedla v oznámení o dlhu č. 3241804682 z 9. apríla 2018 vo výške 28 976,83 eura v súvislosti s akciou ARCHI-MUNDUS.
      Tieto žiadosti boli predložené po tom, čo EACEA vykonala audit na mieste v priestoroch žalobkyne, keď EACEA spochybnila oprávnenosť výdavkov týkajúcich sa paušálnych denných príspevkov súvisiacich s konferenciami, ktoré sa konali v rámci akcií ENHSA a ARCHI-MUNDUS.
      Za týchto okolností žalobkyňa žiada, aby Všeobecný súd Európskej únie vyhlásil, že paušálne denné príspevky (per diem) pre účastníkov konferencií, ktorí nehovoria grécky, ktoré boli vyplatené v rámci uvedených dvoch akcií, zodpovedajú oprávneným výdavkom.
      Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis trvá na tom, že výdavky, ktoré EACEA spochybňuje, sú oprávnené. Potvrdzujú to dokumenty, ktoré žalobkyňa predložila EACEA počas auditu na mieste a v rámci nasledujúcej korešpondencie.


title: Vec T-438/17: Uznesenie Všeobecného súdu z 11. júla 2018 – The Scotch Whisky Association/EUIPO – José Estévez (JOHN COR)

text:
               10.9.2018

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 319/26

      Uznesenie Všeobecného súdu z 11. júla 2018 – The Scotch Whisky Association/EUIPO – José Estévez (JOHN COR)
      (Vec T-438/17) (1)

      (2018/C 319/31)
      Jazyk konania: španielčina
      Predsedníčka prvej komory nariadila výmaz veci.

         (1)  .Ú. v. EÚ C 309, 18.9.2017.


title: Vec T-426/18: Žaloba podaná 11. júla 2018 – Bizbike and Hartmobile/Komisia

text:
               24.9.2018

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 341/21

      Žaloba podaná 11. júla 2018 – Bizbike and Hartmobile/Komisia
      (Vec T-426/18)
      (2018/C 341/32)
      Jazyk konania: angličtina

         Účastníci konania

         Žalobkyne: Bizbike (Wielsbeke, Holandsko), Hartmobile BV (Amsterdam, Holandsko) (v zastúpení: R. MacLean, solicitor)

         Žalovaná: Európska komisia

         Návrhy

      Žalobkyne navrhujú, aby Všeobecný súd:

                  —

                  vyhlásil žalobu za prípustnú,

                  —

                  zrušil vykonávacie nariadenie Komisie (EÚ) 2018/671 z 2. mája 2018, ktorým sa zavádza registrácia dovozu elektrických bicyklov s pôvodom v Čínskej ľudovej republike (1), z dôvodov uvedených v žalobe,

                  —

                  uložil Európskej komisii a prípadným vedľajším účastníkom konania povinnosť nahradiť trovy konania.

         Dôvody a hlavné tvrdenia

      Na podporu svojej žaloby, žalobkyne uvádzajú päť žalobných dôvodov.

                  1.

                  Prvý žalobný dôvod je založený na zjavne nesprávnom posúdení skutkového a právneho stavu, ktoré malo za následok porušenie článku 10 ods. 4 písm. c) nariadenia 2016/1036 (2) a konkrétne podmienky preukázať, že si bol dovozca vedomý dumpingu a ujmy spôsobenej výrobnému odvetviu Únie, na účely uloženia povinnosti registrácie dovozu.

                  2.

                  Druhý žalobný dôvod je založený na tom, že pri uplatnení článku 10 ods. 4 písm. c) nariadenia 2016/1036 boli porušené zásady právnej istoty a oprávneného očakávania.
                  Žalobkyne tvrdia, že nariadenie 2016/1036 porušuje zásadu právnej istoty tým, že žalobkyniam pripisuje domnelé povedomie o údajnej existencii dumpingu a ujmy a poznatky o skutkovom stave pred tým než bolo prijaté akékoľvek právne opatrenie.
                  Nariadenie 2016/1036 takisto porušuje zásadu oprávneného očakávania tým, že vykladá domnelé povedomie v nariadení 2018/671 takým spôsobom, že by postup registrácie dovozu a podmienky pre jeho zavedenie stratili svoju výnimočnú povahu.

                  3.

                  Tretí žalobný dôvod je založený na tom, že zjavne nesprávne posúdenie skutkového a právneho stavu malo za následok porušenie článku 10 ods. 4 písm. c) nariadenia 2013/1036 a článku 16 ods. 4 písm. d) nariadenia 2016/1037 (3) tým, že neboli posúdené všetky relevantné dôkazy týkajúce sa relevantných hospodárskych faktorov, ktoré ovplyvňujú výkonnosť výrobného odvetvia Únie, na účely zistenia ujmy a príčinnej súvislosti s dovozom dotknutého výrobku.

                  4.

                  Štvrtý žalobný dôvod je založený na tom, že právo žalobkýň na obranu bolo porušené tým, že im nebol poskytnutý rýchly prístup ku kľúčovým vyjadreniam sťažovateľov, čo bolo na úkor možnosti žalobkýň náležite a účinne vyvrátiť tvrdenia sťažovateľov, pokiaľ ide o splnenie právnych podmienok na zavedenie registrácie dovozu.

                  5.

                  Piaty žalobný dôvod je založený na tom, že v nariadení 2018/671 chýba dostatočné odôvodnenie jeho kľúčových zistení, ktoré by odôvodňovalo registráciu dovozu a ktoré by konkrétnejšie poskytlo náležité odôvodnenie, prečo by pokračujúci nárast dovozu z Čínskej ľudovej republiky za údajne stále nižšie ceny údajne spôsobil ďalšiu ujmu, pričom neboli dostatočným spôsobom zohľadnené vyjadrenia žalobkýň preukazujúce opak.

         (1)  Vykonávacie nariadenie Komisie (EÚ) 2018/671 z 2. mája 2018, ktorým sa zavádza registrácia dovozu elektrických bicyklov s pôvodom v Čínskej ľudovej republike (Ú. v. EÚ L 113, 2018, s. 4).

         (2)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/1036 z 8. júna 2016 o ochrane pred dumpingovými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskej únie (Ú. v. EÚ L 176, 2016, s. 21).

         (3)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/1037 z 8. júna 2016 o ochrane pred subvencovanými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskej únie (Ú. v. EÚ L 176, 2016, s. 55).


title: Vec C-427/18 P: Odvolanie podané 26. júna 2018: Európska služba pre vonkajšiu činnosť proti rozsudku Všeobecného súdu (piata komora) z 13. apríla 2018 vo veci T-119/17, Alba Aguilera/ESVČ

text:
               24.9.2018

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 341/6

      Odvolanie podané 26. júna 2018: Európska služba pre vonkajšiu činnosť proti rozsudku Všeobecného súdu (piata komora) z 13. apríla 2018 vo veci T-119/17, Alba Aguilera/ESVČ
      (Vec C-427/18 P)
      (2018/C 341/07)
      Jazyk konania: francúzština

         Účastníci konania

         Odvolateľka: Európska služba pre vonkajšiu činnosť (v zastúpení: S. Marquardt a R. Spáč, splnomocnení zástupcovia, M. Troncoso Ferrer, abogado, F.-M. Hislaire, avocat, S. Moya Izquierdo, abogada)

         Ďalší účastníci konania: Ruben Alba Aguilera, Simone Barenghi, Massimo Bonannini, Antonio Capone, Stéphanie Carette, Alejo Carrasco Garcia, Francisco Carreras Sequeros, Carl Daspect, Nathalie Devos, Jean-Baptiste Fauvel, Paula Cristina Fernandes, Stephan Fox, Birgitte Hagelund, Chantal Hebberecht, Karin Kaup-Laponin, Terhi Lehtinen, Sandrine Marot, David Mogollon, Clara Molera Gui, Daniele Morbin, Charlotte Onraet, Augusto Piccagli, Gary Quince, Pierre-Luc Vanhaeverbeke, Tamara Vleminckx, Birgit Vleugels, Robert Wade, Luca Zampetti

         Návrhy odvolateľky

                  —

                  vyhlásiť odvolanie za prípustné dôvodné,

                  —

                  v dôsledku toho zrušiť rozsudok Všeobecného súdu z 13. apríla 2018 vo veci T-119/17,

                  —

                  vyhovieť návrhom, ktoré predložila ESVČ v prvostupňovom konaní,

                  —

                  uložiť ďalším účastníkom konania povinnosť nahradiť výdavky a trovy vzniknuté v prvostupňovom, ako aj v tomto konaní.

         Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia

      Prvý odvolací dôvod sa zakladá na nesprávnom právnom posúdení Všeobecného súdu pri výklade článku 1 prílohy X služobného poriadku. Podľa Všeobecného súdu toto ustanovenie ukladá povinnosť prijať všeobecné vykonávacie ustanovenia (VVU) v súlade s článkom 110 služobného poriadku, ktorá sa týka celej prílohy X tohto poriadku, a najmä s jej článkom 10 (body 30 a 31 napadnutého rozsudku). Normotvorca v prílohe X pritom výslovne naformuloval povinnosť prijať VVU len v článku 3. Naproti tomu v ostatných ustanoveniach, akými sú článok 2 druhý odsek, článok 5 ods. 2, článok 8 prvý odsek, či články 10 a 21, ten istý normotvorca stanovil len „podmienky“ alebo „pravidlá“ prijaté menovacím orgánom (MO).
      Druhý odvolací dôvod sa zakladá na nesprávnom právnom posúdení Všeobecného súdu pri výklade článku 10 prílohy X, keď konštatoval, že tento článok predstavuje nejasné a nepresné ustanovenie natoľko, že by bolo možné uplatniť svojvoľne, čo si vyžaduje prijatie VVU (body 28 a 29 napadnutého rozsudku). Odvolateľa sa domnieva, že článok 10 prílohy X ponúka dostatočne podrobný právny rámec, ktorý ukladá konkrétne obmedzenia diskrečnej právomoci MO.


title: Vec C-436/18 P: Odvolanie podané 2. júla 2018: Shanxi Taigang Stainless Steel Co. Ltd proti rozsudku Všeobecného súdu (druhá komora) z 23. apríla 2018 vo veci T-675/15, Shanxi Taigang Stainless Steel/Európska komisia

text:
               24.9.2018

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 341/7

      Odvolanie podané 2. júla 2018: Shanxi Taigang Stainless Steel Co. Ltd proti rozsudku Všeobecného súdu (druhá komora) z 23. apríla 2018 vo veci T-675/15, Shanxi Taigang Stainless Steel/Európska komisia
      (Vec C-436/18 P)
      (2018/C 341/08)
      Jazyk konania: angličtina

         Účastníci konania

         Odvolateľka: Shanxi Taigang Stainless Steel Co. Ltd (v zastúpení: E. Vermulst, J. Cornelis, advocaten)

         Ďalší účastníci konania: Európska komisia, Eurofer, Association Européenne de l'Acier, ASBL

         Návrhy odvolateľky

                  —

                  zrušiť rozsudok Všeobecného súdu z 23. apríla 2018 vo veci T-675/15, Shanxi Taigang Stainless Steel Co. Ltd./Európska komisia,

                  —

                  zrušiť vykonávacie nariadenie Komisie (EÚ) 2015/1429 (1) z 26. augusta 2015, ktorým sa ukladá konečné antidumpingové clo na dovoz plochých výrobkov z nehrdzavejúcej ocele valcovaných za studena s pôvodom v Čínskej ľudovej republike a na Taiwane, v rozsahu, v akom sa týka odvolateľky,

                  —

                  uložiť Komisii povinnosť nahradiť trovy tohto konania, ktoré odvolateľke vznikli, ako aj trovy konania pred Všeobecným súdom vo veci T-675/15.

            Alternatívne,

                  —

                  vrátiť vec Všeobecnému súdu,

                  —

                  rozhodnúť, že o trovách konania pred Všeobecným súdom a odvolaní sa rozhodne neskôr.

         Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia

      Na podporu svojho odvolania odvolateľka uvádza dva odvolacie dôvody.
      Po prvé, v napadnutom rozsudku sa nesprávne vyložila druhá veta druhého pododseku článku 2 ods. 7 písm. a) nariadenia Rady (ES) č. 1225/2009 (2) z 30. novembra 2009, o ochrane pred dumpingovými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskeho spoločenstva, keď sa pri výbere analogickej krajiny o tohto ustanovenia vniesla podmienka, ktorá v znení ustanovenia nie je.
      Po druhé, v napadnutom rozsudku sa porušilo toho ustanovenie, keď sa v ňom rozhodlo, že úprava normálnej hodnoty nie je pri uplatňovaní článku 2 ods. 7 písm. a) nariadenia Rady (ES) č. 1225/2009 v zásade možná.

         (1)  Ú. v. EÚ L 224, 2015, s. 10.

         (2)  Ú. v. EÚ L 343, 2009, s. 51.


title: Vec C-517/18: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podala Conseil d’État (Francúzsko) 6. augusta 2018 – Fédération des fabricants de cigares/Premier ministre, Ministre des Solidarités et de la Santé

text:
               8.10.2018

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 364/9

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podala Conseil d’État (Francúzsko) 6. augusta 2018 – Fédération des fabricants de cigares/Premier ministre, Ministre des Solidarités et de la Santé
      (Vec C-517/18)
      (2018/C 364/09)
      Jazyk konania: francúzština

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Conseil d’État

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobkyňa: Fédération des fabricants de cigares

         Žalovaní: Premier ministre, Ministre des Solidarités et de la Santé

         Ďalší účastník: Société nationale d’exploitation industrielle des tabacs et allumettes (SEITA)

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Majú sa ustanovenia článku 13 ods. 1 a 3 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2014/40/EÚ z 3. apríla 2014 (1) vykladať v tom zmysle, že na jednotkových baleniach, vonkajších obaloch a tabakových výrobkoch sa zakazuje používať akékoľvek označenie tvoriace ochrannú známku, ktoré naznačuje určité vlastnosti, a to bez ohľadu na jej všeobecnú známosť?

                  2.

                  V závislosti od toho, aký bude výklad článku 13 ods. 1 a 3 smernice, ktorý treba poskytnúť, dodržiavajú tieto ustanovenia v rozsahu, v akom sa uplatňujú na názvy a ochranné známky, právo vlastniť majetok, slobodu prejavu, slobodu podnikania a zásady proporcionality a právnej istoty?

                  3.

                  V prípade kladnej odpovede na predchádzajúcu otázku, dodržiavajú ustanovenia článku 13 ods. 1 a 3 smernice, v spojení s ustanoveniami článku 24 ods. 2 tej istej smernice, právo vlastniť majetok, slobodu prejavu a slobodu podnikania a zásadu proporcionality?

         (1)  Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2014/40/EÚ z 3. apríla 2014 o aproximácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov týkajúcich sa výroby, prezentácie a predaja tabakových a súvisiacich výrobkov a o zrušení smernice 2001/37/ES (Ú. v. EÚ L 127, 2014, s. 1).


title: Vec C-501/18: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Administrativen săd Sofia-grad (Bulharsko) 30. júla 2018 – BT/Bălgarska narodna banka

text:
               8.10.2018

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 364/4

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Administrativen săd Sofia-grad (Bulharsko) 30. júla 2018 – BT/Bălgarska narodna banka
      (Vec C-501/18)
      (2018/C 364/05)
      Jazyk konania: bulharčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Administrativen săd Sofia-grad

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobkyňa: BT

         Žalovaná: Bălgarska narodna banka

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Vyplýva zo zásad ekvivalencie a efektivity stanovených právom Únie, že vnútroštátny súd má z úradnej moci povinnosť posúdiť žalobu, ktorej predmetom je mimozmluvná zodpovednosť členského štátu za škodu spôsobenú porušením práva Únie, ktorého sa mal dopustiť orgán členského štátu, ako žalobu o nesplnenie povinností vyplývajúcich z článku 4 ods. 3 Zmluvy o Európskej únii (ZEÚ) členským štátom, ak:

                              —

                              článok 4 ods. 3 ZEÚ nebol výslovne uvedený ako právny základ žalobného podania, avšak z odôvodnenia žaloby vyplýva, že sa škoda uplatňuje z dôvodu porušenia ustanovení práva Únie,

                              —

                              nárok na náhradu škody sa opiera o vnútroštátny predpis o zodpovednosti štátu za škodu spôsobenú pri výkone správnych činností, ktorá nezávisí od zavinenia a možno ju vyvodiť za týchto podmienok: protiprávnosť právneho aktu, úkonu alebo nečinnosti orgánu alebo zamestnanca pri alebo počas výkonu správnej činnosti, vznik škody majetkovej alebo nemajetkovej povahy, priama a bezprostredná príčinná súvislosť medzi škodou a protiprávnym postupom orgánu,

                              —

                              podľa práva členského štátu je súd z úradnej moci povinný určiť na základe okolností, z ktorých vychádza žaloba, právny základ zodpovednosti štátu za činnosť súdnych orgánov?

                  2.

                  Vyplýva z odôvodnenia 27 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1093/2010 (1) z 24. novembra 2010, ktorým sa zriaďuje Európsky orgán dohľadu (Európsky orgán pre bankovníctvo), že odporúčanie vydané na základe článku 17 ods. 3 nariadenia, v ktorom sa konštatuje porušenie práva Únie centrálnou bankou členského štátu v súvislosti s lehotami na vyplatenie chránených vkladov vkladateľom dotknutej úverovej inštitúcie, za okolností v konaní vo veci samej:

                              —

                              priznáva vkladateľom tejto úverovej inštitúcie právo odvolávať sa pred vnútroštátnym súdom na toto odporúčanie, s cieľom odôvodniť žalobu o náhradu škody spôsobenej takýmto porušením práva Únie, ak sa zohľadní právomoc Európskeho orgánu pre bankovníctvo konštatovať porušenia práva Únie a keď sa prihliadne na tú skutočnosť, že odporúčanie nie je a ani nemôže byť určené vkladateľom a nevyvoláva voči týmto osobám nijaké priame právne účinky,

                              —

                              je platné s ohľadom na podmienku, že porušené ustanovenie musí stanovovať jasné a bezpodmienečné povinnosti, ak sa prihliadne na tú okolnosť, že článok 1 bod 3 písm. i) smernice 94/19/ES (2) o systémoch ochrany vkladov, ak sa vykladá v spojení s odôvodneniami 12 a 13 tejto smernice, neobsahuje všetky potrebné údaje na to, aby členským štátom vznikla jasná a bezpodmienečná povinnosť a vkladateľom nepriznáva nijaké priame práva, ako aj s ohľadom na skutočnosť, že táto smernica predpokladá iba minimálnu úroveň harmonizácie, ktorá nezahŕňa údaje, na základe ktorých možno rozhodnúť o nedostupnosti vkladov a že odporúčanie nebolo prijaté spolu s ďalšími jasnými a nepodmienenými predpismi práva Únie upravujúcimi takéto údaje, konkrétne okrem iného posúdenie nedostatočnej likvidity a v súčasnosti chýbajúce vyhliadky na vyplatenie vkladov, existujúcu povinnosť nariadiť včasné intervenčné opatrenia a pokračovať v obchodnej činnosti úverovej inštitúcie,

                              —

                              sú pre národnú centrálnu banku s ohľadom na predmet, ochranu vkladov a právo Európskeho orgánu pre bankovníctvo vydávať v súlade s článkom 26 ods. 2 nariadenia (EÚ) č. 1093/2010 záväznými odporúčania týkajúce sa systému ochrany vkladov, ak táto banka nevykonáva nijaké právomoci vo vzťahu k národnému systému ochrany vkladov a nie je príslušným orgánom podľa článku 4 bodu 2 písm. iii) tohto nariadenia?

                  3.

                  Vyplýva z rozsudkov Súdneho dvora Európskej únie z 12. októbra 2004, Paul a i. (С-222/02, EU:C:2004:606, body 38, 39, 43 a 49 až 51) z 5. marca 1996, Brasserie du pêcheur a Factortame (C-46/93 a C-48/93, EU:C:1996:79, body 42 a 51), z 15. júna 2000, Dorsch Consult/Rada a Komisia (C-237/98 P, EU:C:2000:321, bod 19) a z 2. decembra 1971, Zuckerfabrik Schöppenstedt/Rada (5/71, EU:C:1971:116 bod 11), ako aj s ohľadom na súčasný stav práva Únie, ktoré je relevantné pre konanie vo veci samej, že

                              A)

                              ustanovenia smernice 94/19, najmä jej článok 7 ods. 6, priznávajú vkladateľom právo uplatniť si nárok na náhradu škody voči členskému štátu z dôvodu nedostatočného dohľadu nad úverovou inštitúciou, ktorá spravuje ich vklady a že toto právo je obmedzené na zabezpečenú výšku vkladov alebo sa má pojem „právo na náhradu škody“ vykladať široko?

                              B)

                              predstavujú opatrenia v oblasti dohľadu nariadené centrálnou bankou členského štátu na účely ozdravenia úverovej inštitúcie, o aké ide v konaní vo veci samej, medzi nimi zastavenie platieb upravené najmä v článku 2 siedmej zarážke smernice 2001/24/ES (3), neoprávnené a neprimerané obmedzenie majetkových práv vkladateľov, ktoré zakladá mimozmluvnú zodpovednosť za škodu spôsobenú porušením práva Únie, ak s ohľadom na článok 116 ods. 5 zákona o úverových inštitúciách, ako aj s ohľadom na článok 4 ods. 2 bod 1 a článok 94 ods. 1 bod 4 zákona o platobnej neschopnosti bánk, právo dotknutého členského štátu stanovuje, že počas trvania týchto opatrení vzniká povinnosť platiť zmluvné úroky a pohľadávky presahujúce chránenú výšku vkladov budú uspokojené v rámci všeobecného insolvenčného konania, ako aj že existuje možnosť vyplatenia úrokov?

                              C)

                              podmienky stanovené vnútroštátnym právom členského štátu pre vznik mimozmluvnej zodpovednosti za škodu spôsobenú konaním alebo opomenutím konania pri výkone dozorných právomocí centrálnou bankou členského štátu patriacich do pôsobnosti článku 65 ods. 1 písm. b) ZFEÚ nesmú odporovať požiadavkám a zásadám tejto zodpovednosti stanoveným v práve Únie, a to konkrétne: zásade nezávislosti žaloby o náhradu škody od žaloby o neplatnosť a od konštatovania neprípustnosti podmienky stanovenej vnútroštátnym právom, že je potrebné najskôr rozhodnúť o zrušení právneho úkonu alebo opomenutia, ktorými sa odôvodňuje nárok na náhradu škody; neprípustnosti požiadavky stanovenej vnútroštátnym právom týkajúcej sa zavinenia orgánov a zamestnancov, ktorých správanie zakladá nárok na náhradu škody; požiadavke vzťahujúcej sa na žaloby o náhradu majetkovej škody, aby žalobca v čase podania žaloby utrpel skutočnú a určitú škodu?

                              D)

                              podľa zásady nezávislosti žaloby o náhradu škody od žaloby o neplatnosť stanovenej právom Únie sa vyžaduje splnenie požiadavky nezákonnosti dotknutého postupu orgánu, ktorá zodpovedá požiadavke vnútroštátneho práva členského štátu, aby sa zrušil právny úkon alebo opomenutie, na základe ktorých sa žiada o náhradu škody, konkrétne opatrenie na ozdravenie úverovej inštitúcie, ak sa zohľadnia okolnosti v konaní vo veci samej, ako aj tieto skutočnosti:

                                          —

                                          že tieto opatrenia nie sú určené žalobkyni, ako vkladateľke úverovej inštitúcie, ako aj že podľa vnútroštátneho práva a vnútroštátnej judikatúry nie je žalobkyňa oprávnená žiadať o zrušenie individuálnych rozhodnutí, ktorými boli tieto opatrenia nariadené a že tieto rozhodnutia nadobudli právoplatnosť,

                                          —

                                          že právo Únie, v tejto oblasti konkrétne smernica 2001/24/ES, neukladá členským štátom nijakú výslovnú povinnosť, aby upravili pre všetkých veriteľov možnosť napadnúť tieto dozorné opatrenia na účel/na účely/s cieľom rozhodnutia o platnosti takýchto opatrení,

                                          —

                                          že právo členského štátu neupravuje mimozmluvnú zodpovednosť za škodu, ktorá bola spôsobená zákonným postupom orgánov alebo zamestnancov?

                              E)

                              v prípade, ak z výkladu vyplynie, že sa neuplatní podmienka nezákonnosti príslušného postupu orgánu za okolností, o aké ide v konaní vo veci samej, použijú sa na žaloby vkladateľov úverovej inštitúcie o náhradu škody spôsobenú konaním alebo opomenutím centrálnej banky členského štátu a najmä na výplatu úrokov z včas nevyplatených chránených vkladov, ako aj na vyplatenie vkladov presahujúcich chránenú výšku, ktoré sa uplatňujú v podobe nároku na náhradu škody vyplývajúcej z porušenia článkov 63 až 65 a článku 120 ZFEÚ, článku 3 ZEÚ a článku 17 Charty základných práv Európskej únie, podmienky stanovené Súdnym dvorom pre vznik mimozmluvnej zodpovednosti za škodu:

                                          —

                                          ktorá vyplynula zo zákonného postupu orgánu, a to konkrétne tri kumulatívne podmienky, ku ktorým patrí vznik skutočnej škody, príčinná súvislosť medzi touto škodou a dotknutým úkonom a tiež neobvyklý a osobitný druh škody, najmä v prípade žalôb o zaplatenie úrokov z dôvodu oneskoreného vyplatenia chránených vkladov alebo

                                          —

                                          v oblasti hospodárskej politiky, predovšetkým podmienka „iba ak došlo k dostatočne závažnému porušeniu nadradenej právnej normy, ktorá slúži na ochranu jednotlivcov“, najmä ak ide o žaloby vkladateľov o vyplatenie vkladov prevyšujúcich sumu chránených vkladov, ktoré boli uplatnené v podobe žalôb o náhradu škody a ktoré podliehajú postupu upravenému vo vnútroštátnom práve, ak sa zohľadní široká miera voľnej úvahy, ktorou disponujú členské štáty v súvislosti s článkom 65 ods. 1 písm. b) ZFEÚ a opatreniami podľa smernice 2001/24 a ak okolnosti týkajúce sa úverovej inštitúcie a osoby, ktorá žiada o náhradu škody, súvisia iba s jedným členským štátom, pričom pre všetkých vkladateľov platia rovnaké predpisy a ústavná základná zásada rovnakého zaobchádzania, ktorá má prednosť pred zákonom?

                  4.

                  Vyplýva z výkladu článku 10 ods. 1 v spojení s článkom 1 bodom 3 písm. i) a článkom 7 ods. 6 smernice 94/19, ako aj z právnych úvah uvedených v rozsudku Súdneho dvora Európskej únie z 21. decembra 2016, Vervloet a i. (C-76/15, EU:C:2016:975, body 82 až 84), že pôsobnosť ustanovení smernice sa vzťahuje na vkladateľov,

                              —

                              ktorých vklady sa počas obdobia od zastavenia platieb úverovej inštitúcie až do odňatia jej povolenia na výkon bankovej činnosti nestali vymáhateľnými podľa zmlúv a zákonných ustanovení a dotknutý vkladateľ neuplatnil svoju požiadavku na vrátenie vkladu,

                              —

                              ktorí súhlasili so zmluvným ustanovením o vyplatení vkladov v chránenej výške v súlade s postupom upraveným právom členského štátu, konkrétne aj v prípade odňatia povolenia úverovej inštitúcie spravujúcej vklady a táto podmienka je splnená, ako aj

                              —

                              uvedené ustanovenie zmluvy o vklade má podľa práva členského štátu medzi zmluvnými stranami silu zákona?

            Vyplýva z ustanovení tejto smernice alebo z iných ustanovení práva Únie, že vnútroštátny súd nesmie prihliadať na takéto ustanovenie zmluvy o vklade a nesmie posudzovať žalobu vkladateľa o zaplatenie úrokov z dôvodu oneskoreného vyplatenia vkladov v chránenej výške podľa tejto zmluvy z hľadiska podmienok mimozmluvnej zodpovednosti za škodu vyplývajúcu z porušenia práva Únie a na základe článku 7 ods. 6 smernice 94/19?“

         (1)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1093/2010 z 24. novembra 2010, ktorým sa zriaďuje Európsky orgán dohľadu (Európsky orgán pre bankovníctvo) a ktorým sa mení a dopĺňa rozhodnutie č. 716/2009/ES a zrušuje rozhodnutie Komisie 2009/78/ES (Ú. v. EÚ L 331, 2010, s. 12).

         (2)  Smernica Európskeho parlamentu a Rady 94/19/ES z 30. mája 1994 o systémoch ochrany vkladov (Ú. v. ES L 135, 1994, s. 5; Mim. vyd. 06/002, s. 252).

         (3)  Smernica 2001/24/ES Európskeho parlamentu a Rady zo 4. apríla 2001 o reorganizácii a likvidácii úverových inštitúcií (Ú. v. ES L 125, 2001, s. 15; Mim. vyd. 06/004, s. 15).


title: Vec T-401/18: Žaloba podaná 3. júla 2018 – SFIE-PE/Parlament

text:
               8.10.2018

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 364/13

      Žaloba podaná 3. júla 2018 – SFIE-PE/Parlament
      (Vec T-401/18)
      (2018/C 364/13)
      Jazyk konania: francúzština

         Účastníci konania

         Žalobca: Syndicat des fonctionnaires internationaux et européens – Section du Parlement européen (SFIE-PE) (Brusel, Belgicko) (v zastúpení: L. Levi, advokát)

         Žalovaný: Európsky parlament

         Návrhy

      Žalobca navrhuje, aby Všeobecný súd:

                  —

                  vyhlásil žalobu za prípustnú a opodstatnenú,

                  —

                  a v dôsledku toho:

                              —

                              zrušil rozhodnutie z 2. júla 2018 o zabezpečení tlmočníkov na 3. júla 2018, ako aj nasledujúce rozhodnutia o zabezpečení tlmočníkov na 4., 5., 10. a 11. júla 2018,

                              —

                              uložil žalovanému náhradu nemajetkovej ujmy stanovenú ex aequo et bono na 10 000 eur,

                              —

                              uložil žalovanému povinnosť nahradiť všetky trovy konania.

         Dôvody a hlavné tvrdenia

      Na podporu svojej žaloby žalobca uvádza tri žalobné dôvody.

                  1.

                  Prvý žalobný dôvod je založený na porušení práva na kolektívne akcie a práva na informácie a konzultácie, ako sú zakotvené v článkoch 28 a 27 Charty základných práv a v smernici 2002/14/CE Európskeho parlamentu a Rady z 11. marca 2002, ktorá ustanovuje všeobecný rámec pre informovanie a porady so zamestnancami v Európskom spoločenstve – Spoločné vyhlásenie Európskeho parlamentu, Rady a Komisie o zastúpení zamestnancov (Ú. v. EÚ L 80, 2002, s. 29), a ďalej spresnené a vykonávané rámcovou zmluvou medzi Európskym parlamentom a odborovými a profesijnými organizáciami zamestnancov inštitúcie z 12. júla 1990, ako aj na porušení práva na riadnu správu vecí verejných, ktoré je zakotvene é v článku 41 Charty.

                  2.

                  Druhý žalobný dôvod je založený na nedostatku právomoci autora aktu a porušení zásady právnej istoty.

                  3.

                  Tretí žalobný dôvod je založený na porušení práva na účinný prostriedok nápravy, ako je stanovené v článku 47 Charty.


title: Vec C-505/18: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podala Conseil d'État (Francúzsko) 30. júla 2018 – COPEBI SCA/Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

text:
               8.10.2018

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 364/7

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podala Conseil d'État (Francúzsko) 30. júla 2018 – COPEBI SCA/Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)
      (Vec C-505/18)
      (2018/C 364/06)
      Jazyk konania: francúzština

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Conseil d'État

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Navrhovateľ: COPEBI SCA

         Odporca: Établissement national des produits de l'agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

         Ďalší účastník konania: Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation

         Prejudiciálna otázka

      Má sa rozhodnutie Komisie 2009/402/ES z 28. januára 2009 o „plánoch kampane“ v odvetví ovocia a zeleniny, ktoré zaviedlo Francúzsko [C-29/05 (ex NN 57/05)] (1), vykladať v tom zmysle, že sa vzťahuje na pomoc, ktorú office national interprofessionnel des fruits, des légumes et de l’horticulture (Štátny medziodvetvový úrad pre ovocie, zeleninu a záhradníctvo) (ONIFLHOR) vyplatil comité économique agricole du bigarreau d’industrie (Hospodársky výbor pre spracovanie čerešní srdcoviek) (CEBI), a ktorá bola následne pridelená pestovateľom čerešní srdcoviek pre priemysel prostredníctvom zoskupení pestovateľov, ktorí sú členmi tohto výboru, hoci CEBI nefiguruje medzi ôsmimi poľnohospodárskymi hospodárskymi výbormi uvedenými v bode 15 rozhodnutia a predmetná pomoc, na rozdiel od mechanizmu financovania opísaného v bodoch 24 až 28 tohto rozhodnutia, nie je financovaná z dobrovoľných príspevkov pestovateľov, tzv. odvetvových podielov, ale výlučne len z dotácií ONIFLHOR?

         (1)  Ú. v. EÚ L 127, 2009, s. 11.


title: Vec T-459/18: Žaloba podaná 31. júla 2018 – Lotte/EUIPO – Générale Biscuit-Glico France (PEPERO original)

text:
               8.10.2018

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 364/17

      Žaloba podaná 31. júla 2018 – Lotte/EUIPO – Générale Biscuit-Glico France (PEPERO original)
      (Vec T-459/18)
      (2018/C 364/17)
      Jazyk, v ktorom bola podaná žaloba: francúzština

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Lotte Corp. (Soul, Južná Kórea) (v zastúpení: G. Ringeisen, avocat)

         Žalovaný: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO)

         Ďalší účastník konania pred odvolacím senátom: Générale Biscuit-Glico France (Clamart, Francúzsko)

         Údaje týkajúce sa konania pred EUIPO

         Majiteľ spornej ochrannej známky: žalobkyňa

         Dotknutá sporná ochranná známka: obrazová červenohnedožltobiela ochranná známka Európskej únie PEPERO original

         Konanie pred EUIPO: konanie o vyhlásení neplatnosti

         Napadnuté rozhodnutie: rozhodnutie prvého odvolacieho senátu EUIPO z 11. mája 2018 vo veci R 913/2017-1

         Návrhy

      Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

                  —

                  rozhodol o prípustnosti tejto žaloby,

                  —

                  zrušil napadnuté rozhodnutie v rozsahu, v akom zrušilo ochrannú známku Európskej únie č. 7 413 651 spoločnosti LOTTE a uložilo jej povinnosť nahradiť spoločnosti Générale Biscuit-Glico France výdavky a poplatky,

                  —

                  uložil EUIPO a spoločnosti Générale Biscuit-Glico France povinnosť nahradiť spoločnosti LOTTE náklady právneho zastúpenia vo všetkých konaniach,

                  —

                  uložil EUIPO a spoločnosti Générale Biscuit-Glico France povinnosť nahradiť trovy konania.

         Uvádzané žalobné dôvody

                  —

                  porušenie článku 64 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 2017/1001,

                  —

                  porušenie článku 60 ods. 1 písm. a) v spojení s článkom 8 ods. 5 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 2017/1001,

                  —

                  porušenie článku 94 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 2017/1001.


title: Vec C-508/18: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Supreme Court (Írsko) 6. augusta 2018 – Minister for Justice and Equality/OG

text:
               8.10.2018

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 364/8

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Supreme Court (Írsko) 6. augusta 2018 – Minister for Justice and Equality/OG
      (Vec C-508/18)
      (2018/C 364/07)
      Jazyk konania: angličtina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Supreme Court

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobca/Odporca: Minister for Justice and Equality

         Žalovaný/Odvolateľ: OG

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Treba nezávislosť prokurátora od výkonnej moci posudzovať na základe jeho postavenia v rámci príslušného vnútroštátneho právneho poriadku? Ak nie, podľa akých kritérií sa posudzuje nezávislosť od výkonnej moci?

                  2.

                  Je prokurátor, ktorý v súlade s vnútroštátnym právom podlieha možným usmerneniam alebo pokynom, či už priamym alebo nepriamym, od ministerstva spravodlivosti, dostatočne nezávislý od výkonnej moci, aby mohol byť považovaný za súdny orgán v zmysle článku 6 ods. 1 rámcového rozhodnutia (1)?

                  3.

                  Ak áno, musí byť prokurátor aj funkčne nezávislý od výkonnej moci a podľa akých kritérií sa posudzuje jeho funkčná nezávislosť?

                  4.

                  Ak je prokurátor, ktorého rola je obmedzená na iniciovanie a vykonávanie vyšetrovaní a zabezpečovanie toho, že takéto vyšetrovania prebiehajú objektívne a v súlade so zákonom, podávanie obžalôb, vykonávanie súdnych rozhodnutí a stíhanie trestných činov a ktorý nevydáva vnútroštátne zatykače a nesmie ani vykonávať súdne funkcie, nezávislý od výkonnej moci, je „súdnym orgánom“ na účely článku 6 ods. 1 rámcového rozhodnutia?

                  5.

                  Je prokurátor v Lübecku súdnym orgánom v zmysle článku 6 ods. 1 rámcového rozhodnutia z 13. júna 2002 o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi?

         (1)  Rámcové rozhodnutie Rady 2002/584/SVV z 13. júna 2002 o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi (Ú. v. ES L 190, 2002, s. 1, Mim. vyd. 19/006, s. 34).


title: Vec T-646/16: Rozsudok Všeobecného súdu z 19. júla 2018 – Simpson/Rada („Odvolanie — Verejná služba — Úradníci — Postup do vyššej platovej triedy — Zaradenie do platovej triedy — Rozhodnutie o nezaradení dotknutej osoby do platovej triedy AD 9 po úspešnej účasti vo výberovom konaní pre AD 9 — Zamietnutie žaloby v prvostupňovom konaní po vrátení Všeobecným súdom — Zostavenie rozhodovacieho zloženia, ktoré prijalo uznesenie na prvom stupni — Konanie na vymenovanie sudcu Súdu pre verejnú službu — Súd zriadený zákonom — Zásada zákonného sudcu“)

text:
               8.10.2018

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 364/11

      Rozsudok Všeobecného súdu z 19. júla 2018 – Simpson/Rada
      (Vec T-646/16) (1)

      ((„Odvolanie - Verejná služba - Úradníci - Postup do vyššej platovej triedy - Zaradenie do platovej triedy - Rozhodnutie o nezaradení dotknutej osoby do platovej triedy AD 9 po úspešnej účasti vo výberovom konaní pre AD 9 - Zamietnutie žaloby v prvostupňovom konaní po vrátení Všeobecným súdom - Zostavenie rozhodovacieho zloženia, ktoré prijalo uznesenie na prvom stupni - Konanie na vymenovanie sudcu Súdu pre verejnú službu - Súd zriadený zákonom - Zásada zákonného sudcu“))
      (2018/C 364/10)
      Jazyk konania: angličtina

         Účastníci konania

         Odvolateľ: Erik Simpson (Brusel, Belgicko) (v zastúpení: M. Velardo, avocat)

         Ďalší účastník konania: Rada Európskej únie (v zastúpení: M. Bauer a E. Rebasti, splnomocnení zástupcovia)

         Predmet veci

      Odvolanie proti uzneseniu Súdu pre verejnú službu Európskej únie (druhá komora) z 24. júna 2016, Simpson/Rada (F-142/11 RENV, EU:F:2016:136), smerujúce k zrušeniu tohto uznesenia

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Uznesenie Súdu pre verejnú službu Európskej únie (druhá komora) z 24. júna 2016, Simpson/Rada (F-142/11 RENV), sa zrušuje.

                  2.

                  Vec sa prideľuje inej komore Všeobecného súdu než je komora, ktorá rozhodovala o tomto odvolaní.

                  3.

                  O trovách konania sa rozhodne neskôr.

         (1)  Ú. v. EÚ C 419, 14.11.2016.


title: Vec T-402/18: Žaloba podaná 3. júl 2018 – Aquino a i./Parlament

text:
               8.10.2018

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 364/14

      Žaloba podaná 3. júl 2018 – Aquino a i./Parlament
      (Vec T-402/18)
      (2018/C 364/14)
      Jazyk konania: francúzština

         Účastníci konania

         Žalobcovia: Roberto Aquino (Brusel, Belgicko) a 30 ďalších žalobcov (v zastúpení: L. Levi, advokát)

         Žalovaný: Európsky parlament

         Návrh

      Žalobcovia navrhujú, aby Všeobecný súd:

                  —

                  vyhlásil túto žalobu za prípustnú a dôvodnú,

                  —

                  v dôsledku toho:

                              —

                              zrušil rozhodnutie z 2. júla 2018 o nariadení tlmočenia 3. júla 2018, ako aj nasledujúce rozhodnutia o nariadení tlmočenia 4., 5., 10. a 11. júla 2018,

                              —

                              uložil žalovanému povinnosť nahradiť nemajetkovú ujmu, ktorú žalobcovia vyčíslili ex aequo et bono na 1 000 eur,

                              —

                              uložil žalovanému povinnosť nahradiť všetky trovy konania.

         Dôvody a hlavné tvrdenia

      Na podporu svojej žaloby žalobcovia uvádzajú tri žalobné dôvody, ktoré sú v podstate zhodné so žalobnými dôvodmi uvedenými vo veci T-401/18, SFIE-PE/Parlament.


title: Vec T-693/16: Rozsudok Všeobecného súdu z 19. júla 2018 – HG/Komisia („Odvolanie — Verejná služba — Úradníci — Preloženie do tretej krajiny — Služobný byt poskytnutý inštitúciou — Disciplinárna sankcia — Zamietnutie žaloby v prvostupňovom konaní — Zostavenie rozhodovacieho zloženia, ktoré vyhlásilo prvostupňový rozsudok — Postup vymenovania sudcu na Súd pre verejnú službu — Súd zriadený zákonom — Zásada zákonného sudcu“)

text:
               8.10.2018

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 364/11

      Rozsudok Všeobecného súdu z 19. júla 2018 – HG/Komisia
      (Vec T-693/16) (1)

      ((„Odvolanie - Verejná služba - Úradníci - Preloženie do tretej krajiny - Služobný byt poskytnutý inštitúciou - Disciplinárna sankcia - Zamietnutie žaloby v prvostupňovom konaní - Zostavenie rozhodovacieho zloženia, ktoré vyhlásilo prvostupňový rozsudok - Postup vymenovania sudcu na Súd pre verejnú službu - Súd zriadený zákonom - Zásada zákonného sudcu“))
      (2018/C 364/11)
      Jazyk konania: francúzština

         Účastníci konania

         Odvolateľ: HG (v zastúpení: L. Levi, advokát)

         Ďalší účastník konania: Európska komisia (v zastúpení: pôvodne G. Berscheid a C. Berardis-Kayser, neskôr G. Berscheid a T. Bohr, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci A. Dal Ferro, advokát)

         Predmet veci

      Odvolanie podané proti rozsudku Súdu pre verejnú službu Európskej únie (druhá komora) z 19. júna 2016, HG/Komisia (F-149/15, EU:F:2016:155), ktorým sa navrhuje zrušenie tohto rozsudku.

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Rozsudok Súdu pre verejnú službu Európskej únie (druhá komora) z 19. júna 2016, HG/Komisia (F-149/15), sa zrušuje.

                  2.

                  Vec sa postupuje inej komore Všeobecného súdu, než je komora, ktorá rozhodovala o prejednávanom odvolaní.

                  3.

                  O trovách konania sa rozhodne neskôr.

         (1)  Ú. v. EÚ C 441, 28.11.2016.


title: Vec C-509/18: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Supreme Court (Írsko) 6. augusta 2018 – Minister for Justice and Equality/PF

text:
               8.10.2018

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 364/8

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Supreme Court (Írsko) 6. augusta 2018 – Minister for Justice and Equality/PF
      (Vec C-509/18)
      (2018/C 364/08)
      Jazyk konania: angličtina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Supreme Court

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobca/Odporca: Minister for Justice and Equality

         Žalovaný/Odvolateľ: PF

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Za kritériá, podľa ktorých sa môže stanoviť, či prokurátor určený ako vydávajúci súdny orgán v zmysle článku 6 ods. 1 rámcového rozhodnutia z roku 2002 o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi (1), je súdnym orgánom v rozsahu autonómneho významu tohto pojmu v zmysle tohto článku, treba považovať, že 1) prokurátor je nezávislý od výkonnej moci a 2) v rámci vlastného právneho poriadku sa považuje za orgán, ktorý vykonáva spravodlivosť alebo sa podieľa na výkone spravodlivosti?

                  2.

                  Ak nie, aké sú kritéria, podľa ktorých by mal vnútroštátny súd rozhodnúť, či prokurátor, ktorý je určený ako vydávajúci súdny orgán v zmysle článku 6 ods. 1 rámcového rozhodnutia, je súdnym orgánom v zmysle tohto článku?

                  3.

                  Pokiaľ tieto kritériá zahŕňajú požiadavku, aby prokurátor vykonával spravodlivosť, alebo aby sa podieľal na výkone spravodlivosti, má sa o tejto požiadavke rozhodnúť podľa postavenia, ktoré má vo svojom právnom poriadku, alebo podľa určitých objektívnych kritérií? Ak sa má rozhodnúť podľa objektívnych kritérií, aké sú tieto kritériá?

                  4.

                  Je prokurátor Litovskej republiky súdnym orgánom v rozsahu autonómneho významu tohto pojmu podľa článku 6 ods. 1 rámcového rozhodnutia z roku 2002 o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi?

         (1)  Rámcové rozhodnutie Rady 2002/584/SVV z 13. júna 2002 o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi (Ú. v. ES L 190, 2002, s. 1, Mim. vyd. 19/006, s. 34).


title: Vec T-470/18: Žaloba podaná 31. júla 2018 – Telenet/Komisia

text:
               8.10.2018

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 364/17

      Žaloba podaná 31. júla 2018 – Telenet/Komisia
      (Vec T-470/18)
      (2018/C 364/18)
      Jazyk konania: angličtina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Telenet (Mechelen, Belgicko) (v zastúpení: Y. Desmedt a E. Monard, dvokáti)

         Žalovaná: Európska komisia

         Návrhy

      Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

                  —

                  zrušil napadnutý akt v celom rozsahu, a

                  —

                  uložil Komisii povinnosť nahradiť všetky trovy konania.

         Dôvody a hlavné tvrdenia

      Táto žaloba smeruje proti rozhodnutiu Komisie C(2018) 3410 final z 25. mája 2018, ktoré bolo prijaté podľa článku 7 ods. 3 smernice 2002/21/ES (1) a ktoré sa týka veci BE/2018/2073: veľkoobchodné služby s miestnym prístupom poskytované na určitom mieste v Belgicku, veci BE/2018/2074: veľkoobchodné služby s centrálnym prístupom poskytované na určitom mieste v Belgicku pre výrobky pre širokú spotrebu, a veci BE/2018/2075: veľkoobchodné služby televízneho vysielania v Belgicku.
      Na podporu svojej žaloby žalobkyňa uvádza tri žalobné dôvody.

                  1.

                  Prvý žalobný dôvod sa týka toho, že Komisia porušila článok 7 ods. 4 smernice 2002/21/ES a zneužila svoju diskrečnú právomoc, keď nezačala fázu II vyšetrovania.

                              —

                              V tomto ohľade žalobkyňa tvrdí, že Komisia vyjadrila mnohé znepokojenia týkajúce sa vymedzenia trhu belgickým vnútroštátnym regulačným orgánom.

                              —

                              Žalobkyňa ďalej tvrdí, že podľa článku 7 ods. 4 smernice 2002/21/ES je Komisia povinná zahájiť fázu II vyšetrovania, pokiaľ má závažné pochybnosti o navrhovanom regulačnom opatrení.

                  2.

                  Druhý žalobný dôvod je založený na tvrdení, že Komisia neuviedla dôvody, na základe ktorých dospela k záveru, že použité vymedzenie trhu nebude mať dopad na výsledok regulačného opatrenia.

                              —

                              V tomto ohľade žalobkyňa tvrdí, že Komisia sa dopustila nesprávneho právneho posúdenia, keď zastávala názor, že mohla rozhodnúť o nezačatí fázy II vyšetrovania z dôvodu, že vymedzenie trhu, ktoré Komisia považovala za vhodnejšie, by údajne viedlo k rovnakému výsledku z hľadiska regulácie, ako v prípade navrhovaného regulačného opatrenia. Náležité vymedzenia trhu by nepochybne viedli k zmene právneho postavenia žalobkyne.

                  3.

                  Tretí žalobný dôvod je založený na tom, že Komisia nedodržala procesné záruky podľa smernice 2002/21/ES.

                              —

                              V tomto ohľade žalobkyňa tvrdí, že návrh opatrenia, ktorý belgický vnútroštátny regulačný orgán predložil Komisii, obsahoval vymedzenie trhu, ktoré nebolo predmetom konzultácie, ako vyžaduje článok 6 a článok 16 ods. 6 smernice 2002/21/ES.

                              —

                              Žalobkyňa ďalej tvrdí, že Komisia porušila procesné požiadavky, keď sa vyjadrila k návrhu, ktorý nebol predložený na verejnú konzultáciu.

         (1)  Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2002/21/ES zo 7. marca 2002 o spoločnom regulačnom rámci pre elektronické komunikačné siete a služby (rámcová smernica) (Ú. v. ES L 108, 2002, s. 33; Mim. vyd. 13/029, s. 349).


title: Vec C-428/18: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Španielsko) 28. júna 2018 – Jörg Paul Konrad Fritz Bode/Instituto Nacional de la Seguridad Social y Tesorería General de la Seguridad Social

text:
               8.10.2018

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 364/2

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunal Superior de Justicia de Galicia (Španielsko) 28. júna 2018 – Jörg Paul Konrad Fritz Bode/Instituto Nacional de la Seguridad Social y Tesorería General de la Seguridad Social
      (Vec C-428/18)
      (2018/C 364/02)
      Jazyk konania: španielčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Tribunal Superior de Justicia de Galicia

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Odvolateľ: Jörg Paul Konrad Fritz Bode

         Odporcovia v odvolacom konaní: Instituto Nacional de la Seguridad Social a Tesorería General de la Seguridad Social

         Prejudiciálna otázka

      Má sa článok 48 Zmluvy o fungovaní Európskej únie vykladať v tom zmysle, že mu odporuje vnútroštátna právna úprava, ktorá ako požiadavku pre priznanie predčasného starobného dôchodku stanovuje, že suma dôchodku, ktorý sa má poberať, musí byť vyššia ako minimálny dôchodok, ktorý by prislúchal danej osobe na základe tej istej vnútroštátnej úpravy, pričom za takýto „dôchodok, ktorý sa má poberať“ sa považuje skutočný dôchodok, ktorý vypláca iba príslušný členský štát (v tomto prípade Španielsko), bez započítania tiež skutočného dôchodku, ktorý by bolo možné poberať z dôvodu inej dávky tej istej povahy vyplácanej iným členským štátom alebo inými členskými štátmi?


title: Vec T-471/18: Žaloba podaná 2. augusta 2018 – WV/ESVČ

text:
               8.10.2018

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 364/18

      Žaloba podaná 2. augusta 2018 – WV/ESVČ
      (Vec T-471/18)
      (2018/C 364/19)
      Jazyk konania: francúzština

         Účastníci konania

         Žalobca: WV (v zastúpení: É. Boigelot, avocat)

         Žalovaná: Európska služba pre vonkajšiu činnosť (ESVČ)

         Návrhy

      Žalobca navrhuje, aby Všeobecný súd:

                  —

                  zrušil rozhodnutie z 27. novembra 2017 s referenčným číslom „eeas.ba.hr.3(2017)6459331“, ktoré vydal [dôverné] (1), o zrážkach zo mzdy vo výške 72 kalendárnych dní na ťarchu žalobcu,

                  —

                  v rozsahu, v akom je to potrebné, zrušil rozhodnutie z 2. mája 2018 („eeas.ba.hr.3/ED/ld(2018)2309062“) o výslovnom zamietnutí sťažnosti podanej žalobcom 3. januára 2018,

                  —

                  rozhodol, že sumy, ktoré sa majú vrátiť žalobcovi po tomto zrušení, budú zvýšené o úroky z omeškania vo výške 5 % za rok alebo v inej výške stanovenej Všeobecným súdom, pričom tieto úroky budú vypočítané ku dňu skutočného vrátenia v závislosti odo dňa vykonania jednotlivých zrážok,

                  —

                  uložil žalovanej povinnosť nahradiť všetky trovy konania v súladu s článkom 134 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu Európskej únie.

         Dôvody a hlavné tvrdenia

      Na podporu žaloby žalobca uplatňuje jediný žalobný dôvod, ktorý je založený na porušení článku 1e ods. 2 a článkov 12, 12a, 21, 25, 26, 55 a 60 služobného poriadku, povinnosti náležitej starostlivosti, zásady riadnej správy veci verejných, ako aj porušení článkov 1 a 2 prílohy IX služobného poriadku a nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 z 18. decembra 2000 o ochrane jednotlivcov so zreteľom na spracovanie osobných údajov inštitúciami a orgánmi spoločenstva a o voľnom pohybe takýchto údajov (Ú. v. ES L 8, 2001, s. 1; Mim. vyd. 13/026, s. 102). Taktiež uvádza porušenie článkov 41, 47 a 52 Charty základných práv, Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv, práva na obhajobu, porušenie článku 296 ZFEÚ, ako aj zneužitie práva a zneužitie konania a zjavné porušenie zásad legitímnej dôvery a rovnosti zbraní. Žalobca napokon namieta porušenie zásady, ktorá administratíve ukladá vydávať rozhodnutia len na základe právne prípustných dôvodov, teda dôvodov, ktoré sú relevantné a nie sú postihnuté zjavne nesprávnym skutkovým nebo právnym posúdením, ako aj porušenie zásad proporcionality, kontradiktórnosti a právnej istoty a porušenie nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 z 30. mája 2001 o prístupe verejnosti k dokumentom Európskeho parlamentu, Rady a Komisie (Ú. v. ES L 145, 2001, s. 43; Mim. vyd. 01/003, s. 331).

         (1)  Skryté dôverné údaje.


title: Vec T-482/18: Žaloba podaná 10. augusta 2018 – XF/Komisia

text:
               8.10.2018

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 364/19

      Žaloba podaná 10. augusta 2018 – XF/Komisia
      (Vec T-482/18)
      (2018/C 364/20)
      Jazyk konania: francúzština

         Účastníci konania

         Žalobca: XF (v zastúpení: J.-N. Louis, advokát)

         Žalovaná: Európska komisia

         Návrhy

      Žalobca navrhuje, aby Všeobecný súd:

                  —

                  zrušil rozhodnutie z 2. októbra 2017, ktorým mu bolo zamietnuté poskytnutie príspevku na usídlenie v súvislosti s jeho presťahovaním a nástupom do zamestnania v sídle ESVČ,

                  —

                  uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania.

         Dôvody a hlavné tvrdenia

      Na podporu svojej žaloby žalobca uvádza jediný žalobný dôvod založený na porušení článku 20 Služobného poriadku a článku 5 jeho prílohy VII.


title: Vec T-375/18: Žaloba podaná 19. júna 2018 – Gollnisch/Parlament

text:
               8.10.2018

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 364/12

      Žaloba podaná 19. júna 2018 – Gollnisch/Parlament
      (Vec T-375/18)
      (2018/C 364/12)
      Jazyk konania: francúzština

         Účastníci konania

         Žalobca: Bruno Gollnisch (Villiers-le-Mahieu, Francúzsko) (v zastúpení: B. Bonnefoy-Claudet, advokát)

         Žalovaný: Európsky parlament

         Návrhy

      Žalobca navrhuje, aby Všeobecný súd:

                  —

                  vyhlásil rozhodnutie predsedu delegácie pre vzťahy s Japonskom oznámené 20. marca 2018 za protiprávne,

                  —

                  zrušil toto rozhodnutie,

                  —

                  zrušil všetky rozhodnutia, ktorými predseda Európskeho parlamentu a generálny tajomník Európskeho parlamentu implicitne zamietli sťažnosti, ktoré im boli predložené 2. mája 2018,

                  —

                  zrušil akty a opatrenia, ktoré boli prijaté v nadväznosti na vyššie uvedené akty,

                  —

                  priznal žalobcovi čiastku 1 euro ako náhradu nemajetkovej ujmy, ktorá mu vznikla z dôvodu vylúčenia jeho účasti na pracovnej ceste parlamentnej delegácie a neuznania odškodnenia, na ktoré mal nárok,

                  —

                  priznal žalobcovi aj čiastku 3 500 eur z titulu nákladov vynaložených v súvislosti s vypracovaním prejednávanej žaloby,

                  —

                  uložil Európskemu parlamentu povinnosť nahradiť všetky trovy konania.

         Dôvody a hlavné tvrdenia

      Na podporu svojej žaloby žalobca uvádza dva žalobné dôvody.

                  1.

                  Prvý žalobný dôvod je založený na porušení vykonávacích ustanovení, ktorými sa riadi činnosť delegácií a poslancov Európskeho parlamentu vyslaných na pracovné cesty mimo Európskej únie.

                  2.

                  Druhý žalobný dôvod je založený na porušení práva na účinný prostriedok nápravy a riadnu správu vecí verejných.


title: Vec T-501/18: Žaloba podaná 22. augusta 2018 – Currency One/EUIPO – Cinkciarz.pl (CINKCIARZ)

text:
               8.10.2018

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 364/20

      Žaloba podaná 22. augusta 2018 – Currency One/EUIPO – Cinkciarz.pl (CINKCIARZ)
      (Vec T-501/18)
      (2018/C 364/21)
      Jazyk, v ktorom bola podaná žaloba: poľština

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Currency One S.A. (Poznaň, Poľsko) (v zastúpení: P. Szmidt, advokát)

         Žalovaný: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO)

         Ďalší účastník konania pred odvolacím senátom: Cinkciarz.pl sp. z o.o. (Zielona Góra, Poľsko

         Údaje týkajúce sa konania pred EUIPO

         Majiteľ spornej ochrannej známky: ďalší účastník konania pred odvolacím senátom

         Dotknutá sporná ochranná známka: slovná ochranná známka Európskej únie CINKCIARZ – ochranná známka Európskej únie č. 13 678 991

         Konanie pred EUIPO: konanie o vyhlásení neplatnosti

         Napadnuté rozhodnutie: rozhodnutie piateho odvolacieho senátu EUIPO z 18. júna 2018 vo veci R 2598/2017-5.

         Návrhy

      Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

                  —

                  zrušil napadnuté rozhodnutie,

                  —

                  uložil EUIPO povinnosť nahradiť trovy konania vrátane trov odvolacieho konania.

         Uvádzaný žalobný dôvod

                  —

                  porušenie článku 59 ods. 1 písm. a) v spojení s článkom 7 ods. 1 písm. b) a c) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 2017/1001.


title: Vec T-422/18: Žaloba podaná 6. júla 2018 – RATP/Komisia

text:
               8.10.2018

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 364/14

      Žaloba podaná 6. júla 2018 – RATP/Komisia
      (Vec T-422/18)
      (2018/C 364/15)
      Jazyk konania: francúzština

         Účastníci konania

         Žalobca: Régie autonome des transports parisiens (RATP) (Paríž, Francúzsko) (v zastúpení: E. Morgan de Rivery, P. Delelis a C. Lavin, advokáti)

         Žalovaná: Európska komisia

         Návrh

      Žalobca navrhuje, aby Všeobecný súd:

                  —

                  zrušil na základe článku 263 ZFEÚ rozhodnutie Komisie z 5. marca 2018, ktorým sa poskytol prístup k dokumentom na základe žiadosti o prístup k dokumentom zaregistrovaným pod číslom GestDem 2017/7530 podľa nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 z 30. mája 2001 o prístupe verejnosti k dokumentom Európskeho parlamentu, Rady a Komisie, a

                  —

                  v každom prípade uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania

         Dôvody a hlavné tvrdenia

      Na podporu svojej žaloby žalobca uvádza päť žalobných dôvodov.

                  1.

                  Prvý žalobný dôvod sa zakladá na tom, že Komisia porušila článok 4 ods. 4 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 z 30. mája 2001 o prístupe verejnosti k dokumentom Európskeho parlamentu, Rady a Komisie (Ú. v. ES L 145, 2001, s. 43; Mim. vyd. 01/003, s. 331), ako aj článok 5 ods. 3 písm. b) a článok 5 ods. 6 oddielu, ktorý sa týka ustanovení vykonávajúcich nariadenie č. 1049/2001, Kódexu dobrého úradného postupu zamestnancov Komisie pripojeného k Rokovaciemu poriadku Komisie [K(2000) 3614 (Ú. v. ES L 308, 2000, s. 26; Mim. vyd. 01/003, s. 213)], keďže Komisia nemohla sprístupniť sporné dokumenty bez toho, aby o tom neinformovala žalobcu.

                  2.

                  Druhý žalobný dôvod sa zakladá na tom, že Komisia porušila zásadu riadnej správy, ktorá je zakotvená v článku 41 ods. 1 Charty základných práv, povinnosť konať s náležitou starostlivosťou, ako vyplýva z relevantnej judikatúry, a teda účel nariadenia č. 1049/2001, ktorým je podľa článku 1 písm. c) tohto nariadenia „podporiť dobrú administratívnu prax v prístupe k dokumentom“.

                  3.

                  Tretí žalobný dôvod sa zakladá na tom, že Komisia porušila článok 4 ods. 2 prvú, druhú a tretiu zarážku nariadenia č. 1049/2001 tým, že odmietla uplatniť výnimky, ktorých sa dovolával žalobca. Tento žalobný dôvod sa delí na tri časti:

                              —

                              prvá časť vychádza z toho, že Komisia porušila článok 4 ods. 2 tretiu zarážku nariadenia č. 1049/2001 tým, že úmyselne odmietla uplatniť všeobecnú domnienku dôvernosti týkajúcu sa dokumentov;

                              —

                              druhá časť vychádza z toho, že Komisia porušila článok 4 ods. 2 druhú zarážku nariadenia č. 1049/2001 tým, že odmietla zohľadniť zásah do súdnych konaní, ktorý spôsobilo sprístupnenie dokumentov;

                              —

                              tretia časť vychádza z toho, že Komisia porušila článok 4 ods. 2 prvú zarážku nariadenia č. 1049/2001, článok 8 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd, článok 7 Charty základných práv, ako aj článok 339 ZFEÚ tým, že nezohľadnila obchodné, finančné a strategické záujmy žalobcu.

                  4.

                  Štvrtý žalobný dôvod sa zakladá na tom, že Komisia porušila článok 4 ods. 1 písm. b), ako aj článok 8 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 z 18. decembra 2000 o ochrane jednotlivcov so zreteľom na spracovanie osobných údajov inštitúciami a orgánmi spoločenstva a o voľnom pohybe takýchto údajov (Ú. v. ES L 8, 2001, s. 1; Mim. vyd. 13/026, s. 102) tým, že odmietla utajiť totožnosť fyzickej osoby, ktorá je pôvodcom sporných dokumentov.

                  5.

                  Piaty žalobný dôvod sa zakladá na tom, že Komisia porušila povinnosť uviesť odôvodnenie podľa článku 296 ZFEÚ tým, že žalobcovi vopred ani po zaslaní dokumentov neoznámila dôvody, pre ktoré mohla odovzdať tieto dokumenty.


title: Vec T-437/18: Žaloba podaná 13. júla 2018 – Tilly-Sabco/Komisia

text:
               8.10.2018

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 364/15

      Žaloba podaná 13. júla 2018 – Tilly-Sabco/Komisia
      (Vec T-437/18)
      (2018/C 364/16)
      Jazyk konania: francúzština

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Tilly-Sabco (Guerlesquin, Francúzsko) (v zastúpení: R. Milchior a S. Charbonnel, advokáti)

         Žalovaná: Európska komisia

         Návrhy

      Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

                  —

                  vyhlásil žalobu na náhradu škody, ktorú žalobkyňa podala v súvislosti s vykonávacím nariadením (EÚ) č. 689/2013 z 18. júla 2013, ktorým sa stanovujú vývozné náhrady za hydinové mäso (Ú. v. EÚ L 196, 2013, s. 13), za prípustnú,

                  —

                  určil, že Komisia je povinná zaplatiť žalobkyni čiastku vo výške 3 238 000 eur pozostávajúcu z:

                  —

                  2 848 000 eur zodpovedajúcich nevyplateným náhradám za predaj v období od 19. júla do 31. decembra 2013,

                  —

                  390 000 eur z titulu náhrady ušlého zisku v súvislosti s neuskutočnením dodatočných predajov v rozsahu 3 550 ton pre malé a stredné podniky v priebehu tohto obdobia,

                  —

                  uložil Komisii povinnosť zaplatiť čiastku 3 238 000 eur,

                  —

                  zvýšenú o kompenzačný úrok počítaný od 20. septembra 2017 do vyhlásenia rozsudku v tomto konaní, vo výške ročnej miery inflácie zistenej za dané obdobie Eurostatom (Štatistický úrad Európskej únie) v členskom štáte, v ktorom má táto spoločnosť sídlo,

                  —

                  a zvýšenú o úrok z omeškania počítaný od vyhlásenia rozsudku do úplného zaplatenia, v sadzbe stanovenej Európskou centrálnou bankou (ECB) pre hlavné refinančné operácie zvýšenej o dva percentuálne body,

                  —

                  povolil žalobkyni úpravu jej spisu účastníka konania a návrhov, pokiaľ by Komisia pred ukončením písomnej časti konania v tejto veci prijala vykonávacie nariadenie, ktorým by bolo nariadenie č. 689/2013 nahradené,

                  —

                  uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania.

         Dôvody a hlavné tvrdenia

      Žalobkyňa na podporu svojej žaloby predkladá tri žalobné dôvody zodpovedajúce trom hmotnoprávnym predpokladom pre podanie žaloby na náhradu škody, ktoré sú podľa nej v prejednávanej veci kumulatívne splnené a sú nimi: existencia škodovej udalosti spočívajúcej v protiprávnosti vytýkaného konania, existencia škody a existencia vzťahu príčinnej súvislosti medzi škodovou udalosťou a škodou.
      Po prvé žalobkyňa uvádza, že prijatím vykonávacieho nariadenia (EÚ) č. 689/2013 z 18. júla 2013, ktorým sa stanovujú vývozné náhrady za hydinové mäso (Ú. v. EÚ L 196, 2013, s. 13), zrušeného rozsudkom Súdneho dvora z 20. septembra 2017, Tilly-Sabco/Komisia (C-183/16 P, EU:C:2017:704), došlo k porušeniu práva Únie, ktoré postačuje na to, aby bolo založené dostatočne závažné porušenie.
      Po druhé uvádza, že protiprávnym prijatím aktu, ktorým sa čiastky náhrad z predaja mrazených kurčiat do určitých krajín mimo EÚ stanovia na nulu, sa Komisia dopustila dostatočne závažného porušenia predstavujúceho škodovú udalosť, na základe ktorej jej vznikla skutočná a nepochybná škoda. Táto škoda podľa žalobkyne spočíva v tom, že jej až do 31. decembra 2013 neboli priznané náhrady.
      Po tretie žalobkyňa tvrdí, že je oprávnená požadovať náhradu za stratu vzniknutú v súvislosti s protiprávnym zrušením náhrad v období od 19. júla 2013 do 31. decembra 2013. Pochybenie Komisie bolo podľa nej rozhodujúcou príčinou škody, ktorú utrpela, a tiež existuje bezprostredný a priamy vzťah medzi týmto pochybením a uvedenou škodou.


title: Vec T-184/17: Rozsudok Všeobecného súdu z 13. septembra 2018 – Leifheit/EUIPO (Umiestnenie štyroch zelených štvorcov na váhe) („Ochranná známka Európskej únie — Prihláška ochrannej známky Európskej únie pozostávajúcej zo štyroch zelených štvorcov na váhe — Absolútny dôvod zamietnutia — Nedostatok rozlišovacej spôsobilosti — Článok 7 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009 [teraz článok 7 ods. 1 písm. b) nariadenia (EÚ) 2017/1001]“)

text:
               29.10.2018

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 392/27

      Rozsudok Všeobecného súdu z 13. septembra 2018 – Leifheit/EUIPO (Umiestnenie štyroch zelených štvorcov na váhe)
      (Vec T-184/17) (1)

      ((„Ochranná známka Európskej únie - Prihláška ochrannej známky Európskej únie pozostávajúcej zo štyroch zelených štvorcov na váhe - Absolútny dôvod zamietnutia - Nedostatok rozlišovacej spôsobilosti - Článok 7 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009 [teraz článok 7 ods. 1 písm. b) nariadenia (EÚ) 2017/1001]“))
      (2018/C 392/33)
      Jazyk konania: nemčina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Leifheit AG (Nassau, Nemecko) (v zastúpení: G. Hasselblatt, V. Töbelmann a P. Schneider, advokáti)

         Žalovaný: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (v zastúpení: pôvodne V. Mensing a A. Schifko, neskôr V. Mensing a D. Hanf, splnomocnení zástupcovia)

         Predmet veci

      Žaloba podaná proti rozhodnutiu prvého odvolacieho senátu EUIPO z 9. januára 2017 (vec R 1115/2016-1) týkajúcemu sa prihlášky označenia pozostávajúceho zo štyroch zelených štvorcov na váhe ako ochrannej známky Európskej únie

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Žaloba sa zamieta.

                  2.

                  Leifheit AG je povinná nahradiť trovy konania.

         (1)  Ú. v. EÚ C 161, 22.5.2017.


title: Vec T-627/16: Rozsudok Všeobecného súdu z 13. septembra 2018 – Česká republika/Európska komisia („EPZF — Výdavky vylúčené z financovania — Výdavky vynaložené Českou republikou — Oddelená priama pomoc — Kontroly diaľkovým skúmaním — Odvetvie vinárstva — Podmienenosť — Opakovanie prípadov nedodržania povinností“)

text:
               29.10.2018

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 392/21

      Rozsudok Všeobecného súdu z 13. septembra 2018 – Česká republika/Európska komisia
      (Vec T-627/16) (1)

      ((„EPZF - Výdavky vylúčené z financovania - Výdavky vynaložené Českou republikou - Oddelená priama pomoc - Kontroly diaľkovým skúmaním - Odvetvie vinárstva - Podmienenosť - Opakovanie prípadov nedodržania povinností“))
      (2018/C 392/25)
      Jazyk konania: čeština

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Česká republika (v zastúpení: M. Smolek, J. Pavliš a J. Vláčil, splnomocnení zástupcovia)

         Žalovaná: Európska komisia (v zastúpení: D. Triantafyllou, Z. Malůšková a K. Walkerová, splnomocnení zástupcovia)

         Vedľajší účastník, ktorý v konaní podporuje žalobkyňu: Švédske kráľovstvo (v zastúpení: F. Bergius, A. Falk, C. Meyer-Seitz a H. Shev, splnomocnení zástupcovia)

         Predmet veci

      Návrh podľa článku 263 ZFEÚ na zrušenie vykonávacieho rozhodnutia Komisie (EÚ) 2016/1059 z 20. júna 2016, ktorým sa z financovania Európskou úniou vylučujú určité výdavky vynaložené členskými štátmi v rámci Európskeho poľnohospodárskeho záručného fondu (EPZF) a v rámci Európskeho poľnohospodárskeho fondu pre rozvoj vidieka (EPFRV) (Ú. v. EÚ L 173, 2016, s. 59) v rozsahu, v akom vylučuje z financovania EPZF platby uskutočnené Českou republikou vo výške 30 206 401,58 eura

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Vykonávacie rozhodnutie Komisie (EÚ) 2016/1059 z 20. júna 2016, ktorým sa z financovania Európskou úniou vylučujú určité výdavky vynaložené členskými štátmi v rámci Európskeho poľnohospodárskeho záručného fondu (EPZF) a v rámci Európskeho poľnohospodárskeho fondu pre rozvoj vidieka (EPFRV) sa zrušuje v rozsahu, v akom na základe kontrol v oblasti podmienenosti týkajúcich sa rozpočtového roka 2011 vylučuje z financovania EPZF platby uskutočnené Českou republikou vo výške 6 356 909,30 eura.

                  2.

                  V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.

                  3.

                  Európska komisia, Česká republika a Švédske kráľovstvo znášajú svoje vlastné trovy konania.

         (1)  Ú. v. EÚ C 392, 24.10.2016.


title: Vec C-488/18: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Bundesfinanzhof (Nemecko) 25. júla 2018 – Finanzamt Kaufbeuren mit Außenstelle Füssen/Golfclub Schloss Igling e.V.

text:
               29.10.2018

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 392/6

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Bundesfinanzhof (Nemecko) 25. júla 2018 – Finanzamt Kaufbeuren mit Außenstelle Füssen/Golfclub Schloss Igling e.V.
      (Vec C-488/18)
      (2018/C 392/09)
      Jazyk konania: nemčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Bundesfinanzhof

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobca: Finanzamt Kaufbeuren mit Außenstelle Füssen

         Žalovaný: Golfclub Schloss Igling e.V.

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Má článok 132 ods. 1 písm. m) smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty (1), podľa ktorého „určité služby úzko súvisiace so športom alebo telesnou výchovou poskytované neziskovými organizáciami osobám, ktoré sa zúčastňujú na športe alebo telesnej výchove“ priamy účinok, takže neziskové organizácie sa v prípade chýbajúceho prebratia môžu priamo odvolávať bezprostredne na toto ustanovenie?

                  2.

                  V prípade kladnej odpovede na prvú otázku: Ide v prípade „neziskovej organizácie“ v zmysle článku 132 ods. 1 písm. m) smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty o

                              —

                              pojem, ktorý sa má vykladať autonómne podľa práva Únie, alebo

                              —

                              sú členské štáty oprávnené podmieniť existenciu takej organizácie splnením podmienok, ako je § 52 v spojení s § 55 Abgabenordnung (daňový poriadok) (alebo ustanovenia § 51 a nasl. Abgabenordnung ako celku)?

                  3.

                  Ak ide o pojem, ktorý sa má vykladať autonómne podľa práva Únie: Musí nezisková organizácia v zmysle článku 132 ods. 1 písm. m) smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty disponovať ustanoveniami pre prípad svojho rozpustenia, podľa ktorých je povinná svoj majetok v čase svojho zániku previesť na inú neziskovú organizáciu na podporu športu a telesnej výchovy?

         (1)  Ú. v. EÚ L 347, 2006, s. 1.


title: Vec T-523/18: Žaloba podaná 3. septembra 2018 – BGC Partners/EUIPO – Bankgirocentralen BGC (BGCPRO)

text:
               29.10.2018

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 392/36

      Žaloba podaná 3. septembra 2018 – BGC Partners/EUIPO – Bankgirocentralen BGC (BGCPRO)
      (Vec T-523/18)
      (2018/C 392/44)
      Jazyk, v ktorom bola podaná žaloba: angličtina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: BGC Partners LP (New York, New York, Spojené štáty) (v zastúpení: P. Walsh, advokát)

         Žalovaný: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO)

         Ďalší účastník konania pred odvolacím senátom: Bankgirocentralen BGC AB (Štokholm, Švédsko)

         Údaje týkajúce sa konania pred EUIPO

         Prihlasovateľ spornej ochrannej známky: žalobkyňa

         Dotknutá sporná ochranná známka: slovná ochranná známka Európskej únie BGCPRO – prihláška č. 9 573 965

         Konanie pred EUIPO: námietkové konanie

         Napadnuté rozhodnutie: rozhodnutie piateho odvolacieho senátu EUIPO zo 7. júna 2018 vo veci R 2544/2014-5

         Návrhy

      Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

                  —

                  zrušil napadnuté rozhodnutie v rozsahu, v akom odvolací senát rozhodol, že prihláška sa má zamietnuť s ohľadom na určité služby patriace do triedy 36,

                  —

                  uložil EUIPO a vedľajšiemu účastníkovi konania povinnosť nahradiť trovy konania, ktoré žalobkyňa vynaložila v tomto konaní,

                  —

                  zmenil napadnuté rozhodnutie, pokiaľ ide o povinnosť nahradiť trovy konania a v súlade s článkom 134 ods. 1 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu uložil vedľajšiemu účastníkovi konania, ktorý nemal úspech vo veci, aby nahradil trovy vynaložené žalobkyňou pred odvolacím senátom a námietkovým oddelením.

         Uvádzané žalobné dôvody

                  —

                  Odvolací senát dospel k nesprávnemu záveru, že dôkazy o používaní boli dostatočné na preukázanie riadneho používania ochrannej známky,

                  —

                  porušenie článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/1001.


title: Vec T-61/17: Rozsudok Všeobecného súdu z 19. septembra 2018 – Selimovic/Parlament („Inštitucionálne právo — Európsky parlament — Psychické obťažovanie — Rozhodnutie predsedu Parlamentu ukladajúce európskemu poslancovi postih pokarhania — Článok 166 rokovacieho poriadku Parlamentu — Právo na riadnu správu vecí verejných — Právo prístupu k spisu — Povinnosť odôvodnenia — Právna istota — Zneužitie právomoci — Mimozmluvná zodpovednosť“)

text:
               29.10.2018

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 392/23

      Rozsudok Všeobecného súdu z 19. septembra 2018 – Selimovic/Parlament
      (Vec T-61/17) (1)

      ((„Inštitucionálne právo - Európsky parlament - Psychické obťažovanie - Rozhodnutie predsedu Parlamentu ukladajúce európskemu poslancovi postih pokarhania - Článok 166 rokovacieho poriadku Parlamentu - Právo na riadnu správu vecí verejných - Právo prístupu k spisu - Povinnosť odôvodnenia - Právna istota - Zneužitie právomoci - Mimozmluvná zodpovednosť“))
      (2018/C 392/27)
      Jazyk konania: švédčina

         Účastníci konania

         Žalobca: Jasenko Selimovic (Hägersten, Švédsko) (v zastúpení: pôvodne B. Leidhammar, neskôr S. Scheiman, avocats)

         Žalovaný: Európsky parlament (v zastúpení: O. Caisou-Rousseau, L. Tapper Brandberg a E. Taneva, splnomocnení zástupcovia)

         Predmet veci

      Na jednej strane návrh na základe článku 263 ZFEÚ na zrušenie rozhodnutí predsedu Parlamentu z 22. novembra 2016 a rozhodnutia predsedníctva Parlamentu z 12. decembra 2016, ktorými bol žalobcovi uložený postih pokarhania, a na druhej strane návrh na základe článku 268 ZFEÚ na náhradu škody, ktorá bola žalobcovi údajne spôsobená

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Návrh na skrátené konanie sa zamieta ako zjavne neprípustný.

                  2.

                  Žaloba sa zamieta.

                  3.

                  Jasenko Selimovic je povinný nahradiť trovy konania.

         (1)  Ú. v. EÚ C 121, 18.4.2017.


title: Vec T-535/18: Žaloba podaná 7. septembra 2018 – Peek & Cloppenburg/EUIPO – Peek & Cloppenburg (Peek’s)

text:
               29.10.2018

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 392/39

      Žaloba podaná 7. septembra 2018 – Peek & Cloppenburg/EUIPO – Peek & Cloppenburg (Peek’s)
      (Vec T-535/18)
      (2018/C 392/47)
      Jazyk, v ktorom bola podaná žaloba: nemčina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (Düsseldorf, Nemecko) (v zastúpení: P. Lange, Rechtsanwalt)

         Žalovaný: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO)

         Ďalší účastník konania pred odvolacím senátom: Peek & Cloppenburg KG, Hamburg (Hamburg, Nemecko)

         Údaje týkajúce sa konania pred EUIPO

         Prihlasovateľ spornej ochrannej známky: žalobkyňa

         Dotknutá sporná ochranná známka: slovná ochranná známka Európskej únie Peek’s – prihláška č. 3 263 589

         Konanie pred EUIPO: námietkové konanie

         Napadnuté rozhodnutie: rozhodnutie prvého odvolacieho senátu EUIPO z 31. mája 2018 vo veci R 60/2007-1.

         Návrhy

      Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

                  —

                  zrušil napadnuté rozhodnutie,

                  —

                  uložil EUIPO povinnosť nahradiť trovy konania.

         Uvádzané žalobné dôvody

                  —

                  porušenie článku 8 ods. 4 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/1001 v spojení s § 15 ods. 2 MarkenG (zákon o ochranných známkach),

                  —

                  porušenie článku 8 ods. 4 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/1001,

                  —

                  porušenie článku 8 ods. 4 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/1001 v spojení s § 15 ods. 2 MarkenG z dôvodu údajnej pravdepodobnosti zámeny,

                  —

                  porušenie článku 8 ods. 4 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/1001 v spojení s § 15 ods. 3 MarkenG z dôvodu údajného nekalého používania alebo poškodenia rozlišovacej spôsobilosti či dobrého mena,

                  —

                  porušenie článku 63 nariadenia Rady (ES) č. 207/2009 v spojení s pravidlom 20 ods. 7 písm. c) nariadenia Komisie (ES) č. 2868/95.


title: Vec C-498/18: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunal Supremo (Španielsko) 27. júla 2018 – ZW/Deutsche Lufthansa AG

text:
               5.11.2018

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 399/23

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunal Supremo (Španielsko) 27. júla 2018 – ZW/Deutsche Lufthansa AG
      (Vec C-498/18)
      (2018/C 399/31)
      Jazyk konania: španielčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Tribunal Supremo

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Odvolateľka: ZW

         Odporkyňa: Deutsche Lufthansa AG

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Možno lehotu dvoch rokov na uplatnenie žaloby, stanovenú v článku 35 ods. 1 Montrealského dohovoru, prerušiť alebo pozastaviť?

                  2.

                  Možno z článku 35 ods. 2 Montrealského dohovoru, [podľa ktorého] „spôsob výpočtu tejto lehoty sa určí podľa právneho poriadku súdu, kde je súdny prípad prerokovávaný“ vyvodiť záver, že ustanovenie vnútroštátneho práva týkajúce sa začiatku plynutia lehoty môže mať prednosť pred všeobecným ustanovením článku 35 ods. 1, podľa ktorého lehota začína plynúť odo dňa príchodu na miesto určenia?


title: Spojené veci C-208/17 P až C-210/17 P: Uznesenie Súdneho dvora z 12. septembra 2018 – NF (C-208/17 P), NG (C-209/17 P), NM (C-210/17 P)/Európska rada (Odvolanie — Článok 181 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora — Vyhlásenie Európskej rady EÚ–Turecko z 18. marca 2016 — Návrh na zrušenie)

text:
               5.11.2018

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 399/13

      Uznesenie Súdneho dvora z 12. septembra 2018 – NF (C-208/17 P), NG (C-209/17 P), NM (C-210/17 P)/Európska rada
      (Spojené veci C-208/17 P až C-210/17 P) (1)

      ((Odvolanie - Článok 181 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora - Vyhlásenie Európskej rady EÚ–Turecko z 18. marca 2016 - Návrh na zrušenie))
      (2018/C 399/16)
      Jazyk konania: angličtina

         Účastníci konania

         Odvolatelia: NF (C-208/17 P), NG (C-209/17 P), NM (C-210/17 P) (v zastúpení: P. O'Shea, BL, I. Whelan, BL, B. Burns, solicitor)

         Ďalší účastník konania: Európska rada (v zastúpení: S. Boelaert, M. Chavrier a J.P. Hix, splnomocnení zástupcovia)

         Vedľajší účastník, ktorý v konaní podporuje žalovanú: Helénska republika (v zastúpení: M. Michelogiannaki a G. Karipsiadis, splnomocnení zástupcovia)

         Výrok

                  1.

                  Žaloby sa zamietajú ako zjavne neprípustné.

                  2.

                  NF, NG a HM znášajú trovy konania.

         (1)  Ú. v. EÚ C 231, 17.7.2017.


title: Vec T-538/18: Žaloba podaná 14. septembra 2018 – Dickmanns/EUIPO

text:
               5.11.2018

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 399/48

      Žaloba podaná 14. septembra 2018 – Dickmanns/EUIPO
      (Vec T-538/18)
      (2018/C 399/63)
      Jazyk konania: nemčina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Sigrid Dickmanns (Gran Alacant, Španielsko) (v zastúpení: H. Tettenborn, Rechtsanwalt)

         Žalovaný: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo

         Návrhy

      Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

                  —

                  zrušil rozhodnutie EUIPO uvedené v liste zo 14. decembra 2017, ktorým sa ukončuje pracovná zmluva žalobkyne na dobu určitú k 30. júnu 2018 a v rozsahu, v akom je to potrebné pre zrušenie uvedeného rozhodnutia, zrušil aj rozhodnutia uvedené v listoch EUIPO z 23. novembra 2013 a 4. júna 2014,

                  —

                  uložil EUIPO povinnosť nahradiť žalobkyni primeranú sumu – podľa uváženia Všeobecného súdu – v dôsledku nepeňažnej a nehmotnej ujmy, ktorú jej EUIPO spôsobil rozhodnutím uvedeným v predchádzajúcom bode, a

                  —

                  uložil EUIPO povinnosť nahradiť trovy konania.

         Dôvody a hlavné tvrdenia

      Na podporu svojej žaloby žalobkyňa uvádza tieto žalobné dôvody

                  1.

                  Zjavne nesprávne posúdenie, neuplatnenie voľnej úvahy úradu, porušenie zásady zákazu diskriminácie a rovného zaobchádzania, porušenie zásady zákazu svojvoľného rozhodovania
                  Žalobkyňa uvádza, že EUIPO protiprávne nevyužil svoju voľnú úvahu, aby druhýkrát predĺžil pracovnú zmluvu žalobkyne v súlade s článkom 2 písm. f) Podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov Európskej únie („PZOZ“) alebo alternatívne, nekonal v primeranej lehote pred skončením platnosti pracovnej zmluvy.

                  2.

                  Porušenie usmernení pre predlžovanie zmlúv dočasných zamestnancov („usmernenia“), zásady riadnej správy vecí verejných, zásady zákazu diskriminácie a rovnosti zaobchádzania a zásady, podľa ktorej si ukončenie zmluvy dočasného zamestnanca podľa článku 2 písm. a) alebo 2 písm. f) PZOZ vyžaduje náležitý dôvod („iusta causa“) a porušenie článku 30 Charty základných práv Európskej únie („charta“), smernice Rady 1999/70/ES, (1) rámcovej dohody [konkrétne článkov 1 b) a 5 ods. 1] a článku 4 Dohovoru MOP č. 158
                  Žalobkyňa tvrdí, že už nebolo povolené uplatniť „výpovednú doložku“ v jej zmluve po prijatí usmernení, pretože po ich prijatí tieto usmernenia predstavujú platnú procesnú metódu EUIPO, pokiaľ ide o predĺženie zmlúv dočasných zamestnancov, a preto bránia uplatneniu „výpovednej doložky“.
                  Žalobkyňa ďalej tvrdí, že náležitý dôvod pre ukončenie dôvod musí zodpovedať rozpočtovej povahe relevantnej pozície.

                  3.

                  Porušenie usmernení, čo predstavuje aj závažné procesné porušenie, porušenie zásad zákazu diskriminácie a rovnosti zaobchádzania, zásady riadnej správy a riadnej rozpočtovej správy, porušenie práva každého na vypočutie pred prijatím rozhodnutia, ktoré by sa ho mohlo nepriaznivo dotýkať [článok 41 ods. 2 písm. a) charty], porušenie povinnosti úradu prihliadnuť na sociálny blahobyt jeho zamestnancov a povinnosti prihliadnuť na legitímne záujmy žalobkyne, zjavne nesprávne posúdenie v súvislosti s vyvážením záujmov žalobkyne a záujmov služby, porušenie zásady zákazu svojvoľného rozhodovania

                  4.

                  Porušenie druhej a tretej vety prvého odseku článku 8 PZOZ a porušenie zákazu opakovaných zmlúv na dobu určitú
                  V tejto súvislosti žalobkyňa tvrdí, že EUIPO v zjavnej snahe vyhnúť sa právnym dôsledkom tretej vety prvého odseku článku 8 PZOZ opakovane uzavrel pracovné zmluvy na dobu určitú podľa článkov 2 písm. b) a 2 písm. a) PZOZ, napriek tomu, že pracovné činnosti žalobkyne zostali počas uvedenej doby nezmenené. V dôsledku toho prvá pracovná zmluva žalobkyne zostala v platnosti na dobu neurčitú bez výpovednej doložky.

                  5.

                  Protiprávne zachovanie výpovednej doložky v rámci protokolu o opätovnom ustanovení a porušenie legitímnych očakávaní, legitímnych záujmov žalobkyne a povinnosti prihliadnuť na sociálny blahobyt jeho zamestnancov pri uplatňovaní tejto doložky
                  Vo svojom piatom žalobnom dôvode žalobkyňa tvrdí, že EUIPO už nemal uplatniť výpovednú doložku, keďže uplynula dlhá doba od podpísania zmluvy v roku 2005.

                  6.

                  Porušenie legitímnych očakávaní, porušenie povinnosti úradu prihliadnuť na sociálny blahobyt žalobkyne a povinnosti prihliadnuť na legitímne záujmy žalobkyne, zjavne nesprávne posúdenie v súvislosti s posúdením záujmov služby
                  Vo svojom šiestom žalobnom dôvode žalobkyňa tvrdí, že rozhodnutie EUIPO nepredĺžiť jej pracovnú zmluvu porušuje jej legitímne očakávania, povinnosť úradu prihliadnuť na sociálny blahobyt žalobkyne a jej legitímne záujmy. Súčasne, vzhľadom na jej veľmi dobrý pracovný výkon, predstavuje zjavne nesprávne posúdenie v súvislosti s posúdením záujmov služby.

                  7.

                  Porušenie ustanovení výpovednej doložky v článku 5 pracovnej zmluvy žalobkyne
                  Vo svojom siedmom žalobnom dôvode žalobkyňa tvrdí, že keď EUIPO uplatnil výpovednú doložku, nesprávne uplatnil článok 47 písm. b) bod (ii) PZOZ namiesto článku 47 písm. c) bodu (i), ako sa uvádza vo výpovednej doložke, a že výpovedná doba mala byť 10 mesiacov a nie 6 mesiacov, ako rozhodol EUIPO.

         (1)  Smernica Rady 1999/70/ES z 28. júna 1999 o rámcovej dohode o práci na dobu určitú, ktorú uzavreli ETUC, UNICE a CEEP (Ú. v. ES L 175, 1999, s. 43; Mim. vyd. 05/003, s. 368).