title: Rozsudok Súdneho dvora (desiata komora) z 21. mája 2015.#Andreas Wittmann.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Oberlandesgericht Nürnberg.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Smernica 2006/126/ES – Vzájomné uznávanie vodičských preukazov – Doba zákazu – Vydanie vodičského preukazu jedným členským štátom pred nadobudnutím účinnosti doby zákazu v členskom štáte obvyklého pobytu – Dôvody odmietnutia uznania platnosti vodičského preukazu vydaného iným členským štátom v členskom štáte obvyklého pobytu.#Vec C-339/14.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (desiata komora)
      z 21. mája 2015 (
            *1
         )
      „Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Smernica 2006/126/ES — Vzájomné uznávanie vodičských preukazov — Doba zákazu — Vydanie vodičského preukazu jedným členským štátom pred nadobudnutím účinnosti doby zákazu v členskom štáte obvyklého pobytu — Dôvody odmietnutia uznania platnosti vodičského preukazu vydaného iným členským štátom v členskom štáte obvyklého pobytu“
      Vo veci C‑339/14,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Oberlandesgericht Nürnberg (Nemecko) z 26. júna 2014 a doručený Súdnemu dvoru 14. júla 2014, ktorý súvisí s trestným konaním proti

         Andreasovi Wittmannovi,

      SÚDNY DVOR (desiata komora),
      v zložení: predseda desiatej komory C. Vajda, sudcovia A. Rosas (spravodajca) a E. Juhász,
      generálny advokát: Y. Bot,
      tajomník: A. Calot Escobar,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               A. Wittmann, v zastúpení: W. Säftel, Rechtsanwalt,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: G. Braun a N. Yerrell, splnomocnení zástupcovia,

         so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 11 ods. 4 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2006/126/ES z 20. decembra 2006 o vodičských preukazoch (Ú. v. EÚ L 403, s. 18).

               2

               Tento návrh bol podaný v rámci trestného konania vedeného proti pánovi Wittmannovi, ktorý 16. mája 2013 viedol motorové vozidlo na nemeckom území bez toho, aby bol držiteľom príslušného vodičského preukazu.

         Právny rámec

         Právo Únie

               3

               Odôvodnenia 2 a 15 smernice 2006/126 znejú:

                        „(2)

                        Predpisy o vodičských preukazoch sú základnými prvkami spoločnej dopravnej politiky, prispievajú k zlepšeniu bezpečnosti cestnej premávky a uľahčujú voľný pohyb osôb usadzujúcich sa v inom členskom štáte ako v štáte, v ktorom bol vydaný vodičský preukaz. Vzhľadom na význam jednotlivých dopravných prostriedkov držba vodičského preukazu riadne uznaného v hostiteľskom členskom štáte podporí voľný pohyb osôb a slobodu usadiť sa. …

                  …

                        (15)

                        Z dôvodu bezpečnosti cestnej premávky by členské štáty mali byť schopné uplatňovať svoje vnútroštátne ustanovenia o odobratí, pozastavení, obnovení a zrušení vodičských preukazov všetkým držiteľom vodičských preukazov, ktorí nadobudli obvyklé bydlisko na ich území.“

               4

               Podľa článku 2 ods. 1 tejto smernice vodičské preukazy vydané členskými štátmi sa vzájomne uznávajú.

               5

               V článku 11 ods. 4 uvedenej smernice sa stanovuje:
               „Členský štát odmietne vydať vodičský preukaz žiadateľovi, ktorého vodičský preukaz bol obmedzený, pozastavený alebo odobratý v inom členskom štáte.
               Členský štát odmietne uznať platnosť akéhokoľvek vodičského preukazu vydaného iným členským štátom osobe, ktorej vodičský preukaz je obmedzený, pozastavený alebo odobratý na území tohoto štátu.
               Členský štát môže tiež odmietnuť vydať vodičský preukaz žiadateľovi, ktorého vodičský preukaz je zrušený v inom členskom štáte.“

         Nemecké právo

               6

               Dotknuté ustanovenia nemeckého práva sú tie, ktoré sa týkajú nariadenia o prístupe osôb k cestnej premávke [Verordnung über die Zulassung von Personen zum Straßenverkehr (Fahrerlaubnis‑Verordnung)] vo svojom znení z 10. januára 2013 (ďalej len „FeV“).

               7

               V § 28 ods. 1 nariadenia je stanovená zásada, že platný vodičský preukaz Európskej únie alebo Európskeho hospodárskeho priestoru (EHP) oprávňuje k vedeniu motorového vozidla v Nemecku aj vtedy, ak bol vydaný v inom členskom štáte.

               8

               Odsek 4 tohto paragrafu zavádzajúci výnimku z tohto pravidla stanovil:
               „Oprávnenie podľa odseku 1 neplatí pre držiteľov vodičského preukazu EÚ alebo EHP,
               …

                        (3)

                        ktorým bol vodičský preukaz v Nemecku predbežne či právoplatne odobratý súdom alebo s okamžitou vykonateľnosťou či právoplatne odobratý správnym orgánom, alebo ktorým sa vydanie vodičského preukazu právoplatne zamietlo, alebo ktorým sa vodičský preukaz neodobral len preto, lebo sa ho medzitým vzdali;

                        (4)

                        ktorým nemôže byť z dôvodu právoplatného súdneho rozhodnutia udelené žiadne vodičské oprávnenie;

                  …
               Prvá veta body 3 a 4 sa použijú, len ak sú tam uvedené opatrenia zapísané do centrálneho dopravného registra a neboli podľa § 29 zákona o cestnej premávke vyškrtnuté…“

         Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka

               9

               Počas cestnej kontroly 16. mája 2013 v Rothenburg-ob-der-Tauber (Nemecko) predložil pán Wittmann, nemecký štátny príslušník, európsky vodičský preukaz, ktorý mu vydali príslušné poľské orgány.

               10

               Nemecké orgány sa domnievali, že platnosť vodičského preukazu získaného v Poľsku sa nemôže uznať na ich území a z tohto dôvodu začali trestné konanie voči pánovi Wittmannovi za vedenie motorového vozidla bez vodičského preukazu. Pán Wittmann sa podľa nich nemôže dovolávať poľského vodičského preukazu z toho dôvodu, že bol predtým odsúdený v Nemecku a bol mu v tejto súvislosti udelený zákaz nadobudnutia vodičského preukazu.

               11

               Následne bol trestne stíhaný a potom ho Amtsgericht Ansbach (Okresný súd v Ansbachu) odsúdil 23. januára 2014 na trest odňatia slobody na šesť mesiacov za vedenie motorového vozidla bez vodičského oprávnenia. Tento súd tým schválil postoj nemeckých orgánov.

               12

               Pokiaľ ide o skutkové okolnosti sporu, ktorý bol prejednávaný na vnútroštátnom súde, tento uvádza, že počas cestnej kontroly vykonanej 1. decembra 2004 predložil pán Wittmann falošný český vodičský preukaz. Amtsgericht Lindau (Okresný súd v Lindau), ktorý bol miestne príslušným súdom, v rozsudku z 18. júla 2005 iba stanovil zákaz vydať v priebehu stanovenej doby vodičský preukaz, teda doby, v priebehu ktorej nie je možné vydať žiadny vodičský preukaz osobe, ktorá nemá vodičský preukaz z dôvodu, že jej bol už skôr odobratý alebo že ho ešte nikdy nevlastnila. Amtsgericht Lindau sa vyjadril v tom zmysle, že nemohol rozhodnúť o odobratí vodičského preukazu obžalovaného, pretože ten bol pánovi Wittmannovi odobratý v roku 2001.

               13

               Tento rozsudok Amtsgericht Lindau sa stal právoplatným 14. júla 2006. Doba zákazu začala plynúť 14. júla 2006 a uplynula o rok neskôr, teda 14. júla 2007. V zmysle trestného zákona začínajú doby zákazu vydania vodičského preukazu plynúť právoplatnosťou trestného rozsudku.

               14

               Síce po rozsudku Amtsgericht Lindau nepožiadal pán Wittmann o nový vodičský preukaz v Nemecku, naopak nadobudol v Poľsku poľský vodičský preukaz 14. septembra 2005, teda po vyhlásení rozsudku z 18. júla 2005, ale pred jeho nadobudnutím právoplatnosti a pred začatím plynutia ročnej doby zákazu.

               15

               Pán Wittmann predložil svoj poľský vodičský preukaz počas cestnej kontroly motorového vozidla v Rothenburg-ob-der-Tauber 15. septembra 2009. Rozsudkom zo 4. mája 2010 mu bol za vedenie motorového vozidla bez vodičského oprávnenia uložený trest odňatia slobody na šesť mesiacov, ktorý si aj odpykal.

               16

               Ide o ten istý poľský vodičský preukaz, ktorý predložil pán Wittmann počas cestnej kontroly uskutočnenej 16. mája 2013 a ktorý je uvedený v bode 9 tohto rozsudku.

               17

               Svojím rozsudkom z 23. januára 2014 dospel Amtsgericht Ansbach aj k názoru, že v minulosti už bol pán Wittmann jedenásťkrát odsúdený za vedenie motorového vozidla bez vodičského preukazu. Jeho nemecký vodičský preukaz mu bol odobratý v roku 2001 a žiadny iný vodičský preukaz mu neskôr nebol v Nemecku vydaný.

               18

               Pán Wittmann podal kasačný opravný prostriedok voči tomuto rozsudku z 23. januára 2014 na Oberlandesgericht Nürnberg (Vyšší regionálny súd v Norimbergu). Výkon trestu odňatia slobody bol prerušený do vyhlásenia rozsudku vnútroštátneho súdu.

               19

               Čeliac pochybnostiam, pokiaľ ide o prípadnú povinnosť v zmysle smernice 2006/126 uznať poľský vodičský preukaz, rozhodol Oberlandesgericht Nürnberg o prerušení konania a položil Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
               „Má sa článok 11 ods. 4 smernice 2006/126 vykladať v tom zmysle, že odobratiu vodičského preukazu sa rovná situácia, keď vodičovi vozidla nebol odobratý vodičský preukaz iba z dôvodu, že mu bol odobratý už skôr, a teda nemá vodičské oprávnenie, a keď je zároveň nariadené, že tejto osobe počas určitej doby nesmie byť v nijakom prípade vydaný nový vodičský preukaz?“

         O prejudiciálnej otázke

               20

               Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 11 ods. 4 druhý pododsek smernice 2006/126 má vykladať v tom zmysle, že opatrenie, ktorým členský štát nemôže odobrať vodičovi motorového vozidla jeho vodičský preukaz z toho dôvodu, že tento už bol predmetom rozhodnutia o skoršom odobratí, nariaďuje, aby mu nemohol byť vydaný nový vodičský preukaz počas určitej doby, sa musí považovať za opatrenie obmedzenia, pozastavenia alebo odobratia vodičského preukazu v zmysle týchto ustanovení s tým následkom, že bráni uznaniu platnosti všetkých vydaných vodičských preukazov vydaných iným členským štátom pred uplynutím tejto doby.

               21

               Pán Wittmann sa domnieva, že skutkové okolnosti vedúce k prijatiu skorších judikátov Súdneho dvora v tejto právnej oblasti nie sú porovnateľné so skutkovými okolnosťami v prejednávanej veci. S odkazom na judikatúru Súdneho dvora o zásade vzájomného uznávania vodičských preukazov (rozsudok Akyüz, C‑467/10, EU:C:2012:112, bod 46) uvádza, že sa nesmú doplniť nové výnimky z tejto zásady. Podľa neho Súdny dvor vypracoval dva jasné prípady výnimiek, jednak nedodržanie požiadavky bydliska, ktoré nehrá žiadnu úlohu v konaní vo veci samej, a jednak získanie zahraničného vodičského preukazu po odobratí vnútroštátneho vodičského preukazu alebo v priebehu obdobia zákazu. Podľa pána Wittmanna nezískal svoj poľský vodičský preukaz počas obdobia zákazu z dôvodu, že tento zákaz nadobudol účinnosť až po získaní uvedeného vodičského preukazu.

               22

               Európska komisia konštatuje, že vnútroštátny súd si všimol podobnosti medzi prejednávanou vecou a skutkovými okolnosťami, ktoré boli predmetom konania v rozsudku Weber (C‑1/07, EU:C:2008:640). Domnieva sa, že je potrebné preskúmať, či existujú medzi týmito dvoma vecami odlišnosti odôvodňujúce odlišné posúdenie. Podľa nej tomu tak nie je, pretože pán Wittmann sa nachádza, pokiaľ ide o jeho poľský vodičský preukaz, v porovnateľnej situácii so situáciou, ktorá sa vyskytla vo veci, ktorá viedla k vydaniu rozsudku Weber (C‑1/07, EU:C:2008:640).

               23

               Je potrebné pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry článok 2 ods. 1 smernice 2006/126, ako aj článok 1 ods. 2 smernice Rady 91/439/EHS z 29. júla 1991 o vodičských preukazoch (Ú. v. ES L 237, s. 1; Mim. vyd. 07/001, s. 317), ktorá bola prijatá pred smernicou 2006/126, upravuje vzájomné uznávanie vodičských preukazov vydaných členskými štátmi bez nejakých formalít (pozri v tomto zmysle rozsudky Akyüz, C‑467/10, EU:C:2012:112, bod 40, ako aj Hofmann, C‑419/10, EU:C:2012:240, body 43 a 44).

               24

               Článok 11 ods. 4 druhý pododsek smernice 2006/126 však stanovuje, že členský štát je povinný odmietnuť uznať platnosť akéhokoľvek vodičského preukazu vydaného v inom členskom štáte osobe, ktorej vodičský preukaz je obmedzený, pozastavený alebo odobratý na území tohto prvého členského štátu.

               25

               Zo spresnení poskytnutých vnútroštátnym súdom vyplýva, že predtým, než pán Wittmann nadobudol 14. septembra 2005 svoj poľský vodičský preukaz, vyhlásil Amtsgericht Lindau 18. júla 2005 voči nemu zákaz vydania nemeckého vodičského preukazu. Rozsudok Amtsgericht Lindau sa stal právoplatným 14. júla 2006, zákaz vydania nadobudol platnosť v ten istý deň a skončil sa o rok neskôr, teda 14. júla 2007. Okrem toho skutkové okolnosti odôvodňujúce zákaz vydania vodičského preukazu v Nemecku boli zistené 1. decembra 2004, teda pred vydaním uvedeného poľského vodičského preukazu.

               26

               Je potrebné pripomenúť, že vec, ktorá viedla k vydaniu rozsudku Weber (C‑1/07, EU:C:2008:640), sa týkala osoby, ktorá šoférovala v Nemecku motorové vozidlo pod vplyvom narkotík a ktorá musela okrem pokuty strpieť pozastavenie vodičského preukazu na jeden mesiac. Nemecký vodičský preukaz jej bol následne odobratý z rovnakých príčin. Po správnom rozhodnutí o pozastavení jej vodičského preukazu, ale predtým, než toto rozhodnutie nadobudlo právoplatnosť, a pred neskorším rozhodnutím, ktorým jej ukladajú odobratie jej vodičského preukazu, táto osoba nadobudla český vodičský preukaz, ktorý nemecké úrady odmietli uznať.

               27

               Týmto rozsudkom dospel Súdny dvor k názoru, že článok 1 ods. 2, ako aj článok 8 ods. 2 a 4 smernice 91/439 nebránia tomu, aby členský štát odmietol na svojom území uznať vodičské oprávnenie vyplývajúce z vodičského preukazu vydaného iným členským štátom osobe, ktorej bolo na území prvého členského štátu odobraté vodičské oprávnenie, hoci k tomuto odobratiu došlo až po vydaní uvedeného vodičského preukazu, pretože daný preukaz bol získaný počas platnosti opatrenia, ktorým bol preukaz vydaný v prvom členskom štáte pozastavený, a dôvody na toto opatrenie, ako aj na uvedené odobratie existovali v čase vydania druhého vodičského preukazu (pozri v tomto zmysle rozsudok Weber, C‑1/07, EU:C:2008:640, bod 41; pozri tiež rozsudok Apelt, C‑224/10, EU:C:2011:655, bod 31).

               28

               V konaní vo veci samej sa opatrenie uložené pánovi Wittmannovi určite odlišuje od opatrení uložených pánovi Weberovi, a to z toho dôvodu, že pán Weber bol stále držiteľom nemeckého vodičského preukazu, keď sa na nemeckom území dopustil predmetného porušenia práva vo veci, ktorá viedla k vydaniu rozsudku Weber (C‑1/07, EU:C:2008:640), o čo nešlo v prípade pána Wittmanna v momente predmetného porušenia práva v konaní vo veci samej. Okolnosť, že pán Wittmann už nevlastnil nemecký vodičský preukaz, ktorý by mohol byť predmetom odobratia, nemá však nijaký význam pri uplatňovaní článku 11 ods. 4 druhého pododseku smernice 2006/126. Za takýchto okolností sa môže zákaz vydania nového vodičského preukazu považovať za opatrenie obmedzenia, pozastavenia alebo odobratia vodičského preukazu v zmysle tohto ustanovenia (pozri v tomto zmysle rozsudok Apelt, C‑224/10, EU:C:2011:655, bod 33, v ktorom Súdny dvor konštatoval, že opatrenie o zadržaní možno považovať za opatrenie o pozastavení podľa článku 8 ods. 2 a 4 smernice 91/439).

               29

               Ako tvrdila Komisia, vylúčenie takýchto opatrení z rozsahu pôsobnosti článku 11 ods. 4 druhého pododseku smernice 2006/126 by znamenalo, že osoby, ktoré sa dopustili dopravných priestupkov bez vlastnenia vodičského preukazu, by boli zvýhodňované pred tými, ktoré sa takýchto priestupkov dopustili a vlastnili vodičský preukaz. Takýto výsledok by bol v rozpore s bezpečnosťou cestnej premávky, ktorej dôležitosť je zdôraznená v odôvodneniach 2 a 15 tejto smernice.

               30

               Stanovenie povinnosti členského štátu uznať platnosť vodičského preukazu vydaného osobe iným členským štátom, keď tento prvý členský štát vydal voči tejto osobe opatrenie zákazu nadobudnúť vodičský preukaz pre skutkové okolnosti, ku ktorým došlo pred vydaním uvedeného vodičského preukazu druhým členským štátom, by viedlo k navádzaniu osôb, ktoré sa dopustia porušení, na území iného členského štátu, podliehajúce tomuto opatreniu, odísť do iného členského štátu, aby získali nový vodičský preukaz a unikli správnym či trestným dôsledkom uvedených porušení, a úplne by to narušilo dôveru, na ktorej spočíva systém vzájomného uznávania vodičských preukazov (pozri v tomto zmysle rozsudok Weber, C‑1/07, EU:C:2008:640, bod 39).

               31

               Okolnosť, že rozsudok vyhlasujúci toto opatrenie sa stal právoplatným po vydaní vodičského preukazu v druhom členskom štáte, je irelevantná, pretože tento vodičský preukaz bol vydaný po vyhlásení tohto rozsudku a dôvody na toto opatrenie existovali v čase vydania uvedeného vodičského preukazu (pozri v tomto zmysle rozsudok Weber, C‑1/07, EU:C:2008:640, body 36 a 41).

               32

               Preto je potrebné na položenú prejudiciálnu otázku odpovedať, že článok 11 ods. 4 druhý pododsek smernice 2006/126 sa má vykladať v tom zmysle, že opatrenie, ktorým členský štát obvyklého bydliska osoby, vodiča motorového vozidla, ktorému nemôže odobrať vodičský preukaz z dôvodu, že tento vodičský preukaz už bol predmetom rozhodnutia o skoršom odobratí, nariaďuje, aby uvedenej osobe už nemohol byť vydaný nový vodičský preukaz počas určitého obdobia, sa musí považovať za opatrenie obmedzenia, pozastavenia alebo odobratia vodičského preukazu v zmysle týchto ustanovení s tým následkom, že bráni uznaniu platnosti všetkých vydaných vodičských preukazov vydaných iným členským štátom pred uplynutím tohto obdobia. Okolnosť, že rozsudok vyhlasujúci toto opatrenie sa stal právoplatným po vydaní vodičského preukazu v druhom členskom štáte, je irelevantná, pretože tento vodičský preukaz bol vydaný po vyhlásení tohto rozsudku a dôvody na toto opatrenie existovali v čase vydania uvedeného vodičského preukazu.

         O trovách

               33

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (desiata komora) rozhodol takto:

                     Článok 11 ods. 4 druhý pododsek smernice Európskeho parlamentu a Rady 2006/126/ES z 20. decembra 2006 o vodičských preukazoch sa musí vykladať v tom zmysle, že opatrenie, ktorým členský štát obvyklého bydliska osoby, vodiča motorového vozidla, ktorému nemôže odobrať vodičský preukaz z dôvodu, že tento vodičský preukaz už bol predmetom rozhodnutia o skoršom odobratí, nariaďuje, aby uvedenej osobe už nemohol byť vydaný nový vodičský preukaz počas určitého obdobia, sa musí považovať za opatrenie obmedzenia, pozastavenia alebo odobratia vodičského preukazu v zmysle týchto ustanovení s tým následkom, že bráni uznaniu platnosti všetkých vydaných vodičských preukazov vydaných iným členským štátom pred uplynutím tohto obdobia. Okolnosť, že rozsudok vyhlasujúci toto opatrenie sa stal právoplatným po vydaní vodičského preukazu v druhom členskom štáte, je irelevantná, pretože tento vodičský preukaz bol vydaný po vyhlásení tohto rozsudku a dôvody na toto opatrenie existovali v čase vydania uvedeného vodičského preukazu.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: nemčina.


title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (štvrtá komora) z 10. septembra 2008. # Francúzska republika proti Komisii Európskych spoločenstiev. # EPUZF - ‚Záručná‘ sekcia - Výdavky vylúčené z financovania Spoločenstvom - Odvetvie vinárstva - Pomoc na reštrukturalizáciu a konverziu - Pojem oprávnená plocha. # Vec T-370/05.

text:
      Vec T‑370/05
      Francúzska republika
      proti
      Komisii Európskych spoločenstiev
      „EPUZF – Záručná sekcia – Výdavky vylúčené z financovania Spoločenstvom – Odvetvie vinárstva – Pomoc na reštrukturalizáciu a konverziu – Pojem oprávnená plocha“
      Abstrakt rozsudku
      Poľnohospodárstvo – EPUZF – Zúčtovanie výdavkov – Pomoc pri reštrukturalizácii a konverzii vo vinárskom odvetví
      (Nariadenie Rady č. 1258/1999, článok 7 ods. 4, a nariadenie Rady č. 1493/1999, článok 13; nariadenie Komisie č. 1227/2000,
            článok 13)
      Právna úprava Spoločenstva, a to konkrétnejšie článok 13 nariadenia č. 1227/2000 ustanovujúceho podrobné pravidlá na uplatňovanie
         nariadenia č. 1493/1999 o spoločnej organizácii trhu s vínom, s ohľadom na výrobný potenciál, výslovne stanovuje, že členské
         štáty majú právomoc prijímať predpisy upravujúce konkrétny rozsah a výšku udeľovania pomoci, a najmä predpisy, ktoré stanovujú
         platbu paušálnych súm, maximálnu výšku pomoci na jeden hektár a rozlišovanie pomoci na základe objektívnych kritérií.

      Keďže právna úprava Spoločenstva okrem toho nedefinuje pojem „oprávnená plocha“, neexistuje právny základ na to, aby sa členskému
         štátu zakázalo zahrnúť úvrate, teda priestory medzi radmi a na ich okrajoch potrebné na prechod a zatáčanie strojov na obrábanie
         viniča, do referenčných plôch na účely stanovenia platieb.

      Týmto vnútroštátny systém poskytovania pomoci na reštrukturalizáciu a konverziu viníc nevytvoril skutočné riziko prekročenia
         prahu financovania Spoločenstvom v zmysle článku 13 nariadenia č. 1493/1999.

      Po prvé, výdavky zohľadnené dotknutým členským štátom na účely stanovenia súm, ktoré sa majú vyplatiť vinárom, sú totiž skutočné,
         keďže príslušné údaje zozbierali regionálne poľnohospodárske organizácie.

      Po druhé, len systematické náklady sa použijú pri výpočte paušálnej sumy a vylúčia sa všetky príležitostné náklady vynaložené
         vinármi, a výška paušálnych súm sa určí tak, aby výška najväčšej poskytnutej pomoci neprekročila 50 % najnižších nákladov
         na výsadbu.

      Komisia preto porušila ustanovenia článku 7 ods. 4 nariadenia č. 1258/1999 týkajúce sa financovania spoločnej poľnohospodárskej
         politiky tým, že vylúčila z financovania Spoločenstvom výdavky vynaložené členským štátom v súlade s právnymi predpismi Spoločenstva.

      (pozri body 55 – 57, 71, 72, 81, 82)
ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (štvrtá komora)
      z 10. septembra 2008 (*)

      „EPUZF – Záručná sekcia – Výdavky vylúčené z financovania Spoločenstvom – Odvetvie vinárstva – Pomoc na reštrukturalizáciu a konverziu – Pojem oprávnená plocha“
      Vo veci T‑370/05,
      Francúzska republika, v zastúpení: pôvodne G. de Bergues a A. Colomb, neskôr G. de Bergues a A.‑L. During, splnomocnení zástupcovia,

      žalobkyňa,
      proti
      Komisii Európskych spoločenstiev, v zastúpení: M. Nolin, splnomocnený zástupca,

      žalovanej,
      ktorej predmetom je návrh na zrušenie rozhodnutia Komisie 2005/579/ES z 20. júla 2005, ktorým sa z financovania Spoločenstva
         vylučujú niektoré výdavky uskutočnené členskými štátmi v rámci záručnej sekcie Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho
         a záručného fondu (EPUZF) (Ú. v. EÚ L 199, s. 84), v rozsahu, v akom vylučuje z financovania Spoločenstvom niektoré výdavky
         na základe opravy týkajúcej sa určenia plôch oprávnených na pomoc na reštrukturalizáciu a konverziu vinohradov na roky 2001/2003,

      SÚD PRVÉHO STUPŇA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV (štvrtá komora),

      v zložení: predseda komory O. Czúcz, sudcovia J. D. Cooke a I. Labucka (spravodajkyňa),
      tajomník: C. Kristensen, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 14. mája 2008,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
       Právny rámec
      1        Základnú právnu úpravu týkajúcu sa financovania spoločnej poľnohospodárskej politiky (SPP) tvorí, čo sa týka výdavkov uskutočnených
         od 1. januára 2000, nariadenie Rady (ES) č. 1258/1999 zo 17. mája 1999 o financovaní Spoločnej poľnohospodárskej politiky
         (Ú. v. ES L 160, s. 103; Mim. vyd. 03/025, s. 414).

      2        Článok 7 ods. 4 nariadenia č. 1258/1999 uvádza:

      „V prípade, že Komisia zistí, že platba výdavkov nebola uskutočnená v súlade s predpismi spoločenstva, rozhodne o vyčlenení
         týchto výdavkov z financovania prostriedkami spoločenstva uvedeného v článkoch 2 a 3.

      Pred prijatím rozhodnutia o odmietnutí financovania sa písomne oznámia výsledky kontrol Komisie a odpovede príslušného členského
         štátu a obe strany následne vyvinú úsilie dosiahnuť dohodu o krokoch, ktoré sa majú vykonať.

      Ak sa dohoda nedosiahne, členský štát môže požiadať o začatie postupu, ktorého cieľom je sprostredkovanie jednotlivých stanovísk
         v lehote do štyroch mesiacov. Výsledky tohto postupu sa začlenia do správy, ktorá sa odošle Komisii a Komisia ju pred prijatím
         rozhodnutia o odmietnutí financovania preskúma.

      Komisia posúdi výšku čiastok, ktoré sa vyčlenia, prihliadajúc najmä na mieru nedodržania pravidiel spoločenstva. Komisia zohľadní
         podstatu a závažnosť porušenia pravidiel a finančnú ujmu, ktorú utrpelo spoločenstvo…“

      3        Článok 8 ods. 1 nariadenia Komisie (ES) č. 1663/95 zo 7. júla 1995 stanovujúceho podrobné pravidlá uplatňovania nariadenia
         Rady (EHS) č. 729/70 týkajúceho sa postupu pri zúčtovaní výkazov záručnej sekcie EPUZF (Ú. v. ES L 158, s. 6; Mim. vyd. 03/018,
         s. 31) uvádza:

      „1.      Ak, na základe vyšetrovania, Komisia dospeje k záveru že výdavok nebol realizovaný v súlade s pravidlami spoločenstva, tak
         oznámi dotknutému členskému štátu výsledky svojich kontrol a určí nápravné opatrenia, ktoré sa musia prijať s cieľom zabezpečiť
         v budúcnosti súlad.

      Oznámenie sa vzťahuje na toto nariadenie. Členský štát musí odpovedať do dvoch mesiacov a Komisia môže následne svoje stanovisko
         zmeniť. V opodstatnených prípadoch môže Komisia lehotu určenú na zaslanie odpovede predĺžiť.

      Po uplynutí lehoty určenej na odpoveď Komisia vyzve členský štát na bilaterálnu diskusiu a strany sa vynasnažia dospieť k dohode
         o opatreniach, ktoré sa musia prijať a zhodnotení závažnosti porušenia a o finančnej strate pre spoločenstvo. Na základe tejto
         diskusie a po uplynutí termínu pre diskusiu stanovenom Komisiou, po konzultáciách s členskými štátmi s cieľom získania ďalších
         údajov alebo – ak členský štát neprijme pozvanie na stretnutie pred uplynutím termínu stanoveným Komisiou – tak po uplynutí
         termínu Komisia formálne oznámi svoje závery členskému štátu, odvolávajúc sa pritom na rozhodnutie Komisie 94/442/ES. Bez
         toho, aby tým bol dotknutý štvrtý pododsek tohoto odseku, súčasťou takéhoto oznámenia bude vyhodnotenie všetkých výdavkov,
         ktoré Komisia zamýšľa vylúčiť na základe článku 5 ods. 2 písm. c) nariadenia (EHS) č. 729/70.

      Členské štáty musia informovať Komisiu čo možno najskôr o nápravných opatreniach prijatých s cieľom zabezpečiť súlad s pravidlami
         spoločenstva a dátum ich nadobudnutia účinnosti. Komisia prijme – tam kde to pripadá do úvahy – jedno alebo viacero rozhodnutí
         podľa článku 5 ods. 2 písm. c) nariadenia (EHS) č. 729/70 s cieľom vylúčiť výdavky ovplyvnené nedodržaním pravidiel spoločenstva
         až do dátumu nadobudnutia účinnosti nápravných opatrení.“

      4        Nariadenie Rady (ES) č. 1493/1999 zo 17. mája 1999 o spoločnej organizácii trhu s vínom (Ú. v. ES L 179, s. 1; Mim. vyd. 03/026,
         s. 25) stanovuje najmä toto:

      „Článok 11
      1. Týmto sa ustanovuje systém reštrukturalizácie a konverzie vinohradov.
      2. Cieľom systému je prispôsobenie výroby potrebám trhu.
      3. Systém pokrýva jedno alebo viaceré z nasledujúcich opatrení:
      a)      prechod na iné odrody vrátane preštepenia;
      b)      premiestnenie vinohradov;
      c)      zlepšenie techník správy vinohradov týkajúcich sa cieľov systému.
      Systém nepokrýva bežnú obnovu vinohradov, ktorých prirodzená životnosť sa skončila.
      …
      Článok 13
      1. Podpora reštrukturalizácie a konverzie môže byť udelená iba na vypracované a, ak je to potrebné, odsúhlasené plány členskými
         štátmi. Podpora má nasledujúce formy:

      a)      odškodnenie výrobcov za straty na príjmoch, ku ktorým došlo v dôsledku vykonávania plánu
      a
      b)      príspevok na náklady spojené s reštrukturalizáciou a konverziou.
      2. Výrobcov možno za ušlé príjmy odškodniť jedným z nasledujúcich spôsobov:
      a)      povolením súčasnej existencie starej aj novej vínnej révy na pevne stanovenú dobu, ktorá nesmie prekročiť tri roky, bez ohľadu
         na ustanovenia kapitoly I tejto hlavy;

      alebo
      b)      finančným odškodnením poskytnutým Spoločenstvom.
      3. Príspevok Spoločenstva na vecné náklady reštrukturalizácie a konverzie nesmie prekročiť 50 % týchto nákladov. Však v regiónoch,
         ktoré sú v súlade s nariadením Rady (ES) č. 1260/1999 z 21. júna 1999 obsahujúcom všeobecné ustanovenia o štrukturálnych fondoch,
         klasifikované ako regióny cieľa 1, nesmie príspevok Spoločenstva prekročiť 75 % týchto nákladov. V žiadnom prípade nemôžu
         členské štáty prispievať na materiálne náklady reštrukturalizácie s výnimkou možnosti uvedenej v článku 14 ods. 4.

      …
      Článok 15
      Podrobné predpisy o uplatňovaní tejto kapitoly sa prijmú v súlade s postupom stanoveným v článku 75.
      Takéto predpisy môžu obsahovať najmä:
      a)      minimálnu rozlohu príslušných vinohradov;
      b)      ustanovenia, ktorými sa riadi uplatňovanie výsadbových práv vo všeobecnosti a nových výsadbových práv udelených v rámci plánov
         materiálneho zlepšenia a mladým farmárom pri implementácii programov;

      c)      ustanovenia zabraňujúce zvýšenie výrobného potenciálu vyplývajúce z tejto kapitoly;
      d)      maximálne čiastky podpory na hektár.“
      5        Odseky 1, 2 a 4 článku 13 nariadenia Komisie (ES) č. 1227/2000 z 31. mája 2000 ustanovujúceho podrobné pravidlá na uplatňovanie
         nariadenia Rady (ES) č. 1493/1999 o spoločnej organizácii trhu s vínom s ohľadom na výrobný potenciál (Ú. v. ES L 143, s. 1)
         uvádzajú predovšetkým toto:

      „1. Príslušné orgány členských štátov stanovia minimálnu veľkosť parcely, na ktorú môže byť udelená podpora na reštrukturalizáciu
         a konverziu, a minimálnu veľkosť parcely, ktorá vznikne po reštrukturalizácii a konverzii.

      2. Príslušné orgány členských štátov stanovia:
      a)      definície opatrení, ktoré majú byť obsiahnuté v plánoch;
      b)      časové obdobia pre ich realizáciu, ktoré nepresiahnu päť rokov;
      c)      požiadavku, aby všetky plány pre každý finančný rok stanovovali opatrenia, ktoré sa majú uskutočniť v danom finančnom roku,
         a oblasti, ktorých sa jednotlivé opatrenia týkajú;

      d)      postupy monitorovania takejto realizácie. …
      4. Príslušné orgány členských štátov prijmú pravidlá záväzné pre konkrétny rozsah a výšku udeľovania podpory. Podľa kapitoly
         III hlavy II nariadenia… č. 1493/1999 a tejto kapitoly, spomínané pravidlá môžu zvlášť ustanoviť platbu paušálnych súm, maximálnu
         výšku podpory na jeden hektár a rozlišovanie podpory na základe objektívnych kritérií. Pravidlá zvlášť ustanovia primerane
         vysoké výšky podpory v prípadoch, keď sa pri uskutočňovaní plánu uplatňujú práva na opätovnú výsadbu vyplývajúce z vyklčovania
         v zmysle plánu.“

      6        Článok 15a nariadenia č. 1227/2000, ktorý bol zavedený nariadením Komisie (ES) č. 1342/2002 z 24. júla 2002 (Ú. v. ES L 196,
         s. 23; Mim. vyd. 03/036, s. 394), ktorým sa mení a dopĺňa uvedené nariadenie č. 1227/2000, uvádza:

      „1. Členské štáty môžu ustanoviť výnimku z článku 15, a to tak, že podpora bude vyplatená až po overení realizácie všetkých
         opatrení obsiahnutých v žiadosti o podporu. Ak sa pri kontrole zistí, že všetky opatrenia obsiahnuté v žiadosti o podporu
         neboli celkom zrealizované, ale boli zrealizované na viac ako 80 % príslušnej plochy v stanovenom časovom období, podpora
         bude vyplatená v sume, od ktorej bude odpočítaný dvojnásobok dodatočnej podpory, ktorá by bola udelená v prípade, že by sa
         opatrenie zrealizovalo na celej ploche.

      2. Členské štáty môžu ustanoviť výnimku z odseku 1, a to tak, že podpora na všetky opatrenia obsiahnuté v žiadosti o podporu
         bude vyplatená výrobcom vopred, čiže ešte pred vykonaním týchto opatrení, za podmienky, že sa už realizovať začali a že príjemca
         zložil zábezpeku, ktorá sa rovná 120 % tejto podpory. Na účely nariadenia (EHS) č. 2220/85 sa ukladá povinnosť vykonať všetky
         opatrenia do dvoch rokov od vyplatenia zálohy.

      Toto obdobie môžu členské štáty prispôsobiť v nasledujúcich prípadoch:
      a)      ak sú príslušné plochy súčasťou oblasti postihnutej prírodnou katastrofou, ktorú uznali príslušné orgány príslušného členského
         štátu;

      b)      ak plánované opatrenie nemožno uskutočniť, pretože výsadbový materiál je napadnutý chorobou, ktorú osvedčil orgán uznávaný
         príslušným členským štátom.

      Ak sa pri kontrole zistí, že opatrenia obsiahnuté v žiadosti o podporu, na ktoré bola vyplatená záloha, neboli celkom zrealizované,
         ale boli zrealizované na viac ako 80 % príslušnej plochy v stanovenom časovom období, zábezpeka bude vrátená v sume, od ktorej
         bude odpočítaný dvojnásobok dodatočnej podpory, ktorá by bola udelená v prípade, že by sa všetky opatrenia zrealizovali na
         celej ploche.

      Ak sa výrobca pred konečným termínom stanoveným príslušným členským štátom rozhodne neprijať podporu vopred, bude mu vrátených
         95 % zábezpeky. Členské štáty oznámia Komisii konečný termín, ktorý stanovili na uplatňovanie tohto pododseku.

      Ak sa pred konečným termínom stanoveným príslušným členským štátom výrobca rozhodne nezrealizovať všetky opatrenia obsiahnuté
         v žiadosti o podporu, vráti celú už vyplatenú zálohu a potom mu bude vrátených 90 % zábezpeky. Členské štáty oznámia Komisii
         konečný termín, ktorý stanovili na uplatňovanie tohto pododseku.

      3. Na účely tohto článku sa pri kontrole príslušných rozlôh pripúšťa odchýlka 5 %.“
       Okolnosti predchádzajúce sporu
       Metóda uplatnená Francúzskou republikou na výpočet pomoci
      7        Francúzskej republike boli rozhodnutím Komisie 2005/579/ES z 20. júla 2005, ktorým sa z financovania Spoločenstva vylučujú
         niektoré výdavky uskutočnené členskými štátmi v rámci záručnej sekcie Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného
         fondu (EPUZF) (Ú. v. EÚ L 199, s. 84, ďalej len „sporné rozhodnutie“) uložené finančné opravy, keďže Komisia sa domnievala,
         že Francúzska republika zahrnula do výpočtov nákladov na reštrukturalizáciu a konverziu vinohradov neoprávnené plochy.

      8        Ako vyplýva zo spisu v prejednávanej veci, a predovšetkým zo správy zmierovacieho orgánu a medzirezortných vyhlášok týkajúcich
         sa podmienok poskytovania pomoci na reštrukturalizáciu a konverziu vinohradov na sezóny 2000/2001 a 2001/2002 (pozri Journal officiel de la République française z 24. mája 2001 a 5. apríla 2002), francúzske úrady sa rozhodli pre platby paušálnych súm. Pomoc sa vyplácala na hektár reštrukturalizovanej
         rozparcelovanej plochy (v eurách na hektár).

      9        Výpočet nákladov berie do úvahy rozlohy vinohradov, ktoré zahŕňajú úvrate, teda priestory medzi radmi a na ich okrajoch, ktoré
         sú potrebné na prechod a zatáčanie strojov na obrábanie viniča, ako sú traktory a stroje na zber.

      10      Tento výpočet bol teda vykonaný na základe opisu modelového pozemku definovaného ako vinohrad s rozlohou 1 hektára, plochý
         s obdĺžnikovým tvarom, ktorý zahŕňa úvrate potrebné na pohyb poľnohospodárskych strojov v rozlohe maximálne 10 % plochy, teda
         6 metrov na spodku radov.

      11      Aby sa zohľadnili rôzne formy pozemkov a špecifická topografia, bol na účely výpočtu plôch definovaný nomogram, teda tabuľka
         rozdielov. Tento nomogram stanovuje maximálnu dovolenú percentuálnu hodnotu plôch nevysadených viničom, ktorá predstavuje
         napríklad 30 % pre pozemky, ktorých plocha vysadená viničom je menšia než 35 árov, a 5 % pre pozemky, ktorých plocha vysadená
         viničom je väčšia než 15 hektárov.

      12      Rôzne náklady na vysádzanie viniča boli rozčlenené do jednotlivých položiek, ako je nákup rastlín, prípravky na ochranu rastlín
         a práca. Pri výpočte paušálnej platby boli okrem toho použité iba systematické náklady, teda náklady, ktoré nie sú príležitostné.
         Údaje o nákladoch boli odovzdané poľnohospodárskymi komorami a aktualizované podľa potreby.

      13      Výška odškodnenia bola odstupňovaná v závislosti od štyroch kritérií: príslušnosť k zoskupeniu výrobcov, postavenie mladého
         poľnohospodára, podpísanie zmluvy o poľnohospodárskej činnosti (CTE) a pôvod výsadbových práv. Maximálna výška zodpovedá výsadbe
         uskutočnenej, s právami pochádzajúcimi z vyklčovania hospodárstva, ku ktorému došlo po 31. júli 2000, mladým poľnohospodárom
         patriacim do zoskupenia výrobcov, ktorý podpísal CTE.

      14      Na zaistenie toho, aby v súlade s článkom 13 ods. 3 nariadenia č. 1493/1999 pomoc nepresiahla 50 % nákladov reštrukturalizácie,
         paušálne platby boli stanovené tak, aby sa zaistilo, že najväčšia výška poskytnutej pomoci neprekročí 50 % najnižšej výšky
         nákladov na výsadbu.

       Konanie, ktoré viedlo k spornému rozhodnutiu
      15      Služby Komisie vykonali 23. až 27. septembra 2002 vo Francúzsku vyšetrovanie týkajúce sa systému poskytovania pomoci na reštrukturalizáciu
         a konverziu vinohradov.

      16      Dňa 10. februára 2003 po tomto vyšetrovaní Komisia zaslala francúzskym úradom oznámenie v súlade s článkom 8 ods. 1 nariadenia
         č. 1663/95.

      17      Dňa 20. mája 2003 francúzske úrady odpovedali na toto oznámenie.

      18      Dňa 30. septembra 2003 Komisia zorganizovala dvojstranné stretnutie s francúzskymi úradmi.

      19      Dňa 22. júla 2004 po tomto stretnutí Komisia zaslala francúzskym úradom formálne oznámenie na základe článku 8 nariadenia
         č. 1663/95, v ktorom potvrdila svoje stanovisko, podľa ktorého sa poskytnutie pomoci na reštrukturalizáciu a konverziu vinohradov
         na roky 2001 a nasledujúce neuskutočnilo v súlade s pravidlami Spoločenstva. Komisia sa odvolala predovšetkým na výsledky
         kontroly vykonanej na jej žiadosť na náhodnej vzorke 50 spisov, ktoré boli predmetom platby na rok 2001, ktorá preukázala,
         že plocha, na ktorej boli skutočne vysadené korene viniča, predstavovala v priemere len 90 % plochy uznanej za oprávnenú.
         Služby Komisie sa teda domnievali, že rozdiel plochy vo výške 10 % zodpovedá neoprávnenej časti výdavkov vynaložených na reštrukturalizáciu
         vinohradov. Komisia preto dospela k záveru, že je potrebné uplatniť finančnú opravu vo výške 10 %, pokiaľ ide o výdavky ohlásené
         počas obdobia, ktoré bolo predmetom auditu Spoločenstva.

      20      Dňa 4. októbra 2004 francúzske úrady predložili záležitosť zmierovaciemu orgánu, ktorý sa zišiel 2. marca 2005 a vydal svoju
         správu 21. marca 2005. Zmierovací orgán dospel k záveru, že je možné predovšetkým v prípade malých vinohradov, aby bola pomoc
         udelená aj na plochy, na ktoré neboli vynaložené výdavky na reštrukturalizáciu. Okrem toho konštatoval, že v čase, ktorý mu
         bol poskytnutý, nemohol zmieriť postoje oboch strán.

      21      Po stretnutí zmierovacieho orgánu, ale príliš neskoro na to, aby zmierovací orgán mohol zohľadniť túto informáciu, francúzske
         úrady predložili dodatočnú informáciu o údajnom riziku prekročenia prahu financovania Spoločenstvom. Táto informácia sa týkala
         predovšetkým výsledkov výpočtov, ktoré preukazovali, že aj pri zohľadnení extrémnej hypotézy podľa francúzskeho systému pomoci
         maximálna suma prekročenia nákladov na celé francúzske územie predstavovala 2 294 eur, a za vinársku sezónu 2000/2001 priemerná
         výška pomoci predstavovala 4 751 eur na hektár, teda oveľa nižšiu sumu než 7 716 eur na hektár, čo je suma zodpovedajúca 50 %
         nákladov na jednotlivú reštrukturalizáciu. Na vinárske sezóny 2001 a 2002 tieto sumy predstavovali 6 197 eur na hektár resp.
         8 371 eur na hektár.

      22      Dňa 4. mája 2005 Komisia zaslala francúzskym úradom list, v ktorom vyložila svoje konečné stanovisko.

      23      Dňa 20. júla 2005 Komisia prijala sporné rozhodnutie, ktorým okrem iného uložila Francúzskej republike špecifickú opravu vo
         výške 10 % na časť reštrukturalizovanej alebo zmenenej plochy.

       Konanie a návrhy účastníkov konania
      24      Francúzska republika návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 30. septembra 2005 podala žalobu, na základe ktorej
         sa začalo toto konanie.

      25      Na základe správy sudkyne spravodajkyne Súd prvého stupňa (štvrtá komora) rozhodol o otvorení ústnej časti konania.

      26      Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na otázky, ktoré im Súd prvého stupňa položil, boli vypočuté na pojednávaní 14. mája
         2008.

      27      Francúzska republika navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

      –        zrušil sporné rozhodnutie v rozsahu, v akom vylučuje z financovania Spoločenstvom sumu 13 519 122,05 eur na základe opravy
         týkajúcej sa určenia plôch oprávnených na poskytnutie pomoci na reštrukturalizáciu a konverziu na roky 2001/2003,

      –        zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.
      28      Komisia navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

      –        zamietol žalobu ako nedôvodnú,
      –        zaviazal Francúzsku republiku na náhradu trov konania.
       Právny stav
       Tvrdenia účastníkov konania
      29      Francúzska republika uvádza dva žalobné dôvody, prvý založený na porušení nariadenia č. 1258/1999 a druhý na porušení povinnosti
         odôvodnenia.

      30      Pokiaľ ide o prvý žalobný dôvod, založený na porušení nariadenia č. 1258/1999, Francúzska republika tvrdí, že Komisia vylúčila
         z financovania Spoločenstvom výdavky, ktoré boli uskutočnené v súlade s pravidlami Spoločenstva, a že tieto výdavky v žiadnom
         prípade nespôsobili žiadnu ujmu rozpočtu Spoločenstva. Komisia tým porušila ustanovenia článku 7 ods. 4 nariadenia č. 1258/1999.

      31      Komisia počas pojednávania v súlade s konštatovaním zmierovacieho orgánu uviedla, že hlavná otázka v prejednávanej veci sa
         týka metódy výpočtu použitej Francúzskou republikou, pričom riziká škody spôsobenej rozpočtu Spoločenstva sa obmedzujú na
         jeden alebo dva konkrétne prípady, ktoré mohli viesť k prekročeniu limitov financovania Spoločenstvom.

       O tvrdení, že výdavky boli vynaložené v súlade s pravidlami Spoločenstva
      32      Francúzska republika uvádza, že podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora v oblasti zúčtovania výdavkov členských štátov financovaných
         záručnou sekciou EPUZF síce prináleží Komisii preukázať existenciu porušenia pravidiel Spoločenstva, akonáhle je však toto
         porušenie dokázané, prináleží členskému štátu, aby prípadne preukázal, že Komisia sa dopustila omylu, pokiaľ ide o finančné
         dôsledky z toho vyplývajúce. V prejednávanej veci Komisia nepreukázala existenciu porušenia pravidiel Spoločenstva.

      33      Francúzska republika sa domnieva, že definíciu oprávnenej plochy, o ktorú sa opiera Komisia a podľa ktorej je plochou, ktorú
         treba zohľadniť na účely financovania Spoločenstvom, plocha, na ktorej sú vysadené korene viniča, nemožno vyvodiť z právnej
         úpravy Spoločenstva. Za týchto podmienok je jedinou povinnosťou členského štátu zaistiť, aby podiel Spoločenstva na financovaní
         nákladov na reštrukturalizáciu a konverziu neprekročil 50 % týchto nákladov.

      34      Francúzska republika tvrdí, že článok 13 ods. 4 nariadenia č. 1227/2000 dovoľuje členským štátom stanoviť platby paušálnych
         súm. Právna úprava Spoločenstva okrem toho neupresňuje spôsoby výpočtu týchto súm ani nedefinuje pojem oprávnenej plochy.
         Prináleží teda členským štátom, aby stanovili tieto definície, s jedinou podmienkou, že pomoc na reštrukturalizáciu a konverziu
         vinohradov neprekročí 50 % týchto nákladov. Francúzska republika sa domnieva, že definovala pojem oprávnenej plochy v súlade
         s ustanoveniami, ktorými sa riadi organizácia spoločného trhu s vínom.

      35      Francúzska republika namieta aj proti tvrdeniu Komisie, že znížila sumu paušálnej pomoci a kompenzovala toto zníženie poskytnutím
         pomoci na neoprávnenú plochu, keď protiprávne zohľadnila úvrate, pričom oprávnenými boli len plochy s koreňmi viniča. Francúzska
         republika tiež tvrdí, že systém financovania nesmeruje ani k zavedeniu akejkoľvek kompenzácie medzi príjemcami. Naopak, vypočítala
         paušálnu sumu na základe skutočných nákladov, ktoré uplatnila na plochy, ktoré považovala za oprávnené s ohľadom na všetky
         predpisy uplatniteľné pri organizácii spoločného trhu s vínom.

      36      Pokiaľ ide o praktické úvahy, Francúzska republika uvádza, že z rôznych položiek výdavkov na výsadbu len dodanie rastlín viniča
         výlučne závisí od plochy, na ktorej sa nachádza vinič. Ostatné položky, ako je príprava pôdy, ktorá zahŕňa vysušovanie a terasovanie,
         sa týkajú aj úvratí.

      37      Francúzska republika dodáva, že mobilizácia technických a ľudských prostriedkov, a teda celkové náklady vynaložené na hektár,
         sa zvyšujú v nepriamej úmere k zmenšeniu plochy a že podiel úvratí je o to väčší o čo menšia je plocha.

      38      Francúzska republika tiež uvádza, že pokiaľ by sa pri reštrukturalizácii vinohradov mala zohľadňovať len plocha s koreňmi
         viniča, vinári by boli v pokušení zmenšiť na maximum neproduktívnu plochu pridávaním koreňov viniča, čo by viedlo k zvýšeniu
         výrobného potenciálu.

      39      Okrem toho nezohľadnenie úvratí pri poskytovaní pomoci sa nemusí prejaviť znížením výdavkov. Paušálna pomoc, ktorá je vypočítaná
         s ohľadom na náklady na reštrukturalizáciu pozemku vo veľkosti jedného hektára vrátane úvratí, by bola odvtedy spojená s menšou
         plochou. Zmenšenie odškodňovanej plochy by teda bolo kompenzované zvýšením sumy odškodnenia.

      40      V rozpore s tvrdením Komisie napriek tomu, že pomoc na reštrukturalizáciu má formu podielu na nákladoch na reštrukturalizáciu,
         nie je možné oddeliť ju od pojmu „plocha viniča nesúca výsadbové práva“. Z ustanovení článku 15 nariadenia č. 1493/1999 a článku
         13 nariadenia č. 1227/2000 totiž vyplýva, že členské štáty sú zodpovedné za stanovenie rozmerov minimálnej plochy, ktorá môže
         získať pomoc na reštrukturalizáciu a konverziu. Článok 15a nariadenia č. 1227/2000 definuje finančné dôsledky čiastočnej realizácie
         opatrení uvedených v žiadosti o pomoc, keď stanovuje na účely vykonania platieb limit realizovaných prác na viac než 80 %
         plochy.

      41      Rovnako existuje zjavné spojenie medzi systémom pomoci a vinohradníckym registrom. Tak pre register, ako aj pre poskytovanie
         pomoci na konverziu a reštrukturalizáciu vinohradov sa zohľadňuje vysadená plocha. Pokiaľ ide o vytvorenie registra, pozemok
         s viničom je definovaný v článku 2 písm. f) nariadenia (EHS) č. 649/87 z 3. marca 1987 ustanovujúceho podrobné pravidlá pre
         vytvorenie Registra vinohradov spoločenstva (Ú. v. ES L 62, s. 10; Mim. vyd. 03/007, s. 168) ako „súvislý pozemok definovaný
         v pozemkovom Registri“.

      42      Podľa Francúzskej republiky zo všetkého, čo bolo uvedené vyššie, vyplýva, že Komisia nesprávne vylúčila z financovania Spoločenstvom
         sumu 13 519 122,05 eur, pretože táto suma zodpovedá výdavkom vynaloženým v súlade s pravidlami Spoločenstva.

      43      Komisia odpovedá, že určenie sumy pomoci závisí od nezávislých kritérií, ktoré sa líšia od kritérií pre oprávnenosť plôch
         na poskytnutie uvedenej pomoci. Domnieva sa, že skutočnosť, že francúzske úrady znížili sumu paušálnej pomoci, ich neoprávňuje
         zvýšiť v rovnakom pomere oprávnené plochy, keďže tieto dve fázy konania podliehajú veľmi špecifickým kritériám a „odlišným
         pravidlám“. Na podporu tohto tvrdenia sa Komisia analogicky odvoláva na rozdiel medzi kritériami výberu a kritériami hodnotenia
         ponúk v oblasti verejných zmlúv (rozsudok Súdneho dvora z 19. júna 2003, GAT, C‑315/01, Zb. s. I‑6351).

      44      Z praktického hľadiska Komisia pripomína, že v niektorých prípadoch bola pomoc poskytnutá na celú plochu požadovanú výrobcom,
         pričom plocha, na ktorej sa skutočne nachádzali korene viniča, predstavovala len 70 % uvedenej plochy. Celkom zjavne išlo
         o „nadmernú kompenzáciu“, ktorá išla vysoko nad rámec toho, čo vopred vyplatili francúzske úrady.

      45      Komisia spochybňuje aj postavenie výsadbových práv na rovnakú úroveň ako systém reštrukturalizácie a konverzie, a teda účtovanie
         plôch, na ktoré sa vzťahujú výsadbové práva, a plôch, na ktoré sa poskytla pomoc, podľa rovnakej metódy. V tomto ohľade odkazuje
         na článok 13 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 1493/1999, ktorý dokazuje, že podpora v prospech reštrukturalizácie a konverzie
         nadobúda formu podielu na nákladoch na reštrukturalizáciu a konverziu, zatiaľ čo pomoc vyjadrená v právach na opätovnú výsadbu
         odkazuje na plochu.

      46      To isté platí pre postavenie elektronického vinohradníckeho registra na úroveň uvedeného systému, o to skôr, že podľa článku
         2 písm. f) nariadenia č. 649/87 je parcela vymedzená ako súvislý pozemok definovaný v pozemkovom Registri, do ktorého sú teda
         úvrate zahrnuté. Komisia odkazuje na článok 5 ods. 1 nariadenia Komisie (ES) č. 2729/2000 zo 14. decembra 2000 ustanovujúceho
         podrobné vykonávacie pravidlá kontroly vo vinárskom sektore (Ú. v. ES L 316, s. 16; Mim. vyd. 03/031, s. 52), ktorý predovšetkým
         stanovuje, že trvalé opustenie vinohradov, ich reštrukturalizácia a konverzia podporovaná príspevkami Spoločenstva sa bude
         systematicky a na mieste overovať. Podľa Komisie toto ustanovenie zavádza formálne a výslovné rozlíšenie medzi všeobecnými
         aspektmi výrobného potenciálu a špecifickými opatreniami týkajúcim sa opustenia, reštrukturalizácie a konverzie. Pre posledné
         uvedené, na ktoré sa poskytuje finančný príspevok Spoločenstva, je povinná systematická kontrola na mieste. Táto kontrola
         sa dotýka dvoch základných zložiek systému, a to merania plôch a existencie operácií, na ktoré sa poskytuje finančný príspevok.

      47      Pokiaľ ide o argument Francúzskej republiky týkajúci sa rizík zvýšenia skutočne zozbieraných množstiev, Komisia uvádza, že
         právna úprava Spoločenstva ukladá členským štátom povinnosť zaistiť, aby nedošlo k celkovému zvýšeniu výrobného potenciálu.
         Komisia odmieta aj argument Francúzskej republiky založený na riziku zvýšenia výdavkov, keď tvrdí, že každý rok prijíma rozhodnutie
         o stanovení orientačných finančných príspevkov členským štátom a že toto začiatočné poskytnutie obmedzuje náhradu z EPUZF.

       O tvrdení, že metóda výpočtu použitá francúzskymi úradmi nespôsobuje ujmu rozpočtu Spoločenstva
      48      Francúzska republika sa domnieva, že Komisia nepredložila závažné indície, ktoré by dokazovali, že metóda použitá vo Francúzsku
         mohla spôsobiť ujmu rozpočtu Spoločenstva. Francúzska republika napáda tvrdenie Komisie uvedené v poznámke zo 17. februára
         2005 predloženej zmierovaciemu orgánu, podľa ktorej poskytnutá pomoc v jednom prípade dosiahla 51,6 % a došlo teda k prekročeniu
         o 1,6 %.

      49      Francúzska republika uvádza, že na to, aby pomoc nemohla v žiadnom prípade prekročiť 50 % nákladov na reštrukturalizáciu a konverziu,
         bola výška paušálnych súm stanovená tak, aby výška najväčšej poskytnutej pomoci neprekročila 50 % najnižších nákladov na výsadbu.
         Vo vinárskom hospodárskom roku 2000/2001 predstavovali najnižšie zistené náklady na reštrukturalizáciu a konverziu 15 432 eur,
         strop, ktorý nemožno prekročiť, sa rovnal 7 716 eurám a výška maximálneho odškodnenia bola stanovená na 7 170 eur. V hospodárskom
         roku 2001/2002, predstavovali najnižšie zistené náklady na reštrukturalizáciu a konverziu 16 743 eur, strop, ktorý nemožno
         prekročiť, sa rovnal 8 371 eurám a výška maximálneho odškodnenia bola stanovená na 8 000 eur. Z dôvodu paušálneho charakteru
         pomoci teda veľká väčšina vinárov, ktorí uskutočnili reštrukturalizáciu alebo konverziu svojho vinohradu, získala pomoc, ktorá
         nedosiahla 50 % vynaložených nákladov.

      50      Francúzska republika dodáva, že aj keby sa vychádzalo z extrémneho predpokladu maximálnej sumy vo výške 7 170 eur na hektár,
         pri jej porovnaní s nákladmi na výsadbu v Languedoc-Roussillon, ktorý má najmenšie náklady na výsadbu zo všetkých francúzskych
         regiónov, a pre parcelu menšiu než 80 árov, z čoho úvrate predstavujú 25 %, riziko prekročenia stropu 50 % nákladov na reštrukturalizáciu
         možno odhadnúť na 3,2 % v priemere a týka sa len 10 hektárov na celom francúzskom území. Maximálne prekročenie nákladov za
         celé toto územie je teda výsledkom tohto vzorca: 10 hektárov x 0,032 x 7 170 eur na hektár = 2 294 eur.

      51      Podľa Francúzskej republiky musí byť táto nízka suma postavená do pomeru k pomoci nižšej než 50 %, ktorá mohla byť vyplatená
         v odlišných situáciách. Francúzska republika sa teda domnieva, že aj keby sa mal zohľadniť tento extrémny príklad použitý
         Komisiou, finančné dôsledky pre rozpočet Spoločenstva v žiadnom prípade neexistujú.

      52      Komisia odpovedá, že je úplne nepodstatné, že maximálna suma odškodnenia bola stanovená pod najnižšími nákladmi na výsadbu.
         Podľa nej skutočnosť, že francúzske úrady minimalizovali sumu paušálnej pomoci, neznamená, že môžu financovať neoprávnené
         plochy. Na podporu svojich argumentov sa odvoláva na rozsudok Súdu prvého stupňa z 25. júla 2006, Belgicko/Komisia (T‑221/04),
         keď tvrdí, že v uvedenom rozsudku sa konštatovalo, že každé vyplatenie pomoci v rozpore s predpismi vedie k preplatku, a teda
         k škode pre EPUZF.

      53      Komisia uvádza, že príklad, ktorý uviedla a ktorý preukazoval, že výška dotácie na jednu parcelu predstavovala 51,6 %, bol
         použitý len ako ilustrácia, a že francúzske úrady v žiadnom prípade nemohli týmto príkladom odôvodniť skutočnosť, že nedošlo
         k ujme pre rozpočet Spoločenstva. Komisia sa teda domnieva, že výpočet škody uvedený v žalobe, ktorý sa zakladá na prekročení
         o 1,6 %, nemožno zohľadniť.

      54      Komisia vysvetľuje, že naopak na základe vzorky 50 spisov, v rámci ktorých bol každý reštrukturalizovaný pozemok znovu premeraný
         francúzskymi úradmi na jej žiadosť, sa zistilo, že na približne 10 % neoprávnených pozemkov bola pomoc poskytnutá. Podľa Komisie
         je nepochybné, že to spôsobilo škodu rozpočtu Spoločenstva.

       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      –       O pojme oprávnená plocha
      55      Treba uviesť, že právna úprava Spoločenstva, a to konkrétnejšie článok 13 nariadenia č. 1227/2000, výslovne stanovuje, že
         členské štáty majú právomoc prijímať predpisy upravujúce konkrétny rozsah a výšku udeľovania pomoci, a najmä predpisy, ktoré
         stanovujú platbu paušálnych súm, maximálnu výšku pomoci na jeden hektár a rozlišovanie pomoci na základe objektívnych kritérií.

      56      Z opisu metódy použitej francúzskymi úradmi na výpočet pomoci na reštrukturalizáciu a konverziu vyplýva (pozri body 8 až 15
         tohto rozsudku), že tieto úrady zaviedli systém, ktorý úplne zodpovedá vyššie uvedeným legislatívnym kritériám. Okrem toho
         treba uviesť, že právna úprava Spoločenstva nedefinuje pojem „oprávnená plocha“, čo Komisia nespochybňuje.

      57      Neexistuje teda právny základ na to, aby sa Francúzskej republike zakázalo zahrnúť úvrate do referenčných plôch na účely stanovenia
         platieb. V rozpore s tým, čo v podstate tvrdí Komisia, článok 13 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 1493/1999 túto otázku nijako
         neupravuje.

      58      Ostáva teda preskúmať, či tým francúzsky systém skutočne vytvára riziko škody pre rozpočet Spoločenstva.

      –       O riziku prekročenia prahu financovania Spoločenstvom
      59      Na úvod, pokiaľ ide o odkaz Komisie na už citovaný rozsudok Belgicko/Komisia (bod 86), v ktorom sa rozhodlo, že každé vyplatenie
         pomoci v rozpore s predpismi vedie k preplatku, a teda ku škode pre EPUZF, treba uviesť, že vzhľadom na to, že systém poskytovania
         pomoci na reštrukturalizáciu a konverziu vinohradov vytvorený vo Francúzsku nie je v rozpore s právnou úpravou Spoločenstva
         v súlade s tým, čo bolo uvedené v bodoch 56 a 57 tohto rozsudku, riešenie použité v uvedenom rozsudku sa v prejednávanej veci
         neuplatní.

      60      Rovnako, pokiaľ ide o výsledky kontroly náhodnej vzorky 50 spisov, v rámci ktorých došlo k platbám v rámci finančného roku
         2001, ktoré preukazujú, že oprávnená plocha zahŕňajúca výsadbový rozstup, teda šírku rovnajúcu sa polovici vzdialenosti medzi
         koreňmi viniča, predstavuje v priemere len 90 % oprávnenej plochy, treba uviesť, že ako bolo konštatované vyššie, právna úprava
         Spoločenstva nevyžaduje, aby členské štáty vylúčili úvrate z referenčných plôch na účely stanovenia platieb. Argument Komisie,
         ktorý sa odvoláva na výsledky kontroly vykonanej s cieľom preukázať prekročenie prahu financovania Spoločenstvom, teda nie
         je sám osebe relevantný.

      61      Z vyššie uvedeného vyplýva, že vzhľadom na to, že automatická domnienka o protiprávnosti výdavkov vynaložených v rámci francúzskeho
         systému platieb je vylúčená, treba posúdiť skutočné riziko prekročenia prahu financovania Spoločenstvom prostredníctvom EPUZF.

      62      V priebehu pojednávania Komisia tvrdila najmä to, že cieľom právnej úpravy Spoločenstva je financovanie nákladov, takže úvrate,
         ktoré nevytvárajú výdavky na reštrukturalizáciu a konverziu, nie sú oprávnené na financovanie Spoločenstvom.

      63      Pokiaľ ide o tento argument, treba konštatovať, že zo spisu v prejednávanej veci nevyplýva, že účastníci konania podrobne
         preskúmali otázku, či úvrate môžu skutočne vyvolať určité náklady, ktoré možno odškodniť z fondov Spoločenstva v rámci reštrukturalizácie
         a konverzie.

      64      Navyše v oznámení z 10. februára 2003 zaslaného francúzskym úradom v súlade s článkom 8 ods. 1 nariadenia č. 1663/95 (pozri
         bod 17 tohto rozsudku) Komisia uviedla, že „analýza nákladov potrebných na reštrukturalizáciu a konverziu vinohradov preukazuje,
         že poskytnutá paušálna pomoc je v zásade spojená s plochou, na ktorej sú skutočne vysadené korene viniča“. Rovnaké konštatovanie
         je uvedené v liste Komisie z 22. júla 2004, ktorý predstavuje formálne oznámenie v zmysle článku 8 ods. 1 nariadenia č. 1663/95
         a článku 1 ods. 1 písm. a) rozhodnutia Komisie 94/442/ES z 1. júla 1994, ktorým sa ustanovuje zmierovací postup v súvislosti
         s postupom schvaľovania účtovnej uzávierky záručnej sekcie Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu
         (EPUZF) (Ú. v. ES L 182, s. 45; Mim. vyd. 03/016, s. 268).

      65      Z dvoch vyššie uvedených listov teda vyplýva, že Komisia prijatím sporného rozhodnutia nevylúčila, že úvrate môžu skutočne
         viesť k výdavkom v rámci vykonávania reštrukturalizácie a konverzie.

      66      Hoci Komisia na pojednávaní zastávala odlišné stanovisko, keď popierala, že úvrate môžu viesť k výdavkom oprávneným na poskytnutie
         dotknutej pomoci, nemožno vylúčiť, že náklady na prípravu pôdy vrátane sušenia a terasovania, na ktoré sa odvoláva Francúzska
         republika, sa vzťahujú aj na úvrate. Tieto práce, a teda aj náklady, ktoré sú s nimi spojené, môžu súvisieť s operáciami,
         na ktoré sa vzťahuje systém reštrukturalizácie a konverzie vinohradov v zmysle článku 11 nariadenia č. 1493/1999.

      67      Keďže Komisia spochybnila existenciu nákladov spojených s úvraťami až vo fáze pojednávania, nemožno vytýkať Francúzskej republike,
         že nepredložila podrobné dôkazy, ktoré by umožnili preukázať opak. Vzhľadom na to, že nemožno vylúčiť, že úvrate môžu viesť
         k nákladom oprávneným na poskytnutie pomoci na reštrukturalizáciu a konverziu, tento argument Komisie treba odmietnuť.

      68      Okrem toho z praktického hľadiska je nepravdepodobné, že individuálny vinár spravuje svoj vinohrad v závislosti od rôznych
         funkcií jednotlivých pozemkov. Je oveľa pravdepodobnejšie, že hrubá suma nákladov vynaložených vinárom sa vydelí počtom hektárov
         v jeho vlastníctve. Francúzska republika teda správne uvádza, že vylúčenie úvratí z poskytnutia pomoci sa nemusí prejaviť
         znížením výdavkov. Paušálna pomoc, ktorá je vypočítaná s ohľadom na náklady na reštrukturalizáciu pozemku s veľkosťou jedného
         hektára vrátane úvratí, by sa totiž v tom prípade viazala na menšiu plochu. Zmenšenie odškodňovanej plochy by potom bolo vyvážené
         zvýšením sumy odškodnenia.

      69      Komisia sa teda tým, že presadzuje prísne rozlíšenie medzi rôznymi plochami vinohradu, snaží vytvoriť umelú a bezúčelnú koncepciu,
         ktorá navyše nevyplýva z platnej právnej úpravy Spoločenstva.

      70      Okrem toho, pokiaľ ide o otázku, či francúzsky systém platieb poskytuje nevyhnutné záruky na zaistenie toho, že nedôjde k prekročeniu
         prahu financovania Spoločenstvom, treba uviesť toto.

      71      Po prvé zo spisu v prejednávanej veci vyplýva, že výdavky zohľadnené Francúzskou republikou na účely stanovenia súm, ktoré
         sa majú vyplatiť vinárom, sú skutočné, keďže príslušné údaje zozbierali regionálne poľnohospodárske organizácie.

      72      Po druhé Francúzska republika prijala dve opatrenia, aby zaistila, že podiel Spoločenstva na financovaní nákladov na reštrukturalizáciu
         a konverziu nepresiahne 50 % týchto nákladov, a to opatrenie, podľa ktorého sa pri výpočte paušálnej sumy použijú len systematické
         náklady a vylúčia sa z neho teda všetky príležitostné náklady vynaložené vinármi, a opatrenie, podľa ktorého sa výška paušálnych
         súm určí tak, aby výška najväčšej poskytnutej pomoci neprekročila 50 % najnižších nákladov na výsadbu.

      73      Treba uviesť, že pri použití metódy paušálnej platby je existencia určitého rozdielu medzi skutočnými výdavkami a poskytnutou
         pomocou nevyhnutná. Úvrate nezávisia od veľkosti pozemku, ale od jeho tvaru a od obmedzení súvisiacich s pestovaním a prechodom
         poľnohospodárskych strojov. Z toho vyplýva, že čím menší je pozemok, tým väčší je percentuálny podiel plochy, na ktorej nie
         sú vysadené korene viniča. Je možné, že vlastník malého vinohradu s nepravidelným tvarom dostane proporcionálne vyššiu sumu
         než vlastník veľkého vinohradu, ktorý je plochý a má pravidelný tvar vrátane úvratí predstavujúcich 5 % alebo menej jeho rozlohy.
         Nariadenie č. 1493/1999 však výslovne uznáva legálnosť paušálnych platieb, ktoré nevyhnutne vedú k určitému priblíženiu odškodnenia
         vyplateného rôznym vinárom, z ktorých sa každý nachádza v inej situácii. Túto nepresnosť, ktorá je nevyhnutná v rámci výpočtov
         paušálnych súm, nemožno samu osebe vykladať tak, že spôsobuje škodu rozpočtu Spoločenstva.

      74      Pokiaľ ide o riziko prekročenia prahu financovania Spoločenstvom, Francúzska republika predložila vyčerpávajúcu informáciu,
         ktorá sa týka dvoch aspektov relevantných pre prejednávanú vec.

      75      Po prvé francúzske úrady informovali zmierovací orgán, že vo vinárskej sezóne 2000/2001 sa sumy pomoci na reštrukturalizáciu
         a konverziu pohybovali medzi 1 680 eur na hektár a 7 170 eur na hektár v závislosti od kritérií platných pre žiadateľa a pre
         pôvod využitých výsadbových práv. Priemerná suma bola 4 751 eur na hektár, teda suma výrazne nižšia než 7 716 eur na hektár
         (suma zodpovedajúca 50 % nákladov na reštrukturalizáciu vyčíslená na 15 432 eur na hektár). Pokiaľ ide o vinársku sezónu 2001/2002,
         suma pomoci sa pohybovala medzi 2 170 až 8 000 eur na hektár a priemerná suma sa rovnala 6 197 eur na hektár, teda sume nižšej
         než 8 371 eur na hektár (suma zodpovedajúca 50 % nákladov na reštrukturalizáciu vyčíslená na 16 743 eur na hektár). Podľa
         údajov predložených Francúzskou republikou je teda priemerná suma poskytnutej pomoci oveľa nižšia než maximálna suma 50 %
         stanovená nariadením č. 1493/1999.

      76      Po druhé francúzske orgány preukázali, že v teoretickom prípade uplatnenia takmer extrémnych parametrov, teda maximálnej sumy
         pomoci poskytnutej v sezóne 2000/2001 v porovnaní s najnižšími nákladmi na výsadbu vo francúzskom regióne Languedoc‑Roussillon
         a na pozemok menší než 80 árov, v ktorom úvrate predstavujú 25 % jeho plochy, je riziko maximálneho prekročenia nákladov výnimočné
         malé, a teda zodpovedá sume 2 294 eur na celé francúzske územie.

      77      Pokiaľ ide o námietky Komisie týkajúce sa prípustnosti tohto argumentu (pozri bod 53 tohto rozsudku), je potrebné konštatovať,
         že Francúzska republika odovzdala dotknutú informáciu v odpovedi na výpočet predložený Komisiou ako príklad v poznámke zaslanej
         zmierovaciemu orgánu. Navyše vzhľadom na skutočnosť, že na vykonanie tohto výpočtu boli použité takmer extrémne parametre,
         ktorými sa vyznačuje francúzsky systém platieb, príklad takto poskytnutý účastníkmi konania je dostatočne odhaľujúci na to,
         aby mohol byť zohľadnený.

      78      Pre úplnosť treba uviesť, že hoci táto informácia bola oznámená zmierovaciemu orgánu s oneskorením, Komisia ju mala k dispozícii
         v čase prijatia sporného rozhodnutia. V každom prípade podľa článku 1 rozhodnutia 94/442 „postoj orgánu nebude ovplyvnený
         konečným rozhodnutím Komisie [postoj zmierovacieho orgánu neprejudikuje konečné rozhodnutie Komisie – neoficiálny preklad]“. Komisia teda mohla túto informáciu zohľadniť.

      79      Treba ďalej konštatovať, že Komisia sama pripúšťa, že prekročenie prahu financovania Spoločenstvom, pokiaľ k nemu došlo, sa
         týkalo len jedného alebo dvoch konkrétnych prípadov.

      80      Nakoniec, keďže sa z právneho hľadiska dostatočne preukázalo, že francúzsky systém je v súlade s článkom 13 ods. 1 písm. b)
         nariadenia č. 1493/1999 a článkom 13 nariadenia č. 1227/2000, argumenty predložené účastníkmi konania, ktoré sa týkajú údajného
         postavenia výsadbových práv na úroveň systému reštrukturalizácie a konverzie, nie sú relevantné z pohľadu vyriešenia prejednávanej
         veci.

      81      Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy sa treba domnievať, že francúzsky systém poskytovania pomoci na reštrukturalizáciu a konverziu
         viníc je v súlade s právnou úpravou Spoločenstva a že neexistuje skutočné riziko prekročenia prahu financovania Spoločenstvom
         v zmysle článku 13 nariadenia č. 1493/1999.

      82      Komisia preto porušila ustanovenia článku 7 ods. 4 nariadenia č. 1258/1999 tým, že vylúčila z financovania Spoločenstvom výdavky
         vynaložené v súlade s právnymi predpismi Spoločenstva.

      83      Tomuto žalobnému dôvodu preto treba vyhovieť.

      84      Z toho vyplýva, že sporné rozhodnutie treba zrušiť bez toho, aby bolo potrebné preskúmať druhý žalobný dôvod.

       O trovách
      85      Podľa článku 87 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť
         trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia nemala vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu
         trov konania v súlade s návrhom Francúzskej republiky.

      Z týchto dôvodov
      SÚD PRVÉHO STUPŇA (štvrtá komora),
      rozhodol a vyhlásil:
      1.      Rozhodnutie Komisie 2005/579/ES z 20. júla 2005, ktorým sa z financovania Spoločenstva vylučujú niektoré výdavky uskutočnené
            členskými štátmi v rámci záručnej sekcie Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF), sa zrušuje
            v rozsahu, v akom vylučuje z financovania Spoločenstvom sumu 13 519 122,05 eur z dôvodu opravy stanovenej pre Francúzsku republiku
            týkajúcej sa určenia plôch oprávnených na pomoc na reštrukturalizáciu a konverziu vinohradov na finančné roky 2001/2003.
      2.      Komisia je povinná nahradiť trovy konania.

               Czúcz

               Cooke

               Labucka

         Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 10. septembra 2008.

               Tajomník

                     Predseda komory

               E. Coulon

                     O. Czúcz

         * Jazyk konania: francúzština.