title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (tretia komora) z 15. septembra 2005.#Citicorp proti Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo (ochranné známky a vzory) (ÚHVT).#Vec T-320/03.

text:
      Vec T‑320/03
      Citicorp
      proti
      Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT)
      „Ochranná známka Spoločenstva – Slovná ochranná známka LIVE RICHLY – Absolútne dôvody zamietnutia – Rozlišovacia spôsobilosť – Článok 7 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 40/94 – Právo byť vypočutý – Článok 73 nariadenia č. 40/94“
      Rozsudok Súdu prvého stupňa (tretia komora) z 15. septembra 2005
      Abstrakt rozsudku
      1.     Ochranná známka Spoločenstva – Rozhodnutia Úradu – Rešpektovanie práva na obhajobu
      (Nariadenie Rady č. 40/94, článok 73)
      2.     Ochranná známka Spoločenstva – Opravné prostriedky – Žaloba pred súdom Spoločenstva – Prihláška označenia pre viaceré kategórie
            tovarov alebo služieb – Uznanie obmedzenia predmetu konania žalobcom len na jednu kategóriu – Späťvzatie dôvodu týkajúceho
            sa inej kategórie
      3.     Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Absolútne dôvody zamietnutia – Nedostatok
            rozlišovacej spôsobilosti – Označenie, ktoré môže mať viaceré významy, predstavovať slovnú hru a byť vnímané ako ironické,
            prekvapivé a neočakávané – Podmienka zápisu – Spôsobilosť byť vnímané ako údaj o obchodnom pôvode uvedených tovarov alebo
            služieb
      [Nariadenie Rady č. 40/94, článok 7 ods. 1 písm. b)]
      4.     Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Absolútne dôvody zamietnutia – Ochranné
            známky, ktoré nemajú rozlišovaciu spôsobilosť – Slovné označenie LIVE RICHLY
      [Nariadenie Rady č. 40/94, článok 7 ods. 1 písm. b)]
      5.     Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Absolútne dôvody zamietnutia – Nedostatok
            rozlišovacej spôsobilosti označenia –Nedostatočnosť konštatovania o chýbajúcej pridanej originalite alebo minimálnej obrazotvornosti
            na popretie rozlíšenia označenia
      [Nariadenie Rady č. 40/94, článok 7 ods. 1 písm. b)]
      1.     Podľa článku 73 druhej vety nariadenia č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva sa rozhodnutia Úradu pre harmonizáciu vnútorného
         trhu (ochranné známky a vzory) môžu zakladať iba na dôvodoch, ku ktorým mali účastníci konania možnosť zaujať postoj. Toto
         ustanovenie upravuje všeobecnú zásadu ochrany práva na obhajobu v rámci práva ochranných známok Spoločenstva, podľa ktorej
         sa musí adresátom rozhodnutí orgánov verejnej moci, ktoré citeľným spôsobom ovplyvňujú ich záujmy, účinne umožniť uviesť svoje
         stanovisko.

      (pozri body 21, 22)
      2.     V rámci žaloby podanej proti rozhodnutiu odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory),
         ktorý zamietol prihlášku ochrannej známky pre rôzne kategórie tovarov a služieb, Súdu prvého stupňa neprislúcha vysloviť sa
         k žalobnému dôvodu ktorý sa týkal iba jednej kategórie tovarov a služieb, keďže žalobca v skutočnosti vzal späť svoj žalobný
         dôvod, výslovne uznajúc, že predmet sporu sa obmedzuje na inú kategóriu.

      (pozri bod 48)
      3.     Skutočnosť, že neopisné označenie môže mať viaceré významy, môže predstavovať slovnú hru a možno ho vnímať ako ironické, prekvapivé
         a neočakávané, ho nerobí rozlišujúcim v zmysle článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva.
         Tieto rozličné prvky robia toto označenie rozlišujúcim iba pokiaľ ho dotknutá verejnosť bezprostredne vníma ako údaj o obchodnom
         pôvode uvedených tovarov alebo služieb, a to tým, že dotknutej verejnosti umožňujú rozlišovať bez možnosti zámeny tovary alebo
         služby prihlasovateľa ochrannej známky od služieb iného obchodného pôvodu.

      (pozri bod 84)
      4.     V zmysle článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva slovné označenie LIVE RICHLY, ktorého
         zápis ako ochrannej známky Spoločenstva sa žiada pre finančné služby a peňažné služby, patriace do triedy 36 v zmysle Niceskej
         dohody, nemá rozlišovaciu spôsobilosť vo vzťahu k dotknutým službám, pretože dotknutá verejnosť, konkrétne primerane informovaný
         a primerane obozretný priemerný spotrebiteľ vzhľadom na relatívne nízky stupeň pozornosti s ohľadom na údaje reklamného charakteru,
         ktoré nie sú pre obozretnú verejnosť anglicky hovoriacu i verejnosť hovoriacu inak ako po anglicky, ale s dostatočnou znalosťou
         anglického jazyka určujúce, bude toto označenie v rámci finančných a peňažných služieb vnímať v prvom rade ako reklamnú formulu,
         a nie ako údaj o obchodnom pôvode predmetných služieb. Predmetné označenie neobsahuje prvky, ktoré by okrem jeho zrejmého
         reklamného významu umožňovali dotknutej verejnosti ľahko a bezprostredne si zapamätať označenie ako rozlišovaciu ochrannú
         známku pre označované služby. Aj za predpokladu, že by sa predmetné označenie používalo samotné bez iného označenia alebo
         ochrannej známky, nemohla by ho dotknutá verejnosť vnímať bez predchádzajúceho upovedomenia inak ako v jeho reklamnom zmysle.

      (pozri body 70, 74, 76, 85)
      5.     Absencia rozlišovacej spôsobilosti ochrannej známky v zmysle článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 o ochrannej známke
         spoločenstva nemôže vyplývať z chýbajúcej pridanej originality alebo minimálnej obrazotvornosti, pretože ochranná známka Spoločenstva
         nie je nevyhnutne výsledkom tvorivej činnosti a nie je založená na prvku originality alebo obrazotvornosti, ale na schopnosti
         individualizovať výrobky alebo služby na trhu vo vzťahu k výrobkom alebo službám rovnakého druhu, ktoré ponúkajú konkurenti.

      (pozri bod 91)
ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (tretia komora)
      z 15. septembra 2005 (*)

      „Ochranná známka Spoločenstva – Slovná ochranná známka LIVE RICHLY – Absolútne dôvody zamietnutia – Rozlišovacia spôsobilosť – Článok 7 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 40/94 – Právo byť vypočutý – Článok 73 nariadenia č. 40/94“
      Vo veci T-320/03,
      Citicorp,  so sídlom v New Yorku (Spojené štáty), v zastúpení: V. von Bomhard, A. Renck a A. Pohlmann, advokáti,

      žalobca,
      proti
      Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT), v zastúpení: S. Laitinen, P. Bullock a A. von Mühlendahl, splnomocnení zástupcovia,

      žalovanému,
      ktorej predmetom je návrh na zrušenie rozhodnutia tretieho odvolacieho senátu ÚHVT z 25. júna 2003 (vec R 85/2002‑3), týkajúceho
         sa prihlášky slovnej ochrannej známky LIVE RICHLY ako ochrannej známky Spoločenstva,

      SÚD PRVÉHO STUPŇAEURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV (tretia komora),

      v zložení: predseda komory M. Jaeger, sudcovia J. Azizi a E. Cremona,
      tajomník: C. Kristensen, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 9. decembra 2004,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
       Okolnosti predchádzajúce sporu
      1       Žalobca podal 2. marca 2001 na Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) prihlášku ochrannej
         známky Spoločenstva podľa nariadenia Rady (ES) č. 40/94 z 20. decembra 1993 o ochrannej známke spoločenstva (Ú. v. ES L 11,
         1994, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 146).

      2       Prihlasovanou ochrannou známkou bolo slovné označenie LIVE RICHLY.
      3       Služby, pre ktoré bola prihláška ochrannej známky podaná, patria do triedy 36 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení
         výrobkov a služieb pre zápis známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení a zodpovedajú tomuto opisu:

      „Finančné služby; peňažné služby; záležitosti súvisiace s nehnuteľnosťami; osobitne bankové služby; kreditné karty; komerčné
         a spotrebiteľské financovanie a pôžičky; sprostredkovanie hypoték a nehnuteľného majetku; správa, plánovanie a poradenstvo
         vo veciach zvereného a nehnuteľného majetku; investovanie, investičné poradenstvo a podpora; služby sprostredkovania a obchodovania
         s cennými papiermi na zabezpečenie finančných transakcií; poisťovacie služby; osobitne uzatváranie a predaj poistenia nehnuteľností,
         úrazového poistenia, životného poistenia a zmlúv o dôchodku“.

      4       Prieskumová pracovníčka namietla listom z 3. júla 2001 absenciu rozlišovacej spôsobilosti pre zápis ochrannej známky LIVE
         RICHLY. Žalobca napadol vo svojom liste z 8. augusta 2001 postoj prieskumovej pracovníčky a požiadal ju, aby vyhovela jeho
         prihláške. Prieskumová pracovníčka potvrdila rozhodnutím zo 4. decembra 2001 (ďalej len „rozhodnutie prieskumovej pracovníčky“)
         svoje zamietnutie prihlášky ochrannej známky LIVE RICHLY.

      5       Žalobca podal 22. januára 2002 na ÚHVT proti rozhodnutiu prieskumovej pracovníčky odvolanie podľa článkov 57 až 62 nariadenia
         č. 40/94.

      6       Tretí odvolací senát zamietol toto odvolanie rozhodnutím z 25. júna 2003 (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“), a tak potvrdil
         rozhodnutie prieskumovej pracovníčky o zamietnutí. Odvolací senát v podstate usúdil, že ochranná známka LIVE RICHLY nezodpovedá
         požiadavkám článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94, keďže dotknutá verejnosť by ju vnímala iba ako pochvalnú formulu,
         a nie ako označenie obchodného pôvodu predmetných služieb.

       Konanie a návrhy účastníkov konania
      7       Žalobca podal 15. septembra 2003 do kancelárie Súdu prvého stupňa žalobu proti napadnutému rozhodnutiu na základe článku 63
         nariadenia č. 40/94. V dôsledku podania vyjadrenia žalovaného, v ktorom žalovaný uviedol, že ochrannú známku LIVE RICHLY prieskumová
         pracovníčka akceptovala pre poisťovacie a realitné služby, žalobca požiadal podľa článku 135 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdu
         prvého stupňa o právo podať repliku. Rozhodnutím predsedu tretej komory z 19. februára 2004 sa žalobcovi povolilo predložiť
         repliku.

      8       Na základe správy sudcu spravodajcu sa Súd prvého stupňa (tretia komora) rozhodol položiť účastníkom konania písomné otázky
         a otvoriť ústnu časť konania. Účastníci konania odpovedali na tieto otázky v stanovených lehotách.

      9       Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na otázky položené Súdom prvého stupňa boli vypočuté počas pojednávania 9. decembra
         2004. Pri tejto príležitosti žalovaný potvrdil, že ochranná známka LIVE RICHLY môže byť zapísaná pre poisťovacie a realitné
         služby. V dôsledku tohto potvrdenia žalobca uznal, že predmet sporu na Súde prvého stupňa už tieto služby nezahŕňa, a obmedzuje
         sa, pokiaľ ide o podstatu veci, na finančné a peňažné služby. Žalobca napokon vyhlásil, že v dôsledku rozsudku Súdneho dvora
         z 21. októbra 2004, ÚHVT/Erpo Möbelwerk (C‑64/02 P, Zb. II‑10031) už netvrdí, že na to, aby ochranná známka Spoločenstva nemala
         rozlišovaciu spôsobilosť, treba preukázať, že je všeobecne používaná. Tieto vyhlásenia účastníkov konania boli zaznamenané
         v zápisnici z pojednávania.

      10     Žalobca navrhuje, aby Súd prvého stupňa:
      –       zrušil napadnuté rozhodnutie,
      –       zaviazal žalovaného na náhradu trov konania.
      11     Žalovaný navrhuje, aby Súd prvého stupňa:
      –       zamietol žalobu,
      –       zaviazal žalobcu na náhradu trov konania.
       Právny stav
       O prípustnosti určitých dôkazov predložených žalobcom
       Tvrdenia účastníkov konania
      12     Žalobca na podporu svojej argumentácie o rozlišovacej spôsobilosti označenia LIVE RICHLY predkladá kópie výňatkov z databáz
         týkajúcich sa ochranných známok a z internetových stránok, určených na preukázanie, že je jediným subjektom, ktorý používa
         prihlasované označenie pre dotknuté služby.

      13     Žalovaný sa domnieva, že tieto dokumenty sú neprípustné vzhľadom na to, že boli predložené po prvýkrát na Súde prvého stupňa
         [pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa zo 6. marca 2003, DaimlerChrysler/ÚHVT (Kalander), T‑128/01, Zb. s. II‑701,
         bod 18].

       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      14     Je na mieste pripomenúť, že cieľom žaloby podanej na Súd prvého stupňa je preskúmanie zákonnosti rozhodnutí odvolacích senátov
         ÚHVT v zmysle článku 63 nariadenia č. 40/94 a zákonnosť napadnutého aktu sa v spore o zrušenie musí posudzovať v závislosti
         od skutkového a právneho stavu v deň vydania aktu (rozsudky Súdneho dvora zo 7. februára 1979, Francúzsko/Komisia, 15/76 a 16/76,
         Zb. s. 321, bod 7, a Súdu prvého stupňa z 12. decembra 1996, Altmann a i./Komisia, T‑177/94 a T‑377/94, Zb. s. II‑2041, bod
         119). Úloha Súdu prvého stupňa preto nie je v opätovnom skúmaní skutkových okolností vo svetle dôkazov, ktoré mu boli po prvýkrát
         predložené. Dôkazy predložené po prvýkrát Súdu prvého stupňa sú teda neprípustné (pozri v tomto zmysle rozsudok Kalander,
         už citovaný v bode 13 vyššie, bod 18).

      15     V prejednávanej veci sa bez toho, aby to žalobca napádal, zdá, že nové dokumenty, ktorých sa dovoláva na podporu výlučného
         používania ochrannej známky LIVE RICHLY, boli po prvýkrát predložené Súdu prvého stupňa. Tieto dokumenty sa teda musia vyhlásiť
         za neprípustné.

      16     Tento záver nijako nespochybnili tvrdenia žalobcu prednesené na pojednávaní, podľa ktorých, po prvé, dovolávané dokumenty
         mali len podporiť už skôr uvedené okolnosti, po druhé, tieto okolnosti mal ÚHVT skúmať z vlastného podnetu, po tretie, tieto
         okolnosti nemenili predmet sporu na odvolacom senáte. Ako je totiž uvedené v bode 14 vyššie, Súdu prvého stupňa prináleží
         preskúmavať zákonnosť rozhodnutí odvolacieho senátu. Z toho vyplýva, že toto preskúmanie sa má uskutočniť s ohľadom na skutkový
         a právny rámec sporu, ako bol predložený odvolaciemu senátu, a žiadny účastník konania nemôže meniť skutkové a právne okolnosti,
         na základe ktorých sa skúma zákonnosť rozhodnutia odvolacieho senátu [rozsudok Súdu prvého stupňa z 5. marca 2003, Unilever/ÚHVT
         (Oválna tableta), T‑194/01, Zb. s. II-383, bod 16]. Ako je pritom uvedené v bode 15 vyššie, dovolávané skutkové okolnosti
         sú nové skutkové okolnosti, ktoré neboli predložené odvolaciemu senátu. Tieto okolnosti preto netvoria súčasť skutkového a právneho
         rámca sporu, ako bol predložený odvolaciemu senátu, v momente vydania jeho rozhodnutia. Toto zistenie nie je dotknuté skutočnosťou,
         že tieto skutkové okolnosti mali len podporiť už skôr uvedené okolnosti alebo že nemenia predmet sporu v prejednávanej veci.
         S ohľadom na preskúmanie zákonnosti Súdom prvého stupňa teda Súdu prvého stupňa neprislúcha zaujať k týmto okolnostiam postoj.
         Okrem toho, vo vzťahu k tvrdeniu, že na tieto okolnosti mal ÚHVT obrátiť pozornosť z vlastného podnetu, treba pripomenúť,
         že podľa článku 74 ods. 2 nariadenia č. 40/94 prináleží účastníkom konania včas predložiť dôkazné prostriedky, ktorých sa
         chcú dovolávať. Z toho vyplýva, že ÚHVT nemožno vytýkať žiadnu nezákonnosť vo vzťahu k dôkazným prostriedkom, ktoré mu žalobca
         včas nepredložil.

       O žalobnom dôvode založenom na porušení práva byť vypočutý
       Tvrdenia účastníkov konania
      17     Žalobca uvádza dvojité porušenie svojho práva byť vypočutý, ktoré je upravené článkom 73 druhou vetou nariadenia č. 40/94.
      18     Po prvé, žalobca sa domnieva, že zatiaľ čo prieskumová pracovníčka sa v odôvodnení svojho rozhodnutia o zamietnutí opierala
         o čisto ekonomický zmysel výrazu „richly“ (bohato), odvolací senát založil svoje rozhodnutie na odlišnej a prepracovanejšej
         definícii predloženej samotným žalobcom, podľa ktorej tento výraz znamená „v hojnosti alebo dôkladne; plne a náležite“ (in
         a rich or elaborate manner; fully and appropriately). Tejto prepracovanejšej definície výrazu „richly“ sa však žalobca dovolával
         v prospech zápisu predmetnej ochrannej známky. Žalobca sa domnieva, že odvolací senát sa tým, že zamietol zápis predmetnej
         ochrannej známky na základe tvrdenia žalobcu v prospech tohto zápisu, opieral o úplne novú okolnosť. Absencia príležitosti,
         ktorú by odvolací senát žalobcovi ponúkol na vyjadrenie sa k tejto novej okolnosti, viedla podľa žalobcu k porušeniu práva
         byť vypočutý, ako ho priznáva článok 73 druhá veta nariadenia č. 40/94. V tomto ohľade sa odvoláva na rozsudok Súdneho dvora
         z 26. júna 1980, National Panasonic/Komisia (136/79, Zb. s. 2033, bod 21), a na rozhodnutia odvolacích senátov z 10. apríla
         2002, bébé/BEBÉ (R 1112/2000-3), a z 27. februára 2003, MYKO VITAL/Miko (R 476/2002-3).

      19     Po druhé, žalobca sa domnieva, že odvolací senát takisto porušil jeho právo byť vypočutý, keď usúdil, že stupeň pozornosti
         spotrebiteľov voči službám pokrytým označením LIVE RICHLY je nízky, bez toho, aby sa informoval o postoji žalobcu v tomto
         ohľade.

      20     Žalovaný sa domnieva, že odvolací senát nezaviedol nový význam výrazu „richly“ (bohato) pri potvrdení zamietnutia prieskumovou
         pracovníčkou. Preto sa domnieva, že odvolací senát neporušil v tomto ohľade právo žalobcu byť vypočutý. Žalovaný nevyjadril
         osobitné pripomienky, pokiaľ ide o druhé tvrdenie o porušení práva byť vypočutý.

       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      –       Predbežné pripomienky
      21     Podľa článku 73 druhej vety nariadenia č. 40/94 sa rozhodnutia ÚHVT môžu zakladať iba na dôvodoch, ku ktorým mali účastníci
         konania možnosť zaujať postoj. Toto ustanovenie upravuje všeobecnú zásadu ochrany práva na obhajobu v rámci práva ochranných
         známok Spoločenstva.

      22     Podľa tejto všeobecnej zásady práva Spoločenstva sa musí adresátom rozhodnutí orgánov verejnej moci, ktoré citeľným spôsobom
         ovplyvňujú ich záujmy, účinne umožniť uviesť svoje stanovisko [rozsudky Súdneho dvora z 23. októbra 1974, Transocean Marine
         Paint/Komisia, 17/74, Zb. s. 1063, bod 15, a Súdu prvého stupňa z 27. februára 2002, Eurocool Logistik/ÚHVT (EUROCOOL), T‑34/00,
         Zb. s. II‑683, bod 21].

      23     V prejednávanej veci ide o analýzu, či to, že odvolací senát si na základe určitého významu výrazu „live richly“ osvojil úsudok
         odlišný od úsudku žalobcu, a úvaha odvolacieho senátu, že dotknutá verejnosť nebola veľmi pozorná, predstavujú dôvody, ku
         ktorým žalobca nemal možnosť zaujať postoj.

      24     V tomto ohľade treba predovšetkým preskúmať rozdiely medzi rozhodnutím prieskumovej pracovníčky a napadnutým rozhodnutím,
         pokiaľ ide o okolnosti, ktorých sa žalobca dovoláva, v rozsahu, v akom môže absencia rozdielov medzi týmito rozhodnutiami
         vylúčiť akékoľvek porušenie práva žalobcu na obhajobu. Ak totiž rozhodnutie odvolacieho senátu vo vzťahu k týmto okolnostiam
         iba preberalo rozhodnutie prieskumovej pracovníčky, muselo by sa usúdiť, že žalobca mohol k uvedeným okolnostiam zaujať postoj
         vo svojom odvolaní proti rozhodnutiu prieskumovej pracovníčky.

      –       Významy výrazu „live richly“
      25     Pokiaľ ide o význam výrazu „live richly“, je vhodné na úvod poznamenať, že žalobca vo svojom odvolaní na odvolací senát uviedol,
         že výraz „rich“ je v Collins dictionary definovaný na prvom mieste ako „majúci veľký blahobyt, majetok atď., zámožný“ (well supplied with wealth, property, etc.,
         owning much) a výraz „richly“ je v rovnakom slovníku definovaný ako „v hojnosti alebo dôkladne“; „plne a náležite“ (in a rich
         or elaborate manner; fully and appropriately).

      26     Vo vzťahu k uvádzanému porušeniu práva na obhajobu spočívajúcemu v absencii postoja žalobcu k úsudku odvolacieho senátu, ktorý
         sa zakladal na inom význame výrazu „live richly“ ako tom, akého sa pridŕžala prieskumová pracovníčka, treba poznamenať, že
         prieskumová pracovníčka vo svojom rozhodnutí popiera rozlišovaciu spôsobilosť ochrannej známky žalobcu takto:

      „Každý investor, či profesionál, či amatér, sa usiluje o zveľadenie svojho majetku a každá banka, ktorá dosahuje určité úspechy,
         svojich klientov obohacuje alebo im prinajmenšom umožňuje viesť bohatý život; všetci konkurenti žalobcu chcú privábiť klientov
         s podobnými sloganmi, ktoré iba zvýrazňujú to, čo môžu finančne dosiahnuť.

      … Investície vytvorili viac bohatstva ako akýkoľvek iný spôsob, teda usilovná práca alebo dedičstvo. Čo si želajú tí, ktorí
         za takéto služby platia? Zbohatnúť alebo prinajmenšom viesť bohatý život.

      Obidve slová ‚žiť‘ [live] i ‚bohato‘ [richly] sú bežné; výraz ‚bohatý‘ má pozitívny ekonomický význam…“
      27     V dôsledku tohto rozhodnutia prieskumovej pracovníčky žalobca vo svojom odvolaní na odvolací senát zdôraznil, že výraz „live
         richly“ nemožno chápať vo výlučne ekonomickom zmysle, ale takisto aj v širšom a menej určitom zmysle, ktorý označuje naplnený
         život alebo život plný skúseností.

      28     Odvolací senát v napadnutom rozhodnutí potvrdil zamietnutie zápisu prieskumovou pracovníčkou najmä z nasledujúcich dôvodov:
      „10.      … Podľa anglického slovníka Collins slovo RICHLY (‚bohato‘) znamená ‚v hojnosti alebo dôkladne; plne a náležite‘ (‚in a rich
         or elaborate manner; fully and appropriately‘).

      11.      S ohľadom na túto definíciu vyjadruje kombinované použitie slov LIVE a RICHLY v súvislosti so službami uvedenými v prihláške
         jasnú informáciu s pochvalným významom. Informuje dotknutých spotrebiteľov, že predmetné služby im dávajú možnosť viesť bohatý
         život.

      …
      14.      Pokiaľ ide o tvrdenie žalobcu, podľa ktorého má slovo RICHLY rozličné významy, treba poznamenať, že rozlišovaciu spôsobilosť
         označenia možno posudzovať iba v závislosti od výrobkov alebo služieb uvedených v prihláške. Prieskumová pracovníčka preto
         teda zohľadnila význam slova RICHLY, ktorý sa spája so službami uvedenými v prihláške.“

      29     Z rozhodnutia prieskumovej pracovníčky tak predovšetkým vyplýva, že výraz „richly“ vzala do úvahy v zmysle „mať peniaze, bohatstvo“,
         teda v ekonomickom zmysle.

      30     Z napadnutého rozhodnutia ďalej vyplýva, že odvolací senát vnímal definíciu slova „richly“ najmä vo význame „in a rich manner“.
         Ako pritom žalovaný uviedol, výraz „rich“ je v prvom rade definovaný ako „majúci veľký blahobyt, majetok atď., zámožný“ (well
         supplied with wealth, property, etc., owning much). Tento postoj nebol spochybnený žalobcom, ktorý sa počas konania na odvolacom
         senáte dovolával rovnakej definície a vo svojej žalobe uznal, že výraz „rich“ v prvom rade znamená „prosperujúci alebo bohatý“
         (prosperous or wealthy). Definícia, ktorej sa dovolával odvolací senát, preto zahŕňa ekonomický zmysel výrazu „richly“, ktorého
         sa takisto pridŕžala prieskumová pracovníčka.

      31     Z bodu 14 napadnutého rozhodnutia je okrem toho zrejmé, že odvolací senát schválil, že prieskumová pracovníčka zohľadnila
         význam výrazu „richly“ s ohľadom na osobitné služby, pre ktoré sa navrhoval zápis ochrannej známky. Z toho vyplýva, že odvolací
         senát neprehliadol ekonomický zmysel výrazu „richly“.

      32     Významy slova „richly“, ktorých sa pridŕžal odvolací senát, sa tak v skutočnosti neodlišujú od významov, ktoré zohľadnila
         prieskumová pracovníčka.

      33     Skutočnosť, že odvolací senát uviedol, že bral do úvahy definíciu pojmu „richly“, ktorá zahŕňa viaceré významy slova „richly“,
         tento záver nespochybňuje. Definícia zahŕňajúca viaceré významy sa totiž musí považovať za vzatú do úvahy, pokiaľ sa zohľadnil
         iba jeden z jej významov. Potvrdenie odvolacieho senátu v prejednávanej veci, že prieskumová pracovníčka správne zohľadnila
         význam výrazu „richly“ spresňuje, ktorý význam v definícii tohto výrazu bol zohľadnený.

      34     Pokiaľ napokon ide o použitie slovného spojenia „viesť alebo žiť bohatý život“ (to lead a rich life or to live a rich life),
         je namieste poznamenať, že toto slovné spojenie je použité tak v rozhodnutí prieskumovej pracovníčky, ako aj v rozhodnutí
         odvolacieho senátu. Keďže sa toto slovné spojenie zakladá na slove „rich“, ktoré, ako bolo uvedené vyššie, má ekonomický význam,
         jeho použitie v napadnutom rozhodnutí nespochybňuje predchádzajúce úvahy.

      35     Pokiaľ ide o dovolávanie sa skorších rozhodnutí ÚHVT zo strany žalobcu, postačuje pripomenúť, že zákonnosť rozhodnutí odvolacích
         senátov sa musí posudzovať iba na základe nariadenia č. 40/94, ako ho vykladá súd Spoločenstva, a nie na základe skoršej rozhodovacej
         praxe ÚHVT [pozri rozsudok Súdu prvého stupňa z 3. júla 2003, Alejandro/ÚHVT – Anheuser-Busch (BUDMEN), T‑129/01, Zb. s. II‑2251,
         bod 61 a tam citovanú judikatúru].

      36     Nad rámec a pre každý prípad treba pripomenúť, že Súd prvého stupňa už rozhodol, že odvolacie senáty musia byť oprávnené založiť
         svoje rozhodnutia na tvrdeniach, ktoré neboli prieskumovej pracovníčke predložené, pokiaľ bola dotknutá osoba schopná uviesť
         pripomienky k skutočnostiam, ktoré majú dosah na uplatňovanie predmetnej právnej úpravy. Podľa zásady funkčnej kontinuity
         medzi prieskumovou pracovníčkou a odvolacími senátmi môžu tieto senáty opätovne preskúmať prihlášku bez toho, aby boli obmedzené
         úsudkom prieskumovej pracovníčky [rozsudky Súdu prvého stupňa zo 16. februára 2000, Procter & Gamble/ÚHVT (Tvar mydla), T‑122/99,
         Zb. s. II‑265, bod 27, a z 5. júna 2002, Hershey Foods/ÚHVT (Kiss Device with plume), T‑198/00, Zb. s. II‑2567, bod 25].

      37     V prejednávanej veci je aj za predpokladu, že odvolací senát sa odklonil od postoja prieskumovej pracovníčky, zrejmé, po prvé,
         že odvolací senát sa neopieral o nové skutkové okolnosti, ku ktorým sa žalobca nemohol vyjadriť. Žalobca totiž vzhľadom na
         to, že širšieho výkladu slova „richly“ sa dovolával on sám, nemôže tvrdiť, že nemal možnosť zaujať k tejto skutočnosti postoj.
         Po druhé je zrejmé, že odvolací senát sa obmedzil iba na osvojenie si úsudku, ktorý sa odlišoval od úsudku obhajovaného žalobcom.
         To pritom vzhľadom na judikatúru citovanú v bode 36 vyššie nemôže samo osebe predstavovať porušenie práv žalobcu na obhajobu.

      –       Pozornosť dotknutej verejnosti
      38     Čo sa týka porušenia práv žalobcu na obhajobu spočívajúceho v nezaujatí postoja k stupňu pozornosti dotknutej verejnosti,
         ktorý uvádzal odvolací senát, je potrebné takisto začať analýzou rozdielov medzi rozhodnutím odvolacieho senátu a rozhodnutím
         prieskumovej pracovníčky v tomto ohľade.

      39     Druhá veta rozhodnutia prieskumovej pracovníčky znie takto:
      „Ako odpoveď na Vaše tvrdenie, podľa ktorého je odkaz vyjadrený ochrannou známkou vágny a neurčitý, treba predovšetkým poznamenať,
         že odkaz… je určený verejnosti v širokom zmysle, ktorá je primerane dobre informovaná a primerane pozorná a obozretná…“

      40     Odvolací senát v bodoch 13 a 15 napadnutého rozhodnutia uviedol:
      „13.      Pokiaľ ide o vnímanie označenia LIVE RICHLY dotknutou verejnosťou, odvolací senát sa v zhode s prieskumovou pracovníčkou domnieva,
         že tento slogan sa skladá z bežných slov, ktoré by dotknutá verejnosť v spojení so službami uvedenými v prihláške chápala
         iba ako pochvalnú formulu, a nie ako označenie obchodného pôvodu predmetných služieb.

      …
      15.      V syntagme LIVE RICHLY sa navyše nenachádza okrem jej zrejmého reklamného významu nič, čo by dotknutej verejnosti umožňovalo
         ľahko a bezprostredne si zapamätať označenie ako rozlišovaciu ochrannú známku pre označované služby. Pri neznalosti kontextu
         označenia by cieľová verejnosť nemohla vnímať nič iné, ako jeho reklamný význam. Dotknutý spotrebiteľ nie je veľmi pozorný.
         Ak mu označenie bezprostredne nepoukazuje na pôvod predmetu zvažovanej kúpy, ale poskytuje iba čisto reklamnú a abstraktnú
         informáciu, nestrávi čas informovaním sa o rozličných možných funkciách označenia alebo tým, že si ho zapamätá ako ochrannú
         známku.“

      41     Žalobca z bodu 15 napadnutého rozhodnutia, podľa ktorého dotknutý spotrebiteľ nie je veľmi pozorný (not very attentive), odvodil,
         že pozornosť dotknutého spotrebiteľa je nízka (low).

      42     Z výroku, že spotrebiteľ nie je veľmi pozorný, však nevyhnutne nevyplýva, že pozornosť tohto spotrebiteľa je nízka. Tento
         výrok totiž môže rovnako znamenať, že hoci dotknutý spotrebiteľ nevenuje predmetnej ochrannej známke veľkú pozornosť, venuje
         jej predsa len pozornosť primeranú.

      43     V prejednávanej veci je namieste poznamenať, že odvolací senát v bode 13 napadnutého rozhodnutia potvrdil analýzu prieskumovej
         pracovníčky, pokiaľ ide o vnímanie označenia LIVE RICHLY dotknutou verejnosťou. Prieskumová pracovníčka pritom v druhej vete
         svojho rozhodnutia usúdila, že odkaz ochrannej známky je určený širokej verejnosti, ktorá nie je len primerane informovaná
         a obozretná, ale aj primerane pozorná.

      44     Preto treba uviesť, že odvolací senát sa výrokom, že dotknutý spotrebiteľ nie je veľmi pozorný, v skutočnosti domnieval, že
         dotknutý spotrebiteľ je pozorný primerane. Odvolací senát iba odlišne vyjadril postoj prieskumovej pracovníčky spomenutý v druhej
         vete jej rozhodnutia.

      45     Vzhľadom na to, že odvolací senát iba parafrázoval postoj prieskumovej pracovníčky, žalobca nesprávne usudzuje, že odvolací
         senát bral do úvahy nízky stupeň pozornosti dotknutej verejnosti bez toho, aby žalobca mohol k tomuto aspektu zaujať postoj.

      46     Z vyššie uvedených dôvodov musia byť dôvody založené na porušení práv žalobcu na obhajobu zamietnuté.
       O žalobnom dôvode založenom na porušení povinnosti odôvodnenia
      47     Žalobca v podstate uvádza, že napadnuté rozhodnutie nie je riadne odôvodnené v tom, že zamieta zápis prihlasovanej ochrannej
         známky pre všetky služby, pre ktoré bola podaná prihláška, bez toho, aby vymedzilo dôvody, pre ktoré bol zápis zamietnutý,
         pokiaľ ide o poisťovacie a realitné služby. Žalovaný tento žalobný dôvod popiera a uvádza, že ÚHVT od začiatku konania akceptoval
         zápis pre poisťovacie a realitné služby.

      48     Súd prvého stupňa poznamenáva, že žalobca v dôsledku vyhlásení žalovaného na pojednávaní, podľa ktorých ochranná známka LIVE
         RICHLY môže byť zapísaná pre poisťovacie a realitné služby, výslovne uznal, že predmet sporu sa obmedzuje na finančné a peňažné
         služby. Žalobca tým v skutočnosti vzal späť svoj žalobný dôvod založený na absencii odôvodnenia, ktorý sa týkal iba poisťovacích
         a realitných služieb. Súdu prvého stupňa teda už neprislúcha vysloviť sa k tomuto žalobnému dôvodu.

       O žalobnom dôvode založenom na porušení článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94
       Tvrdenia účastníkov konania
      49     Žalobca sa domnieva, že napadnuté rozhodnutie musí byť zrušené takisto preto, lebo odvolací senát v ňom podáva nesprávny výklad
         článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94, ktorý sa týka absolútneho dôvodu zamietnutia zápisu ochrannej známky Spoločenstva
         spočívajúceho v absencii jej rozlišovacej spôsobilosti.

      50     Žalobca predovšetkým zdôrazňuje, že tak judikatúra Súdneho dvora, ako aj prax odvolacích senátov potvrdzujú, že slogany sú
         podrobené rovnakým kritériám, ako každý iný typ ochrannej známky [rozsudok Súdu prvého stupňa z 11. decembra 2001, Erpo Möbelwerk/ÚHVT
         (DAS PRINZIP DER BEQUEMLICHKEIT), T‑138/00, Zb. s. II‑3739, bod 44, a rozhodnutie odvolacieho senátu z 11. februára 1999,
         BEAUTY ISN’T ABOUT LOOKING YOUNG BUT LOOKING GOOD, R 73/1998-2]. Žalobca sa pritom domnieva, že odvolací senát v prejednávanej
         veci zamietol zápis slovného označenia iba preto, že išlo o pochvalný slogan, bez toho, aby sa vyslovil k jeho schopnosti
         rozlišovať predmetné služby.

      51     Žalobca ďalej uvádza, že odvolací senát uznal, že výraz „live richly“ nie je opisný. Toto uznanie podľa žalobcu znamená, že
         odvolací senát sa nemôže, ako sa to stalo v prejednávanej veci, opierať iba o pochvalný charakter formuly na to, aby preukázal
         absenciu rozlišovacej spôsobilosti predmetnej ochrannej známky. Žalobca sa v tomto ohľade dovoláva rôznych rozhodnutí odvolacích
         senátov.

      52     Žalobca sa domnieva, na rozdiel od podľa neho nezdôvodneného postoja odvolacieho senátu, ktorý usudzuje, že výraz „live richly“
         predstavuje iba pochvalnú formulu s jasným významom, že tento výraz môže byť pre jeho vágny, neurčitý a viacznačný zmysel
         predmetom rôznych výkladov, osobitne pokiaľ ide o finančné a peňažné služby. Prihlasovaná ochranná známka LIVE RICHLY predstavuje
         podľa žalobcu slovnú hru, ktorá sama osebe nedáva veľa zmyslu, keďže pravdepodobne existuje toľko spôsobov bohatého života,
         koľko je ľudských bytostí, a každý spotrebiteľ si bude tento slogan vykladať po svojom. Žalobca sa okrem toho domnieva, že
         spotrebitelia, ktorí sa stretnú s predmetným sloganom, budú prekvapení, popudení alebo zmätení, pretože neočakávajú, že banka
         ponúkajúca finančné služby ich vyzve „žiť bohato“, čo svedčí o rozlišovacej spôsobilosti ochrannej známky LIVE RICHLY. Na
         podporu svojej argumentácie žalobca uvádza definíciu výrazu „rich“ v Collins English Dictionary (vydanie 1995), odlišný výklad výrazu „richly“ odvolacím senátom a prieskumovou pracovníčkou, rozhodnutie odvolacieho senátu
         z 1. októbra 2001, ES GIBT SIE NOCH, DIE GUTEN DINGE (R 393/2000-1), reklamy zo Spojených štátov a komentáre, ktoré vyvolali
         na internete. Osobitne sa domnieva, že tieto komentáre dosvedčujú, že vnímanie tejto ochrannej známky spotrebiteľmi je vzdialené
         od jednoduchosti a uniformity.

      53     Žalobca sa navyše domnieva, že napadnuté rozhodnutie spočíva na nesprávnej domnienke, podľa ktorej je stupeň pozornosti dotknutej
         verejnosti nízky, zatiaľ čo v skutočnosti je vysoký. Priemerný spotrebiteľ finančných služieb je podľa žalobcu osobitne opatrný
         a pozorný vzhľadom na to, že tieto služby sa nekupujú „pripravené na použitie“ (off the shelf) ako džínsy alebo mlieko a z dôvodu
         ich veľkej dôležitosti v živote tohto spotrebiteľa. Priemerný spotrebiteľ preto strávi viac času hľadaním významov tohto sloganu
         a ľahšie si ho zapamätá, pokiaľ sa vzťahuje na finančné služby.

      54     Judikatúra Súdu prvého stupňa vo veciach sloganov, ako aj rozhodovacia prax odvolacích senátov podľa žalobcu potvrdzujú, že
         slogan LIVE RICHLY je spôsobilý byť predmetom zápisu. V rozsudkoch DAS PRINZIP DER BEQUEMLICHKEIT, už citovanom v bode 50
         vyššie, a z 5. decembra 2002, Sykes Enterprises/ÚHVT (REAL PEOPLE, REAL SOLUTIONS) (T‑130/01, Zb. s. II‑5179), Súd prvého
         stupňa na jednej strane uznal, že v rozpore s tvrdením prieskumovej pracovníčky v jej liste z 3. júla 2001 nemôže absencia
         rozlišovacej spôsobilosti vyplývať ani z chýbajúcej obrazotvornosti, ani z chýbajúcej pridanej originality. Na druhej strane
         Súd prvého stupňa usúdil, že používanie rovnakého označenia alebo podobných označení na trhu hrá rozhodujúcu úlohu pri hodnotení
         skutočnej rozlišovacej spôsobilosti ochrannej známky. Súd prvého stupňa podľa žalobcu osobitne uviedol v rozsudku DAS PRINZIP
         DER BEQUEMLICHKEIT, už citovanom v bode 50 vyššie, že absenciu rozlišovacej spôsobilosti možno zdôvodniť, iba ak sa preukázalo,
         že predmetná slovná ochranná známka je všeobecne používaná. Žalobca pritom v prejednávanej veci zdôrazňuje, že jednak žalovaný
         nepreukázal používanie výrazu „live richly“ a jednak tento výraz nebol nikdy použitý pri podpore alebo predaji finančných
         alebo peňažných služieb. Vzhľadom na jedinečný a neobyčajný charakter svojho sloganu sa žalobca domnieva, že jeho ochranná
         známka má rozlišovaciu spôsobilosť v zmysle článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94.

      55     Ustálená prax odvolacích senátov takisto potvrdzuje spôsobilosť ochrannej známky LIVE RICHLY byť predmetom zápisu. Žalobca
         v tomto ohľade spomína rozhodnutie zo 7. novembra 2001, WE GET IT DONE (R 1090/2000-4). Tvrdí, že z tohto rozhodnutia možno
         vyvodiť, že jednak prah vyžadovaný na neuplatňovanie článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 je nízky a jednak ÚHVT prináleží
         dokázať, že ochrannú známku nemožno podľa tohto článku zapísať, teda na ustanovenie absencie rozlišovacej spôsobilosti nepostačuje
         tvrdiť, že slogan je banálny alebo predstavuje iba pochvalnú formulu. Žalobca sa s odkazom na toto rozhodnutie domnieva, že
         odvolací senát nevysvetlil, prečo by mali reklamné a pochvalné vlastnosti výrazu „live richly“ v prejednávanej veci brániť
         priemernému spotrebiteľovi finančných a peňažných služieb nájsť súvislosť medzi týmto označením a žalobcom, a teda vnímať
         slogan ako ochrannú známku. Žalobca tvrdí, že slogan možno vykladať rôznymi spôsobmi, dotknutá verejnosť si ho zapamätá okamžite,
         lebo neočakáva, že finančná inštitúcia propaguje svoje služby s takým sloganom, a je jediný, kto tento slogan používa.

      56     Žalobca z ustálenej rozhodovacej praxe odvolacích senátov vyvodzuje, že vágny charakter sloganu možno zohľadniť pri ustanovení
         rozlišovacej spôsobilosti označenia (rozhodnutia WE GET IT DONE, už citované; z 25. februára 2002, Taking care of the world’s
         water … and yours, R 135/2000-2, a z 18. septembra 2001, TEAM POWER, R 222/2001-1). Takisto z tejto praxe vyvodzuje, že absencia
         používania predmetného sloganu alebo varianty tohto sloganu na dotknutom trhu významne poukazujú na to, že má skutočnú rozlišovaciu
         spôsobilosť (rozhodnutia Taking care of the world’s water … and yours, už citované; TEAM POWER, už citované; zo 4. mája 1999,
         Früher an Später denken!, R 153/1998-2; z 5. júla 2000, UNLOCK THE POTENTIAL, R 689/1999-3, a z 5. júna 2002, WHATEVER WHENEVER,
         R 58/2001-4).

      57     Žalobca ďalej spomína, že ÚHVT vykonal pre služby patriace do triedy 36 Niceskej dohody a zodpovedajúce opisu „finančné služby;
         peňažné služby; záležitosti súvisiace s nehnuteľnosťami“ zápis určitého počtu sloganov obsahujúcich výrazy „live“ alebo „life“,
         medzi ktorými sa nachádzajú „make more of life“, „WHERE MONEY LIVES“ a „SO YOU CAN ENJOY LIFE!“ Uvádza, že zamietnutie zápisu
         ochrannej známky LIVE RICHLY pre rovnaké služby by bolo protirečivé.

      58     Pripomína takisto určitý počet sloganov zapísaných vnútroštátnymi úradmi určitých členských štátov, ktoré dosvedčujú, že zápis
         sa vykonal pri menej rozlišovacích sloganoch, ako je predmetný slogan.

      59     Žalobca poznamenáva, že ochranná známka LIVE RICHLY bola zapísaná orgánmi príslušnými vo veciach ochranných známok početných
         tretích krajín vrátane Austrálskeho zväzu a Spojených štátov amerických pre tie isté služby patriace do triedy 36 Niceskej
         dohody. Aj keď žalobca uznáva, že Spojené štáty americké a Austrálsky zväz nie sú členskými štátmi, domnieva sa, že tieto
         zápisy ochrannej známky LIVE RICHLY významne poukazujú na možnosť zápisu tejto ochrannej známky v anglicky hovoriacich krajinách
         vo všeobecnosti.

      60     Žalobca sa napokon domnieva, pokiaľ sa spor týka už iba zápisu ochrannej známky LIVE RICHLY pre finančné a peňažné služby,
         že postoj žalovaného, podľa ktorého toto pomenovanie nie je pre uvedené služby rozlišovacie vzhľadom na to, že jasným odkazom
         výrazu „live richly“ je žiť hmotne bohatší život, zatiaľ čo je rozlišovacie pre poisťovacie a realitné služby, je svojvoľný,
         nelogický, paradoxný a protirečivý.

      61     Tento úsudok je podľa žalobcu založený na veľkej príbuznosti, až totožnosti, tak medzi finančnými a poisťovacími službami,
         ako aj medzi finančnými a realitnými službami, ktorú žalovaný zdôrazňoval v skorších rozhodnutiach (rozhodnutie odvolacieho
         senátu z 27. novembra 2002, TravelCard/AIR TRAVEL CARD, R 498/2001-3; rozhodnutia námietkového oddelenia z 21. júla 2003,
         LLOYD/LLOYDS TSB, 1454-2003, a z 11. novembra 2003, ADIGSA/ADIG GRUPPE GUT FÜR IHR GELD, 2451-2003).

      62     Najvyšší paradox však podľa žalobcu plynie zo zdôvodnenia absencie rozlišovacej spôsobilosti ochrannej známky pre finančné
         a peňažné služby žalovaným, ktoré spočíva v skutočnosti, že táto ochranná známka by šírila odkaz, že predmetné služby ponúkajú
         dotknutej verejnosti prinajmenšom možnosť zvýšiť svoje finančné aktíva, a teda žiť hmotne bohatším spôsobom. Aj keby sa malo
         toto vnímanie sloganu považovať za správne, čo žalobca popiera, konečným účelom poisťovacích a realitných služieb je podľa
         neho z uhla pohľadu spotrebiteľa tiež prípadné obohatenie jednotlivca. Žalobca sa preto domnieva, že odvolaciemu senátu sa
         nepodarilo preukázať absenciu rozlišovacej spôsobilosti výrazu „live richly“, čo mu pri zamietnutí prihlášky tejto ochrannej
         známky prislúchalo podľa článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94. Rozhodnutie o čiastočnom zamietnutí zápisu ochrannej
         známky LIVE RICHLY pre predmetné služby musí byť teda zrušené.

      63     Žalovaný popiera tvrdenia žalobcu a domnieva sa, že žiadne z nich nespochybňuje absenciu rozlišovacej spôsobilosti prihlasovanej
         ochrannej známky.

       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      –       Predbežné pripomienky
      64     Podľa článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 sa do registra nezapíšu „ochranné známky, ktoré nemajú rozlišovaciu spôsobilosť“.
         Článok 7 ods. 2 nariadenia č. 40/94 navyše hovorí, že „odsek 1 sa bude uplatňovať napriek skutočnosti, že dôvody na zamietnutie
         existujú iba v časti spoločenstva“.

      65     Ako už Súd prvého stupňa rozhodol, článok 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 sa vzťahuje najmä na tie ochranné známky,
         ktoré dotknutej verejnosti neumožňujú pri neskoršom obstarávaní predmetných výrobkov alebo služieb zopakovať kúpu, ak sa ukáže
         ako pozitívum, alebo sa jej vyhnúť, ak sa ukáže ako negatívum [rozsudky Súdu prvého stupňa z 27. februára 2002, Rewe-Zentral/ÚHVT
         (LITE), T‑79/00, Zb. s. II‑705, bod 26, a EUROCOOL, už citovaný v bode 22 vyššie, bod 37]. To je najmä prípad označení, ktoré
         sa bežne používajú pri uvádzaní dotknutých tovarov alebo služieb na trh.

      66     Skutočnosťou zostáva, že zápis ochrannej známky zloženej z označení alebo údajov, ktoré sa používajú aj ako reklamné slogany,
         údaje o kvalite alebo výrazy nabádajúce na kúpu výrobkov alebo služieb, na ktoré sa táto ochranná známka vzťahuje, nie je
         z dôvodu tohto použitia sám osebe vylúčený (pozri analogicky rozsudok Súdneho dvora zo 4. októbra 2001, Merz & Krell, C‑517/99,
         Zb. s. I‑6959, bod 40). Označenie, ktoré plní iné funkcie, ako sú funkcie ochrannej známky v tradičnom slova zmysle, je však
         rozlišovacie v zmysle článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 iba vtedy, ak ho možno bezprostredne vnímať ako údaj o obchodnom
         pôvode predmetných výrobkov alebo služieb, čo dotknutej verejnosti umožňuje rozlišovať bez možnosti zámeny výrobky alebo služby
         majiteľa ochrannej známky od výrobkov alebo služieb iného obchodného pôvodu [rozsudok Súdu prvého stupňa z 3. júla 2003, Best
         Buy Concepts/ÚHVT (BEST BUY), T‑122/01, Zb. s. II‑2235, body 20 a 21].

      67     Rozlišovacia spôsobilosť sa musí posudzovať jednak vo vzťahu k výrobkom alebo službám, pre ktoré sa podala prihláška, a jednak
         vo vzťahu k vnímaniu dotknutej verejnosti, ktorú tvoria spotrebitelia týchto výrobkov alebo služieb (rozsudky EUROCOOL, už
         citovaný v bode 22 vyššie, bod 38, a LITE, už citovaný v bode 65 vyššie, bod 27).

      68     Zo znenia článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 napokon vyplýva, že na to, aby sa dôvod zamietnutia vymedzený v tomto
         článku neuplatňoval, postačuje minimálna rozlišovacia spôsobilosť (rozsudok LITE, už citovaný v bode 65 vyššie, bod 28).

      –       Pokiaľ ide o dotknutú verejnosť a stupeň jej pozornosti
      69     Pokiaľ ide o dotknutú verejnosť, treba predovšetkým pripomenúť, že označovanými službami sú finančné a peňažné služby patriace
         do triedy 36 Niceskej dohody. Dotknutú verejnosť pre tieto služby tvoria všetci spotrebitelia. Rozlišovaciu spôsobilosť prihlasovanej
         ochrannej známky teda treba posudzovať so zohľadnením predpokladanej pozornosti primerane informovaného a primerane pozorného
         a obozretného priemerného spotrebiteľa (pozri analogicky rozsudok Súdneho dvora zo 16. júla 1998, Gut Springenheide a Tusky,
         C‑210/96, Zb. s. I‑4657, bod 31).

      70     Ďalej je namieste pripomenúť, že vnímanie ochrannej známky dotknutou verejnosťou, v tomto prípade priemerným spotrebiteľom,
         je ovplyvnené stupňom jej pozornosti, ktorý sa môže líšiť v závislosti od kategórie predmetných výrobkov alebo služieb [pozri
         vo vzťahu k prvej smernici Rady 89/104/EHS z 21. decembra 1988 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti
         ochranných známok (Ú. v. ES L 40, 1989, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 92) rozsudok Súdneho dvora z 22. júna 1999, Lloyd Schuhfabrik
         Meyer, C‑342/97, Zb. s. I‑3819, bod 26, a vo vzťahu k nariadeniu č. 40/94 rozsudok Oválna tableta, už citovaný v bode 16 vyššie,
         bod 42].

      71     V tomto ohľade sa žalobca na rozdiel od postoja odvolacieho senátu domnieva, že dotknutá verejnosť je podľa všetkého veľmi
         pozorná, pokiaľ ide o finančné služby, vzhľadom na to, že tieto služby sa nekupujú „pripravené na použitie“ (off the shelf)
         ako džínsy alebo mlieko a sú pre budúcnosť spotrebiteľa životne dôležité.

      72     Súd prvého stupňa predovšetkým pripomína, že v rozpore so žalobcom obhajovaným výkladom, podľa ktorého sa odvolací senát domnieval,
         že pozornosť dotknutej verejnosti je nízka, sa odvolací senát v skutočnosti domnieval, že dotknutá verejnosť je pozorná primerane
         (pozri bod 42 a nasl. vyššie).

      73     Časť týchto spotrebiteľov môže ďalej vzhľadom na povahu určitých predmetných finančných a peňažných služieb predstavovať veľmi
         pozornú verejnosť, keďže jednak záväzky spotrebiteľov môžu byť relatívne významné, a jednak sa tieto služby môžu ukázať ako
         relatívne odborné.

      74     Tento stupeň pozornosti však môže byť relatívne nízky s ohľadom na údaje reklamného charakteru, ktoré nie sú pre obozretnú
         verejnosť určujúce (pozri v tomto zmysle rozsudky REAL PEOPLE, REAL SOLUTIONS, už citovaný v bode 54 vyššie, bod 24, a BEST
         BUY, už citovaný v bode 66 vyššie, bod 25).

      75     Preto treba uznať, že označené služby ako celok sú určené pre primerane informovanú a obozretnú verejnosť.
      76     Keďže slovné označenie LIVE RICHLY sa navyše skladá z výrazov v anglickom jazyku, dotknutou verejnosťou je anglicky hovoriaca
         verejnosť i verejnosť hovoriaca inak ako po anglicky, ale s dostatočnou znalosťou anglického jazyka.

      –       Pokiaľ ide o vnímanie dotknutou verejnosťou
      77     Je potrebné posúdiť vnímanie označenia LIVE RICHLY ako ochrannej známky pre finančné a peňažné služby dotknutou verejnosťou.
      78     V tomto ohľade je namieste uviesť, že odvolací senát usúdil, že označenie LIVE RICHLY je slogan zložený z dvoch bežných anglických
         slov, ktorému dotknutá verejnosť rozumie iba ako pochvalnej formule s významom, že služby žalobcu umožňujú spotrebiteľom žiť
         bohato. Odvolací senát sa navyše domnieval, že označenie LIVE RICHLY okrem svojho zrejmého reklamného významu neumožňuje dotknutej
         verejnosti si ho ľahko a okamžite zapamätať ako ochrannú známku pre označované služby. Keďže priemerný spotrebiteľ nie je
         veľmi pozorný, ak mu označenie bezprostredne neuvádza pôvod označovaného výrobku alebo služby, ale mu dáva iba čisto reklamnú
         a abstraktnú informáciu, nestrávi čas dopytovaním sa na iné možné funkcie označenia alebo tým, že si ho zapamätá ako ochrannú
         známku. Z týchto dôvodov odvolací senát usúdil, že označenie nemôže predstavovať ochrannú známku.

      79     Vzhľadom na tieto úvahy žalobca nesprávne tvrdí, že odvolací senát usúdil, že predmetné označenie nemôže byť predmetom zápisu
         iba preto, lebo ide o reklamnú pochvalnú formulu. Tieto úvahy navyše umožňujú vyvrátiť tvrdenie žalobcu, podľa ktorého sa
         odvolací senát zdržal komentovania spôsobilosti označenia LIVE RICHLY rozlišovať služby žalobcu od služieb jeho konkurentov.

      80     Odvolací senát sa totiž tým, že v bode 15 napadnutého rozhodnutia uviedol, že dotknutá verejnosť by si nemohla označenie ľahko
         a okamžite zapamätať ako ochrannú známku pre predmetné služby, neobmedzil na vyvodenie absencie rozlišovacej spôsobilosti
         predmetného označenia z reklamného charakteru výrazu „live richly“, ale vzal do úvahy spôsobilosť tohto označenia rozlišovať
         výrobky žalobcu od výrobkov konkurencie z pohľadu dotknutej verejnosti.

      81     Ochrannú známku skladajúcu sa z viacerých prvkov (zloženú ochrannú známku) je navyše na účely posúdenia jej rozlišovacej spôsobilosti
         namieste skúmať ako celok [rozsudok Súdu prvého stupňa z 20. novembra 2002, Bosch/ÚHVT (Kit pro a Kit Super Pro), T‑79/01
         a T‑86/01, Zb. s. II‑4881, bod 22].

      82     V tomto ohľade treba uviesť, že hoci označenie LIVE RICHLY nie je výlučne a priamo opisom služby alebo výrobku, čo účastníci
         konania uznávajú, skladá sa z dvoch v anglickom jazyku bežných slov, ktoré majú ako celok samostatný zmysel. Toto označenie
         je totiž ľahko zrozumiteľné vo význame, že služby žalobcu umožňujú spotrebiteľom týchto služieb bohato žiť.

      83     Hoci slovnému spojeniu „bohato žiť“ iste možno rozumieť rôznymi spôsobmi, a teda má vágny zmysel, význam slovnej ochrannej
         známky je potrebné skúmať s ohľadom na služby označené v prihláške ochrannej známky (pozri rozsudok Kit pro a Kit Super Pro,
         už citovaný v bode 81 vyššie, bod 24 a tam citovanú judikatúru). Pokiaľ sa predmetná slovná ochranná známka spája s finančnými
         a peňažnými službami, bude sa v prvom rade chápať v jej hmotnom alebo ekonomickom zmysle. Odvolací senát teda mohol platne
         usúdiť, že označenie LIVE RICHLY vyjadruje v kontexte finančných a peňažných služieb jasný informatívny odkaz s pochvalným
         významom.

      84     Okrem toho je namieste uviesť, že skutočnosť, že neopisné označenie LIVE RICHLY môže mať viaceré významy, môže predstavovať
         slovnú hru a možno ho vnímať ako ironické, prekvapivé a neočakávané, ho nerobí rozlišujúcim. Tieto rozličné prvky robia toto
         označenie rozlišujúcim iba pokiaľ ho dotknutá verejnosť bezprostredne vníma ako údaj o obchodnom pôvode služieb žalobcu, a to
         tým, že dotknutej verejnosti umožňujú rozlišovať bez možnosti zámeny služby žalobcu od služieb iného obchodného pôvodu [rozsudky
         BEST BUY, už citovaný v bode 66 vyššie, bod 21; REAL PEOPLE, REAL SOLUTIONS, už citovaný v bode 54 vyššie, bod 20, a rozsudok
         Súdu prvého stupňa z 28. januára 2004, Deutsche SiSi‑Werke/ÚHVT (Stojaté vrecko), T‑146/02 až T‑153/02, Zb. II‑447, bod 38].

      85     Dotknutá verejnosť bude v prejednávanej veci toto označenie v rámci finančných a peňažných služieb reálne vnímať, tak ako
         odvolací senát uvádza, v prvom rade ako reklamnú formulu, a nie ako údaj o obchodnom pôvode predmetných služieb. Označenie
         LIVE RICHLY neobsahuje prvky, ktoré by okrem jeho zrejmého reklamného významu umožňovali dotknutej verejnosti ľahko a bezprostredne
         si zapamätať označenie ako rozlišovaciu ochrannú známku pre označované služby. Aj za predpokladu, že by sa predmetné označenie
         používalo samotné bez iného označenia alebo ochrannej známky, nemohla by ho dotknutá verejnosť vnímať bez predchádzajúceho
         upovedomenia inak ako v jeho reklamnom zmysle (rozsudok REAL PEOPLE, REAL SOLUTIONS, už citovaný v bode 54 vyššie, bod 28).

      86     Pokiaľ ide o paradoxnú povahu tohto postoja vo vzťahu k akceptácii ochrannej známky LIVE RICHLY zo strany ÚHVT pre poisťovacie
         a realitné služby, treba zdôrazniť, že príslušnosť Súdu prvého stupňa sa obmedzuje na uplatňovanie nariadenia č. 40/94 v spore,
         ktorý mu je predložený. Hoci v možnom rozsahu iste treba zachovávať súladnosť v uznávaní ochranných známok, Súdu prvého stupňa
         neprináleží vyslovovať sa o ochranných známkach nad rámec sporu, ktorý mu je predložený.

      –       Pokiaľ ide o výlučné používanie ochrannej známky žalobcom
      87     Vo vzťahu k tvrdeniu založenému na nezohľadnení nepoužívania prihlasovanej ochrannej známky žalobca na pojednávaní vyhlásil,
         že v dôsledku rozsudku ÚHVT/Erpo Möbelwerk, už citovaného v bode 9 vyššie, berie späť tvrdenie, podľa ktorého ÚHVT musí na
         to, aby ochranná známka Spoločenstva nemala rozlišovaciu spôsobilosť, preukázať, že je všeobecne používaná. Toto vyhlásenie
         bolo zaznamenané v zápisnici z pojednávania. Žalobca však tvrdil, že absencia používania ochrannej známky môže predstavovať
         údaj, podľa ktorého konkurenti nemôžu tento výraz použiť na označenie svojich vlastných služieb.

      88     Súd prvého stupňa v tomto ohľade pripomína, že rozlišovacia spôsobilosť ochrannej známky sa posudzuje na základe skutočnosti,
         že dotknutá verejnosť môže túto ochrannú známku bezprostredne vnímať ako označenie obchodného pôvodu predmetného výrobku alebo
         služby (pozri bod 66 vyššie). Absencia predchádzajúceho používania nepredstavuje v tomto ohľade nevyhnutne údaj o takom vnímaní.

      89     Nepoužívanie, hoci aj preukázané, nespochybňuje v prejednávanej veci vzhľadom na predchádzajúce okolnosti vnímanie predmetných
         služieb. Tvrdenie žalobcu musí byť preto zamietnuté.

      –       Pokiaľ ide o chýbajúci obrazotvorný charakter ochrannej známky
      90     Žalobca sa domnieva, že prieskumová pracovníčka vo svojom liste z 3. júla 2001 brala nesprávne do úvahy pri zamietnutí jeho
         prihlášky chýbajúci obrazotvorný charakter ochrannej známky.

      91     Súd prvého stupňa v tejto súvislosti pripomína, že podľa judikatúry nemôže absencia rozlišovacej spôsobilosti ochrannej známky
         vyplývať z chýbajúcej pridanej originality [rozsudok Súdu prvého stupňa z 5. apríla 2001, Bank für Arbeit und Wirtschaft/ÚHVT
         (EASYBANK), T‑87/00, Zb. s. II‑1259, bod 39] alebo minimálnej obrazotvornosti [rozsudky Súdu prvého stupňa z 31. januára 2001,
         Taurus-Film/ÚHVT (Cine Action), T‑135/99, Zb. s. II‑379, bod 31, a Taurus-Film/ÚHVT (Cine Comedy), T‑136/99, Zb. s. II‑397,
         bod 31], pretože ochranná známka Spoločenstva nie je nevyhnutne výsledkom tvorivej činnosti a nie je založená na prvku originality
         alebo obrazotvornosti, ale na schopnosti individualizovať výrobky alebo služby na trhu vo vzťahu k výrobkom alebo službám
         rovnakého druhu, ktoré ponúkajú konkurenti (rozsudok LITE, už citovaný v bode 65 vyššie, bod 30).

      92     V prejednávanej veci z napadnutého rozhodnutia nevyplýva, že odvolací senát založil svoje posúdenie na nevyhnutnosti originality
         alebo obrazotvornosti ochrannej známky pre existenciu jej rozlišovacej spôsobilosti.

      93     Podľa článku 63 nariadenia č. 40/94 môže byť predmetom žaloby na Súde prvého stupňa iba rozhodnutie odvolacieho senátu. Žalobca
         pritom založil časť svojho žalobného dôvodu na zohľadnení prvkov originality a obrazotvornosti prieskumovou pracovníčkou v jej
         liste z 3. júla 2001, ktoré však neboli zohľadnené v napadnutom rozhodnutí.

      94     Preto aj za predpokladu, že treba usúdiť, že prieskumová pracovníčka vo svojom rozhodnutí toto kritérium zohľadnila nesprávne,
         musí byť pri absencii takého údaja v napadnutom rozhodnutí toto tvrdenie zamietnuté.

      –       Precedensy ÚHVT a iných orgánov
      95     Pokiaľ ide o tvrdenia žalobcu založené na skorších rozhodnutiach ÚHVT, sloganoch zapísaných ÚHVT a v členských štátoch, ako
         aj akceptácii ochrannej známky LIVE RICHLY v tretích krajinách, postačuje pripomenúť jednak, že režim ochranných známok Spoločenstva
         je autonómnym systémom [rozsudok Súdu prvého stupňa z 5. decembra 2000, Messe München/ÚHVT (electronica), T‑32/00, Zb. s. II‑3829,
         bod 47], a jednak, že zákonnosť rozhodnutí odvolacích senátov sa posudzuje iba na základe nariadenia č. 40/94, ako ho vykladá
         súd Spoločenstva, a nie na základe ich skoršej rozhodovacej praxe [rozsudok BUDMEN, už citovaný v bode 35 vyššie, bod 61,
         a rozsudok Súdu prvého stupňa z 27. februára 2002, Streamserve/ÚHVT (STREAMSERVE) T‑106/00, Zb. s. II‑723, bod 66].

      96     Tvrdenia žalobcu založené na skorších rozhodnutiach ÚHVT, iných sloganoch zapísaných ÚHVT alebo v členských štátoch, ako aj
         zápise ochrannej známky LIVE RICHLY v tretích krajinách sú teda irelevantné a musia byť zamietnuté.

       O trovách
       Tvrdenia účastníkov konania
      97     Žalobca sa domnieva, že nemohol z napadnutého rozhodnutia vyvodiť, že zápis ochrannej známky bol zamietnutý iba pre finančné
         a peňažné služby. Žalovaný uznal podľa žalobcu až v priebehu konania, že ochranná známka LIVE RICHLY môže byť zapísaná pre
         poisťovacie a realitné služby. Preto sa domnieva, že žalovaný by mal byť povinný nahradiť prinajmenšom dve tretiny trov vynaložených
         počas tohto konania.

      98     Žalovaný na pojednávaní uviedol, že jeho vyhlásenia týkajúce sa zápisu ochrannej známky pre poisťovacie a realitné služby
         nemajú vplyv na rozdelenie trov konania.

       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      99     Podľa článku 87 ods. 2 rokovacieho poriadku je účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, povinný nahradiť trovy konania,
         ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Navyše, ak Súd prvého stupňa konanie vo veci zastavil, rozhodne podľa článku 87 ods.
         6 rokovacieho poriadku o náhrade trov konania podľa voľnej úvahy.

      100   V prejednávanej veci žalovaný navrhol zaviazať žalobcu na náhradu trov konania. Všetky žalobcom uvedené žalobné dôvody sú
         zamietnuté s výnimkou žalobného dôvodu založeného na chýbajúcom odôvodnení, o ktorom netreba rozhodnúť vzhľadom na spresnenia
         žalobcu týkajúce sa predmetu sporu (pozri bod 48 vyššie). Tieto spresnenia žalobcu sú však následkom vyhlásení žalovaného
         uskutočnených po prvýkrát v priebehu konania vo vzťahu k zápisu prihlasovanej ochrannej známky pre poisťovacie a realitné
         služby, pre ktoré nie je z napadnutého rozhodnutia dostatočne jasné, že neboli predmetom zamietnutia zápisu.

      101   Za týchto okolností je namieste nariadiť, že žalobca znáša svoje vlastné trovy konania a je povinný nahradiť polovicu trov
         konania, ktoré vznikli žalovanému.

      Z týchto dôvodov
      SÚD PRVÉHO STUPŇA (tretia komora)
      rozhodol a vyhlásil:
      1.      Žaloba sa zamieta.
      2.      Žalobca znáša svoje vlastné trovy konania a je povinný nahradiť polovicu trov konania, ktoré vznikli žalovanému.
      3.      Žalovaný znáša polovicu svojich vlastných trov konania.

               Jaeger

               Azizi

               Cremona

         Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 15. septembra 2005.

               Tajomník

               Predseda komory

               H. Jung

               M. Jaeger

         * Jazyk konania: angličtina.


Rozsudok Súdneho dvora z 9. septembra 2003. # Katharina Rinke proti Ärztekammer Hamburg. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Bundesverwaltungsgericht - Nemecko. # Rovnosť zaobchádzania s mužmi a ženami. # Vec C-25/02.


Rozsudok Súdu prvého stupňa (štvrtá komora) z 31. marca 2004. # Fieldturf Inc. proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Ochranná známka Spoločenstva. # Vec T-216/02.


title: Rozsudok Súdneho dvora zo 4. decembra 1974. # Yvonne van Duyn proti Home Office. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania High Court of Justice, Chancery Division - Spojené kráľovstvo. # Vec 41-74.

text:
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORAzo 4. decembra 1974 (*)„Verejný poriadok“Vo veci 41/74,ktorej
 predmetom je návrh podaný podľa článku 177 Zmluvy EHS, ktorým „High
Court of Justice“ – „Chancery Division“ v Anglicku navrhuje, aby
v súvislosti s konaním pred týmto vnútroštátnom súdom medziYvonne Van DuynaHome OfficeSúdny
 dvor vydal prejudiciálne rozhodnutie o výklade článku 48 Zmluvy
EHS a článku 3 smernice Rady 64/221/EHS z 25. februára
1964 o koordinácii osobitných opatrení o pohybe a pobyte
cudzích štátnych príslušníkov, prijatých z dôvodov verejného
poriadku, verejnej bezpečnosti alebo verejného zdravia (Ú. v. ES,
4. 4. 1964, s. 850; Mim. vyd. 05/001, s. 11),SÚDNY DVOR,v zložení:
 predseda R. Lecourt, predsedovia komôr C. Ó Dálaigh
a A. J. Mackenzie Stuart, sudcovia A. M. Donner, R.
Monaco, J. Mertens de Wilmars, P. Pescatore, H. Kutscher a M.
Sørensen (spravodajca),generálny advokát: H. Mayras,tajomník: A. Van Houtte,vyhlásil tentoRozsudok1        High
 Court of Justice – Chancery Division rozhodnutím Vice Chancellora
z 1. marca 1974 doručeným 13. júna 1974 položil Súdnemu
dvoru podľa článku 177 Zmluvy EHS tri prejudiciálne otázky týkajúce sa
výkladu niektorých ustanovení práva Spoločenstva o voľnom pohybe
pracovníkov.2        Tieto
 otázky boli položené v súvislosti so žalobou podanou proti Home
Office holandskou štátnou príslušníčkou, ktorej bolo zamietnuté
povolenie na vstup na územie Spojeného kráľovstva, kde mala vykonávať
zamestnanie sekretárky v „Scientologickej cirkvi“.3        Zamietnutie
 bolo v súlade s politikou vlády Spojeného kráľovstva
uplatňovanou voči tejto organizácii, ktorej praktiky sa považovali za
nebezpečenstvo pre spoločnosť. O prvej otázke4        Na
 základe prvej otázky má Súdny dvor rozhodnúť, či je článok 48 Zmluvy
EHS priamo uplatniteľný v tom zmysle, že priznáva jednotlivcom
práva, ktorých sa môžu domáhať na súdoch v členskom štáte.5        Článok
 48 v odsekoch 1 a 2 ustanovuje, že voľný pohyb
pracovníkov sa zabezpečí do konca prechodného obdobia,
a predpokladá „zrušenie akejkoľvek diskriminácie pracovníkov
členských štátov na základe štátnej príslušnosti, pokiaľ ide
o zamestnanie, odmenu za prácu a ostatné pracovné podmienky“.6        Tieto
 ustanovenia ukladajú členským štátom presne vymedzenú povinnosť, ktorá
nevyžaduje prijatie žiadneho ďalšieho aktu či už inštitúciou
Spoločenstva, alebo členskými štátmi, a nenecháva im na účely jej
vykonania žiadnu možnosť voľnej úvahy.7        Odsek
 3 pri definovaní práva vyplývajúceho zo zásady voľného pohybu
pracovníkov zároveň vymedzuje výnimku týkajúcu sa obmedzení odôvodnených
 verejným poriadkom, verejnou bezpečnosťou a ochranou verejného
zdravia.Uplatňovanie tejto výnimky môže byť
 predmetom súdnej kontroly, takže možnosť členského štátu domáhať sa
výnimky nebráni tomu, aby ustanovenia článku 48 zakotvujúce zásadu
voľného pohybu pracovníkov priznávali jednotlivcom práva, ktorých sa
títo jednotlivci môžu domáhať na súdoch, a aby vnútroštátne súdy
boli povinné tieto práva chrániť.8        Na prvú položenú otázku teda treba odpovedať kladne. O druhej otázke9        Na
 základe druhej otázky má Súdny dvor rozhodnúť, či je smernica Rady
z 25. februára 1964 (64/221) o koordinácii osobitných
opatrení o pohybe a pobyte cudzích štátnych príslušníkov,
prijatých z dôvodov verejného poriadku, verejnej bezpečnosti alebo
verejného zdravia, priamo uplatniteľná v tom zmysle, že
jednotlivcom priznáva práva, ktorých sa môžu domáhať na súdoch
v členskom štáte.10      Z rozhodnutia
 o začatí prejudiciálneho konania vyplýva, že z ustanovení
smernice je rozhodujúci len článok 3 ods. 1, ktorý stanovuje, že
„opatrenia podniknuté z dôvodov verejného poriadku alebo verejnej
bezpečnosti sa zakladajú výlučne na osobnom správaní dotknutej osoby“.11      Spojené
 kráľovstvo tvrdí, že keďže článok 189 Zmluvy rozlišuje medzi účinkami
nariadení, smerníc a rozhodnutí, treba predpokladať, že
z toho, že Rada neprijala nariadenie, ale smernicu, vyplýva, že
chcela, aby mala táto smernica iné účinky ako nariadenie a teda aby
 nebola priamo uplatniteľná.12      Hoci
 sú nariadenia v zmysle ustanovení článku 189 priamo uplatniteľné,
a preto môžu mať vzhľadom na svoju povahu priame účinky, neznamená
to, že ostatné kategórie aktov uvedených v tomto článku nemôžu mať
nikdy obdobné účinky.Bolo by nezlučiteľné
so záväzným účinkom, ktorý smernici priznáva článok 189, aby bolo možné
v zásade vylúčiť možnosť dotknutých osôb domáhať sa povinnosti,
ktorú smernica ukladá.Najmä vtedy, keď
orgány Spoločenstva zaviazali smernicou členské štáty správať sa určitým
 spôsobom, by potrebný účinok takéhoto aktu bol oslabený, ak by sa
jednotlivcom bránilo domáhať sa ho na súdoch a ak by sa
vnútroštátnym súdom bránilo odvolávať sa naň ako na súčasť práva
Spoločenstva.Článok 177, ktorý umožňuje
vnútroštátnym súdom položiť Súdnemu dvoru otázky týkajúce platnosti
a výkladu všetkých aktov inštitúcií Spoločenstva bez rozdielu,
ďalej predpokladá, že na tieto akty sa môžu jednotlivci odvolávať na
týchto súdoch.V každom jednotlivom
prípade treba preskúmať, či sú povaha, systematika a znenie
predmetného ustanovenia spôsobilé vyvolať priamy účinok na vzťahy medzi
členskými štátmi a jednotlivcami.13      Článok
 3 ods. 1 smernice 64/221 tým, že stanovuje, že opatrenia
podniknuté z dôvodov verejného poriadku alebo verejnej bezpečnosti
sa zakladajú výlučne na osobnom správaní dotknutej osoby, obmedzuje
diskrečnú právomoc, ktorú vnútroštátne právne poriadky vo všeobecnosti
priznávajú orgánom príslušným v oblasti vstupu a vyhosťovania
cudzincov.Ustanovenie na jednej strane
vyjadruje povinnosť, na ktorú sa nevzťahuje žiadna výnimka alebo
podmienka a ktorá vzhľadom na svoju povahu nevyžaduje prijatie
žiadneho ďalšieho aktu inštitúciami Spoločenstva alebo členskými štátmi.Na
 druhej strane, pretože ide o povinnosť členských štátov nebrať pri
 uplatňovaní výnimky z jednej zo základných zásad Zmluvy
v prospech jednotlivcov do úvahy faktory netýkajúce sa osobného
správania, právna istota dotknutých osôb si vyžaduje, aby sa tejto
povinnosti mohli domáhať, hoci bola vyjadrená v právnom akte, ktorý
 ako taký nemá priame účinky.14      Ak
 v súvislosti so zmyslom a presnou pôsobnosťou ustanovenia
vzniknú otázky týkajúce sa jeho výkladu, tieto otázky môžu vyriešiť súdy
 aj s ohľadom na konanie podľa článku 177 Zmluvy.15      Na
 druhú otázku treba odpovedať tak, že článok 3 ods. 1 smernice Rady
 64/221 z 25. februára 1964 priznáva jednotlivcom práva,
ktorých sa môžu domáhať na súdoch v členskom štáte a ktoré sú
vnútroštátne súdy povinné chrániť. O tretej otázke16      Na
 základe tretej otázky má Súdny dvor rozhodnúť, či sa má článok 48
Zmluvy a článok 3 smernice 64/221 vykladať tak, že„keď
 členský štát plní svoju povinnosť odôvodniť opatrenie podniknuté
z dôvodu verejného poriadku výlučne osobným správaním dotknutej
osoby, má právo za relevatné osobné správanie považovaťa)      skutočnosť,
 že táto osoba je alebo bola členom skupiny alebo organizácie, ktorej
činnosti považuje členský štát za odporujúce všeobecnému záujmu, hoci
nie sú právnym poriadkom tohto štátu zakázané;b)      skutočnosť,
 že dotknutá osoba zamýšľa vykonávať činnosť v tomto členskom štáte
 v takejto skupine alebo organizácii, keď na štátnych príslušníkov
tohto členského štátu, ktorí zamýšľajú vykonávať obdobnú činnosť
v takejto skupine alebo organizácii, sa žiadne obmedzenia
nevzťahujú.“17      V tejto
 súvislosti treba najprv preskúmať, či členstvo v takej skupine
alebo organizácii je samo osebe osobným správaním v zmysle článku 3
 smernice 64/221.Hoci ukončené členstvo
nemôže byť vo všeobecnosti dôvodom na odmietnutie využívania zásady
voľného pohybu v rámci Spoločenstva dotknutou osobou, napriek tomu
súčasné členstvo zahŕňajúce účasť na činnostiach skupiny alebo
organizácie, ako aj stotožnenie sa s jej cieľmi a zámermi
možno považovať za dobrovoľné konanie dotknutej osoby, a teda za
súčasť osobného správania v zmysle citovaného ustanovenia.18      Položená
 otázka nastoľuje problém, aký význam treba pripísať skutočnosti, keď
činnosti predmetnej organizácie, ktoré členský štát považuje za
odporujúce všeobecnému záujmu, nie sú zakázané vnútroštátnym právnym
poriadkom.Z tohto hľadiska treba
zdôrazniť, že pojem verejného poriadku v kontexte Spoločenstva,
najmä ak odôvodňuje výnimku zo základnej zásady voľného pohybu
pracovníkov, sa musí chápať striktne tak, aby jeho pôsobnosť členské
štáty nevymedzovali jednostranne bez kontroly inštitúciami Spoločenstva.Napriek
 tomu špecifické okolnosti, ktoré môžu odôvodniť uplatnenie pojmu
verejného poriadku, sa môžu v jednotlivých krajinách
a v jednotlivých obdobiach meniť, a preto je v tomto
 ohľade potrebné priznať príslušným vnútroštátnym orgánom určitú mieru
voľnej úvahy v medziach stanovených Zmluvou.19      Z toho
 vyplýva, že členský štát, ktorého príslušné orgány jasne definovali
svoj postoj k činnostiam danej organizácie tým, že ju
charakterizovali ako organizáciu predstavujúcu nebezpečenstvo pre
spoločnosť a prijali administratívne opatrenia, aby zabránili jej
činnostiam, nie je povinný zakázať tieto činnosti zákonom, aby sa mohol
odvolávať na pojem verejný poriadok, ak takéto opatrenie nie je za
daných okolností považované za vhodné.20      Položená
 otázka nastoľuje nakoniec problém, či je členský štát z dôvodu
verejného poriadku oprávnený zabrániť príslušníkovi iného členského
štátu vykonávať na jeho území zamestnanie v určitej skupine alebo
organizácii, hoci na vlastných štátnych príslušníkov sa nevzťahuje
žiadne obdobné obmedzenie.21      V tejto
 súvislosti platí, že hoci Zmluva zakotvuje zásadu voľného pohybu
pracovníkov členských štátov bez diskriminácie na základe štátnej
príslušnosti, v článku 48 ods. 3 sa uvádza, že na práva
vyplývajúce z tejto zásady sa vzťahujú obmedzenia odôvodnené
verejným poriadkom, verejnou bezpečnosťou a ochranou verejného
zdravia.Práva podliehajúce tejto výnimke
zahŕňajú okrem iného v zmysle citovaného uznesenia právo uchádzať
sa o skutočne ponúknuté pracovné miesta, právo slobodne sa
s týmto cieľom pohybovať na území členských štátov a právo
zdržiavať sa v niektorom členskom štáte s cieľom vykonávať
zamestnanie.Uvedená výnimka má vo všetkých
prípadoch, keď sa uplatňuje, za následok, že štátnemu príslušníkovi
niektorého členského štátu možno zamietnuť povolenie na vstup na územie
iného členského štátu a na pobyt na jeho území.22      Na
 druhej strane zásada medzinárodného práva, ktorú Zmluva EHS nemôže vo
vzťahoch medzi členskými štátmi nebrať na vedomie, odporuje tomu, aby
členský štát mohol odmietnuť svojim vlastným štátnym príslušníkom právo
vstupu na jeho územie a na pobyt v ňom.23      Z toho
 vyplýva, že členský štát môže z dôvodu verejného poriadku prípadne
 odoprieť štátnemu príslušníkovi iného členského štátu výhody zo zásady
voľného pohybu pracovníkov s cieľom výkonu určitého zamestnania, aj
 keď obdobné obmedzenie neukladá svojim vlastným štátnym príslušníkom.24      Na
 položenú otázku teda treba odpovedať tak, že článok 48 Zmluvy EHS
a článok 3 ods. 1 smernice 64/221 treba vykladať tak, že
členský štát, ktorý uplatňuje obmedzenia odôvodnené verejným poriadkom,
môže považovať za osobné správanie dotknutej osoby skutočnosť, že táto
osoba je členom skupiny alebo organizácie, ktorej činnosti považuje
tento členský štát za nebezpečenstvo pre spoločnosť, hoci nie sú
zakázané, a to aj vtedy, keď na vlastných štátnych príslušníkov
tohto štátu, ktorí majú v úmysle vykonávať obdobnú činnosť
v tých istých skupinách alebo organizáciách, sa žiadne obmedzenie
nevzťahuje. O trovách25      Spojené
 kráľovstvo a Komisia Európskych spoločenstiev nemajú právo na
náhradu trov konania, ktoré im vznikli v súvislosti
s pripomienkami, ktoré podali Súdnemu dvoru.Vzhľadom
 na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom
konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté
v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred
vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny
súd.Z týchto dôvodov Súdny
 dvor rozhodol o otázkach položených rozhodnutím High Court of
Justice z 1. marca 1974 takto:1.      Článok
 48 Zmluvy EHS má priamy účinok v právnych poriadkoch členských
štátov a priznáva jednotlivcom práva, ktoré vnútroštátne súdy musia
 chrániť.2.      Článok
 3 ods. 1 smernice Rady 64/221 z 25. februára 1964
o koordinácii osobitných opatrení o pohybe a pobyte
cudzích štátnych príslušníkov, prijatých z dôvodov verejného
poriadku, verejnej bezpečnosti alebo verejného zdravia, priznáva
jednotlivcom práva, ktorých sa môžu domáhať na súdoch v členskom
štáte a ktoré sú vnútroštátne súdy povinné chrániť.3.      Článok
 48 Zmluvy EHS a článok 3 ods. 1 smernice 64/221 treba
vykladať tak, že členský štát, ktorý uplatňuje obmedzenia odôvodnené
verejným poriadkom, môže považovať za osobné správanie dotknutej osoby
skutočnosť, že táto osoba je členom skupiny alebo organizácie, ktorej
činnosti považuje tento členský štát za nebezpečenstvo pre spoločnosť,
hoci nie sú zakázané, a to aj vtedy, keď na vlastných štátnych
príslušníkov tohto štátu, ktorí majú v úmysle vykonávať obdobnú
činnosť v tých istých skupinách alebo organizáciách, sa žiadne
obmedzenie nevzťahuje.LecourtÓ Dálaigh      Mackenzie Stuart      DonnerMonacoMertens de WilmarsPescatore      KutscherSørensenRozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 4. decembra 1974.Tajomník PredsedaA. Van Houtte R. Lecourt* Jazyk konania: angličtina.