Rozsudok Všeobecného súdu (šiesta komora) zo 16. júla 2014. # Franz Wilhelm Langguth Erben GmbH & Co. KG proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Vec T-66/13.


title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (siedma komora) z 30. septembra 2009. # JOOP! GmbH proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Ochranná známka Spoločenstva - Prihláška obrazovej ochrannej známky Spoločenstva zobrazujúcej výkričník v obdĺžniku - Absolútny dôvod zamietnutia - Absencia rozlišovacej spôsobilosti - Absencia rozlišovacej spôsobilosti nadobudnutej používaním - Článok 7 ods. 1 písm. b) a c) a článok 7 ods. 3 nariadenia (ES) č. 40/94 [teraz článok 7 ods. 1 písm. b) a c) a článok 7 ods. 3 nariadenia (ES) č. 207/2009]. # Vec T-191/08.

text:
      Rozsudok Súdu prvého stupňa (siedma komora) z 30. septembra 2009 – JOOP!/ÚHVT (Zobrazenie výkričníka v obdĺžniku)
      (vec T‑191/08)
      „Ochranná známka Spoločenstva – Prihláška obrazovej ochrannej známky Spoločenstva zobrazujúcej výkričník v obdĺžniku – Absolútny dôvod zamietnutia – Absencia rozlišovacej spôsobilosti – Absencia rozlišovacej spôsobilosti nadobudnutej používaním – Článok 7 ods. 1 písm. b) a c) a článok 7 ods. 3 nariadenia (ES) č. 40/94 [teraz článok 7 ods. 1 písm. b) a c) a článok 7
         ods. 3 nariadenia (ES) č. 207/2009]“

      Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Absolútne dôvody zamietnutia – Ochranné známky, ktoré nemajú rozlišovaciu spôsobilosť – Výnimka – Nadobudnutie rozlišovacej spôsobilosti používaním [nariadenie Rady č. 40/94, článok 7 ods. 1 písm. b) a článok 7 ods. 3]
         (pozri body 25 – 30, 42 – 47)

      Predmet

               Žaloba proti rozhodnutiu prvého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ÚHVT) zo 6. marca 2008 (vec R 1822/2007‑1),
                  týkajúcemu sa prihlášky obrazového označenia ako ochrannej známky Spoločenstva

            Údaje týkajúce sa veci

               Prihlasovateľ ochrannej známky Spoločenstva:

               JOOP! GmbH

               Prihlasovaná ochranná známka Spoločenstva:

               obrazová ochranná známka zobrazujúca výkričník v obdĺžniku pre tovary zaradené do tried 14, 18 a 25 – prihláška č. 5 332 176

               Rozhodnutie prieskumového pracovníka:

               zamietnutie prihlášky

               Rozhodnutie odvolacieho senátu:

               zamietnutie odvolania

      Výrok

                  1.

                  	Žaloba sa zamieta.

                  2.

                  	JOOP! GmbH je povinná nahradiť trovy konania.


Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) z 20. februára 1997. # Mainschiffahrts-Genossenschaft eG (MSG) proti Les Gravières Rhénanes SARL. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Bundesgerichtshof - Nemecko. # Vec C-106/95.


Rozsudok Súdneho dvora z 19. júla 1955. # Antoine Kergall proti Spoločnému zhromaždeniu Európskeho spoločenstva uhlia a ocele. # Vec 1/55.


title: Rozsudok Všeobecného súdu (siedma komora) z 10. októbra 2012. # Ningbo Yonghong Fasteners Co. Ltd proti Rada Európskej únie. # Dumping - Dovoz určitých spojovacích materiálov zo železa alebo ocele s pôvodom v Číne - Štatút podniku pôsobiaceho v trhovom hospodárstve - Lehota na prijatie rozhodnutia týkajúceho sa tohto štatútu - Zjavne nesprávne posúdenie - Dôkazné bremeno - Úprava nákladov - Článok 2 ods. 5 a článok 2 ods. 7 písm. b) a c) nariadenia (ES) č. 384/96 [teraz článok 2 ods. 5 a článok 2 ods. 7 písm. b) a c) nariadenia (ES) č. 1225/2009]. # Vec T-150/09.

text:
      Rozsudok Všeobecného súdu (siedma komora) z 10. októbra 2012 – Ningbo Yonghong Fasteners/Rada
      (vec T-150/09)
      „Dumping – Dovoz určitých spojovacích materiálov zo železa alebo z ocele s pôvodom v Číne – Štatút podniku pôsobiaceho v trhovom hospodárstve – Lehota na prijatie rozhodnutia týkajúceho sa tohto štatútu – Zjavne nesprávne posúdenie – Dôkazné bremeno – Úprava nákladov – Článok 2 ods. 5 a článok 2 ods. 7 písm. b) a c) nariadenia (ES) č. 384/96 [teraz článok 2 ods. 5 a článok 2 ods. 7 písm. b)
         a c) nariadenia (ES) č. 1225/2009]“

      1.                     Žaloba o neplatnosť – Fyzické alebo právnické osoby – Akty, ktoré sa ich priamo a osobne týkajú – Nariadenie, ktorým sa ukladajú
            antidumpingové clá – Rôzne clá uložené radu podnikov – Prípustnosť obmedzená pre každý podnik na ustanovenia nariadenia, ktoré
            sa ho týkajú (článok 230 štvrtý odsek ES) (pozri body 47, 48)
      2.                     Spoločná obchodná po3litika – Obrana proti dumpingovým praktikám – Dumpingové rozpätie – Určenie normálnej hodnoty – Dovozy
            z krajín s iným ako trhovým hospodárstvom uvedené v článku 2 ods. 7 písm. b) nariadenia č. 384/96 – Postup hodnotenia podmienok
            umožňujúcich výrobcovi získať štatút podniku pôsobiaceho v trhovom hospodárstve – Prekročenie lehoty troch mesiacov uvedenej
            v článku 2 ods. 7 písm. c) druhom pododseku uvedeného nariadenia Komisiou – Dôsledky [nariadenie Rady č. 384/96, zmenené a doplnené
            nariadením č. 1225/2009, článok 2 ods. 7 písm. c)] (pozri body 50, 53 – 55, 57, 59, 64, 65, 68)
      3.                     Spoločná obchodná politika – Obrana proti dumpingovým praktikám – Dumpingové rozpätie – Určenie normálnej hodnoty – Udelenie
            štatútu podniku pôsobiaceho v trhovom hospodárstve – Podmienky – Dôkazné bremeno zaťažujúce výrobcov – Posúdenie dôkazov prislúchajúce
            inštitúciám – Súdne preskúmanie – Obmedzenia [nariadenie Rady č. 384/96, zmenené a doplnené nariadením č. 1225/2009, článok
            2 ods. 7 písm. b) a c)] (pozri body 75 – 77, 99, 100)
      4.                     Právo Európskej únie – Výklad – Metódy – Doslovný, systematický, historický a teleologický výklad – Zohľadnenie odôvodnenia
            predmetného aktu (pozri body 114, 131 – 137)
      5.                     Spoločná obchodná politika – Obrana proti dumpingovým praktikám – Dumpingové rozpätie – Určenie normálnej hodnoty – Udelenie
            štatútu podniku pôsobiaceho v trhovom hospodárstve – Podmienky – Voľná úvaha inštitúcií – Zohľadnenie makroekonomických úvah
            – Hranice – Skoršia prax inštitúcií – Neexistencia vplyvu – Posúdenie podmienok získania uvedeného štatútu v každom jednotlivom
            prípade [nariadenie Rady č. 384/96, zmenené a doplnené nariadením č. 1225/2009, článok 2 ods. 7 písm. b) a c)] (pozri body
            116 – 120)
      6.                     Spoločná obchodná politika – Obrana proti dumpingovým praktikám – Dumpingové rozpätie – Určenie normálnej hodnoty – Udelenie
            štatútu podniku pôsobiaceho v trhovom hospodárstve – Podmienky – Dôkazné bremeno zaťažujúce výrobcov – Neprimeranosť uvedeného
            bremena – Neexistencia [nariadenie Rady č. 384/96, zmenené a doplnené nariadením č. 1225/2009, článok 2 ods. 7 písm. b) a c)]
            (pozri body 124 – 126)
      7.                     Spoločná obchodná politika – Obrana proti dumpingovým praktikám – Dumpingové rozpätie – Určenie normálnej hodnoty – Článok
            2 ods. 5 nariadenia č. 384/96 – Ustanovenie týkajúce sa inej fázy tohto určenia, než je uvedená v odseku 7 písm. c) toho istého
            článku – Ustanovenie, ktoré neumožňuje neprihliadať na podmienku získania štatútu podniku pôsobiaceho v trhovom hospodárstve
            [nariadenie Rady č. 384/96, zmenené a doplnené nariadením č. 1225/2009, článok 2 ods. 5 a článok 2 ods. 7 písm. c)] (pozri
            body 138, 139)
      Predmet

               Návrh na zrušenie nariadenia Rady (ES) č. 91/2009 z 26. januára 2009, ktorým sa ukladá konečné antidumpingové clo na dovoz
                  určitých spojovacích materiálov zo železa alebo ocele s pôvodom v Čínskej ľudovej republike (Ú. v. EÚ L 29, s. 1)

            Výrok

                  1.

                  	Žaloba sa zamieta.

                  2.

                  	Ningbo Yonghong Fasteners Co. Ltd znáša vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Rade Európskej
                     únie a Európskemu inštitútu pre priemyselné spojovacie materiály AISBL.

                  3.

                  	Európska komisia znáša vlastné trovy konania.


title: ROZSUDOK SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU (druhá komora) z 30. septembra 2010.#Javier Torijano Montero proti Rade Európskej únie.#Verejná služba – Úradníci – Vymenovanie – Uchádzači zapísaní do rezervného zoznamu výberového konania uverejneného pred nadobudnutím účinnosti nového služobného poriadku – Zaradenie do platovej triedy podľa nových nevýhodnejších pravidiel – Článok 5 služobného poriadku – Článok 12 prílohy XIII služobného poriadku – Zásada rovnosti – Zásada legitímnej dôvery – Povinnosť starostlivosti – Proporcionalita.#Vec F‑76/05.

text:
                                   Zbierka súdnych rozhodnutí

                         ROZSUDOK SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU (druhá komora)
                                      z 30. septembra 2010

                                                 Vec F-76/05

                                          Javier Torijano Montero
                                                    proti
                                            Rade Európskej únie

         „Verejná služba — Úradníci — Vymenovanie — Uchádzači zapísaní do rezervného zoznamu
       výberového konania uverejneného pred nadobudnutím účinnosti nového služobného poriadku —
         Zaradenie do platovej triedy podľa nových nevýhodnejších pravidiel — Článok 5 služobného
       poriadku — Článok 12 prílohy XIII služobného poriadku — Zásada rovnosti — Zásada legitímnej
                            dôvery — Povinnosť starostlivosti — Proporcionalita“

     Predmet:       Žaloba podaná podľa článku 236 ES a článku 152 AE, ktorou J. Torijano Montero
                    navrhuje: predovšetkým zrušiť jednak rozhodnutie zástupcu generálneho tajomníka
                    Rady zo 17. mája 2005, ktorým bola zamietnutá jeho sťažnosť, a jednak rozhodnutie
                    z 20. októbra 2004, ktorým bol vymenovaný za úradníka v skúšobnej dobe, v časti,
                    v ktorej bol zaradený do platovej triedy A*6 platového stupňa 2; subsidiárne zaviazať
                    Radu, aby mu zaplatila náhradu škody

     Rozhodnutie: Žaloba sa zamieta. Každý účastník konania znáša svoje vlastné trovy konania.

                                                  Abstrakt

     1. Úradníci — Prijímanie — Vymenovanie do platovej triedy — Zavedenie nového profesionálneho
     zloženia zamestnancov nariadením č. 723/2004 — Prechodné ustanovenia o zaradení do platovej triedy
     (Služobný poriadok úradníkov, článok 7 ods. 1, článok 27 prvý odsek a článok 29 ods. 1; príloha XIII
     článok 12 ods. 3; nariadenie Rady č. 723/2004)

     2. Úradníci — Prijímanie — Vymenovanie do platovej triedy — Zavedenie nového profesionálneho
     zloženia zamestnancov nariadením č. 723/2004 — Prechodné ustanovenia o zaradení do platovej triedy
     (Služobný poriadok úradníkov, príloha XIII článok 12 ods. 3; nariadenie Rady č. 723/2004)

     3. Úradníci — Pridelenie — Zhoda medzi platovou triedou a pracovným miestom — Určenie úrovne
     pracovného miesta, ktoré sa má obsadiť
     (Služobný poriadok úradníkov, článok 5 ods. 4, článok 7 ods. 1 a článok 62 prvý odsek; príloha I;
     nariadenie Rady č. 723/2004)

     4. Úradníci — Zásady — Povinnosť starostlivosti prislúchajúca administratíve — Zásada riadnej
     správy vecí verejných — Hranice
     (Služobný poriadok úradníkov, príloha XIII článok 12 ods. 3)

SK
          ECLI:EU:F:2010:117                                                                           1
 ---pagebreak---                                                 ABSTRAKT – VEC F-76/05
                                               TORIJANO MONTERO/RADA

1. Aby nedošlo k ohrozeniu legislatívneho vývoja zásada rovnosti nemôže brániť slobode normotvorcu
kedykoľvek uskutočniť zmeny ustanovení služobného poriadku, o ktorých sa domnieva, že sú v súlade
so záujmom služby, aj keď sa nové ustanovenia zdajú byť menej výhodné ako predchádzajúce.

V dôsledku toho normotvorca mohol v rámci reformy služobného poriadku jednak stanoviť, že úspešní
uchádzači výberových konaní, pre ktorých sa pred 1. májom 2004 predpokladalo zaradenie do platovej
triedy A 7, boli potom prijatí v platovej triede A*6 a jednak pri tejto príležitosti znížiť odmeny
prislúchajúce týmto platovým triedam.

Normotvorca týmto postupom neporušil zásadu rovnosti a najmä zákaz akejkoľvek diskriminácie
z dôvodu veku, pretože tabuľka zhody platových tried uvedená v článku 12 ods. 3 prílohy XIII
služobného poriadku a základné mesačné platy zjavne nesúvisia s akýmkoľvek priamym alebo
nepriamym zohľadnením veku dotknutých osôb.

Navyše v súlade s pravidlom vyplývajúcim z článku 7 ods. 1, článku 27 prvého odseku a článku 29
ods. 1 služobného poriadku, na základe ktorého sa úroveň pracovných miest stanovuje podľa ich
povahy, dôležitosti a ich rozsahu, nezávisle od kvalifikácie dotknutých osôb, tabuľka zhody platových
tried uvedená v článku 12 ods. 3 prílohy XIII služobného poriadku odlišuje základnú platovú triedu
A*5 od vyššej platovej triedy A*6 s cieľom zohľadniť vyžadovanú prax pre pracovné miesto na tejto
úrovni.

Nie je možné preto tvrdiť, že článku 12 ods. 3 prílohy XIII odporuje zohľadnenie odbornej praxe; tento
článok naopak ukladá menovaciemu orgánu povinnosť zohľadniť ju v záujme služby pri určovaní
úrovne pracovného miesta, ktoré sa má obsadiť, objektívnym spôsobom.
                                                                                (pozri body 55 – 59)

        Odkaz:

        Súdny dvor: 22. decembra 2008, Centeno Mediavilla a i./Komisia, C-443/07 P, Zb. s. I-10945, bod 83

        Súd prvého stupňa: 30. septembra 1998, Ryan/Dvor audítorov, T-121/97, Zb. s. II-3885, body 98 a 104; 29. novembra
        2006, Campoli/Komisia, T-135/05, Zb. VS s. I-A-2-297 a II-A-2-1527, bod 105; 11. júla 2007, Centeno Mediavilla
        a i./Komisia, T-58/05, Zb. s. II-2523, body 86, 89 a 113

        Súd pre verejnú službu: 19. júna 2007, Davis a i./Rada, F-54/06, Zb. VS s. I-A-1-165 a II-A-1-911, bod 81

2. Právo zamestnancov toho istého zamestnávateľa, ktorí vykonávajú prácu rovnakej hodnoty dostávať
rovnakú odmenu je iba osobitným vyjadrením všeobecnej zásady rovnosti, ktorej dodržiavanie je
poslaním Súdu pre verejnú službu. Toto právo je okrem toho uvedené v článku 7 Medzinárodného
paktu o hospodárskych, sociálnych a kultúrnych právach a v Dohovore č. 111 Medzinárodnej
organizácie práce (MOP).

Zásada rovnosti zaobchádzania však nezakazuje, aby sa s porovnateľnými situáciami zaobchádzalo
rozdielne, pokiaľ takáto rozdielnosť je odôvodnená objektívnymi a relevantnými skutočnosťami, čo
podlieha súdnemu preskúmaniu.

V rámci reformy služobného poriadku normotvorca mohol zmeniť priradenie platových tried
k pracovným miestam, najmä prijatím článku 12 ods. 3 prílohy XIII služobného poriadku, lebo je
prirodzené, že prechodné ustanovenie zavádza výnimku z niektorých pravidiel služobného poriadku,
ktorých uplatnenie je nevyhnutne dotknuté zmenou režimu.

2                                                                                ECLI:EU:F:2010:117
 ---pagebreak---                                                  ABSTRAKT – VEC F-76/05
                                                TORIJANO MONTERO/RADA

Za týchto podmienok sa osoby vymenované za úradníkov po nadobudnutí účinnosti reformy
služobného poriadku nemôžu považovať za osoby, ktoré sa nachádzajú v rovnakej právnej situácii ako
úradníci prijatí pred 1. májom 2004, ktorých vymenovanie sa riadilo podľa starého služobného
poriadku.

Ani so zreteľom na reformu štruktúry platových tried sa normotvorca nedopustil porušenia zásady
rovnakej odmeny za prácu rovnakej hodnoty tým, že úradníkom prijatým po uvedenej reforme priznal
odmenu spojenú s platovou triedou, do ktorej boli zaradení podľa článku 12 ods. 3 prílohy XIII
služobného poriadku, nevýhodnejšej ako je odmena priradená starým platovým triedam, do ktorých
boli zaradení úradníci prijímaní pred 1. májom 2004.
                                                                                (pozri body 67 – 71)

         Odkaz:

         Súdny dvor: 26. júna 2001, Brunnhofer, C-381/99, Zb. s. I-4961, bod 28; Centeno Mediavilla a i./Komisia, už citovaný,
         body 77 až 79 a 105

         Súd prvého stupňa: Centeno Mediavilla a i./Komisia, už citovaný, body 75 až 80, 114, 126 a 129

3. Z článku 7 ods. 1 v spojení s článkom 62 prvým odsekom služobného poriadku, na základe ktorého
má úradník právo na odmenu zodpovedajúcu jeho platovej triede a platovému stupňu, vyplýva, že
úradníkovi po určení jeho platovej triedy a tým jeho platovej úrovne sa nemôže poskytnúť miesto
nezodpovedajúce tejto platovej triede. Inými slovami platová trieda a teda plat, na ktorý má úradník
nárok, určuje úlohy, ktorými môže byť poverený. V dôsledku toho zásada zhody medzi platovou
triedou a pracovným miestom oprávňuje každého úradníka odmietnuť pridelenie na pracovné miesto
nezodpovedajúce jeho platovej triede a teda v konečnom dôsledku odmietnuť funkcie
nezodpovedajúce jeho odmene.

Vyššie uvedené úvahy nie sú spochybnené okolnosťou, že článok 5 ods. 4 služobného poriadku a jeho
príloha I v znení nariadenia č. 723/2004, ktorým sa mení a dopĺňa Služobný poriadok úradníkov, ako
aj Podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov, nezavádzajú pevné priradenie určitej funkcie
k určitej platovej triede. Tieto ustanovenia totiž nemenia zásadu vyplývajúcu z článku 7 ods. 1
služobného poriadku, podľa ktorej o úrovni obsadzovaného pracovného miesta sa musí rozhodnúť
s ohľadom na dôležitosť zverených úloh predmetnej funkcie a so zreteľom iba na záujem služby. Tieto
ustanovenia iba znamenajú, že menovací orgán nie je povinný stanoviť presnú platovú triedu
obsadzovaného pracovného miesta v oznámení o voľnom pracovnom mieste. Uvedený orgán má však
naďalej povinnosť pri výkone svojej širokej miery voľnej úvahy dbať jednak na to, aby pásmo platových
tried, na ktoré odkazuje v oznámení o voľnom pracovnom mieste dostatočne odrážalo dôležitosť
predmetných úloh a jednak na to, aby vymenovanie do jednej z týchto tried si zachovalo objektívnu
povahu najmä so zreteľom na dôležitosť úloh, ktoré sa majú vykonávať.
                                                                                (pozri body 72 a 73)

         Odkaz:

         Súd prvého stupňa: 7. mája 1991, Jongen/Komisia, T-18/90, Zb. s. II-187, bod 27; 8. júla 2008, Komisia/Economidis,
         T-56/07 P, Zb. VS s. I-B-1-31 a II-B-1-213, body 82 až 86; 18. júna 2009, Komisia/Traore, T-572/08 P, Zb. VS
         s. I-B-1-39 a II-B-1-223, body 38, 40 a 41

4. Zásada riadnej správy vecí verejných nemá väčšiu záväznosť ako nariadenie. To isté platí pre
povinnosť starostlivosti prislúchajúca administratíve voči jej zamestnancom; táto povinnosť vyjadruje
rovnováhu medzi vzájomnými právami a povinnosťami vytvorenú služobným poriadkom vo vzťahoch
medzi verejným orgánom a zamestnancami verejnej služby a ktorej hranice sú teda vždy vymedzené
dodržiavaním platných noriem.

ECLI:EU:F:2010:117                                                                                3
 ---pagebreak---                                                ABSTRAKT – VEC F-76/05
                                              TORIJANO MONTERO/RADA

Z dôvodu zaradenia, aké majú zásada riadnej správy vecí verejných a povinnosť starostlivosti
prislúchajúca administratíve v hierarchii právnych noriem, sa úradník, ktorý bol vymenovaný v období
od 1. mája 2004 do 30. apríla 2006, nemôže na ne odvolávať na dosiahnutie iného výsledku na ich
základe, ako je výsledok vyplývajúci z článku 12 ods. 3 prílohy XIII služobného poriadku, pretože
inštitúcia je vo svojej právomoci ním viazaná.
                                                                                (pozri body 94 a 95)

        Odkaz:

        Súd prvého stupňa: 27. marca 1990, Chomel/Komisia, T-123/89, Zb. s. II-131, bod 32; 17. júna 1993,
        Arauxo-Dumay/Komisia, T-65/92, Zb. s. I-597, bod 37; 22. júna 1994, Rijnoudt a Hocken/Komisia, T-97/92
        a T-111/92, Zb. VS s. I-A-159 a II-511, bod 104; 29. novembra 2006, Campoli/Komisia, T-135/05, Zb. VS
        s. I-A-2-297 a II-A-2-1527, bod 149

        Súd pre verejnú službu: 23. januára 2007, Chassagne/Komisia, F-43/05, Zb. VS s. I-A-1-27 a II-A-1-139, bod 111

4                                                                                ECLI:EU:F:2010:117


Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 21. septembra 1983. # Deutsche Milchkontor GmbH a iní proti Spolkovej republike Nemecko. # Návrhy na začatie prejudiciálneho konania Verwaltungsgericht Frankfurt am Main - Nemecko. # Spojené veci 205 až 215/82.


Rozsudok Súdu prvého stupňa (tretia komora) z 26. októbra 1994. # Antonio Marcato proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Úradníci - Žaloba o neplatnosť - Prípustnosť - Povýšenie - Žaloba o mimozmluvné zodpovednosti. # Vec T-18/93.


title: Rozsudok Súdneho dvora (siedma komora) z 13. marca 2014.#Marc Brogsitter proti Fabrication de Montres Normandes EURL a Karstenovi Fräßdorfovi.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Landgericht Krefeld.#Priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti – Súdna právomoc v občianskych a obchodných veciach – Nariadenie (ES) č. 44/2001 – Osobitné právomoci – Článok 5 body 1 a 3 – Žaloba na určenie občianskoprávnej zodpovednosti – Zmluvná alebo mimozmluvná povaha.#Vec C‑548/12.

text:
               Účastníci konania
               Odôvodnenie
               Výrok

            Účastníci konania
            Vo veci C‑548/12,
            ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Landgericht Krefeld (Nemecko) z 27. septembra 2012 a doručený Súdnemu dvoru 30. novembra 2012, ktorý súvisí s konaním:
            Marc Brogsitter
            proti
            Fabrication de Montres Normandes EURL,
            Karstenovi Fräßdorfovi,
            SÚDNY DVOR (siedma komora),
            v zložení: predseda siedmej komory J. L. da Cruz Vilaça, sudcovia J.‑C. Bonichot (spravodajca) a A. Arabadžiev,
            generálny advokát: N. Jääskinen,
            tajomník: A. Impellizzeri, referentka,
            so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 28. novembra 2013,
            so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
            – M. Brogsitter, Rechtsanwalt, osobne,
            – Fabrication de Montres Normandes EURL a K. Fräβdorf, v zastúpení: A. Mansouri, Rechtsanwalt,
            – portugalská vláda, v zastúpení: L. Inez Fernandes a S. Nunes de Almeida, splnomocnení zástupcovia,
            – Európska komisia, v zastúpení: W. Bogensberger a A.‑M. Rouchaud‑Joët, splnomocnení zástupcovia,
            so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
            vyhlásil tento
            Rozsudok

            Odôvodnenie
            1. Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 5 bodu 1 nariadenia Rady (ES) č. 44/2001 z 22. decembra 2000 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (Ú. v. ES L 12, s. 1; Mim. vyd. 19/004, s. 42).
            2. Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi pánom Brogsitterom, bydliskom v Kempene (Nemecko), na jednej strane a spoločnosťou Fabrication de Montres Normandes EURL (ďalej len „Fabrication de Montres Normandes“) so sídlom v Brionne (Francúzsko) a pánom Fräβdorfom, bydliskom v Neuchâteli (Švajčiarsko), na strane druhej vo veci rôznych žalôb podaných pánom Brogsitterom z dôvodu škody, ktorá mu vznikla konaním považovaným za nekalú hospodársku súťaž.
            Právny rámec
            3. Článok 1 ods. 1 nariadenia č. 44/2001 upravuje:
            „Toto nariadenie sa uplatní v občianskych a obchodných veciach bez ohľadu na povahu súdu alebo tribunálu. Neuplatní sa najmä na daňové, colné a správne veci.“
            4. Článok 2 ods. 1 nariadenia č. 44/2001 upravuje:
            „Ak nie je v tomto nariadení uvedené inak, osoby s bydliskom na území členského štátu sa bez ohľadu na ich štátne občianstvo žalujú na súdoch tohto členského štátu.“
            5. Článok 5 nariadenia č. 44/2001 stanovuje:
            „Osobu s bydliskom na území členského štátu možno žalovať v druhom členskom štáte:
            1. a) v zmluvných veciach na súde podľa miesta zmluvného plnenia, ktoré je predmetom žaloby;
            b) na účely tohto ustanovenia, ak sa účastníci zmluvy nedohodli inak, je miestom zmluvného plnenia, ktoré je predmetom žaloby:
            – pri predaji tovaru miesto v členskom štáte, kam sa podľa zmluvy tovar dodal alebo mal dodať,
            – pri poskytnutí služieb miesto v členskom štáte, kde sa podľa zmluvy služby poskytli alebo mali poskytnúť,
            c) ak sa neuplatní písmeno b), uplatní sa písmeno a);
            …
            3. vo veciach nárokov z mimozmluvnej zodpovednosti, na súdoch podľa miesta, kde došlo alebo by mohlo dôjsť ku skutočnosti, ktorá zakladá takýto nárok;
            …“
            Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
            6. Z vnútroštátneho rozhodnutia vyplýva, že pán Brogsitter obchoduje s luxusnými hodinkami. V roku 2005 uzatvoril zmluvu s hodinárom, pánom Fräβdorfom s bydliskom vo Francúzsku, v zmysle ktorej sa pán Fräβdorf zaviazal vyvinúť hodinový strojček pre luxusné hodinky určené na uvedenie na predaj na účet pána Brogsittera. Pán Fräβdorf vykonáva svoju profesijnú činnosť v rámci spoločnosti Fabrication de Montres Normandes, ktorej je jediným spoločníkom a konateľom. V roku 2010 presunul pán Fräβdorf svoje bydlisko do Švajčiarska.
            7. Pán Brogsitter uhradil všetky finančné náklady spojené s vytvorením dvoch hodinových strojčekov, ktoré boli predmetom tento zmluvy.
            8. Popri práci spojenej s danými dvoma strojčekmi vytvoril pán Fräβdorf a Fabrication de Montres Normandes súbežne aj iné hodinové strojčeky, ako aj puzdrá a ciferníky, ktoré za svoju vlastnú firmu predstavili na medzinárodnom veľtrhu hodiniek v Bazileji (Švajčiarsko) v priebehu apríla a marca 2009. Tieto výrobky boli uvedené na trh pod jeho menom a na jeho účet, pričom ich propagácia bola zabezpečená na internete v nemeckom a francúzskom jazyku.
            9. Pán Brogsitter uvádza, že žalovaní uvedenými činnosťami porušili svoje zmluvné záväzky. Podľa neho sa pán Fräβdorf a Fabrication de Montres Normandes zaviazali pracovať výlučne na jeho účet, a preto nemohli ani vyvíjať, ani prezentovať hodinové strojčeky v ich mene a na ich účet bez ohľadu na skutočnosť, či sú alebo nie sú podobné tým, ktoré boli predmetom zmluvy.
            10. Pán Brogsitter žiada ukončiť sporné činnosti a požaduje náhradu škody na základe mimozmluvnej zodpovednosti zmluvných strán v zmysle nemeckej právne úpravy zákona o nekalej hospodárskej súťaži (Gesetz gegen den unlauteren Wettbewerb) a § 823 ods. 2 občianskeho zákonníka (Bürgerliches Gesetzbuch), pričom uvádza, že žalovaní svojimi činnosťami porušili obchodné tajomstvo, zasiahli do prevádzkovania jeho podniku a dopustili sa podvodu a sprenevery.
            11. Žalovaní navrhujú žalobu zamietnuť. Tiež podali vzájomný návrh, v rámci ktorého uvádzali, že sporné hodinové strojčeky v každom prípade predstavujú konštrukcie odlišného kalibru v porovnaní s tými, ktoré boli predmetom zmluvy, a preto nespadali do výlučného práva. Žalovaní tiež namietali nedostatok právomoci založený na skutočnosti, že jedine francúzske súdy boli v zmysle článku 5 bodu 1 nariadenia č. 44/2001 miestne príslušné na oboznámenie sa so všetkými návrhmi podanými pánom Brogsitterom, keďže miesto výkonu predmetu spornej zmluvy predstavujúce rozhodujúcu skutočnosť pri údajnej škode sa nachádzalo vo Francúzsku.
            12. Fabrication de Montres Normandes vstúpila v priebehu konania do likvidácie. Správca konkurznej podstaty, vymenovaný vo Francúzsku, umožnil oprávneným zástupcom žalovanej pokračovať konaní.
            13. Z vnútroštátneho rozhodnutia tiež vyplýva, že Oberlandesgericht Düsseldorf (Vyšší krajinský súd v Düsseldorfe) v rozsudku opravného kasačného prostriedku z 5. októbra 2011 už rozhodol o prvostupňovom rozsudku Landgricht Krefeld, ktorým sa tento súd vyhlásil za miestne nepríslušný. Oberlandesgericht Düsseldorf sa domnieval, že v spornej veci vyplýva medzinárodná právomoc súdu prvého stupňa, pokiaľ ide o nároky pána Brogsittera, z mimozmluvnej zodpovednosti z článku 5 bodu 3 nariadenia č. 44/2001. Ostatné nároky spadajú do „zmluvných vecí“ v zmysle článku 5 bodu 1 tohto nariadenia a musí o nich rozhodnúť francúzsky súd.
            14. Landgericht Krefeld sa však pýta, či vzhľadom na okolnosti prejednávanej veci, a najmä existenciu zmluvy medzi spornými stranami, nemajú byť žaloby na určenie zodpovednosti, ktoré boli naň podané, považované tiež za „zmluvné veci“ v zmysle článku 5 bodu 1 nariadenia č. 44/2001, a spadať skôr do právomoci francúzskych súdov.
            15. V tomto kontexte Landgericht Krefeld rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto otázky:
            „Má sa článok 5 bod 1 nariadenia [č. 44/2001] vykladať v tom zmysle, že navrhovateľ, ktorý tvrdí, že mu vznikla škoda nedovoleným konaním jeho zmluvného partnera so sídlom v inom zmluvnom štáte, pričom toto konanie možno klasifikovať ako [nekalú hospodársku súťaž], môže voči nemu uplatniť svoje nároky súvisiace so zmluvou aj vtedy, ak svoju žalobu založil na mimozmluvnej zodpovednosti?“
            O prejudiciálnej otázke
            16. Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa majú žaloby na určenie občianskoprávnej zodpovednosti, ako tie v prejednávanej veci, ktoré majú povahu mimozmluvnej zodpovednosti vo vnútroštátnom práve, vzhľadom na zmluvu spájajúcu účastníkov konania považovať za žaloby spadajúce do „zmluvných vecí“ v zmysle článku 5 bodu 1 písm. a) nariadenia č. 44/2001.
            17. Na úvod je potrebné zamietnuť ako nedôvodnú námietku neprípustnosti uvedenú pánom Brogsitterom, podľa ktorej je táto otázka irelevantná, keďže vnútroštátny súd musí byť v každom prípade považovaný za miestne príslušný v zmysle článku 5 bodu 1 písm. b) nariadenia č. 44/2001 týkajúceho sa zmlúv o predaji tovaru alebo článku 5 bodu 3 tohto nariadenia. Takéto tvrdenie sa totiž týka len výkladu ustanovení práva Únie, o ktoré ide vo veci samej, a preto nepredstavuje dôvod neprípustnosti prejudiciálnej otázky.
            18. Je potrebné pripomenúť, že z ustálenej judikatúry vyplýva, že pojmy „v zmluvných veciach“ a „vo veciach nárokov z mimozmluvnej zodpovednosti“ jednotlivo v zmysle článku 5 bodu 1 písm. a) a článku 5 bodu 3 nariadenia č. 44/2001 sa majú vykladať samostatne s odvolaním sa na systém a ciele tohto nariadenia, aby bolo zabezpečené jeho jednotné uplatňovanie vo všetkých členských štátoch (pozri najmä rozsudok z 18. júla 2013, ÖFAB, C‑147/12, bod 27). Nemôžu sa preto chápať tak, že odkazujú na vymedzenie právneho vzťahu, o ktorý ide v konaní pred vnútroštátnym súdom, podľa príslušného vnútroštátneho práva.
            19. Navyše keďže nariadenie č. 44/2001 nahradilo vo vzťahoch medzi členskými štátmi Dohovor z 27. septembra 1968 o právomoci a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (Ú. v. ES L 299, 1972, s. 32), zmenený a doplnený jednotlivými dohovormi o pristúpení nových členských štátov k tomuto dohovoru (ďalej len „Bruselský dohovor“), výklad ustanovení Bruselského dohovoru podaný Súdnym dvorom platí takisto pre ustanovenia uvedeného nariadenia, pokiaľ je možné považovať ustanovenia týchto právnych predpisov Spoločenstva za rovnocenné (pozri v tomto zmysle rozsudok ÖFAB, už citovaný, bod 29).
            20. V tejto súvislosti z ustálenej judikatúry vyplýva, že v zmysle článku 5 bodu 3 nariadenia č. 44/2001 zahŕňa pojem „vo veciach nárokov z mimozmluvnej zodpovednosti“ akúkoľvek žalobu, ktorej cieľom je vyvodiť zodpovednosť žalovaného a ktorá sa netýka „zmluvných vecí“ v zmysle článku 5 bodu 1 písm. a) tohto nariadenia uvedeného dohovoru (pozri v tomto zmysle najmä rozsudok z 27. septembra 1988, Kalfelis, 189/87, Zb. s. 5565, bod 17).
            21. Pri stanovení povahy žalôb na určenie zodpovednosti, ktoré boli podané na vnútroštátny súd, je v prvom rade dôležité preskúmať, či sú bez ohľadu na ich kvalifikáciu vo vnútroštátnom práve zmluvnej povahy (pozri v tomto zmysle rozsudok z 1. októbra 2002, Henkel, C‑167/00, Zb. s. I‑8111, bod 37).
            22. Z vnútroštátneho rozhodnutia vyplýva, že medzi účastníkmi konania vo veci samej existuje zmluvný vzťah.
            23. Jediná okolnosť, že zmluvná strana podala žalobu na určenie zodpovednosti voči druhej strane, nepostačuje na konštatovanie, že táto žaloba spadá do zmluvných vecí v zmysle článku 5 bodu 1 písm. a) nariadenia č. 44/2001.
            24. To platí len, ak vytýkané správanie možno považovať za nedodržanie zmluvných povinností, ktoré môžu byť určené s ohľadom na predmet zmluvy.
            25. Tak by to bolo a priori  v prípade, ak sa výklad zmluvy medzi žalovaným a žalobcom javí ako nevyhnutný na preukázanie, či je správanie v súlade s právom, alebo naopak na preukázanie protiprávneho charakteru vytýkaného správania žalovaného žalobcom.
            26. Preto prináleží vnútroštátnemu súdu určiť, či predmetom žalôb podaných žalobcom vo veci samej je návrh na náhradu škody, pri ktorej sa možno odôvodnene domnievať, že jej príčinou bolo porušenie zmluvných práv a povinností medzi stranami vo veci samej, čo by bolo nevyhnutné zohľadniť pri rozhodnutí žaloby.
            27. V takom prípade sa tieto žaloby týkajú „zmluvných vecí“ v zmysle článku 5 bodu 1 písm. a) nariadenia č. 44/2001. V opačnom prípade je ich nutné považovať za „nároky z mimozmluvnej zodpovednosti“ v zmysle článku 5 bodu 3 nariadenia č. 44/2001.
            28. Je dôležité tiež uviesť, že v prvom prípade sa územná pôsobnosť zmluvných vecí musí určiť v súlade s kritériami uvedenými v článku 5 bode 1 písm. b) nariadenia č. 44/2001, ak zmluva vo veci samej predstavuje zmluvu o predaji tovarov alebo poskytnutí služieb v zmysle tohto ustanovenia. Ako upravuje článok 5 bod 1 písm. c) nariadenia č. 44/2001, len v prípade, ak zmluva nespadá do žiadnej z týchto dvoch kategórií, je potrebné určiť súdnu právomoc v súlade s kritériami upravenými v článku 5 bode 1 písm. a) nariadenia č. 44/2001 (pozri v tomto zmysle rozsudky z 23. apríla 2009, Falco Privatstiftung a Rabitsch, C‑533/07, Zb. s. I‑3327, bod 40, ako aj z 19. decembra 2013, Corman‑Collins SA, C‑9/12, bod 42).
            29. Preto je na položenú otázku potrebné odpovedať, že žaloby na určenie občianskoprávnej zodpovednosti, ako sú tie v prejednávanej veci, ktoré majú povahu mimozmluvnej zodpovednosti vo vnútroštátnom práve, je potrebné považovať za žaloby spadajúce do „zmluvných vecí“ v zmysle článku 5 bodu 1 písm. a) nariadenia č. 44/2001, ak vytýkané správanie možno považovať za nedodržanie zmluvných povinností, ktoré môžu byť určené s ohľadom na predmet zmluvy.
            O tro vách
            30. Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

            Výrok
            Z týchto dôvodov Súdny dvor (siedma komora) rozhodol takto:
            Žaloby na určenie občianskoprávnej zodpovednosti, ako sú tie v prejednávanej veci, ktoré majú povahu mimozmluvnej zodpovednosti vo vnútroštátnom práve, je potrebné považovať za žaloby spadajúce do „zmluvných vecí“ v zmysle článku 5 bodu 1 písm. a) nariadenia Rady (ES) č. 44/2001 z 22. decembra 2000 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach, ak vytýkané správanie možno považovať za nedodržanie zmluvných povinností, ktoré môžu byť určené s ohľadom na predmet zmluvy.


title: Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 18. decembra 2014.#Somalische Vereniging Amsterdam en Omgeving (Somvao) proti Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podala Raad van State (Holandsko).#Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Ochrana finančných záujmov Európskej únie – Nariadenie (ES, Euratom) č. 2988/95 – Článok 4 – Všeobecný rozpočet Únie – Nariadenie (ES, Euratom) č. 1605/2002 – Článok 53b ods. 2 – Rozhodnutie 2004/904/ES – Európsky fond pre utečencov na obdobie 2005 – 2010 – Článok 25 ods. 2 – Právny základ povinnosti vymáhať subvencie v prípade nezrovnalosti.#Vec C‑599/13.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (tretia komora)
      z 18. decembra 2014 (
            *1
         )
      „Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Ochrana finančných záujmov Európskej únie — Nariadenie (ES, Euratom) č. 2988/95 — Článok 4 — Všeobecný rozpočet Únie — Nariadenie (ES, Euratom) č. 1605/2002 — Článok 53b ods. 2 — Rozhodnutie 2004/904/ES — Európsky fond pre utečencov na obdobie 2005 – 2010 — Článok 25 ods. 2 — Právny základ povinnosti vymáhať subvencie v prípade nezrovnalosti“
      Vo veci C‑599/13,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Raad van State (Holandsko) z 20. novembra 2013 a doručený Súdnemu dvoru 22. novembra 2013, ktorý súvisí s konaním:

         Somalische Vereniging Amsterdam en Omgeving (Somvao)

      proti

         Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie,

      SÚDNY DVOR (tretia komora),
      v zložení: predseda tretej komory M. Ilešič, sudcovia A. Ó Caoimh, C. Toader (spravodajkyňa), E. Jarašiūnas a C. G. Fernlund,
      generálna advokátka: J. Kokott,
      tajomník: A. Calot Escobar,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               holandská vláda, v zastúpení: M. Bulterman, M. Noort a J. Langer, splnomocnení zástupcovia,

               —

               estónska vláda, v zastúpení: N. Grünberg, splnomocnená zástupkyňa,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: D. Maidani, B.‑R. Killmann a G. Wils, splnomocnení zástupcovia,

         so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálnej advokátky, že vec bude prejednaná bez jej návrhov,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 4 nariadenia Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 z 18. decembra 1995 o ochrane finančných záujmov Európskych spoločenstiev (Ú. v. ES L 312, s. 1; Mim. vyd. 01/001, s. 340), článku 53b ods. 2 initio a písm. c) nariadenia Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 z 25. júna 2002 o rozpočtových pravidlách, ktoré sa vzťahujú na všeobecný rozpočet Európskych spoločenstiev (Ú. v. ES L 248, s. 1; Mim. vyd. 01/004, s. 74), zmeneného a doplneného nariadením Rady (ES, Euratom) č. 1995/2006 z 13. decembra 2006 (Ú. v. EÚ L 390, s. 1, ďalej len „nariadenie č. 1605/2002“), ako aj článku 25 ods. 2 rozhodnutia Rady 2004/904/ES z 2. decembra 2004 o zriadení Európskeho fondu pre utečencov na obdobie 2005 – 2010 (Ú. v. EÚ L 381, s. 52).

               2

               Tento návrh bol podaný v rámci konania, ktorého účastníkmi sú Somalische Vereniging Amsterdam en Omgeving (Somálske združenie pre Amsterdam a okolie, ďalej len „Somvao“), združenie so sídlom v Amsterdame (Holandsko), a Staatsecretaris van Veiligheid en Justitie (štátny tajomník pre bezpečnosť a spravodlivosť, ďalej len „Staatssecretaris“), vo veci rozhodnutia posledného uvedeného o znížení a vrátení časti subvencie poskytnutej tomuto združeniu z uvedeného Európskeho fondu pre utečencov.

         Právny rámec

         Právo Únie

      Nariadenie (EHS) č. 4253/88

               3

               Článok 23 ods. 1 nariadenia Rady (EHS) č. 4253/88 z 19. decembra 1988, ktorým sa stanovujú vykonávacie predpisy k nariadeniu (EHS) č. 2052/88 o koordinácii medzi činnosťami rôznych štrukturálnych fondov navzájom a operáciami Európskej investičnej banky a inými existujúcimi finančnými nástrojmi [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 374, s. 1), zmeneného a doplneného nariadením Rady (EHS) č. 2082/93 z 20. júla 1993 (Ú. v. ES L 193, s. 20, ďalej len „nariadenie č. 4253/88“), znie takto:
               „1.   Na zabezpečenie úspechu činností vykonávaných verejnými alebo súkromnými subjektmi prijmú členské štáty pri uskutočňovaní týchto činností opatrenia nevyhnutné na:

                        —

                        pravidelnú kontrolu správneho vykonávania činností financovaných Spoločenstvom,

                        —

                        predchádzanie a postihovanie nezrovnalostí,

                        —

                        vymáhanie súm stratených v dôsledku zneužitia alebo nedbanlivosti. S výnimkou prípadu, keď členský štát a/alebo sprostredkovateľ a/alebo investor predložia dôkaz, že nie sú zodpovední za zneužitie alebo nedbanlivosť, je za vrátenie neoprávnene vyplatených súm subsidiárne zodpovedný členský štát. Čo sa týka globálnych subvencií, sprostredkovateľ môže so súhlasom členského štátu a Komisie použiť bankovú záruku alebo akékoľvek iné zabezpečenie takéhoto rizika.

                  …“ [neoficiálny preklad]

         Nariadenie č. 2988/95

               4

               Tretie až piate odôvodnenie nariadenia č. 2988/95 znejú:
               „keďže podrobné pravidlá upravujúce decentralizované [finančné] spravovanie a monitoring ich využitia podliehajú rozdielnym podrobným predpisom podľa príslušných politík spoločenstva; keďže sa však treba brániť vo všetkých oblastiach činom, ktoré poškodzujú finančné záujmy spoločenstiev;
               keďže účinnosť boja proti podvodom na finančných záujmoch spoločenstva si vyžaduje prijatie spoločného právneho rámca pre všetky oblasti, ktoré sú upravené politikami spoločenstva;
               keďže protiprávne konanie a správne opatrenia a sankcie, ktoré sa naň vzťahujú, sú ustanovené v odvetvových predpisoch v súlade s týmto nariadením“.

               5

               Článok 1 tohto nariadenia stanovuje:
               „1.   Na účely ochrany finančných záujmov Európskych spoločenstiev sa týmto prijíma všeobecná úprava týkajúca sa jednotných kontrol a správnych opatrení a sankcií, ktoré sa týkajú protiprávneho konania s ohľadom na právo spoločenstva.
               2.   ‚Nezrovnalosť‘ je akékoľvek porušenie ustanovenia práva spoločenstva vyplývajúce z konania alebo opomenutia hospodárskeho subjektu, dôsledkom čoho je alebo by bolo poškodenie všeobecného rozpočtu spoločenstiev alebo rozpočtov nimi spravovaných, buď zmenšením, alebo stratou výnosov plynúcich z vlastných zdrojov vyberaných priamo v mene spoločenstiev alebo neoprávnenou výdajovou položkou.“

               6

               Článok 4 nariadenia č. 2988/95, uvedený v jeho hlave II s názvom „Správne opatrenia a sankcie“, stanovuje:
               „1.   Je všeobecným pravidlom, že pri akejkoľvek nezrovnalosti sa neprávom získaná výhoda odníme:

                        —

                        povinnosťou zaplatiť alebo vrátiť dlžné alebo neprávom získané sumy,

                  …
               2.   Uplatnenie opatrení uvedených v odseku 1 sa obmedzí na zrušenie poskytnutej výhody chody, ak je tak ustanovené, na úrok určený na základe paušálnej sadzby [Uplatnenie opatrení uvedených v odseku 1 sa obmedzí na odňatie poskytnutej výhody, zvýšenej, ak je to tak ustanovené, o úrok určený na základe paušálnej sadzby – neoficiálny preklad].
               …
               4.   Opatrenia ustanovené v tomto článku sa nepovažujú za tresty.“

         Nariadenie č. 1605/2002

               7

               Hlava IV nariadenia č. 1605/2002, uvedená v jeho prvej časti, má názov „Plnenie rozpočtu“. Kapitola 2 tejto hlavy IV sa týka spôsobov plnenia rozpočtu. Zahŕňa články 53 až 57 tohto nariadenia. Jeho článok 53 stanovuje:
               „Komisia plní rozpočet v súlade s ustanoveniami uvedenými v článkoch 53a až 53d jedným z týchto spôsobov:

                        a)

                        centralizovane;

                        b)

                        prostredníctvom zdieľaného alebo decentralizovaného hospodárenia; alebo

                        c)

                        prostredníctvom spoločného hospodárenia s medzinárodnými organizáciami.“

               8

               Článok 53b uvedeného nariadenia znie:
               „1.   Ak Komisia plní rozpočet prostredníctvom zdieľaného hospodárenia, úlohy plnenia rozpočtu sa delegujú na členské štáty. Tento spôsob sa použije najmä pri akciách uvedených v hlave I a II časti dva.
               2.   Bez toho, aby boli dotknuté doplnkové ustanovenia zahrnuté v príslušných pravidlách pre dané odvetvie, a s cieľom zabezpečiť, aby sa v rámci zdieľaného hospodárenia používali finančné prostriedky v súlade s uplatniteľnými pravidlami a zásadami, členské štáty prijímajú všetky legislatívne, regulačné a administratívne alebo iné opatrenia nevyhnutné na ochranu finančných záujmov Spoločenstiev. Na tento účel najmä:
               …

                        c)

                        získavajú späť chybne vyplatené alebo nesprávne použité finančné prostriedky alebo finančné prostriedky stratené v dôsledku nezrovnalostí alebo chýb;

                  …
               Členské štáty na tento účel vykonávajú kontroly a… zavedú účinný a efektívny systém vnútornej kontroly. Začnú súdne konanie, ktoré považujú za nevyhnutné a náležité.
               …“

               9

               Článok 53b nariadenia č. 1605/2002 bol od 31. decembra 2013 zrušený článkom 212 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ, Euratom) č. 966/2012 z 25. októbra 2012, o rozpočtových pravidlách, ktoré sa vzťahujú na všeobecný rozpočet Únie, a zrušení nariadenia Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 (Ú. v. EÚ L 298, s. 1).

         Rozhodnutie Rady 2004/904

               10

               Článok 25 rozhodnutia 2004/904 s názvom „Audit účtov a finančné korekcie vykonané členskými štátmi“ stanovuje:
               „1.   Bez toho, aby bola dotknutá zodpovednosť Komisie za vykonávanie všeobecného rozpočtu Európskej únie, prevezmú členské štáty zodpovednosť v prvom rade za finančnú kontrolu činností. Na tento cieľ nimi prijaté opatrenia zahŕňajú:
               …

                        b)

                        prevenciu, objasňovanie a korekciu nezrovnalostí, ich oznamovanie Komisii v súlade s pravidlami a informovanie Komisie o pokroku v správnych a súdnych konaniach;

                  …
               2.   Ak sa zistí nezrovnalosť, členské štáty vykonajú požadované finančné korekcie, pričom zohľadnia, či ide o jednotlivý alebo systémový prípad. Korekcie vykonané členským štátom spočívajú v zrušení celého príspevku alebo časti príspevku Spoločenstva a ak príslušný členský štát nesplatí sumu v povolenom čase, uhradí štandardné úroky z dôvodov neskorej platby pri sadzbách ustanovených v článku 26 ods. 4.
               …“

               11

               Článok 32 tohto rozhodnutia s názvom „Adresáti“ uvádza:
               „Toto rozhodnutie je určené členským štátom v súlade so Zmluvou o založení Európskeho spoločenstva.“

         Rozhodnutie Komisie 2006/399/ES

               12

               Komisia svojím rozhodnutím 2006/399/ES z 20. januára 2006, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá vykonávania rozhodnutia Rady 2004/904/ES týkajúce sa oprávnenosti výdavkov v rámci opatrení spolufinancovaných Európskym fondom pre utečencov, implementovaných v členských štátoch (Ú. v. EÚ L 162, s. 1), prijala podmienky oprávnenosti uvedených výdavkov.

               13

               Presnejšie podľa pravidla č. 6 v prílohe rozhodnutia 2006/399 sa náklady musia skutočne vynaložiť, musia zodpovedať platbám, ktoré vykonal príjemca, musia byť zaznamenané v účtovných záznamoch alebo daňových dokladoch príjemcu a byť zistiteľné a overiteľné. Platí pravidlo, že platby vykonané konečnými príjemcami sa dokladujú potvrdenými faktúrami. Ak to nie je možné dodržať, potom výdavky musia byť podložené účtovnými alebo podpornými dokumentmi rovnakej dôkaznej hodnoty.

         Holandské právo

               14

               Článok 4:49 všeobecného zákona o správnom práve (Algemene Wet Bestuursrecht, ďalej len „Awb“) vo svojom odseku 1 stanovuje:
               „Správny orgán môže zrušiť rozhodnutie o stanovení subvencie alebo ho zmeniť v neprospech príjemcu:

                        a)

                        na základe skutočností alebo okolností, o ktorých rozumne nemohol v čase stanovenia subvencie vedieť a ktoré by mali za následok stanovenie subvencie v nižšej výške, než je uvedená v rozhodnutí o poskytnutí subvencie;

                        b)

                        keď bolo stanovenie subvencie nepresné a príjemca o tom vedel alebo mal vedieť;

                        c)

                        keď príjemca po stanovení subvencie nesplnil podmienky, ktoré sa spájajú so subvenciou.“

               15

               Článok 4:57 ods. 1 Awb znie takto:
               „Správy orgán môže vymáhať subvencie, ktoré boli vyplatené neoprávnene.“

               16

               Vykonávací rámec Európskeho fondu pre utečencov v Holandsku, viacročný program na obdobie rokov 2005 – 2007 (Uitvoeringskader Europees Vluchtelingenfonds Nederland, Meerjarenprogramma 2005‑2007, ďalej len „vnútroštátny vykonávací rámec“), ktorý bol prijatý na základe rozhodnutia 2006/399, vo svojom odseku 2.1 stanovuje, že príjemca je zodpovedný za záznam údajov a za zrozumiteľnú a overiteľnú dokumentáciu projektu.

               17

               Odsek 2.2 tohto rámca s názvom „Finančná správa“ odkazuje v súvislosti s podrobnými pravidlami týkajúcimi sa oprávnených výdavkov na rozhodnutie 2006/399.

         Okolnosti sporu vo veci samej a prejudiciálne otázky

               18

               Somvao je združenie, ktoré vykonáva činnosť v prospech somálskej komunity v Amsterdame a jeho okolí. Dňa 18. augusta 2005 podalo žiadosť o subvenciu na projekt pomoci utečencom nazvaný „Tesfa Himilio II“ (ďalej len „projekt“), ktorý sa mal uskutočniť v období od 1. mája 2005 do 30. mája 2008. Na uskutočnenie tohto projektu Somvao spolupracovalo so Stichting Dir, etiópskou organizáciou, ktorá má tiež sídlo v Amsterdame. Cieľom projektu bola podpora integrácie a zapojenie Etiópčanov a Somálčanov do holandskej spoločnosti, predovšetkým vytvorením a ponúknutím špeciálnych programov sociálnej a profesijnej integrácie určeným mladým ľuďom, ženám a starším ľuďom.

               19

               Staatssecretaris rozhodnutím z 27. apríla 2006 priznal združeniu Somvao subvenciu na prvú etapu projektu vo výške 199761 eur, t. j. 45 % oprávnených výdavkov, ktoré sa majú poskytnúť z Európskeho fondu pre utečencov.

               20

               Pokiaľ ide o podmienky poskytnutia subvencie, rozhodnutie Staatssecretaris z 27. apríla 2006 odkazovalo na vnútroštátny rámec vykonávania Európskeho fondu pre utečencov v Holandsku.

               21

               Po predložení záverečného vyúčtovania sa subvencia stanovila v uvedenej výške rozhodnutím z 27. júla 2007. Vnútroštátny súd uvádza, že na stanovenie tejto sumy Staatssecretaris jednak vzal do úvahy iba údaje, ktoré boli poskytnuté so žiadosťou o stanovenie subvencie na prvú etapu projektu, a jednak neoveril všetky dokumenty projektu.

               22

               Vo februári 2009 audítorská spoločnosť uskutočnila na podnet Komisie kontrolu riadneho použitia subvencie, v priebehu ktorej sa skúmalo vyúčtovanie nákladov na projekt predložené združením Somvao. Po zohľadnení pripomienok združenia Somvao dospela táto spoločnosť 6. októbra 2009 k záveru, že veľká časť výdavkových položiek a vyúčtovaní uvedených združením Somvao, najmä pokiaľ ide o náklady na zamestnancov, nebola jasne a prijateľným spôsobom odôvodnená, takže suma vo výške 188675,87 eura bola ako subvencia vyplatená neoprávnene.

               23

               Na základe záverečnej audítorskej správy Staatssecretaris rozhodnutím z 12. novembra 2009 zmenil rozhodnutie z 27. júla 2007 o stanovení subvencie tak, že ju znížil na 11085,13 eura, a nariadil vymáhanie rozdielu, teda sumy vo výške 188675,87 eura.

               24

               Vzhľadom na to, že Staatssecretaris 31. mája 2010 v nadväznosti na sťažnosť podanú združením Somvao potvrdil svoje rozhodnutie z 12. novembra 2009, uvedené združenie podalo proti rozhodnutiu Staatssecretaris z 12. novembra 2009 žalobu na Rechtbank Amsterdam (Správny súd, Amsterdam). Uvedený súd rozsudkom z 22. septembra 2011 vyhlásil žalobu za nedôvodnú. Presnejšie rozhodol, že hoci Staatssecretaris z vnútroštátneho práva nemohol odvodiť právomoc zmeniť výšku poskytnutej subvencie v neprospech združenia Somvao, túto výšku bol povinný zmeniť na základe článku 25 ods. 2 rozhodnutia 2004/904.

               25

               Somvao podalo proti tomuto rozhodnutiu odvolanie na Afdeling Bestuursrechtspraak (oddelenie pre sporové administratívne konanie) na Raad van State (Štátna rada).

               26

               Raad van State sa domnieva, že nesplnenie si povinnosti viesť riadne účtovníctvo projektu, ktoré konštatoval Staatssecretaris, predstavuje nezrovnalosť definovanú v článku 1 ods. 2 nariadenia č. 2988/95. Vnútroštátny súd sa rovnako ako Rechtbank Amsterdam domnieva, že skutočnosť, že Somvao neviedlo jasné účtovníctvo, nemožno považovať za jeden z prípadov vymenovaných v článku 4:49 ods. 1 písm. a) až c) Awb, ktorý umožňuje správnemu orgánu zrušiť alebo zmeniť rozhodnutie o stanovení subvencie v neprospech jej príjemcu, pretože neexistencia riadneho účtovníctva projektu predstavuje okolnosť, o ktorej Staatssecretaris už mal vedieť, keď bola predmetná subvencia poskytnutá. Raad van State dospela k záveru, že rozhodnutie o zmene subvencie a nariadení jej vymáhania nemá vo vnútroštátnom právnom poriadku právny základ.

               27

               Uvedený súd sa v dôsledku toho pýta, či právo Únie umožňuje založiť rozhodnutie o znížení už poskytnutej subvencie a nariadení vymáhania neoprávnene vyplatených súm v prípade, že sa zistia také nezrovnalosti, ako sú tie, o aké ide vo veci, ktorá mu bola predložená. Presnejšie sa pýta, či článok 4 nariadenia č. 2988/95, článok 53b ods. 2 initio a písm. c) nariadenia č. 1605/2002 alebo aj článok 25 ods. 2 rozhodnutia 2004/904 môžu byť právnym základom rozhodnutia o znížení subvencie poskytnutej z Európskeho fondu pre utečencov a o vymáhaní veľkej časti tejto subvencie.

               28

               Vnútroštátny súd, opierajúc sa o rozsudky Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening a i. (C‑383/06 až C‑385/06, EU:C:2008:165) a Chambre de commerce et d’industrie de l’Indre (C‑465/10, EU:C:2011:867) týkajúce sa nariadenia č. 4253/88, tvrdí, že z týchto rozsudkov zrejme možno vyvodiť, že všeobecné pravidlo zamerané na ochranu finančných záujmov Únie nemôže predstavovať právny základ rozhodnutia o znížení a vymáhaní subvencie. Právnym základom takéhoto rozhodnutia by mohlo byť len osobitné pravidlo. Podľa vnútroštátneho súdu by to znamenalo, že nariadenia č. 2988/95 a 1605/2002 nemôžu slúžiť ako právny základ rozhodnutia o znížení subvencie, ako aj o jej vymáhaní.

               29

               Vnútroštátny súd okrem toho pochybuje, že článok 25 ods. 2 rozhodnutia 2004/904 môže slúžiť ako právny základ rozhodnutia o znížení poskytnutej subvencie vzhľadom na to, že toto rozhodnutie určené výlučne členským štátom nemôže samo osebe založiť povinnosti jednotlivca.

               30

               Za týchto podmienok Raad van State rozhodla prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

                        „1.

                        Poskytuje článok 4 nariadenia č. 2988/95 alebo článok 53b ods. 2 initio a písm. c) nariadenia č. 1605/2002 právny základ rozhodnutiu o zmene subvencie z Európskeho fondu pre utečencov v neprospech príjemcu a o jej vymáhaní vnútroštátnymi orgánmi?

                        2.

                        Môže článok 25 ods. 2 rozhodnutia 2004/904 predstavovať právny základ rozhodnutia o zmene už stanovenej subvencie z Európskeho fondu pre utečencov v neprospech príjemcu a o jej vymáhaní vnútroštátnymi orgánmi bez toho, aby na to bolo potrebné oprávnenie podľa vnútroštátneho práva?“

         O prejudiciálnych otázkach

         O prvej otázke

               31

               Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 4 nariadenia č. 2988/95 alebo článok 53b ods. 2 initio a písm. c) nariadenia č. 1605/2002 vykladať v tom zmysle, že pri neexistencii právneho základu vo vnútroštátnom práve poskytuje buď jedno, alebo druhé z týchto ustanovení právny základ rozhodnutiu vnútroštátnych orgánov o zmene výšky subvencie poskytnutej z Európskeho fondu pre utečencov v neprospech príjemcu v rámci zdieľaného hospodárenia medzi Komisiou a členskými štátmi a o nariadení vymáhania časti tejto sumy od príjemcu.

               32

               V súvislosti s nariadením č. 2988/95 treba pripomenúť, že podľa jeho článku 1 ods. 1 toto nariadenie zavádza všeobecné pravidlo týkajúce sa jednotných kontrol a správnych opatrení a sankcií, ktoré sa týkajú nezrovnalostí s ohľadom na právo Únie, a to, ako vyplýva z tretieho odôvodnenia uvedeného nariadenia, s cieľom boja vo všetkých oblastiach proti činom, ktoré poškodzujú finančné záujmy Únie (pozri v tomto zmysle rozsudky FranceAgriMer, C‑670/11, EU:C:2012:807, bod 41 a citovanú judikatúru, ako aj Cruz & Companhia, C‑341/13, EU:C:2014:2230, bod 43).

               33

               Ako vyplýva zo štvrtého odôvodnenia nariadenia č. 2988/95, ak má byť boj proti podvodom poškodzujúcim finančné záujmy Únie účinný, treba stanoviť spoločný právny rámec pre všetky oblasti politík Únie. Okrem iného podľa piateho odôvodnenia toho istého nariadenia správanie, ktoré zakladá nezrovnalosti, ako aj príslušné správne opatrenia a sankcie sú stanovené v odvetvových predpisoch v súlade s nariadením č. 2988/95. V oblasti kontrol a sankcionovania nezrovnalostí, ku ktorým došlo podľa práva Únie, normotvorca Únie prijatím nariadenia č. 2988/95 stanovil súhrn všeobecných zásad a vo všeobecnosti žiadal, aby všetky odvetvové predpisy rešpektovali tieto zásady (rozsudok FranceAgriMer, EU:C:2012:807, body 42 a 43, ako aj citovaná judikatúra).

               34

               Nariadenie č. 2988/95 má upravovať každú situáciu, v ktorej ide o „nezrovnalosť“ v zmysle článku 1 tohto nariadenia, teda o porušenie ustanovenia práva Únie vyplývajúce z konania alebo opomenutia hospodárskeho subjektu, dôsledkom ktorého je alebo by bolo poškodenie všeobecného rozpočtu Únie alebo ňou spravovaných rozpočtov buď zmenšením či stratou výnosov plynúcich z vlastných zdrojov vyberaných priamo v mene Únie, alebo neoprávnenou výdajovou položkou (rozsudok FranceAgriMer, EU:C:2012:807, bod 44).

               35

               Ako to stanovuje článok 4 ods. 1 prvá zarážka nariadenia č. 2988/95, je všeobecným pravidlom, že pri akejkoľvek nezrovnalosti sa neprávom získaná výhoda odníme najmä povinnosťou zaplatiť alebo vrátiť dlžné či neprávom získané sumy (rozsudok FranceAgriMer, EU:C:2012:807, bod 46 a citovaná judikatúra).

               36

               V súvislosti s povinnosťou vrátiť výhodu neoprávnene získanú v dôsledku protiprávneho konania Súdny dvor už spresnil, že táto povinnosť nie je sankciou, ale len jednoduchým dôsledkom zistenia, že podmienky požadované na získanie výhody vyplývajúcej z právnej úpravy Únie neboli splnené, čím sa poskytnutá výhoda stala neoprávnenou (pozri v tomto zmysle rozsudky Pometon, C‑158/08, EU:C:2009:349, bod 28 a citovanú judikatúru, ako aj Cruz & Companhia, EU:C:2014:2230, bod 45).

               37

               Súdny dvor však tiež rozhodol, že nariadenie č. 2988/95 len upravuje všeobecné pravidlá týkajúce sa kontrol a sankcií s cieľom chrániť finančné záujmy Únie. Vymáhanie nesprávne použitých prostriedkov sa teda musí uskutočniť na základe iných ustanovení, a to na základe odvetvových predpisov (pozri v tomto zmysle rozsudok Chambre de commerce et d’industrie de l’Indre, EU:C:2011:867, bod 33 a citovanú judikatúru).

               38

               Treba teda overiť, či také opatrenie, ako je opatrenie dotknuté vo veci samej, možno prijať na základe článku 53b ods. 2 initio a písm. c) nariadenia č. 1605/2002.

               39

               Na úvod treba pripomenúť, že článok 53b nariadenia č. 1605/2002 bol do práva Únie zavedený nariadením č. 1995/2006. Hoci bol medzičasom zrušený, uplatňoval sa v čase, keď nastali okolnosti vo veci samej.

               40

               Nariadenie č. 1605/2002, prijaté na základe článku 279 ES (teraz článok 322 ZFEÚ), ktorý umožňoval prijatie finančných pravidiel stanovujúcich predovšetkým modality týkajúce sa zostavovania a plnenia všeobecného rozpočtu Únie, stanovuje vo svojom článku 53 písm. a) až c), že Komisia plní všeobecný rozpočet buď centralizovane či prostredníctvom zdieľaného alebo decentralizovaného hospodárenia, alebo prostredníctvom spoločného hospodárenia s medzinárodnými organizáciami.

               41

               Ako vyplýva z názvu kapitoly 2 hlavy IV nariadenia č. 1605/2002, článok 53b tohto nariadenia upravuje spôsob plnenia všeobecného rozpočtu Únie v oblasti zdieľaného hospodárenia. Podľa odseku 1 tohto ustanovenia, pokiaľ Komisia spolupracuje s členskými štátmi s cieľom plniť rozpočet prostredníctvom zdieľaného hospodárenia v zmysle článku 53 ods. 1 písm. b) tohto nariadenia, úlohy plnenia rozpočtu sa delegujú na členské štáty.

               42

               Článok 53b ods. 2 initio a písm. c) nariadenia č. 1605/2002 v tejto súvislosti uvádza, že členské štáty musia prijať všetky legislatívne, regulačné a administratívne alebo iné opatrenia nevyhnutné na ochranu finančných záujmov Únie, najmä získavaním späť chybne vyplatených alebo nesprávne použitých finančných prostriedkov alebo finančných prostriedkov stratených v dôsledku nezrovnalostí alebo chýb.

               43

               Treba uviesť, že znenie tohto ustanovenia je analogické zneniu článku 23 ods. 1 tretej zarážky nariadenia č. 4253/88, ktoré je na rozdiel od nariadenia č. 1605/2002 odvetvovým nariadením.

               44

               V súvislosti s článkom 23 ods. 1 treťou zarážkou nariadenia č. 4253/88 Súdny dvor už konštatoval, že takéto ustanovenie ukladá členským štátom povinnosť vymáhať prostriedky stratené v dôsledku zneužitia alebo nedbanlivosti, a to bez potreby oprávnenia stanoveného vnútroštátnym právom. Akýkoľvek výkon voľnej úvahy predmetného členského štátu, pokiaľ ide o možnosť požadovať či nepožadovať vrátenie neoprávnene alebo protiprávne vyplatených prostriedkov Spoločenstva, by bol nezlučiteľný s uvedenou povinnosťou vymáhania (pozri v tomto zmysle rozsudok Chambre de commerce et d’industrie de l’Indre, EU:C:2011:867, body 34 a 35, ako aj citovanú judikatúru).

               45

               Ani jednoznačné a bezpodmienečné znenie článku 53b ods. 2 initio a písm. c) nariadenia č. 1605/2002 nemožno vykladať tak, že ponecháva členským štátom mieru voľnej úvahy o tom, či pristúpia, alebo nepristúpia k finančným opravám vo vzťahu k zisteným nezrovnalostiam.

               46

               Normotvorca Únie teda tým, že sa po nadobudnutí účinnosti článku 4 nariadenia č. 2988/95 a článku 23 nariadenia č. 4253/1988 rozhodol prijať článok 53b nariadenia č. 1605/2002, zamýšľal vo všeobecnej právnej úprave uložiť členským štátom povinnosť vykonať finančné opravy, ak plnia rozpočet Únie prostredníctvom zdieľaného hospodárenia, najmä získavaním späť chybne vyplatených alebo nesprávne použitých finančných prostriedkov alebo finančných prostriedkov stratených v dôsledku zneužitia či nedbanlivosti, a to nielen bez nutnosti oprávnenia stanoveného vnútroštátnym právom, ale aj bez nutnosti pravidiel pre dané odvetvie.

               47

               Tento výklad potvrdzuje skutočnosť, že tento článok 53b ods. 2 je podľa svojej úvodnej vety uplatniteľný „bez toho, aby boli dotknuté doplnkové ustanovenia zahrnuté v príslušných pravidlách pre dané odvetvie“. Slovné spojenie „bez toho, aby boli dotknuté“ presne uvádza, že uvedený článok 53b je sám osebe postačujúci. Prídavné meno „doplnkové“, ktoré sa vzťahuje na pravidlá pre dané odvetvie, tiež naznačuje, že pokiaľ tieto právne predpisy existujú, nenahrádzajú článok 53b nariadenia č. 1605/2002, ale obmedzujú sa na jeho doplnenie.

               48

               Iné chápanie tohto článku by nariadenie zbavilo potrebného účinku a ohrozilo by ochranu finančných záujmov Únie.

               49

               Z tohto vyplýva, že úvodná veta článku 53b ods. 2 uvedeného nariadenia predstavuje právny základ zmeny subvencie v neprospech príjemcu, pokiaľ je cieľom tejto zmeny ochrana finančných záujmov Únie. Takisto písmeno c) uvedeného ustanovenia je právnym základom na prijatie opatrení týkajúcich sa vymáhania neoprávnene vyplatených alebo nesprávne použitých finančných prostriedkov v dôsledku nezrovnalostí alebo chýb.

               50

               Súdny dvor okrem toho už spresnil, že vymáhanie neoprávnene vyplatených súm sa musí uskutočniť len v súlade so zásadami právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery (pozri v tomto zmysle rozsudok Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening a i., EU:C:2008:165, bod 53).

               51

               Zásada právnej istoty teda vyžaduje, aby právna úprava Únie umožnila dotknutým osobám presne sa oboznámiť s rozsahom povinností, ktoré im ukladá (pozri rozsudok ROM‑projecten, C‑158/06, EU:C:2007:370, bod 25 a citovanú judikatúru).

               52

               Pokiaľ ide o zásadu ochrany legitímnej dôvery, Súdny dvor už rozhodol, že príjemca subvencie sa takej ochrany nemôže dovolávať v prípade, že nesplnil jednu z podmienok, ktorým podliehalo poskytnutie subvencie (pozri v tomto zmysle rozsudok Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening a i., EU:C:2008:165, bod 56, ako aj citovanú judikatúru).

               53

               Vo veci samej zo skutočností predložených Súdnemu dvoru vyplýva, že rozhodnutie o poskytnutí subvencie z 27. apríla 2006 podliehalo podmienke, že Somvao dodrží pravidlá stanovené v rozhodnutí 2006/399 a predovšetkým povinnosť poskytnúť údaje a viesť zrozumiteľné a overiteľné účtovníctvo.

               54

               Na základe týchto skutočností vnútroštátnemu súdu prináleží posúdiť, či v súvislosti so žiadosťami o vrátenie boli so zreteľom na správanie tak príjemcu finančných prostriedkov, ako aj vnútroštátnej správy dodržané zásady právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery, tak ako ich chápe právo Únie.

               55

               So zreteľom na predchádzajúce úvahy treba na prvú otázku odpovedať, že článok 53b ods. 2 initio a písm. c) nariadenia č. 1605/2002 sa má vykladať v tom zmysle, že pri neexistencii právneho základu vo vnútroštátnom práve toto ustanovenie poskytuje právny základ rozhodnutiu vnútroštátnych orgánov o zmene výšky subvencie poskytnutej z Európskeho fondu pre utečencov v neprospech príjemcu v rámci zdieľaného hospodárenia medzi Komisiou a členskými štátmi a o nariadení vymáhania časti tejto sumy od príjemcu. Vnútroštátnemu súdu prináleží posúdiť, či v súvislosti so žiadosťou o vrátenie boli so zreteľom na správanie tak príjemcu finančných prostriedkov, ako aj vnútroštátnej správy dodržané zásady právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery tak, ako ich chápe právo Únie.

         O druhej otázke

               56

               Vzhľadom na odpoveď na prvú otázku nie je potrebné odpovedať na druhú otázku.

         O trovách

               57

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:

                     Článok 53b ods. 2 initio a písm. c) nariadenia Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 z 25. júna 2002 o rozpočtových pravidlách, ktoré sa vzťahujú na všeobecný rozpočet Európskych spoločenstiev, zmeneného a doplneného nariadením Rady (ES, Euratom) č. 1995/2006 z 13. decembra 2006, sa má vykladať v tom zmysle, že pri neexistencii právneho základu vo vnútroštátnom práve toto ustanovenie poskytuje právny základ rozhodnutiu vnútroštátnych orgánov o zmene výšky subvencie poskytnutej z Európskeho fondu pre utečencov v neprospech príjemcu v rámci zdieľaného hospodárenia medzi Európskou komisiou a členskými štátmi a o nariadení vymáhania časti tejto sumy od príjemcu. Vnútroštátnemu súdu prináleží posúdiť, či v súvislosti so žiadosťou o vrátenie boli so zreteľom na správanie tak príjemcu subvencie, ako aj vnútroštátnej správy dodržané zásady právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery tak, ako ich chápe právo Únie.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: holandčina.


Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 27. mája 1993. # Johannes Peter proti Hauptzollamt Regensburg. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Finanzgericht München - Nemecko. # Dodatočný poplatok za mlieko. # Vec C-290/91.


Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 2. júla 1998. # Anestis Kapasakalis, Dimitris Skiathitis a Antonis Kougiagkas proti Helénskej republike. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Dioikitiko Protodikeio Athinon - Grécko. # Spojené veci C-225/95, C-226/95 a C-227/95.


Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 29. septembra 1976. # Franco Giuffrida proti Rade Európskych spoločenstiev. # Vec 105-75.


Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 3. júla 1980. # Daniele Grassi proti Rade Európskych spoločenstiev. # Úradníci. # Spojené veci 6/79 a 97/79.