title: Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 26. mája 2016.#Bookit Ltd proti Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný/á/é First-tier Tribunal (Tax Chamber).#Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Spoločný systém dane z pridanej hodnoty – Smernica 2006/112/ES – Oslobodenie od dane – Článok 135 ods. 1 písm. d) – Transakcie týkajúce sa platieb a prevodov – Pojem – Nákup vstupeniek do kina prostredníctvom telefónu alebo internetu – Platba debetnou alebo kreditnou kartou – Takzvané služby ‚spracovania platby kartou‘.#Vec C-607/14.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (druhá komora)
      z 26. mája 2016 (
            *1
         )
      „Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Spoločný systém dane z pridanej hodnoty — Smernica 2006/112/ES — Oslobodenie od dane — Článok 135 ods. 1 písm. d) — Transakcie týkajúce sa platieb a prevodov — Pojem — Nákup vstupeniek do kina prostredníctvom telefónu alebo internetu — Platba debetnou alebo kreditnou kartou — Takzvané služby ‚spracovania platby kartou‘“
      Vo veci C‑607/14,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím First‑tier Tribunal (Tax Chamber) [Súd prvého stupňa (daňové oddelenie), Spojené kráľovstvo] z 22. decembra 2014 a doručený Súdnemu dvoru 29. decembra 2014, ktorý súvisí s konaním:

         Bookit Ltd

      proti

         Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs,

      SÚDNY DVOR (druhá komora),
      v zložení: predseda druhej komory M. Ilešič, sudcovia C. Toader, A. Rosas, A. Prechal a E. Jarašiūnas (spravodajca),
      generálny advokát: M. Campos Sánchez‑Bordona,
      tajomník: L. Hewlett, hlavná referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 16. decembra 2015,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               Bookit Ltd, v zastúpení: N. Gardner a S. Mardell, solicitors, ako aj Z. Yang, barrister, a A. Hitchmough, QC,

               —

               vláda Spojeného kráľovstva, v zastúpení: M. Holt, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci K. Beal, QC,

               —

               grécka vláda, v zastúpení: S. Charitaki a A. Magrippi, splnomocnené zástupkyne,

               —

               portugalská vláda, v zastúpení: L. Inez Fernandes, A. Cunha a R. Campos Laires, splnomocnení zástupcovia,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: L. Lozano Palacios a R. Lyal, splnomocnení zástupcovia,

         so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 135 ods. 1 písm. d) smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty (Ú. v. EÚ L 347, 2006, s. 1, ďalej len „smernica o DPH“).

               2

               Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou Bookit Ltd a Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Daňová a colná správa Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska, ďalej len „daňová správa“), ktorý sa týka odmietnutia oslobodiť niektoré služby poskytované spoločnosťou Bookit od dane z pridanej hodnoty (DPH).

         Právny rámec

         Právo Únie

               3

               Podľa článku 2 ods. 1 písm. c) smernice o DPH povinnosti odviesť DPH podlieha „poskytovanie služieb za protihodnotu na území členského štátu zdaniteľnou osobou, ktorá koná ako taká“.

               4

               Článok 135 ods. 1 písm. b) až g) tejto smernice stanovuje v podstate v rovnakom znení oslobodenia od dane, ktoré boli predtým stanovené v článku 13 B písm. d) bodoch 1 až 6 šiestej smernice Rady 77/388/EHS zo 17. mája 1977 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu – spoločný systém dane z pridanej hodnoty: jednotný základ jej stanovenia (Ú. v. ES L 145, 1977, s. 1; Mim. vyd. 09/001, s. 23).

               5

               Podľa článku 135 ods. 1 písm. d) smernice o DPH:
               „Členské štáty oslobodia od dane tieto transakcie:
               …

                        d)

                        transakcie vrátane dojednávania týkajúceho sa vkladov, bežných účtov, platieb, prevodov platieb, dlhov, šekov a iných obchodovateľných nástrojov s výnimkou vymáhania dlhov…“

         Právo Spojeného kráľovstva

               6

               § 31 Value Added Tax Act 1994 (zákon o dani z pridanej hodnoty z roku 1994, ďalej len „zákon z roku 1994“) vo svojom odseku 1 stanovuje, že „dodanie tovarov alebo poskytovanie služieb sú oslobodené od dane, ak zodpovedajú opisu, ktorý je aktuálne uvedený v prílohe 9“.

               7

               Táto príloha 9 stanovuje viaceré skupiny tovarov a služieb, ktoré sú oslobodené od DPH. Skupina 5 tejto prílohy sa vzťahuje na financie. Stanovuje oslobodenie od dane pri nasledujúcich službách:
               „…

                        1.

                        Vydanie, prevod alebo prijatie peňazí, akéhokoľvek cenného papiera predstavujúceho peniaze alebo akejkoľvek poukážky alebo príkazu na platbu, ako aj akákoľvek transakcia týkajúca sa peňazí alebo podobných prostriedkov.

                  …

                        5.

                        Poskytnutie sprostredkovateľských služieb súvisiacich s každou transakciou uvedenou v bodoch 1, 2, 3, 4 alebo 6 (bez ohľadu na to, či boli tieto transakcie nakoniec uzavreté) osobou vystupujúcou v postavení sprostredkovateľa.

                  …“

         Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky

               8

               Bookit je spoločnosť v 100 % vlastníctve spoločnosti Odeon Cinemas Holding Limited (ďalej len „Odeon“), ktorá vlastní a prevádzkuje sieť kín v Spojenom kráľovstve. Deklarovaná obchodná činnosť spoločnosti Bookit spočíva v spracovaní platieb vykonaných prostredníctvom debetných kariet a kreditnej karty (ďalej len „spracovanie platby kartou“) pre zákazníkov skupiny vlastnenej spoločnosťou Odeon. Taktiež spravuje telefonické centrum na účet spoločnosti Odeon. Všetky príjmy spoločnosti Bookit pochádzajú z transakcií, ktoré súvisia so skupinou vlastnenou spoločnosťou Odeon a zákazníkmi týchto kín.

               9

               Dňa 24. decembra 2009 daňová správa rozhodla, že plnenia, ktoré poskytuje Bookit ako protiplnenie za platby, ktoré boli zákazníkom kupujúcim si vstupenky do kina Odeon predstavené ako poplatky týkajúce sa služby spracovania platby kartou, nie sú poskytovaním služieb oslobodeným od dane v rámci skupiny 5 prílohy 9 zákona z roku 1994. Bookit sa proti tomuto rozhodnutiu odvolala na First‑tier Tribunal (Tax Chamber) [Súd prvého stupňa (daňové oddelenie), Spojené kráľovstvo].

               10

               Tento súd spresňuje, že predaj vstupeniek do kín Odeon sa uskutočňuje pri pokladniach a prostredníctvom automatov na vstupenky do kín, cez telefón prostredníctvom telefonického kontaktného centra alebo na internete.

               11

               Pokladničný predaj zabezpečujú zamestnanci spoločnosti Odeon. Pri tomto predaji a pri predaji prostredníctvom automatov na vstupenky do kín Bookit poskytuje spoločnosti Odeon služby spracovania platieb kartou, ale spoločnosti Odeon ani zákazníkom sa neúčtuje žiadny poplatok za tieto služby. Predaj cez telefón a na internete uskutočňuje Bookit v postavení zástupcu spoločnosti Odeon. V rámci tohto predaja zákazník pri kupovaní vstupeniek debetnou alebo kreditnou kartou platí cenu vstupenky, ako aj uvedený poplatok týkajúci sa služby spracovania platby kartou. Počas predmetných období sa tento poplatok pohyboval medzi 0,65 a 0,75 libier šterlingov (GBP) (približne 0,82 a 0,95 eura) za transakciu.

               12

               Vnútroštátny súd uvádza, že počas celého predmetného obdobia boli platby debetnou a kreditnou kartou, ktoré Bookit prijímala od zákazníkov kupujúcich si vstupenky do kín Odeon, spracúvané jej prijímajúcou bankou na základe zmluvy o poskytovaní služieb. Táto zmluva stanovuje, že prijímajúca banka pripíše na účet spoločnosti Bookit celkovú sumu transakcií, v súvislosti s ktorými jej boli predložené údaje týkajúce sa predmetných transakcií uskutočnených kartou. Taktiež stanovuje, že Bookit alebo prípadne Odeon sú povinné jednak získať od svojej prijímajúcej banky autorizačný kód – vydávaný bankou držiteľa karty označenou ako „vydávajúca banka“, ktorý v podstate osvedčuje platnosť karty a disponibilitu finančných prostriedkov – pred tým, ako uskutočnia akýkoľvek predaj, a jednak sa ubezpečiť, že tento kód je súčasťou súboru označeného ako „súbor na účely vyrovnania“, ktorý preberá údaje týkajúce sa transakcií uskutočnených kartou a ktorý musí byť preposlaný tejto prijímajúcej banke v rámci dennej uzávierky na účely zúčtovania platieb.

               13

               Odeon a Bookit tiež uzatvorili samostatnú zmluvu o poskytovaní služieb so spoločnosťou DataCash Limited, podľa ktorej DataCash poskytuje „štandardné služby týkajúce sa platby bankovou kartou“. Tieto služby zahŕňajú získanie autorizačných kódov v mene a na účet spoločnosti Bookit cestou predloženia potrebných žiadostí o autorizáciu prijímajúcej banke a prijatia zodpovedajúcich odpovedí, ako aj uloženie autorizácií do hromadného súboru, čo na účely vyrovnania s prijímajúcou bankou umožňuje zistiť, či bol predaj uskutočnený spoločnosťou Odeon v kinách alebo spoločnosťou Bookit na diaľku.

               14

               Vnútroštátny súd uvádza, že v praxi kúpa vstupenky do kina cez telefón alebo na internete zahŕňa nasledujúce etapy. Najskôr zákazník poskytne spoločnosti Bookit relevantné údaje týkajúce sa debetnej alebo kreditnej karty, ktorú chce použiť, akými sú meno a adresa držiteľa tejto karty, jej číslo a kryptogram uvedený na zadnej strane, čo sú údaje, ktoré Bookit zasiela prostredníctvom spoločnosti DataCash prijímajúcej banke. Prijímajúca banka ich zašle vydávajúcej banke, ktorá v prípade ich uznania vyčlení peniaze a zašle autorizačný kód prijímajúcej banke. Prijímajúca banka prostredníctvom spoločnosti DataCash zašle tento kód spoločnosti Bookit, ktorá keď ho prijme, zistí, či sú požadované miesta v kine stále voľné. V prípade, že áno, vstupenky sa pridelia zákazníkovi a transakcia je v prípade tohto zákazníka ukončená, pričom tento zákazník dostane od spoločnosti Odeon potvrdenie o rezervácii, v ktorom je uvedené, že prostredníctvom jeho karty bola alebo bude uhradená suma za rezervované vstupenky, ako aj dlžná suma voči spoločnosti Bookit z titulu nákladov na rezerváciu.

               15

               Ďalej v rámci procesu dennej uzávierky uskutočňovanej každým kinom Bookit zasiela spoločnosti DataCash informácie o platbe, ktoré zhromaždila, formou súborov na účely vyrovnania, ktoré v prípade každej transakcie zahŕňajú údaje týkajúce sa platby kartou, vrátane autorizačného kódu vydávajúcej banky, a následne DataCash zasiela prijímajúcej banke hromadný súbor týkajúci sa všetkých transakcií uskutočnených v priebehu dňa, na účely ich zaslania jednotlivým vydávajúcim bankám, v dôsledku čoho dochádza k platbe zo strany vydávajúcich bánk v prospech prijímajúcej banky. Prijímajúca banka potom pripíše na bankový účet spoločnosti Bookit predmetné finančné prostriedky. Napokon Bookit prevedie na Odeon príjmy z predaja vstupeniek a ponecháva si poplatky týkajúce sa služby spracovania platby kartou.

               16

               Vnútroštátny súd uvádza, že úloha spoločnosti Bookit teda spočíva jednak v pôsobení zástupcu spoločnosti Odeon pri predaji vstupeniek a jednak v tom, že osobám kupujúcim tieto vstupenky poskytuje služby spracovania platby kartou, ktoré zahŕňajú získanie informácií týkajúcich sa karty od zákazníka, zaslanie týchto informácií prijímajúcej banke, získanie autorizačného kódu od prijímajúcej banky a preposlanie informácií týkajúcich sa karty, vrátane autorizačného kódu, prijímajúcej banke v rámci procesu vyrovnania.

               17

               Vnútroštátny súd po prvé spresňuje, že bez súborov na účely vyrovnania prijímajúca banka nemôže vedieť, či boli transakcie ukončené. Po druhé Bookit nemôže spracovať platby kartou bez služieb prijímajúcej banky, pretože nemôže predložiť údaje týkajúce sa kariet priamo vydávajúcim bankám s cieľom získať autorizačné kódy. Po tretie Bookit tiež potrebuje služby spoločnosti DataCash, aby boli údaje týkajúce sa kariet upravené do formy uznávanej platobným systémom. Tento súd uvádza, že v konaní pred ním je však nesporné, že intervencia spoločnosti DataCash nemá vplyv na povahu služby poskytovanej spoločnosťou Bookit. Po štvrté poznamenáva, že vzťahy medzi spoločnosťami Odeon, Bookit a ich zákazníkmi sú opísané na internetovej stránke spoločnosti Odeon a zastáva názor, že počas celého predmetného obdobia títo zákazníci vedeli, že so spoločnosťou Bookit uzatvárajú samostatnú zmluvu o poskytnutí služby spracovania platby kartou za protiplnenie v podobe zaplatenia poplatku.

               18

               Na vnútroštátnom súde Bookit tvrdí, že služba spracovania platby kartou, ktorú poskytuje osobám kupujúcim vstupenky do kina spoločnosti Odeon, predstavuje poskytovanie služieb oslobodené od dane podľa prílohy 9 skupiny 5 bodu 1 zákona z roku 1994 a článku 135 ods. 1 písm. d) smernice o DPH, keďže účinkom prenosu údajov týkajúcich sa kariet vrátane autorizačných kódov na prijímajúcu banku je, že finančné prostriedky sa prevedú na účet spoločnosti Bookit vedený v tejto banke.

               19

               Daňová správa naopak tvrdí, že Bookit sa vôbec nevenuje prevodu finančných prostriedkov zákazníkov spoločnosti Odeon v zmysle judikatúry Súdneho dvora, keďže tento prevod uskutočňuje prijímajúca banka spoločne s vydávajúcimi bankami. Služby poskytované spoločnosťou Bookit teda podľa nej podliehajú bežnej sadzbe DPH.

               20

               Vnútroštátny súd uvádza, že rovnako ako iné súdy Spojeného kráľovstva má ťažkosti s určením, aký druh činnosti spadá pod oslobodenie od dane stanovené v článku 135 ods. 1 písm. d) smernice o DPH.

               21

               Za týchto podmienok First‑tier Tribunal (Tax Chamber) [Súd prvého stupňa (daňové oddelenie)] rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

                        „1.

                        Pokiaľ ide o oslobodenie od DPH stanovené v článku 135 ods. l písm. d) [smernice o DPH], ako ho vykladá Súdny dvor v rozsudku z 5. júna 1997, SDC (C‑2/95, EU:C:1997:278), aké sú relevantné zásady, ktoré sa majú uplatniť pri určení, či ‚služba spracovania platby [kartou]‘ (akou je napríklad služba poskytovaná v prejednávanej veci), ‚vedie k prevodu finančných prostriedkov a vyvoláva právne a finančné zmeny‘ v zmysle bodu 66 tohto rozsudku?

                        2.

                        Aké okolnosti v zásade odlišujú i) službu, ktorá spočíva v oznamovaní finančných informácií, bez ktorých by sa platba nevykonala, ale na ktorú sa oslobodenie od dane nevzťahuje [ako v rozsudku z 28. júla 2011, Nordea Pankki Suomi (C‑350/10, EU:C:2011:532)], ii) od služby spracovania údajov, ktorá v praxi vedie k prevodu finančných prostriedkov a ktorú preto Súdny dvor označil ako službu, na ktorú sa môže vzťahovať oslobodenie od dane [ako v rozsudku z 5. júna 1997, SDC (C‑2/95, EU:C:1997:278) v bode 66]?

                        3.

                        Konkrétne, a v rámci služieb spracovania platby [kartou]:

                                 a)

                                 Uplatní sa oslobodenie od dane na tie služby, ktoré vedú k prevodu finančných prostriedkov, ale ktoré nezahŕňajú úlohu spočívajúcu vo vytvorení debetu na jednom účte a tomu zodpovedajúceho kreditu na inom účte?

                                 b)

                                 Závisí nárok na oslobodenie od dane od toho, či poskytovateľ služieb získa autorizačné kódy sám priamo od vydávajúcej banky, alebo ich získa prostredníctvom svojej prijímajúcej banky?“

         O prejudiciálnych otázkach

         Úvodné pripomienky

               22

               Vnútroštátny súd založil svoj návrh na začatie prejudiciálneho konania na predpoklade, podľa ktorého služba spracovania platby kartou, poskytnutá spoločnosťou Bookit v prípade, keď si určitá osoba, ktorá si želá navštíviť kino spoločnosti Odeon, kúpi prostredníctvom spoločnosti Bookit vstupenku, ktorú zaplatí debetnou alebo kreditnou kartou, predstavuje poskytnutie služby, ktoré je odlišné a nezávislé od predaja tejto vstupenky.

               23

               Súdny dvor však už rozhodol, že dodatočné náklady, ktoré poskytovateľ služieb účtuje svojim zákazníkom v prípade, že za tieto služby platia kreditnou kartou, debetnou kartou, šekom alebo v hotovosti, pri bankovej priehradke alebo pri priehradke zástupcu povereného prijímaním platby na účet tohto poskytovateľa služieb, nepredstavujú protihodnotu za poskytovanie služieb, ktoré je odlišné a nezávislé od hlavného poskytovania služieb, za ktoré sa táto platba uskutočňuje (pozri v tomto zmysle rozsudok z 2. decembra 2010, Everything Everywhere,C‑276/09, EU:C:2010:730, bod 32).

               24

               V tejto súvislosti Súdny dvor najprv uviedol, že poskytnutie infraštruktúry zo strany poskytovateľa hlavnej služby zákazníkom, ktorá im dovoľuje zaplatiť cenu uvedenej služby najmä bankovou kartou, nie je pre týchto zákazníkov samo osebe cieľom, a že toto údajné poskytnutie služieb, ktoré by uvedení zákazníci nemohli využiť nezávisle od nákupu hlavnej služby, neposkytuje z ich pohľadu nič, čo by bolo nezávislé od tejto služby (pozri v tomto zmysle rozsudok z 2. decembra 2010, Everything Everywhere,C‑276/09, EU:C:2010:730, bod 27).

               25

               Súdny dvor ďalej dodal, že prijatie platby, ako aj jej spracovanie sú neoddeliteľne spojené s každým poskytovaním služieb za protihodnotu a že pri takýchto službách je nevyhnutným predpokladom, že ich poskytovateľ požaduje platbu a vyvíja všetko potrebné úsilie na to, aby zákazník mohol účinne vykonať platbu ako protihodnotu za poskytnuté služby, pričom z akéhokoľvek spôsobu platby za poskytnutie služieb v zásade vyplýva, že poskytovateľ služby prijme isté opatrenia na spracovanie platby, hoci ich rozsah sa môže v závislosti od spôsobu platby líšiť (pozri v tomto zmysle rozsudok z 2. decembra 2010, Everything Everywhere,C‑276/09, EU:C:2010:730, bod 28).

               26

               Súdny dvor napokon spresnil, že okolnosť, že osobitná cena za údajnú finančnú službu je identifikovaná v zmluvnom dokumente a oddelene uvedená pod samostatnou položkou vo faktúrach vystavených pre zákazníkov, nie je v tejto súvislosti určujúca, keďže skutočnosť, že bola účtovaná jediná cena, alebo, že sa v zmluve predpokladajú rôzne ceny, nemá na účely určenia, či ide o dve, alebo viaceré odlišné transakcie, alebo o jedinú hospodársku transakciu, rozhodujúci význam (pozri v tomto zmysle rozsudok z 2. decembra 2010, Everything Everywhere,C‑276/09, EU:C:2010:730, bod 29 a citovanú judikatúru).

               27

               V súlade s ustálenou judikatúrou Súdneho dvora vnútroštátnemu súdu prináleží posúdiť, či zo skutočností, ktoré mu boli predložené, vyplýva vzhľadom na hospodársky a obchodný kontext predmetných transakcií, že ide o jednu transakciu, bez ohľadu na zmluvnú štruktúru tejto transakcie (pozri v tomto zmysle rozsudky z 21. februára 2008, Part Service, C‑425/06, EU:C:2008:108, bod 54, a z 20. júna 2013, Newey, C‑653/11, EU:C:2013:409, body 42 až 45) a pri zohľadnení všetkých okolností, za ktorých sa uskutočnila (pozri v tomto zmysle rozsudok z 2. decembra 2010, Everything Everywhere, C‑276/09, EU:C:2010:730, bod 26 a citovanú judikatúru).

               28

               Vzhľadom na tieto skutočnosti prináleží vnútroštátnemu súdu overiť, či sa v konaní vo veci samej má služba spracovania platby kartou poskytovaná spoločnosťou Bookit považovať na účely uplatňovania DPH za vedľajšiu službu vo vzťahu k predaju predmetných vstupeniek do kina alebo za vedľajšiu službu vo vzťahu k inej hlavnej službe poskytovanej spoločnosťou Bookit osobám kupujúcim uvedené vstupenky, ktorou by mohla byť rezervácia alebo nákup vstupeniek do kina uskutočnený vopred a na diaľku, a teda za službu, ktorá s týmto hlavným plnením predstavuje také jediné plnenie, že táto služba by mala podliehať rovnakému daňovému režimu ako uvedené hlavné plnenie (pozri v tomto zmysle rozsudky z 25. februára 1999, CPP, C‑349/96, EU:C:1999:93, bod 32, a zo 16. apríla 2015, Wojskowa Agencja Mieszkaniowa w Warszawie, C‑42/14, EU:C:2015:229, bod 31).

               29

               S touto výhradou je v tomto prípade potrebné, aby Súdny dvor vykonal výklad práva Únie, aký požaduje vnútroštátny súd.

         O prejudiciálnych otázkach

               30

               Svojimi otázkami, ktoré je potrebné preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 135 ods. 1 písm. d) smernice o DPH vykladať v tom zmysle, že oslobodenie od DPH stanovené v tomto článku sa uplatňuje na takzvanú službu „spracovania platby kartou“, o akú ide vo veci samej, ktorú poskytuje zdaniteľná osoba, poskytovateľ tejto služby, keď si nejaká osoba kupuje prostredníctvom tohto poskytovateľa vstupenku do kina, ktorú predáva v mene a na účet iného subjektu a za ktorú táto osoba platí debetnou alebo kreditnou kartou.

               31

               Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že táto služba spracovania platby kartou zahŕňa najprv získanie údajov týkajúcich sa debetnej alebo kreditnej karty, ktorú chce kupujúci použiť, poskytovateľom tejto služby od kupujúceho, a zaslanie týchto údajov týmto poskytovateľom svojej prijímajúcej banke, ktorá ich zasiela vydávajúcej banke. Ďalej, keď vydávajúca banka po získaní týchto údajov potvrdila prijímajúcej banke platnosť tejto karty a disponibilitu potrebných finančných prostriedkov tým, že jej zaslala autorizačný kód, daná služba zahŕňa prijatie uvedeného kódu týmto poskytovateľom prostredníctvom jeho prijímajúcej banky, čo ho oprávňuje uskutočniť predaj. Napokon zahŕňa preposlanie súboru na účely vyrovnania, ktorý sumarizuje celkový predaj uskutočnený v priebehu dňa a zahŕňa relevantné údaje týkajúce sa použitých platobných kariet, vrátane autorizačných kódov, týmto poskytovateľom jeho prijímajúcej banke v rámci dennej uzávierky, a to na účely jeho preposlania prijímajúcou bankou jednotlivým dotknutým vydávajúcim bankám, ktoré potom pristupujú k platbám alebo prevodom v prospech tejto prijímajúcej banky, ktorá prevádza predmetné finančné prostriedky na účet uvedeného poskytovateľa služieb.

               32

               Na úvod je potrebné zdôrazniť, že článok 135 ods. 1 písm. b) až g) smernice o DPH preberá oslobodenia od dane, ktoré boli predtým stanovené v článku 13 B písm. d) bodoch 1 až 6 šiestej smernice 77/388, bez toho, aby zmenil ich podstatu. Judikatúra týkajúca sa týchto ustanovení zostáva teda relevantná na účely výkladu rovnocenných ustanovení smernice o DPH.

               33

               Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora oslobodenia od dane stanovené v článku 135 ods. 1 smernice o DPH predstavujú autonómne pojmy práva Únie, ktorých cieľom je vyhnúť sa rozdielnemu uplatňovaniu systému DPH v jednotlivých členských štátoch (pozri rozsudky z 10. marca 2011, Skandinaviska Enskilda Banken, C‑540/09, EU:C:2011:137, bod 19 a citovanú judikatúru, ako aj z 22. októbra 2015, Hedqvist, C‑264/14, EU:C:2015:718, bod 33 a citovanú judikatúru).

               34

               Z ustálenej judikatúry tiež vyplýva, že výrazy použité na označenie uvedených oslobodení od dane sa majú vykladať reštriktívne, keďže tieto oslobodenia predstavujú výnimky zo všeobecnej zásady, podľa ktorej sa DPH vyberá z každého poskytnutia služieb, ktoré zdaniteľná osoba uskutoční za protihodnotu (pozri najmä rozsudky z 28. júla 2011, Nordea Pankki Suomi, C‑350/10, EU:C:2011:532, bod 23, ako aj z 22. októbra 2015, Hedqvist, C‑264/14, EU:C:2015:718, bod 34 a citovanú judikatúru).

               35

               V tomto kontexte je potrebné pripomenúť, že článok 135 ods. 1 písm. d) smernice o DPH stanovuje, že členské štáty oslobodia od dane „transakcie vrátane dojednávania týkajúceho sa vkladov, bežných účtov, platieb, prevodov platieb, dlhov, šekov a iných obchodovateľných nástrojov s výnimkou vymáhania dlhov“.

               36

               Transakcie oslobodené od dane podľa tohto ustanovenia sú teda definované v závislosti od povahy poskytovaných služieb, a nie v závislosti od poskytovateľa alebo príjemcu služby. Oslobodenie od dane teda nepodlieha podmienke, aby transakcie uskutočňoval určitý druh zariadenia alebo právnickej osoby, pokiaľ predmetné transakcie spadajú do oblasti finančných činností (pozri rozsudok z 28. októbra 2010, Axa UK, C‑175/09, EU:C:2010:646, bod 26 a citovanú judikatúru).

               37

               V tomto prípade je nesporné, že samotné oslobodenie od dane stanovené v článku 135 ods. 1 písm. d) smernice o DPH, pokiaľ ide o „transakcie… týkajúc[e] sa… platieb [a] prevodov platieb“, môže byť relevantné v konaní vo veci samej.

               38

               V tejto súvislosti Súdny dvor už rozhodol, že prevod je transakcia pozostávajúca z vykonania príkazu na prevod určitej peňažnej sumy z jedného bankového účtu na iný. Charakteristická je preň predovšetkým skutočnosť, že vyvoláva zmenu existujúcej právnej a finančnej situácie jednak medzi osobou vydávajúcou príkaz a príjemcom a jednak medzi nimi a ich príslušnou bankou, prípadne aj medzi bankami. Navyše transakcia, ktorá vyvoláva túto zmenu, je iba prevod finančných prostriedkov medzi účtami nezávisle od jeho dôvodu. Keďže prevod je teda iba prostriedkom prevedenia finančných prostriedkov, funkčné aspekty sú rozhodujúce pre určenie, či transakcia predstavuje prevod v zmysle článku 135 ods. 1 písm. d) smernice o DPH (pozri v tomto zmysle rozsudky z 5. júna 1997, SDC, C‑2/95, EU:C:1997:278, bod 53, a z 28. júla 2011, Nordea Pankki Suomi, C‑350/10, EU:C:2011:532, bod 25).

               39

               Navyše znenie článku 135 ods. 1 písm. d) smernice o DPH v zásade nevylučuje, aby sa transakcia, ktorou je prevod, rozložila na viacero odlišných služieb, ktoré napokon predstavujú „transakcie týkajúce sa“ prevodov v zmysle tohto ustanovenia (pozri v tomto zmysle rozsudok z 5. júna 1997, SDC, C‑2/95, EU:C:1997:278, bod 64). Hoci nemožno vylúčiť, že predmetné oslobodenie od dane by sa mohlo vzťahovať aj na služby, ktoré nie sú nevyhnutne prevodmi, platí, že toto oslobodenie od dane sa môže vzťahovať len na transakcie, ktoré z celkového pohľadu tvoria samostatný súbor, ktorého cieľom je splniť osobitné a podstatné úlohy takýchto prevodov (pozri v tomto zmysle rozsudok z 5. júna 1997, SDC, C‑2/95, EU:C:1997:278, body 66 až 68).

               40

               Z vyššie uvedeného vyplýva, že na to, aby mohli byť transakcie kvalifikované ako transakcie týkajúce sa prevodov v zmysle článku 135 ods. 1 písm. d) smernice o DPH, predmetné služby musia tvoriť z celkového pohľadu samostatný súbor, ktorého cieľom je splniť osobitné a podstatné úlohy prevodu, a teda vedie k prevodu finančných prostriedkov a vyvoláva právne a finančné zmeny. V tejto súvislosti je potrebné odlišovať službu oslobodenú od dane v zmysle smernice o DPH od služby čisto materiálnej alebo technickej povahy. Na tento účel je predovšetkým potrebné preskúmať rozsah zodpovednosti poskytovateľa služieb a najmä otázku, či je táto zodpovednosť obmedzená na technické aspekty alebo či sa vzťahuje na osobitné a podstatné úlohy transakcií (pozri v tomto zmysle rozsudky z 5. júna 1997, SDC, C‑2/95, EU:C:1997:278, bod 66, a z 28. júla 2011, Nordea Pankki Suomi, C‑350/10, EU:C:2011:532, bod 24).

               41

               Rovnako je potrebné zdôrazniť, že vzhľadom na to, že funkčné aspekty sú rozhodujúce na určenie, či sa transakcia týka prevodu v zmysle článku 135 ods. 1 písm. d) smernice o DPH, kritérium umožňujúce odlíšiť transakciu vedúcu k prevodu finančných prostriedkov a vyvolávajúcu právne a finančné zmeny v zmysle judikatúry pripomenutej v bodoch 38 až 40 tohto rozsudku, ktorá spadá pod predmetné oslobodenie od dane, od transakcie, ktorá nemá takéto účinky, a teda nespadá pod predmetné oslobodenie od dane, spočíva v otázke, či dotknutou transakciou dochádza skutočne alebo potenciálne k prevodu vlastníctva predmetných finančných prostriedkov, alebo vedie k splneniu osobitných a podstatných úloh takéhoto prevodu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 28. júla 2011, Nordea Pankki Suomi, C‑350/10, EU:C:2011:532, bod 33).

               42

               V tejto súvislosti, aj keď priame vytvorenie debetu a/alebo kreditu na účte samotným predmetným poskytovateľom služieb, či zásah na základe záznamov na účtoch určitého držiteľa v zásade umožňuje domnievať sa, že táto podmienka je splnená, a dospieť k záveru o tom, že predmetná služba je vyňatá (pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. marca 2014, ATP PensionService, C‑464/12, EU:C:2014:139, body 80, 81 a 85), samotná skutočnosť, že táto služba priamo nezahŕňa takúto úlohu, však automaticky neznamená, že nemôže spadať pod predmetné oslobodenie od dane, keďže výklad pripomenutý v bode 38 tohto rozsudku nestanovuje spôsoby uskutočnenia prevodov (pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. marca 2014, ATP PensionService, C‑464/12, EU:C:2014:139, bod 80).

               43

               Okrem iného podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora sa úvahy o transakciách týkajúcich sa prevodov uplatňujú aj na transakcie týkajúce sa platieb (pozri v tomto zmysle rozsudky z 5. júna 1997, SDC, C‑2/95, EU:C:1997:278, bod 50, a z 28. júla 2011, Nordea Pankki Suomi, C‑350/10, EU:C:2011:532, bod 26).

               44

               V tomto prípade je potrebné zdôrazniť, ako to vyplýva z opisu uvedeného v bode 31 tohto rozsudku, že služba spracovania platby kartou, o akú ide vo veci samej, vedie k uskutočneniu platby alebo prevodu a takúto službu možno vnímať ako nevyhnutnú v súvislosti s týmto uskutočnením, keďže, ako vyplýva z rozhodnutia vnútroštátneho súdu, práve zaslanie súboru na účely vyrovnania v rámci dennej uzávierky poskytovateľom tejto služby jeho prijímajúcej banke vyvoláva proces platenia alebo prevodu predmetných súm v rámci vydávajúcich bánk v prospech uvedenej prijímajúcej banky, a nakoniec na účet tohto poskytovateľa, a že skutočne sa zrealizujú len platby alebo prevody, v súvislosti s ktorými sú potrebné informácie prevzaté do uvedeného súboru.

               45

               Keďže však po prvé článok 135 ods. 1 písm. d) smernice o DPH je potrebné vykladať reštriktívne, samotná skutočnosť, že služba je nevyhnutná pre uskutočnenie transakcie oslobodenej od dane, neumožňuje dospieť k záveru, že aj táto transakcia je oslobodená od dane (pozri v tomto zmysle rozsudky z 5. júna 1997, SDC, C‑2/95, EU:C:1997:278, bod 65, a z 28. júla 2011, Nordea Pankki Suomi, C‑350/10, EU:C:2011:532, bod 31).

               46

               Po druhé získanie údajov týkajúcich sa platobnej karty, ktorú chce kupujúci použiť, poskytovateľom tejto služby od kupujúceho, ich zaslanie týmto poskytovateľom svojej prijímajúcej banke, prijatie autorizačného kódu zaslaného vydávajúcou bankou týmto poskytovateľom, a ani preposlanie súboru na účely vyrovnania, ktorý preberá najmä autorizačné kódy súvisiace s uskutočneným predajom, týmto poskytovateľom svojej prijímajúcej banke v rámci dennej uzávierky, nemožno samotné ani spoločne s inými považovať za okolnosti, ktoré by realizovali osobitnú a podstatnú úlohu platobnej transakcie alebo transakcie, ktorá je prevodom, v zmysle článku 135 ods. 1 písm. d) smernice o DPH.

               47

               S prihliadnutím na tento opis je nesporné, že poskytovateľ takejto služby priamo sám nevytvára debet alebo kredit na predmetných účtoch, ani na nich nezasahuje na základe záznamov, ani nenariaďuje takýto debet alebo kredit, keďže práve kupujúci použitím svojej platobnej karty na uskutočnenie nákupu rozhoduje o tom, že na jeho účte bude vytvorený debet v prospech účtu tretej osoby.

               48

               Navyše, ako uviedla Európska komisia na pojednávaní, súbory na účely vyrovnania predložené obchodníkom poskytujúcim služby svojej prijímajúcej banke nie sú ničím iným než žiadosťou o prijatie platby v elektronickej forme. Preposlanie takéhoto súboru v rámci dennej uzávierky má teda len informovať predmetný platobný systém o tom, že vopred schválený predaj bol riadne uskutočnený. Preposlanie teda nemožno považovať za uskutočňovanie predmetnej platby alebo prevodu, alebo za okolnosť vedúcu k splneniu ich osobitných a podstatných úloh. Okolnosť, že takýto súbor sa obmedzuje na prevzatie údajov a kódov týkajúcich sa skutočne zrealizovaných predajov, a teda predajov, v súvislosti s ktorými bola potvrdená disponibilita požadovanej vstupenky zákazníka, nemá v tejto súvislosti žiadny dosah, keďže táto okolnosť vyplýva zo samotnej povahy takéhoto súboru.

               49

               Ďalej je potrebné zdôrazniť, ako to vyplýva z rozhodnutia vnútroštátneho súdu, že autorizačný kód, v súvislosti s ktorým sa poskytovateľ okrem iného uspokojuje len s jeho vyžiadaním, prijatím a preposlaním a nad vydaním ktorého teda nemá kontrolu, a ktorý je súčasťou tohto súboru, predstavuje len povolenie pristúpiť k predaju, ktoré dotknutá vydávajúca banka vydáva poskytovateľovi prostredníctvom prijímajúcej banky. Nejde teda ani o osobitnú a podstatnú úlohu v súvislosti s prevodom vlastníctva predmetných finančných prostriedkov. Skutočnosť, že takýto kód bol získaný poskytovateľom tejto služby priamo zo strany vydávajúcej banky alebo aj prostredníctvom jeho prijímajúcej banky, je irelevantná v súvislosti s určením, či služba spracovania platby kartou, o akú ide vo veci samej, spadá pod predmetné oslobodenie od dane.

               50

               Po tretie z rozhodnutia vnútroštátneho súdu nevyplýva, že by poskytovateľ takejto služby preberal zodpovednosť, pokiaľ ide o realizáciu právnych a finančných zmien charakterizujúcich existenciu transakcie, ktorou je prevod alebo platba oslobodená v zmysle článku 135 ods. 1 písm. d) smernice o DPH, a teda pokiaľ ide o osobitné a podstatné úlohy procesu prevodu finančných prostriedkov, ku ktorým dochádza medzi vydávajúcimi bankami a prijímajúcou bankou, a neskôr z prijímajúcej banky na účet tohto poskytovateľa. Konkrétne, ak sa poskytovateľ služby spracovania kartou môže zaväzovať voči svojmu kupujúcemu, ako to uvádza Bookit vo svojich písomných pripomienkach, a prípadne voči subjektu, na účet ktorého uskutočňuje predaj, na riadnu realizáciu tohto predaja, a s ním súvisiacej služby spracovania platby kartou, a teda na uspokojivé uskutočnenie tejto služby, táto zodpovednosť neimplikuje, že uvedený poskytovateľ zodpovedá za realizáciu právnych a finančných zmien, ktoré charakterizujú oslobodenú transakciu, ktorou je platba alebo prevod.

               51

               Zo všetkých týchto skutočností vyplýva, že taký poskytovateľ služby spracovania platby kartou, o akého ide vo veci samej, sa nezúčastňuje osobitným a podstatným spôsobom na právnych a finančných zmenách, ktoré konkretizujú prevod vlastníctva predmetných finančných prostriedkov a ktoré podľa judikatúry Súdneho dvora umožňujú charakterizovať transakciu týkajúcu sa platieb alebo prevodov, oslobodenú podľa článku 135 ods. 1 písm. d) smernice o DPH, ale obmedzuje sa na využitie technických a administratívnych prostriedkov, ktoré mu umožňujú zhromaždiť informácie a oznámiť ich svojej prijímajúcej banke, ako aj tým istým spôsobom prijať oznámenie informácií, ktoré mu umožňujú uskutočniť predaj a prijať zodpovedajúce finančné prostriedky.

               52

               V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že automatizovaná povaha takejto služby, a najmä skutočnosť, že prenos súboru na účely vyrovnania vedie k automatickému uvoľneniu predmetných platieb alebo prevodov, nemôže zmeniť povahu poskytovanej služby, a v dôsledku toho nemá vplyv na uplatňovanie predmetného oslobodenia od dane (pozri v tomto zmysle rozsudok z 5. júna 1997, SDC, C‑2/95, EU:C:1997:278, bod 37).

               53

               Služba spracovania platby kartou, o akú ide vo veci samej, ktorá teda v podstate zahŕňa výmenu informácií medzi obchodníkom a jeho prijímajúcou bankou na účely prijatia platby za tovar alebo službu ponúkanú na predaj, nemôže spadať pod oslobodenie od dane stanovené v článku 135 ods. 1 písm. d) smernice o DPH v rámci transakcií týkajúcich sa platieb a prevodov.

               54

               Napokon, na jednej strane, takúto službu možno považovať za službu, ktorá by bola svojou povahou finančnou transakciou v zmysle článku 135 ods. 1 písm. b) až g) smernice o DPH, len za predpokladu, že každý obchodník, ktorý podniká potrebné kroky k tomu, aby prijal platbu uskutočnenú debetnou alebo kreditnou kartou, uskutočňuje finančnú transakciu v zmysle týchto ustanovení, čo by zbavovalo tento pojem jeho zmyslu a bolo by v rozpore s požiadavkou reštriktívneho výkladu oslobodení od DPH.

               55

               Na druhej strane priznanie oslobodenia od dane stanoveného v článku 135 ods. 1 písm. d) smernice o DPH pre službu spracovania platby kartou, o akú ide vo veci samej, by bolo v rozpore s cieľmi sledovanými oslobodením finančných transakcií, ktoré má odstrániť ťažkosti spojené so zisťovaním základu dane, ako aj sumy odpočítateľnej DPH a zabrániť nárastu nákladov pri spotrebných úveroch (rozsudok z 19. apríla 2007, Velvet & Steel Immobilien, C‑455/05, EU:C:2007:232, bod 24, ako aj uznesenie zo 14. mája 2008, Tiercé Ladbroke a Derby, C‑231/07 a C‑232/07, neuverejnené, EU:C:2007:332, bod 24).

               56

               Zdanenie služby spracovania platby kartou, o akú ide vo veci samej, na účely DPH, totiž nespôsobuje takéto ťažkosti. Konkrétne základ dane, ktorý zodpovedá protihodnote prijatej za túto službu, teda poplatku účtovanému osobe kupujúcej vstupenku za uvedenú službu, možno ľahko určiť a takáto transakcia nezahŕňa kredit v prospech kupujúceho zo strany poskytovateľa tejto služby. Takáto služba teda nemôže byť oslobodená podľa článku 135 ods. 1 písm. d) smernice o DPH.

               57

               Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy je potrebné na položené otázky odpovedať tak, že článok 135 ods. 1 písm. d) smernice o DPH sa má vykladať v tom zmysle, že oslobodenie od DPH, ktoré stanovuje v súvislosti s transakciami týkajúcimi sa platieb a prevodov, sa neuplatňuje na takzvanú službu „spracovania platby debetnou alebo kreditnou kartou“, o akú ide vo veci samej, poskytovanú zdaniteľnou osobou, poskytovateľom tejto služby, keď si určitá osoba kupuje prostredníctvom tohto poskytovateľa vstupenku do kina, ktorú predáva v mene a na účet iného subjektu, a za ktorú táto osoba platí debetnou alebo kreditnou kartou.

         O trovách

               58

               Vzhľadom na to, že konanie má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol takto:

                     Článok 135 ods. 1 písm. d) smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty sa má vykladať v tom zmysle, že oslobodenie od dane z pridanej hodnoty, ktoré stanovuje v súvislosti s transakciami týkajúcimi sa platieb a prevodov, sa neuplatňuje na takzvanú službu „spracovania platby debetnou alebo kreditnou kartou“, o akú ide vo veci samej, poskytovanú zdaniteľnou osobou, poskytovateľom tejto služby, keď si určitá osoba kupuje prostredníctvom tohto poskytovateľa vstupenku do kina, ktorú predáva v mene a na účet iného subjektu, a za ktorú táto osoba platí debetnou alebo kreditnou kartou.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: angličtina.


Rozsudok Súdu pre verejnú službu (druhá komora) z 8. júla 2010. # Stefano Sotgia proti Európskej komisii. # Verejná služba - Úradníci. # Vec F-130/06.


Rozsudok Súdneho dvora zo 14. decembra 1962. # Milchwerke Heinz Wöhrmann & Sohn KG a Alfons Lütticke GmbH proti Komisii Európskeho hospodárskeho spoločenstva. # Spojené veci 31/62 a 33/62.


Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 11. novembra 1992. # Roland Teulie proti Cave coopérative "les Vignerons de Puissalicon". # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Tribunal d'instance de Béziers - Francúzsko. # Vec C-251/91.


Rozsudok Súdneho dvora z 10. júla 1984. # Dansk Denkavit ApS proti Ministeriet for skatter og afgifter. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Østre Landsret - Dánsko. # Vec 42/83.


Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 11. mája 1993. # H.J.J. van Doesselaar proti Minister van Verkeer en Waterstaat. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania College van Beroep voor het Bedrijfsleven - Holandsko. # Vec C-304/91.


title: Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 5. októbra 2016.#TMD Gesellschaft für transfusionsmedizinische Dienste mbH proti Finanzamt Kassel II - Hofgeismar.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Hessisches Finanzgericht.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Dane – Daň z pridanej hodnoty – Smernica 2006/112/ES – Oslobodenie od dane pri určitých činnostiach verejného záujmu – Článok 132 ods. 1 písm. d) – Dodanie ľudských orgánov, ľudskej krvi a materského mlieka – Rozsah – Spracovaná plazma získaná z ľudskej krvi určená na priemyselné účely.#Vec C-412/15.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (tretia komora)
      z 5. októbra 2016 (
            *1
         )
      „Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Dane — Daň z pridanej hodnoty — Smernica 2006/112/ES — Oslobodenie od dane pri určitých činnostiach verejného záujmu — Článok 132 ods. 1 písm. d) — Dodanie ľudských orgánov, ľudskej krvi a materského mlieka — Rozsah — Spracovaná plazma získaná z ľudskej krvi určená na priemyselné účely“
      Vo veci C‑412/15,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Hessisches Finanzgericht (Hesenský finančný súd, Nemecko) z 24. marca 2015 a doručený Súdnemu dvoru 28. júla 2015, ktorý súvisí s konaním:

         TMD Gesellschaft für transfusionsmedizinische Dienste mbH

      proti

         Finanzamt Kassel II – Hofgeismar,

      SÚDNY DVOR (tretia komora),
      v zložení: predseda tretej komory L. Bay Larsen, sudcovia D. Šváby, J. Malenovský (spravodajca), M. Safjan a M. Vilaras,
      generálny advokát: N. Wahl,
      tajomník: C. Strömholm, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 28. apríla 2016,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               TMD Gesellschaft für transfusionsmedizinische Dienste mbH, v zastúpení: T. Dennisen a T. Otto, Rechtsanwälte, ako aj U. Prinz, Steuerberater,

               —

               nemecká vláda, v zastúpení: T. Henze, J. Möller a K. Petersen, splnomocnení zástupcovia,

               —

               maďarská vláda, v zastúpení: M. Z. Fehér, G. Koós a M. Bóra, splnomocnení zástupcovia,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: R. Lyal a B.‑R. Killmann, splnomocnení zástupcovia,

         po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 2. júna 2016,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 132 ods. 1 písm. d) smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty (Ú. v. EÚ L 347, 2006, s. 1).

               2

               Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou TMD Gesellschaft für transfusionsmedizinische Dienste mbH (ďalej len „TMD“), ktorá prevádzkuje centrum pre darovanie krvi v Nemecku, a Finanzamt Kassel II – Hofgeismar (Daňový úrad Kassel, Nemecko, ďalej len „daňový úrad“) z dôvodu zdanenia dodávok plazmy určenej na výrobu liekov uskutočnených spoločnosťou TMD daňou z pridanej hodnoty (DPH).

         Právny rámec

         Právo Únie

               3

               Článok 2 smernice 2006/112 stanovuje:
               „1.   DPH podliehajú tieto transakcie:
               …

                        c)

                        poskytovanie služieb za protihodnotu na území členského štátu zdaniteľnou osobou, ktorá koná ako taká;

                  …“

               4

               Hlava IX tejto smernice, nazvaná „Oslobodenie od dane“, obsahuje najmä kapitolu 2 týkajúcu sa „Oslobodenia od dane pri určitých činnostiach verejného záujmu“ a kapitolu 4, nazvanú „Oslobodenie od dane pri transakciách v rámci Spoločenstva“.

               5

               Článok 132 ods. 1 uvedenej smernice, ktorý patrí do tejto kapitoly 2, stanovuje:
               „Členské štáty oslobodia od dane tieto transakcie:
               …

                        b)

                        hospitalizáciu a zdravotnú starostlivosť a s ňou úzko súvisiace činnosti, ktoré vykonávajú subjekty, ktoré sa spravujú verejným právom, alebo nemocničné zariadenia, liečebné a diagnostické strediská a iné riadne uznané zariadenia podobnej povahy, a to za sociálnych podmienok porovnateľných s podmienkami platnými pre subjekty, ktoré sa spravujú verejným právom;

                        c)

                        poskytovanie zdravotnej starostlivosti pri vykonávaní lekárskych a zdravotníckych povolaní definovaných príslušným členským štátom;

                        d)

                        dodanie ľudských orgánov, ľudskej krvi a materského mlieka;

                        e)

                        služby poskytované zubnými technikmi pri výkone ich profesie, ako aj dodanie zubných protéz zubnými lekármi a zubnými technikmi;

                  …“

         Nemecké právo

               6

               § 4 bod 17 Umsatzsteuergesetz (zákon o dani z obratu, ďalej len „UStG“) v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej stanovuje:
               „Z plnení, na ktoré sa vzťahuje § 1 ods. 1 bod 1, sú od dane oslobodené:
               …

                        a)

                        dodanie ľudských orgánov, ľudskej krvi a materského mlieka;“

               7

               § 15 UStG upravuje právo na odpočet dane zaplatenej na vstupe. V znení uplatniteľnom na spor vo veci samej stanovuje:
               „1.   Podnikateľ môže odpočítať tieto sumy dane zaplatené na vstupe:

                        (1)

                        zo zákona splatnú daň za dodávky a ďalšie plnenia, ktoré iný podnikateľ uskutočnil pre potreby jeho podniku…

                  2.   Z odpočítania dane na vstupe je vylúčená daň za dodania, dovoz a nadobudnutie tovaru v rámci Spoločenstva, ako aj za iné plnenia, ktoré podnikateľ používa na uskutočňovanie nasledujúcich plnení:

                        (1)

                        plnenia oslobodené od dane;

                  …
               3.   Vylúčenie odpočtu dane na vstupe uvedeného v odseku 2 sa neuplatní, ak plnenia

                        (1)

                        v prípadoch uvedených v ods. 2 prvej vete bode 1,

                                 a)

                                 sú oslobodené od dane podľa § 4 bodov 1 až 7, …“

         Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky

               8

               TMD prevádzkuje centrum pre darovanie krvi. Jej činnosť spočíva v odbere krvnej plazmy technicko‑chemickým postupom od darcov a jej zmiešaní s antikoagulačným roztokom, ktorý okrem iného obsahuje citrát sodný. Táto zmes sa následne spracuje v centrifúge, aby sa z nej získali niektoré zložky. Tieto zložky sa potom dodajú zmrazené farmaceutickým spoločnostiam.

               9

               V rámci svojej činnosti TMD dodávala takýto typ plazmy spoločnosti X AG so sídlom vo Švajčiarsku. Táto spoločnosť si dodávku plazmy vyzdvihla v spoločnosti TMD a prepravila ju do svojich výrobní v ostatných členských štátoch Únie na účely výroby liekov.

               10

               TMD sa domnievala, že na plazmu, ktorú dodávala farmaceutickým spoločnostiam, sa nevzťahuje oslobodenie od dane pre dodanie ľudskej krvi. Vo svojom daňovom priznaní k DPH za rok 2008 uplatnila TMD na daňovom úrade odpočítanie DPH na vstupe súvisiacej s týmto dodaním plazmy.

               11

               Naopak, daňový úrad sa domnieval, že dodania plazmy do ostatných členských štátoch Únie je oslobodené od DPH a v dôsledku toho zamietol odpočítanie DPH na vstupe.

               12

               TMD vo svojich daňových priznaniach za roky 2009 a 2010, ktoré daňový úrad prijal, odpočítanie dane na vstupe neuplatnila.

               13

               TMD požiadala 7. decembra 2012 o opravu stanovenia výšky DPH za obdobie od roku 2008 do roku 2010. Žiadala o uznanie nároku na odpočítanie daní na vstupe súvisiacich s dodaním plazmy. Na odôvodnenie svojej žiadosti uviedla, že sumy dane na vstupe, ktoré teraz požaduje a ktoré súvisia s dodaním plazmy v rámci Spoločenstva, nie sú v zmysle § 4 bodu 17 písm. a) UStG oslobodené od dane, pretože podľa tejto spoločnosti ide v skutočnosti o dodanie „zdrojovej“ plazmy farmaceutickým spoločnostiam na frakcionáciu a následnú výrobu liekov.

               14

               Daňový úrad zamietol žiadosť o opravu rozhodnutím zo 7. mája 2013, proti ktorému sa TMD odvolala na vnútroštátny súd.

               15

               TMD na odôvodnenie svojej žaloby uvádza, že dodanie plazmy na výrobu liekov nepredstavuje dodanie ľudskej krvi v zmysle § 4 bodu 17 písm. a) UStG, resp. článku 132 ods. 1 písm. d) smernice 2006/112.

               16

               Za týchto okolností Hessisches Finanzgericht (Hesenský finančný súd, Nemecko) rozhodol konanie prerušiť a Súdnemu dvoru položiť tieto prejudiciálne otázky:

                        „1.

                        Má sa článok 132 ods. 1 písm. d) smernice 2006/112 vykladať v tom zmysle, že dodanie ľudskej krvi zahŕňa aj dodanie plazmy, ktorá sa získava z ľudskej krvi?

                        2.

                        V prípade kladnej odpovede na prvú otázku, platí to aj pre plazmu, ktorá nie je určená priamo na liečebné účely, ale výlučne na výrobu liekov?

                        3.

                        V prípade zápornej odpovede na druhú otázku, je z hľadiska zatriedenia plazmy ako ‚krvi‘ rozhodujúci výlučne stanovený účel alebo aj teoreticky existujúca možnosť využitia plazmy?“

         O návrhu na opätovné otvorenie ústnej časti konania

               17

               Listom z 13. júna 2016 TMD požiadala o opätovné otvorenie ústnej časti konania z toho dôvodu, že návrhy generálneho advokáta obsahujú v bode 49 objektívnu chybu.

               18

               V tejto súvislosti treba pripomenúť, že Štatút Súdneho dvora Európskej únie a Rokovací poriadok Súdneho dvora neupravujú možnosť účastníkov konania podať pripomienky v reakcii na návrhy prednesené generálnym advokátom (uznesenie zo 4. februára 2000, Emesa Sugar, C‑17/98, EU:C:2000:69, bod 2, a rozsudok zo 6. septembra 2012, Döhler Neuenkirchen, C‑262/10, EU:C:2012:559, bod 29).

               19

               Je pravda, že z článku 83 rokovacieho poriadku vyplýva, že Súdny dvor môže kedykoľvek po vypočutí generálneho advokáta rozhodnúť o začatí alebo opätovnom začatí ústnej časti konania, najmä ak usúdi, že nemá dostatok informácií, alebo ak účastník konania uviedol po skončení tejto časti konania novú skutočnosť, ktorá môže mať rozhodujúci vplyv na rozhodnutie Súdneho dvora, alebo ak sa má vo veci rozhodnúť na základe tvrdenia, o ktorom sa nemali možnosť vyjadriť účastníci konania.

               20

               Súdny dvor sa však domnieva, že po vypočutí generálneho advokáta má dostatok informácií na rozhodnutie v prejednávanej veci.

               21

               S ohľadom na vyššie uvedené úvahy sa Súdny dvor domnieva, že nie je potrebné nariadiť opätovné začatie ústnej časti konania.

         O prejudiciálnych otázkach

               22

               Vnútroštátny súd sa svojimi otázkami, ktoré treba preskúmať spoločne, v podstate pýta, či sa má článok 132 ods. 1 písm. d) smernice 2006/112 vykladať v tom zmysle, že dodanie ľudskej krvi, ktoré sú členské štáty povinné na základe tohto ustanovenia oslobodiť od dane, zahŕňa aj dodanie plazmy získanej z ľudskej krvi, ak táto plazma nie je určená priamo na liečebné účely, ale výlučne na výrobu liekov.

               23

               Podľa článku 132 ods. 1 písm. d) smernice 2006/112 členské štáty oslobodia od dane dodanie ľudských orgánov, ľudskej krvi a materského mlieka.

               24

               Na úvod je potrebné pripomenúť, že z ustálenej judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že pojmy uvedené v tomto článku 132 predstavujú autonómne pojmy práva Únie, ktorých účelom je zabrániť rozdielnostiam pri uplatňovaní režimu DPH v jednotlivých členských štátoch (rozsudok z 26. februára 2015, VDP Dental Laboratory a i., C‑144/13, C‑154/13 a C‑160/13, EU:C:2015:116, bod 44).

               25

               Pojem „ľudská krv“ uvedený v článku 132 ods. 1 písm. d) smernice 2006/112 však v tejto smernici definovaný nie je.

               26

               Za týchto podmienok sa určenie významu a rozsahu tohto pojmu musí zistiť podľa ich obvyklého významu pri súčasnom zohľadnení súvislostí, v ktorých sa používajú, ako aj pri zohľadnení účelu sledovaného právnou úpravou, v ktorej sa nachádzajú (pozri v tomto zmysle rozsudok z 25. októbra 2012, Ketelä, C‑592/11, EU:C:2012:673, bod 51 a citovanú judikatúru).

               27

               Pokiaľ ide o obvyklý význam, možno uviesť, že pojem „ľudská krv“ odkazuje na jednu časť ľudského tela zloženú z viacerých neautonómnych a vzájomne sa dopĺňajúcich zložiek, ktorých synergické pôsobenie umožňuje prekrvovať všetky orgány a tkanivá.

               28

               Jednou z týchto vzájomne sa dopĺňajúcich zložiek je plazma, teda roztok, ktorý prenáša ďalšie zložky ľudskej krvi po celom tele.

               29

               Pokiaľ ide o všeobecný kontext, treba najskôr pripomenúť, že podľa článku 3 ods. 2 písm. c) Charty základných práv Európskej únie je zakázané využívať ľudské telo a jeho časti ako také na dosiahnutie zisku.

               30

               Ďalej, čo sa týka oslobodení upravených v článku 132 ods. 1 smernice 2006/112, je potrebné pripomenúť, že tento článok má za cieľ oslobodiť určité činnosti vo verejnom záujme od DPH s cieľom uľahčiť prístup k určitým službám a dodanie určitých tovarov tým, že zamedzuje dodatočným nákladom, ktoré by vyplývali z ich zdanenia DPH (pozri v tomto zmysle rozsudok z 26. februára 2015, VDP Dental Laboratory a i., C‑144/13, C‑154/13 a C‑160/13, EU:C:2015:116, body 43 a 45, ako aj citovanú judikatúru).

               31

               Pokiaľ ide napokon o článok 132 ods. 1 písm. d) smernice 2006/112, treba uviesť, že toto ustanovenie sa podobne ako písmená b), c) a e) toho istého odseku týka plnení, ktoré priamo súvisia so zdravotnou starostlivosťou alebo majú liečebný účel.

               32

               Vzhľadom na to je potrebné chápať oslobodenie dodania ľudskej krvi uvedené v článku 132 ods. 1 písm. d) smernice 2006/112 tak, že má zabezpečiť, aby sa dodanie zdravotníckych výrobkov, ktoré prispievajú k zdravotnej starostlivosti alebo majú liečebný účel, nestalo nedostupným z dôvodu zvýšených nákladov na tieto výrobky, ak by ich dodanie podliehalo DPH (pozri analogicky rozsudok z 26. februára 2015, Dental Laboratory a i., C‑144/13, C‑154/13 a C‑160/13, EU:C:2015:116, bod 46, ako aj citovanú judikatúru).

               33

               S ohľadom na vyššie uvedené sa na dodanie ľudskej krvi, vrátane dodania plazmy, ktorá je jednou z jej zložiek, vzťahuje oslobodenie stanovené v článku 132 ods. 1 písm. d) smernice 2006/112, len keď je toto dodanie priamo spojené s činnosťami vo verejnom záujme, to znamená so zdravotnou starostlivosťou alebo má liečebný účel.

               34

               Takisto treba pripomenúť, že výrazy použité na označenie oslobodení od dane uvedené v článku 132 smernice 2006/112 sa majú vykladať doslovne, keďže tieto oslobodenia predstavujú výnimky zo všeobecnej zásady, podľa ktorej sa DPH vyberá z každého poskytnutia služieb, ktoré zdaniteľná osoba uskutoční za protihodnotu (pozri v tomto zmysle najmä rozsudky z 28. júla 2011, Nordea Pankki Suomi, C‑350/10, EU:C:2011:532, bod 23, ako aj z 22. októbra 2015, Hedqvist, C‑264/14, EU:C:2015:718, bod 34 a citovanú judikatúru).

               35

               Z toho vyplýva, že oslobodenie od dane uvedené v článku 132 ods. 1 písm. d) smernice 2006/112 sa naopak nemôže vzťahovať na takzvanú „priemyselnú“ plazmu, teda plazmu, ktorej dodanie priamo neprispieva k činnostiam vo verejnom záujme, lebo je určená na použitie v priemyslovej výrobe, najmä na výrobu liekov.

               36

               V dôsledku toho sa oslobodenie od dane stanovené v článku 132 ods. 1 písm. d) smernice 2006/112 vzťahuje len na plazmu skutočne určenú na priame liečebné využitie.

               37

               Vzhľadom na to, že podmienkou pre uplatnenie tohto oslobodenia je, že plazma je použitá na určitý druh činnosti vo verejnom záujme, okolnosť, že sa preukáže, že plazma určená na priemyselné využitie môže byť teoreticky predmetom priameho lekárskeho využitia, nemôže znamenať, že sa na ňu musí vzťahovať režim oslobodenia od dane stanovený s cieľom obmedziť cenu iba v prípade plazmy skutočne určenej na priame lekárske využitie.

               38

               Zo spisu predloženého Súdnemu dvoru vyplýva, že plazma, o ktorú ide vo veci samej, nie je určená na zdravotnú starostlivosť alebo liečebné účely, ale výlučne na farmaceutické účely.

               39

               Za týchto podmienok sa na takúto plazmu nemôže vzťahovať článok 132 ods. 1 písm. d) smernice 2006/112.

               40

               Vzhľadom na uvedené je potrebné na prejudiciálne otázky odpovedať tak, že článok 132 ods. 1 písm. d) smernice 2006/112 sa má vykladať v tom zmysle, že dodanie ľudskej krvi, ktoré sú členské štáty povinné na základe tohto ustanovenia oslobodiť od dane, nezahŕňa dodanie plazmy, ktorá sa získava z ľudskej krvi, ak táto plazma nie je určená na liečebné účely, ale výlučne na výrobu liekov.

         O trovách

               41

               Vzhľadom na to, že konanie má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:

                     Článok 132 ods. 1 písm. d) smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty sa má vykladať v tom zmysle, že dodanie ľudskej krvi, ktoré sú členské štáty povinné na základe tohto ustanovenia oslobodiť od dane, nezahŕňa dodanie plazmy, ktorá sa získava z ľudskej krvi, ak táto plazma nie je určená na liečebné účely, ale výlučne na výrobu liekov.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: nemčina.


Rozsudok Všeobecného súdu (tretia komora) z 11. novembra 2015. # Grécka republika proti Európskej komisii. # Vec T-550/13.


Rozsudok Všeobecného súdu (ôsma komora) z 15. septembra 2016.#Arrom Conseil proti Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo.#Ochranná známka Európskej únie – Námietkové konanie – Prihláška obrazovej ochrannej známky Európskej únie Roméo has a Gun by Romano Ricci – Skoršie slovné ochranné známky Európskej únie NINA RICCI a RICCI – Pravdepodobnosť zámeny – Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009 – Neoprávnene získaný prospech z rozlišovacej spôsobilosti alebo dobrého mena skorších ochranných známok – Poškodenie dobrého mena – Článok 8 ods. 5 nariadenia č. 207/2009.#Vec T-359/15.


title: Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 29. januára 2009.#Consiglio Nazionale degli Ingegneri proti Ministero della Giustizia a Marco Cavallera.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Consiglio di Stato - Taliansko.#Uznávanie diplomov - Smernica 89/48/EHS - Nostrifikácia dokladu o vzdelaní - Inžinier.#Vec C-311/06.

text:
      Vec C‑311/06
      Consiglio Nazionale degli Ingegneri
      proti
      Ministero della Giustizia
      a
      Marco Cavallera
      (návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný
      Consiglio di Stato)
      „Uznávanie diplomov – Smernica 89/48/EHS – Nostrifikácia dokladu o vzdelaní – Inžinier“
      Abstrakt rozsudku
      Voľný pohyb osôb – Sloboda usadiť sa – Pracovníci – Uznávanie diplomov vyššieho vzdelania udelených pri ukončení odborného
            vzdelávania a prípravy v dĺžke trvania aspoň troch rokov – Smernica 89/48
      [Smernica Rady 89/48, článok 1 písm. a)]
      Na ustanovenia smernice Rady 89/48 o všeobecnom systéme uznávania diplomov vyššieho vzdelania udelených pri ukončení odborného
         vzdelávania a prípravy v dĺžke trvania aspoň troch rokov sa na účely prístupu k regulovanému povolaniu v hostiteľskom členskom
         štáte nemôže odvolávať držiteľ dokladu o vzdelaní vydaného orgánom iného členského štátu, ktorý nepotvrdzuje nijaké vzdelanie
         spadajúce do vzdelávacieho systému tohto členského štátu a nebol vydaný na základe vykonania skúšky ani na základe odbornej
         praxe získanej v uvedenom členskom štáte.

      Smernica 89/48 totiž sleduje zrušenie prekážok výkonu povolania v členskom štáte inom než v tom, kde bol vydaný doklad o predmetnej
         odbornej kvalifikácii. Z prvého, tretieho a piateho odôvodnenia uvedenej smernice vyplýva, že doklad o odbornej kvalifikácii
         nemožno považovať za „diplom“ v zmysle tejto smernice, pokiaľ nedošlo k získaniu úplnej alebo čiastočnej kvalifikácie v rámci
         vzdelávacieho systému členského štátu, v ktorom bol predmetný doklad vydaný. Okrem toho doklad o vzdelaní uľahčuje prístup
         k povolaniu alebo jeho výkon, pokiaľ preukazuje získanie dodatočnej kvalifikácie.

      Pritom v prípade, keď nostrifikácia získaná v inom členskom štáte nepotvrdzuje nijakú dodatočnú kvalifikáciu a keď ani táto
         nostrifikácia, ani zápis do zoznamu profesijnej komory tohto druhého členského štátu neboli založené na overení kvalifikácie
         alebo odbornej praxe získanej žiadateľom, akceptovať možnosť dovolávať sa smernice 89/48 na účely dosiahnutia prístupu k predmetnému
         regulovanému povolaniu v štáte pôvodu by viedlo k tomu, že by to osobe, ktorá získala iba doklad o vzdelaní vydaný v tomto
         členskom štáte pôvodu, ktorý sám osebe nezabezpečuje prístup k uvedenému regulovanému povolaniu, umožnilo napriek tomu prístup
         k tomuto povolaniu bez toho, aby doklad o nostrifikácii získaný v inom členskom štáte potvrdzoval získanie dodatočnej kvalifikácie
         alebo odbornej praxe. Takýto záver by bol v rozpore so zásadou stanovenou smernicou 89/48 a uvedenou v jej piatom odôvodnení,
         podľa ktorej si členské štáty vyhradzujú možnosť stanoviť potrebnú minimálnu úroveň kvalifikácie s cieľom zabezpečiť kvalitu
         služieb poskytovaných na ich území.

      (pozri body 55 – 57, 59 a výrok)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (druhá komora)
      z 29. januára 2009 (*)

      „Uznávanie diplomov – Smernica 89/48/EHS – Nostrifikácia dokladu o vzdelaní – Inžinier“
      Vo veci C‑311/06,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Consiglio di Stato (Taliansko)
         z 28. februára 2006 a doručený Súdnemu dvoru 17. júla 2006, ktorý súvisí s konaním:

      Consiglio Nazionale degli Ingegneri
      proti
      Ministero della Giustizia,
      Marco Cavallera,
      SÚDNY DVOR (druhá komora),
      v zložení: predseda druhej komory C. W. A. Timmermans, sudcovia J.‑C. Bonichot, K. Schiemann (spravodajca), J. Makarczyk a L. Bay
         Larsen,

      generálny advokát: M. Poiares Maduro,
      tajomník: L. Hewlett, hlavná referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 13. septembra 2007,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        Consiglio Nazionale degli Ingegneri, v zastúpení: A. Romei, avvocato,
      –        talianska vláda, v zastúpení: I. M. Braguglia, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci S. Fiorentino, avvocato dello Stato,
      –        belgická vláda, v zastúpení: L. Van den Broeck, splnomocnená zástupkyňa,
      –        česká vláda, v zastúpení: pôvodne T. Boček, neskôr M. Smolek, splnomocnení zástupcovia,
      –        grécka vláda, v zastúpení: E. Skandalou, splnomocnená zástupkyňa,
      –        cyperská vláda, v zastúpení: C. Lycourgos a I. Neofitou, splnomocnení zástupcovia,
      –        rakúska vláda, v zastúpení: C. Pesendorfer, splnomocnená zástupkyňa,
      –        švédska vláda, v zastúpení: A. Falk a A. Kruse, splnomocnení zástupcovia,
      –        Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: H. Støvlbæk a E. Montaguti, splnomocnení zástupcovia,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 28. februára 2008,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu smernice Rady 89/48/EHS z 21. decembra 1988 o všeobecnom systéme
         uznávania diplomov vyššieho vzdelania udelených pri ukončení odborného vzdelávania a prípravy v dĺžke trvania aspoň troch
         rokov (Ú. v. ES L 19, 1989, s. 16; Mim. vyd. 05/001, s. 337).

      2        Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Consiglio Nazionale degli Ingegneri (Národná rada inžinierov) a Ministero della
         Giustizia (ministerstvo spravodlivosti) vo veci uznania španielskeho diplomu inžiniera, ktorý získal pán Cavallera, taliansky
         štátny príslušník, nostrifikáciou talianskeho dokladu o vzdelaní na účely jeho zápisu do zoznamu inžinierov v Taliansku, pričom
         k tomuto uznaniu došlo zo strany ministerstva spravodlivosti.

       Právny rámec
       Právna úprava Spoločenstva
      3        Prvé odôvodnenie smernice 89/48 znie:

      „keďže podľa článku 3 písm. c) zmluvy zrušenie prekážok obmedzujúcich slobodu pohybu osôb a služieb medzi členskými štátmi,
         predstavuje jeden z cieľov spoločenstva; keďže štátnym príslušníkom členských štátov umožňuje vykonávať povolanie, či už slobodné
         alebo platené v členskom štáte inom než v tom, kde získali svoju odbornú kvalifikáciu.“

      4        Tretie odôvodnenie tejto smernice uvádza:

      „keďže s cieľom zabezpečiť rýchlu odpoveď na očakávania štátnych príslušníkov krajín spoločenstva, ktorí majú diplomy o vyššom
         vzdelaní udelené po ukončení odborného vzdelania a prípravy v nejakom členskom štáte inom, než v ktorom si želajú vykonávať
         svoje povolanie, mala by sa tiež zaviesť iná metóda uznávania diplomov, aby sa umožnilo tým, ktorí chcú vykonávať svoje povolanie,
         ktoré v nejakom hostiteľskom členskom štáte závisí od ukončenia postredoškolského vzdelania a prípravy za predpokladu, že
         majú taký diplom pripravujúci ich na tieto činnosti, udelený po ukončení štúdií trvajúcich aspoň tri roky a bol vydaný iným
         členským štátom.“

      5        Piate odôvodnenie uvedenej smernice spresňuje:

      „keďže pre tie povolania, na výkon ktorých spoločenstvo nestanovilo potrebnú minimálnu úroveň kvalifikácie, si členské štáty
         vyhradzujú možnosť stanoviť takúto úroveň s cieľom zabezpečiť kvalitu služieb na ich území; keďže bez toho, aby porušili svoje
         záväzky stanovené v článku 5 zmluvy, však nesmú požadovať, aby štátny príslušník nejakého členského štátu získal takú kvalifikáciu,
         ktorú všeobecne viažu na diplomy vydané v rámci jeho vlastného vnútroštátneho systému vzdelávania, kde príslušná osoba už
         získala úplnú alebo čiastočnú kvalifikáciu v inom členskom štáte; keďže v dôsledku toho ktorýkoľvek členský štát, v ktorom
         je určité povolanie regulované, je povinný zohľadniť kvalifikáciu požadovanú v inom členskom štáte a určiť, či táto kvalifikácia
         zodpovedá požiadavkám kvalifikácie príslušného členského štátu.“

      6        Článok 1 písm. a) a b) smernice 89/48 stanovuje:

      „Pre účely tejto smernice budú platiť nasledovné definície:
      a)      diplom: akýkoľvek diplom, osvedčenie alebo iný doklad o formálnej kvalifikácii, alebo akýkoľvek súbor takých diplomov, osvedčení
         alebo iných dokladov:

      –        ktorý bol udelený príslušným orgánom niektorého členského štátu a označený v súlade s jeho vlastnými zákonmi, inými právnymi
         predpismi alebo správnymi opatreniami,

      –        ktorý preukazuje, že držiteľ úspešne skončil postredoškolské štúdium aspoň trojročného trvania, alebo štúdium rovnakej dĺžky
         popri zamestnaní, na univerzite alebo inštitúcii vyššieho vzdelávania alebo inej inštitúcii podobnej úrovne a tam, kde je
         to vhodné, že úspešne ukončil odbornú prípravu požadovanú okrem postredoškolského štúdia, a

      –        ktorý preukazuje, že držiteľ má odbornú kvalifikáciu požadovanú na začatie alebo vykonávanie regulovaného povolania v tom
         členskom štáte,

      za predpokladu, že vzdelanie a príprava potvrdené diplomom, osvedčením alebo iným dokladom formálnej kvalifikácie boli absolvované
         hlavne v rámci spoločenstva, alebo jeho držiteľ má trojročnú odbornú prax potvrdenú členským štátom, ktorý uznal diplom, osvedčenie
         alebo iný doklad o formálnej kvalifikácii z tretej krajiny.

      S nasledovným sa bude zachádzať rovnakým spôsobom ako s diplomom, v rámci významu prvého pododseku: akýkoľvek diplom, osvedčenie
         alebo iná formálna kvalifikácia alebo akýkoľvek súbor takých diplomov, osvedčení alebo iného dokladu udeleného príslušným
         orgánom v niektorom členskom štáte, ako sú udelené pri úspešnom ukončení vzdelania a prípravy získanej v spoločenstve a uznané
         príslušným orgánom v tom členskom štáte ako rovnocenné, a ak zaručujú rovnaké práva vo vzťahu k začatiu a vykonávaniu regulovaného
         povolania v tom členskom štáte;

      b)      hostiteľský členský štát: ktorýkoľvek členský štát, v ktorom štátny príslušník niektorého členského štátu sa uchádza o výkon
         povolania podliehajúceho regulácii v tom členskom štáte, ktorý je iný ako ten, v ktorom získal svoj diplom alebo prvýkrát
         vykonával príslušné povolanie.“

      7        Len talianska a maďarská verzia článku 1 písm. b) smernice 89/48 použila výraz štátny príslušník „iného členského štátu“ („di
         un altro Stato membro“/„egy másik tagállam“) namiesto výrazu štátny príslušník „niektorého členského štátu“.

      8        Článok 2 prvý odsek smernice 89/48 stanovuje:

      „Táto smernica sa bude vzťahovať na ktoréhokoľvek štátneho príslušníka členského štátu, ktorý si želá vykonávať regulované
         povolanie v hostiteľskom členskom štáte v samostatnom zárobkovom postavení alebo ako zamestnanec.“

      9        Len nemecká a maďarská verzia článku 2 prvého odseku tejto smernice použila výraz regulované povolanie „v inom členskom štáte“
         („in einem anderen Mitgliedstaat“/„egy másik tagállamban“) namiesto výrazu regulované povolanie „v hostiteľskom členskom štáte“.

      10      Článok 3 prvý odsek písm. a) smernice 89/48 stanovuje:

      „Ak je v hostiteľskom členskom štáte začatie výkonu alebo vykonávanie regulovaného povolania podmienené vlastníctvom diplomu,
         príslušný orgán nemôže z dôvodov neprimeranej kvalifikácie odmietnuť schváliť štátnemu príslušníkovi členského štátu začať
         alebo vykonávať toto povolanie za rovnakých podmienok, aké stanovuje vlastným štátnym príslušníkom:

      a)      ak je uchádzač držiteľom diplomu, ktorý bol udelený v členskom štáte a ktorý sa vyžaduje v ďalšom členskom štáte pre začatie
         vykonávania alebo vykonávanie príslušného povolania na jeho území…“

      11      Len talianska, španielska a slovinská verzia článku 3 prvého odseku tejto smernice použila výraz odmietnutie voči štátnemu
         príslušníkovi „iného členského štátu“ („di un altro Stato membro“/„de otro Estado miembro“/„druge države članice“) namiesto
         výrazu odmietnutie voči štátnemu príslušníkovi „členského štátu“.

      12      Okrem toho len talianska a slovinská verzia článku 3 prvého odseku písm. a) uvedenej smernice použila výraz diplom, ktorý
         bol udelený „v inom členskom štáte“ („in un altro Stato membro“/„drugi državi članici“), namiesto výrazu diplom, ktorý bol
         udelený „v členskom štáte“.

      13      Bez ohľadu na znenie článku 3 smernice 89/48 jej článok 4 umožňuje hostiteľskému členskému štátu, aby za určitých podmienok
         požadoval od uchádzača, aby preukázal, že vykonal odbornú prax v stanovenej dĺžke, že absolvoval adaptačné obdobie nepresahujúce
         tri roky alebo že sa podrobil skúške spôsobilosti. Tento istý článok stanovuje určité pravidlá a podmienky vzťahujúce sa na
         kompenzačné opatrenia, ktorých splnenie môže byť požadované na účely kompenzácie nedostatkov vo vzdelaní, ktoré uvedený uchádzač
         preukázal.

       Vnútroštátna právna úprava
       Právna úprava povolania inžiniera v Španielsku a Taliansku
      14      Povolanie inžiniera je regulovaným povolaním tak v Španielsku, ako aj v Taliansku.

      –       Vzdelávacie systémy a podmienky začatia výkonu povolania inžiniera
      15      Taliansky a španielsky vzdelávací systém sú príbuzné systémy, pokiaľ ide o kvalifikáciu v odbore inžinier. V obidvoch týchto
         členských štátoch možno uvedené kvalifikácie získať ukončením postredoškolského štúdia v trvaní troch alebo piatich rokov.

      16      V Taliansku je možné získať univerzitný diplom po trojročnom štúdiu („laurea triennale“), ktorý je udeľovaný pri ukončení
         vzdelania „inžinier junior“ („ingegnere junior“).

      17      Začatie výkonu povolania inžiniera juniora je podmienené získaním požadovaného univerzitného diplomu, ako aj zložením štátnej
         skúšky („esame di Stato“) vyžadovanej pre dotknuté povolanie [článok 4 kráľovského dekrétu č. 2537 z 23. októbra 1925 (Gazzetta ufficiale č. 37 z 15. februára 1926)]. Podľa článkov 47 a 48 dekrétu prezidenta Talianskej republiky č. 328 z 5. júna 2001 (bežná príloha
         GURI č. 190 zo 17. augusta 2001) táto štátna skúška zahŕňa minimálne dve písomné časti, jednu ústnu časť a praktickú časť.
         Uchádzačom, ktorí úspešne zložili túto štátnu skúšku, je priznané oprávnenie vykonávať povolanie inžiniera („abilitazione
         all’esercizio della professione di ingegnere“).

      18      V Španielsku univerzitný diplom, ktorý je udeľovaný po trojročnom štúdiu, potvrdzuje získanie kvalifikácie technického inžiniera
         („ingeniero técnico“).

      19      Španielska právna úprava v oblasti univerzitných diplomov rozlišuje dva druhy diplomov, a to „úradné diplomy“, ktorých platnosť
         je uznávaná na celom území štátu a ktoré umožňujú prístup k regulovaným povolaniam, a „vlastné diplomy“, ktoré síce môžu vydávať
         rôzne univerzity, avšak tieto diplomy predovšetkým neumožňujú prístup k regulovaným povolaniam. Táto oblasť je upravená organickým
         zákonom 6/2001 z 21. decembra 2001 o univerzitách (BOE č. 307 z 24. decembra 2001, s. 49400).

      20      V Španielsku je prístup k povolaniu technického inžiniera v zásade podmienený získaním úradného univerzitného diplomu zodpovedajúceho
         dotknutému povolaniu v zmysle organického zákona 6/2001.

      21      Tak v Taliansku, ako aj v Španielsku vykonávanie povolania inžiniera vyžaduje tiež zápis do zoznamu profesijnej komory. V Taliansku
         vedie Consiglio dell’Ordine degli Ingegneri (Rada komory inžinierov) zoznam inžinierov v každej provincii. Tento zoznam sa
         delí na dve časti, pričom časť B je vyhradená inžinierom juniorom. V Španielsku existuje viacero rozličných „colegios de ingenieros“
         (komôr inžinierov) v závislosti od špecializácie a regiónov. V obidvoch týchto členských štátoch je zápis do zoznamu komory
         inžinierov jednoduchým administratívnym úkonom, ktorý sám osebe nepotvrdzuje odbornú kvalifikáciu dotknutých osôb, ale jeho
         cieľom je iba zaručiť, že pri výkone uvedeného povolania budú rešpektované určité etické normy.

      –       Povolanie strojného inžiniera v Taliansku
      22      Osoby, ktoré chcú v Taliansku vykonávať povolanie strojného inžiniera, musia byť spravidla držiteľmi univerzitného diplomu
         strojného inžiniera („laurea in ingegneria meccanica“), ktorý je vydávaný po ukončení trojročného vzdelávania a ktorý po úspešnom
         vykonaní štátnej skúšky oprávňuje na výkon povolania inžiniera. Okrem toho musia byť tieto osoby zapísané v zozname inžinierov
         danej provincie, v časti B, priemyselné odvetvie.

      –       Povolanie priemyselného technického inžiniera so strojnou špecializáciou v Španielsku
      23      Osoby, ktoré chcú v Španielsku vykonávať povolanie priemyselného technického inžiniera so strojnou špecializáciou („ingeniero
         técnico industrial, especialidad mecánica“), musia byť spravidla držiteľmi úradného univerzitného diplomu priemyselného technického
         inžiniera so strojnou špecializáciou v zmysle organického zákona 6/2001. Tento diplom technického inžiniera je vydávaný po
         troch rokoch vzdelávania. Okrem toho tieto osoby musia byť zapísané v zozname „Colegio de ingenieros técnicos industriales“
         (profesijná komora priemyselných technických inžinierov).

       Konanie o uznaní v Taliansku
      24      V Taliansku legislatívny dekrét č. 115 z 27. januára 1992 (GURI č. 40 z 18. februára 1992, ďalej len „legislatívny dekrét
         č. 115/1992“) preberá smernicu 89/48 do vnútroštátneho právneho poriadku.

      25      Článok 1 legislatívneho dekrétu č. 115/1992, nazvaný „Uznávanie dokladov o vzdelaní vydaných v Európskom spoločenstve“, stanovuje:

      „1.      Tento dekrét stanovuje podmienky, za ktorých sa v Taliansku uznávajú diplomy odborného vzdelávania vydané členským štátom
         Európskeho spoločenstva, ktoré sú v zmysle vnútroštátnej legislatívy tohto štátu podmienkou pre výkon určitého povolania.

      2.      Uznanie diplomu sa vydáva štátnemu príslušníkovi Spoločenstva na účely výkonu zodpovedajúceho povolania v Taliansku, ako samostatne
         zárobkovo činná osoba alebo pracovník v pracovno-právnom pomere, ktoré je oprávnený vykonávať v štáte, ktorý vydal diplom
         podľa predchádzajúceho odseku.

      3.      Diplom je uznaný, ak žiadateľ preukáže osvedčeniami, že úspešne absolvoval vysokoškolské štúdium v dĺžke trvania aspoň troch
         rokov (alebo štúdium rovnakej dĺžky popri zamestnaní) na univerzite alebo inštitúcii vyššieho vzdelávania alebo inej inštitúcii
         podobnej úrovne.“

      26      Podľa vnútroštátneho súdu legislatívny dekrét č. 115/1992 neumožňuje uznanie diplomu vydaného v inom členskom štáte na základe
         talianskeho dokladu o vzdelaní. Tento súd spresňuje, že podľa článku 1 odseku 3 tohto legislatívneho dekrétu zahraničný diplom
         musí potvrdzovať, že žiadateľ skončil štúdium, čo znamená, že musí existovať bezprostredný vzťah medzi dokladom o vzdelaní
         a štúdiom a že toto štúdium musí byť priamo potvrdené diplomom. Napokon, toto ustanovenie sa nemôže uplatniť na diplom iného
         členského štátu, ktorý v skutočnosti potvrdzuje existenciu talianskeho dokladu o vzdelaní.

       Nostrifikácia v Španielsku
      27      V španielskom práve treba rozlišovať medzi nostrifikáciou univerzitných diplomov a uznaním odbornej kvalifikácie stanoveným
         v kráľovskom dekréte č. 1665/1991 z 25. októbra 1991, ktorý upravuje všeobecný systém uznávania vysokoškolských diplomov vydaných
         v členských štátoch Európskej únie po ukončení aspoň trojročného vzdelávania (BOE č. 280 z 22. novembra 1991, s. 37916) a ktorým
         bola smernica 89/48 prebratá do španielskeho právneho poriadku. Nostrifikácia predstavuje preskúmanie akademického obsahu
         z hľadiska študijných predmetov a absolvovaného štúdia na účely získania diplomu.

      28      Do 4. septembra 2004 nostrifikáciu zahraničných vysokoškolských diplomov v Španielsku upravoval kráľovský dekrét č. 86/1987
         zo 16. januára 1987 (BOE č. 20 z 23. januára 1987), ako aj právna úprava prijatá na jeho uplatnenie.

      29      Pojem nostrifikácia bol definovaný v článku 1 kráľovského dekrétu č. 86/1987. Podľa tohto ustanovenia nostrifikácia znamená
         úradné uznanie platnosti zahraničných vysokoškolských diplomov na akademické účely v Španielsku.

      30      Z článku 2 tohto kráľovského dekrétu vyplýva, že aj keď nostrifikácia zahraničných diplomov nevyhnutne nevyžaduje vykonanie
         dodatočných skúšok, v prípade, že vzdelanie potvrdené zahraničným diplomom nie je rovnocenné vzdelaniu potvrdenému zodpovedajúcim
         španielskym diplomom, nostrifikácia môže byť podmienená úspešným vykonaním skúšok na preukázanie vedomostí požadovaných v Španielsku
         na vydanie diplomu.

      31      Podľa článku 3 kráľovského dekrétu č. 86/1987 sa nostrifikácia vzťahuje len na akreditované vzdelávanie. Iné vzdelávania poskytované
         univerzitami, ktoré nemajú tento charakter, sú preto z pôsobnosti tohto kráľovského dekrétu vylúčené.

      32      Nostrifikácia v prípade, že je udelená, priznáva zahraničnému diplomu rovnaké účinky, aké sú spojené s rovnocenným španielskym
         diplomom alebo univerzitným stupňom.

       Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
      33      Pán Cavallera, taliansky štátny príslušník, je držiteľom dokladu o vzdelaní strojného inžiniera vydaného 9. marca 1999 univerzitou
         v Turíne (Taliansko) po ukončení trojročného vzdelávania.

      34      Pán Cavallera požiadal v Španielsku ministerstvo školstva a vedy o nostrifikáciu svojho talianskeho dokladu o vzdelaní, aby
         tento jeho doklad mohol byť považovaný za príslušný španielsky univerzitný doklad o vzdelaní podľa ustanovení kráľovského
         dekrétu č. 86/1987. Uvedené ministerstvo 17. októbra 2001 nostrifikovalo taliansky doklad o vzdelaní pána Cavallera s tým,
         že zodpovedá španielskemu úradnému dokladu o vzdelaní priemyselného technického inžiniera so strojnou špecializáciou.

      35      Pán Cavallera je v dôsledku toho oprávnený v Španielsku vykonávať regulované povolanie priemyselného technického inžiniera
         so strojnou špecializáciou. Pán Cavallera sa dal zapísať do zoznamu jednej z katalánskych „colegios de ingenieros técnicos
         industriales“ (komory priemyselných technických inžinierov).

      36      Je však zrejmé, že pán Cavallera nevykonával odbornú činnosť mimo talianskeho územia a že neabsolvoval vzdelávanie ani nevykonal
         skúšky v rámci španielskeho vzdelávacieho systému. Rovnako je zrejmé, že nevykonal štátnu skúšku stanovenú talianskou právnou
         úpravou, ktorá je podmienkou na oprávnenie vykonávať povolanie inžiniera.

      37      Žiadosťou zo 6. marca 2002 pán Cavallera požiadal v Taliansku Ministero della Giustizia o uznanie svojich španielskych kvalifikácií
         podľa legislatívneho dekrétu č. 115/1992, aby mohol byť zapísaný v tomto členskom štáte do zoznamu inžinierov.

      38      V súlade s talianskou právnou úpravou bola táto žiadosť predložená na vyjadrenie posudzovacej komisii, ktorá sa k nej väčšinou
         hlasov vyjadrila súhlasne, pričom však zástupca Consiglio Nazionale degli Ingegneri, člen tejto komisie, hlasoval nesúhlasne.

      39      Rozhodnutím z 23. októbra 2002 Ministero della Giustizia uznalo platnosť španielskeho dokladu o vzdelaní pána Cavallera na
         účely jeho zápisu do zoznamu inžinierov (časť B, priemyselné odvetvie). Na základe tohto rozhodnutia bol pán Cavallera zapísaný
         do zoznamu komory inžinierov v Alessandrii (Taliansko), kde má bydlisko.

      40      Consiglio Nazionale degli Ingegneri napadla uvedené ministerské rozhodnutie na Tribunale amministrativo regionale per il Lazio
         (Taliansko), tvrdiac, že podľa smernice 89/48 a relevantnej vnútroštátnej právnej úpravy talianske orgány nemôžu uznať španielsky
         doklad o vzdelaní pána Cavallera, keďže takéto uznanie mu umožňuje vyhnúť sa štátnej skúške stanovenej talianskou právnou
         úpravou.

      41      Rozsudkom z 5. októbra 2004 uvedený súd zamietol žalobu podanú Consiglio Nazionale degli Ingegneri s odôvodnením, že Ministero
         della Giustizia sa nedopustilo nesprávneho právneho posúdenia. Consiglio Nazionale degli Ingegneri následne podala proti tomuto
         rozsudku odvolanie na Consiglio di Stato (Taliansko).

      42      Consiglio di Stato zastáva názor, že smernica 89/48 sa nevzťahuje na situáciu pána Cavallera vzhľadom na to, že v Španielsku
         nezískal žiaden „diplom“ v zmysle článku 1 písm. a) smernice 89/48 a jeho žiadosť je založená výlučne na talianskych kvalifikáciách.
         Consiglio di Stato má však v tejto súvislosti určité pochybnosti.

      43      Consiglio di Stato za týchto okolností rozhodla konanie prerušiť a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

      „1.      Vzťahuje sa smernica 89/48/EHS na prípad talianskeho štátneho príslušníka, ktorý:
      –        získal v Taliansku diplom inžiniera, ktorý je dokladom o trojročnom vysokoškolskom štúdiu,
      –        dosiahol uznanie rovnocennosti tohto talianskeho dokladu o vzdelaní so zodpovedajúcim španielskym dokladom o vzdelaní,
      –        bol zapísaný do španielskeho zoznamu inžinierov, ale nikdy nevykonával toto povolanie v Španielsku, [a]
      –        požiadal o zápis do zoznamu inžinierov v Taliansku na základe španielskej nostrifikácie dokladu o vzdelaní?
      2.      V prípade kladnej odpovede na prvú otázku, je vnútroštátny predpis (článok 1 legislatívneho dekrétu [č. 115/1992]), ktorý
         neumožňuje v Taliansku uznať rovnocennosť dokladu o vzdelaní iného členského štátu, ktorý je vydaný jedine na základe uznania
         predchádzajúceho talianskeho diplomu, v súlade so smernicou 89/48/EHS?“

       O prejudiciálnych otázkach
      44      Vnútroštátny súd sa svojou prvou otázkou v podstate pýta, či sa na ustanovenia smernice 89/48 na účely prístupu k regulovanému
         povolaniu v hostiteľskom členskom štáte môže odvolávať držiteľ dokladu o vzdelaní vydaného orgánom iného členského štátu,
         ktorý nepotvrdzuje nijaké vzdelanie spadajúce do vzdelávacieho systému tohto členského štátu a nebol vydaný na základe vykonania
         skúšky ani na základe odbornej praxe získanej v tomto členskom štáte.

      45      Aby bolo možné odpovedať na túto otázku, treba preskúmať, či uznanie takého dokladu o vzdelaní, o aký ide vo veci samej, spadá
         do pôsobnosti smernice 89/48.

      46      S výnimkou ustanovení článku 4 smernice 89/48 jej článok 3 prvý odsek písm. a) priznáva každému uchádzačovi, ktorý je držiteľom
         „diplomu“ v zmysle tejto smernice umožňujúceho mu vykonávať regulované povolanie v členskom štáte, právo vykonávať to isté
         povolanie v akomkoľvek inom členskom štáte. Pojem „diplom“ definovaný v článku 1 písm. a) smernice 89/48 je základom všeobecného
         systému uznávania vysokoškolských diplomov upraveného touto smernicou.

      47      Pokiaľ ide o kvalifikácie, na ktoré sa pán Cavallera odvoláva, je potrebné v prvom rade pripomenúť, že „diplom“ v zmysle článku
         1 písm. a) smernice 89/48 môže byť tvorený súborom dokladov o vzdelaní.

      48      Potom podmienka uvedená v článku 1 písm. a) prvej zarážke smernice 89/48 je splnená, pokiaľ ide o doklady o vzdelaní, na ktoré
         sa pán Cavallera odvoláva, keďže každý z týchto dokladov bol vydaný príslušným orgánom a označený v súlade s príslušnými talianskymi
         a španielskymi právnymi predpismi.

      49      Pokiaľ ide o podmienku uvedenú v článku 1 písm. a) druhej zarážke smernice 89/48, zo spisu predloženého Súdnemu dvoru vyplýva,
         že pán Cavallera zjavne spĺňa podmienku, podľa ktorej držiteľ musí úspešne skončiť postredoškolské štúdium aspoň trojročného
         trvania na univerzite. Táto skutočnosť je totiž výslovne potvrdená dokladom o vzdelaní, ktorý bol pánovi Cavallerovi vydaný
         univerzitou v Turíne.

      50      Okrem toho, pokiaľ ide o podmienku uvedenú v článku 1 písm. a) tretej zarážke smernice 89/48, z potvrdenia o nostrifikácii
         vydaného ministerstvom školstva a vedy vyplýva, že pán Cavallera má odbornú kvalifikáciu požadovanú na prístup k regulovanému
         povolaniu v Španielsku. Aj za predpokladu, že táto skutočnosť výslovne nevyplýva z uvedeného potvrdenia, je jasne preukázaná
         zapísaním pána Cavallera do zoznamu príslušnej profesijnej komory v Španielsku.

      51      Ostáva určiť, či vzhľadom na to, že potvrdenie o nostrifikácii, na ktoré pán Cavallera kladie dôraz, nepotvrdzuje nijaké vzdelanie
         spadajúce do vzdelávacieho systému tohto členského štátu a nebolo vydané na základe vykonania skúšky ani na základe odbornej
         praxe získanej v Španielsku, súbor dokladov o vzdelaní, ktorých je držiteľom, môže byť považovaný za „diplom“ v zmysle smernice
         89/48 alebo sa s týmto súborom dokladov o vzdelaní môže zaobchádzať rovnakým spôsobom ako s takým diplomom podľa článku 1
         písm. a) druhého odseku smernice 89/48.

      52      V tomto kontexte tvrdenia uvádzané Consiglio Nazionale degli Ingegneri, ako aj talianskou a rakúskou vládou, založené na zneniach
         niektorých jazykových verzií smernice 89/48, ktoré sa presne nezhodujú, ako bolo uvedené v bodoch 7, 9, 11 a 12 tohto rozsudku,
         so zneniami iných jazykových verzií, vzhľadom na to, že používajú výraz „iný členský štát“, zatiaľ čo veľká väčšina jazykových
         verzií obsahuje len výrazy „členský štát“ alebo „hostiteľský členský štát“, nemôžu byť prijaté.

      53      V tejto súvislosti totiž z ustálenej judikatúry vyplýva, že potreba uplatnenia, a teda jednotného výkladu ustanovení práva
         Spoločenstva vylučuje, aby sa v prípade pochybností znenie ustanovenia posudzovalo samostatne v jednej z jeho verzií, ale
         naopak vyžaduje, aby sa dané ustanovenie vykladalo a uplatňovalo z hľadiska jeho verzií v iných úradných jazykoch (rozsudky
         z 12. novembra 1969, Stauder, 29/69, Zb. s. 419, bod 3; z 2. apríla 1998, EMU Tabac a i., C‑296/95, Zb. s. I‑1605, bod 36,
         a z 9. marca 2006, Zuid‑Hollandse Milieufederatie a Natuur en Milieu, C‑174/05, Zb. s. I‑2443, bod 20).

      54      Okrem toho, aj keď už bolo rozhodnuté, že smernica 89/48 neobsahuje obmedzenie, pokiaľ ide o členský štát, v ktorom uchádzač
         musí mať získanú svoju odbornú kvalifikáciu (rozsudky z 23. októbra 2008, Komisia/Grécko, C‑274/05, zatiaľ neuverejnený v Zbierke,
         bod 28, a Komisia/Španielsko, C‑286/06, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, bod 62), táto judikatúra rozlišuje medzi geografickým
         miestom, kde je vzdelávanie absolvované, a vzdelávacím systémom, do ktorého spadá. V týchto rozsudkoch totiž dotknuté osoby
         absolvovali vzdelávanie spadajúce do iného vzdelávacieho systému, než je vzdelávací systém členského štátu, v ktorom sa snažia
         dovolávať ich odbornej kvalifikácie.

      55      Smernica 89/48 sleduje zrušenie prekážok výkonu povolania v členskom štáte inom než v tom, kde bol vydaný doklad o predmetnej
         odbornej kvalifikácii. Z prvého, tretieho a piateho odôvodnenia uvedenej smernice vyplýva, že doklad o odbornej kvalifikácii
         nemožno považovať za „diplom“ v zmysle tejto smernice, pokiaľ nedošlo k získaniu úplnej alebo čiastočnej kvalifikácie v rámci
         vzdelávacieho systému členského štátu, v ktorom bol predmetný doklad vydaný. Súdny dvor už okrem toho zdôraznil, že doklad
         o vzdelaní uľahčuje prístup k povolaniu alebo jeho výkon, pokiaľ preukazuje získanie dodatočnej kvalifikácie (pozri v tomto
         zmysle rozsudky z 31. marca 1993, Kraus, C‑19/92, Zb. s. I‑1663, body 18 až 23, a z 9. septembra 2003, Burbaud, C‑285/01,
         Zb. s. I‑8219, body 47 až 53).

      56      Španielska nostrifikácia pritom nepotvrdzuje nijakú dodatočnú kvalifikáciu. V tejto súvislosti nostrifikácia ani zápis do
         zoznamu jednej z katalánskych „colegios de ingenieros técnicos industriales“ neboli založené na overení kvalifikácie alebo
         odbornej praxe získanej pánom Cavallerom.

      57      Akceptovať za takých okolností možnosť dovolávať sa smernice 89/48 na účely dosiahnutia prístupu k predmetnému regulovanému
         povolaniu vo veci samej v Taliansku by viedlo k tomu, že by to osobe, ktorá získala iba doklad o vzdelaní vydaný v tomto členskom
         štáte, ktorý sám osebe nezabezpečuje prístup k uvedenému regulovanému povolaniu, umožnilo predsa len prístup k tomuto povolaniu
         bez toho, aby doklad o nostrifikácii získaný v Španielsku potvrdzoval získanie dodatočnej kvalifikácie alebo odbornej praxe.
         Takýto záver by bol v rozpore so zásadou stanovenou smernicou 89/48 a uvedenou v jej piatom odôvodnení, podľa ktorej si členské
         štáty vyhradzujú možnosť stanoviť potrebnú minimálnu úroveň kvalifikácie s cieľom zabezpečiť kvalitu služieb poskytovaných
         na ich území.

      58      Zo súhrnu predchádzajúcich úvah vyplýva, že článok 1 písm. a) smernice 89/48 sa má vykladať v tom zmysle, že definícia pojmu
         „diplom“, ktorú toto ustanovenie stanovuje, nezahŕňa doklad o vzdelaní vydaný v členskom štáte, ktorý nepotvrdzuje nijaké
         vzdelanie spadajúce do vzdelávacieho systému tohto členského štátu a nebol vydaný na základe vykonania skúšky ani na základe
         odbornej praxe získanej v uvedenom členskom štáte.

      59      Na prvú otázku treba teda odpovedať, že na ustanovenia smernice 89/48 sa na účely prístupu k regulovanému povolaniu v hostiteľskom
         členskom štáte nemôže odvolávať držiteľ dokladu o vzdelaní vydaného orgánom iného členského štátu, ktorý nepotvrdzuje nijaké
         vzdelanie spadajúce do vzdelávacieho systému tohto členského štátu a nebol vydaný na základe vykonania skúšky ani na základe
         odbornej praxe získanej v uvedenom členskom štáte.

      60      Vzhľadom na odpoveď na prvú otázku nie je potrebné odpovedať na druhú otázku.

       O trovách
      61      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol takto:
      Na ustanovenia smernice Rady 89/48/EHS z 21. decembra 1988 o všeobecnom systéme uznávania diplomov vyššieho vzdelania udelených
            pri ukončení odborného vzdelávania a prípravy v dĺžke trvania aspoň troch rokov sa na účely prístupu k regulovanému povolaniu
            v hostiteľskom členskom štáte nemôže odvolávať držiteľ dokladu o vzdelaní vydaného orgánom iného členského štátu, ktorý nepotvrdzuje
            nijaké vzdelanie spadajúce do vzdelávacieho systému tohto členského štátu a nebol vydaný na základe vykonania skúšky ani na
            základe odbornej praxe získanej v uvedenom členskom štáte.
      Podpisy
      * Jazyk konania: taliančina.