title: Rozsudok Všeobecného súdu (siedma komora) z 25. septembra 2014. # Giorgio Giorgis proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Ochranná známka Spoločenstva - Konanie o vyhlásenie neplatnosti - Trojrozmerná ochranná známka Spoločenstva - Forma dvoch zabalených pohárov - Absolútny dôvod zamietnutia - Nedostatok rozlišovacej spôsobilosti - Nedostatok rozlišovacej spôsobilosti nadobudnutej používaním - Článok 7 ods. 1 písm. b) a článok 7 ods. 3 nariadenia (ES) č. 207/2009. # Vec T-474/12.

text:
               Účastníci konania
               Odôvodnenie
               Výrok

            Účastníci konania
            Vo veci T‑474/12,
            Giorgio Giorgis, s bydliskom v Miláne (Taliansko), v zastúpení: I. Prado a A. Tornato, advokáti,
            žalobca,
            proti
            Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT),  v zastúpení: I. Harrington, splnomocnený zástupca,
            žalovanému,
            ďalší účastník konania pred odvolacím senátom ÚHVT a vedľajší účastník v konaní pred Všeobecným súdom:
            Comigel SAS, so sídlom v Saint‑Julien‑lès‑Metz (Francúzsko), v zastúpení: S. Guerlain, J. Armengaud a C. Mateu, advokáti,
            ktorej predmetom je žaloba podaná proti rozhodnutiu prvého odvolacieho senátu ÚHVT z 26. júla 2012 (vec R 1301/2011‑1) v konaní o vyhlásenie neplatnosti medzi spoločnosťou Comigel SAS a Giorgiom Giorgisom,
            VŠEOBECNÝ SÚD (siedma komora),
            v zložení: predseda komory M. van der Woude, sudcovia I. Wiszniewska‑Białecka (spravodajkyňa) a I. Ulloa Rubio,
            tajomník: E. Coulon,
            so zreteľom na žalobu podanú do kancelárie Všeobecného súdu 31. októbra 2012,
            so zreteľom na vyjadrenie ÚHVT k žalobe podané do kancelárie Všeobecného súdu 7. februára 2013,
            so zreteľom na vyjadrenie vedľajšieho účastníka konania k žalobe podané do kancelárie Všeobecného súdu 5. februára 2013,
            so zreteľom na repliku podanú do kancelárie Všeobecného súdu 24. mája 2013,
            so zreteľom na to, že nebol podaný návrh na nariadenie pojednávania zo strany účastníkov konania v lehote jedného mesiaca od doručenia oznámenia o ukončení písomnej časti konania a že teda bolo na základe správy sudcu spravodajcu a podľa článku 135a Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu rozhodnuté, že sa o žalobe rozhodne bez ústnej časti konania,
            vyhlásil tento
            Rozsudok

            Odôvodnenie
            Okolnosti predchádzajúce sporu
            1. Dňa 11. novembra 2009 žalobca Giorgio Giorgis dosiahol na Úrade pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) a na základe nariadenia Rady (ES) č. 207/2009 z 26. februára 2009 o ochrannej známke Spoločenstva (Ú. v. EÚ L 78, s. 1) zápis trojrozmernej ochrannej známky Spoločenstva zobrazenej nižšie pod číslom 8132681:
            >image>5
            2. Výrobky, pre ktoré bola táto ochranná známka zapísaná, patria do triedy 30 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb pre zápis známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení a zodpovedajú tomuto opisu: „Ľad, nanuky, zmiešané sorbety, ľadové sorbety, zmrzlina, tekutá zmrzlina, produkty na báze zmrzliny, zákusky na báze zmrzliny, chladené dezerty, dezerty, ľadové jogurty, cukrárske výrobky“.
            3. Dňa 19. januára 2010 vedľajší účastník konania Comigel SAS predložil návrh na vyhlásenie neplatnosti napadnutej ochrannej známky na základe článku 52 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 207/2009 v spojení s článkom 7 ods. 1 písm. b) a d) toho istého nariadenia.
            4. Rozhodnutím z 21. apríla 2011 zrušovacie oddelenie ÚHVT vyhovelo návrhu na vyhlásenie neplatnosti a vyhlásilo neplatnosť napadnutej ochrannej známky pre všetky dotknuté výrobky na základe článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009 v spojení s článkom 52 ods. 1 písm. a) tohto nariadenia. Tiež zamietlo tvrdenie žalobcu, podľa ktorého napadnutá ochranná známka nadobudla rozlišovaciu spôsobilosť používaním na základe článku 7 ods. 3 nariadenia č. 207/2009.
            5. Dňa 16. júna 2011 žalobca podal odvolanie na ÚHVT proti rozhodnutiu zrušovacieho oddelenia.
            6. Rozhodnutím z 26. júla 2012 (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“) prvý odvolací senát ÚHVT zamietol odvolanie. Potvrdil závery zrušovacieho oddelenia, podľa ktorých jednak napadnutá ochranná známka nemala rozlišovaciu spôsobilosť v zmysle článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009 a jednak žalobca nepreukázal, že napadnutá ochranná známka nadobudla rozlišovaciu spôsobilosť používaním v zmysle článku 7 ods. 3 a článku 52 ods. 2 tohto nariadenia.
            Návrhy účastníkov konania
            7. Žalobca navrhuje, aby Všeobecný súd:
            – zrušil napadnuté rozhodnutie,
            – zaviazal ÚHVT na náhradu trov konania.
            8. ÚHVT a vedľajší účastník konania navrhujú, aby Všeobecný súd:
            – zamietol žalobu,
            – zaviazal žalobcu na náhradu trov konania.
            Právny stav
            9. Na podporu svojej žaloby žalobca uvádza dva žalobné dôvody založené na porušení 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009 a porušení článku 7 ods. 3 tohto nariadenia.
            O prvom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009
            10. Žalobca odvolaciemu senátu vytýka, že vykonal nesprávne posúdenie rozlišovacej spôsobilosti napadnutej ochrannej známky a tým porušil článok 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009.
            11. V zmysle článku 52 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 207/2009 je neplatnosť ochrannej známky Spoločenstva vyhlásená na základe návrhu podaného na ÚHVT, pokiaľ ochranná známka Spoločenstva bola zapísaná v rozpore s ustanoveniami článku 7 tohto nariadenia. V tomto ohľade článok 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 stanovuje, že nemožno zapísať ochranné známky, ktoré nemajú rozlišovaciu spôsobilosť.
            12. Z ustálenej judikatúry vyplýva, že rozlišovacia spôsobilosť ochrannej známky v zmysle článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009 znamená, že táto ochranná známka je spôsobilá identifikovať výrobky, pre ktoré sa zápis žiada, ako výrobky pochádzajúce od určitého podniku, a teda odlíšiť tieto výrobky od výrobkov iných podnikov (pozri rozsudok Súdneho dvora z 20. októbra 2011, Freixenet/ÚHVT, C‑344/10 P a C‑345/10 P, Zb. s. I‑10205, bod 42 a tam citovanú judikatúru).
            13. Rozlišovacia spôsobilosť ochrannej známky sa musí posudzovať na jednej strane vo vzťahu k výrobkom alebo službám, pre ktoré sa zápis požaduje, a na druhej strane vo vzťahu k jej vnímaniu príslušnou skupinou verejnosti, ktorú predstavuje priemerný spotrebiteľ týchto výrobkov alebo služieb, ktorý je riadne informovaný a primerane pozorný a obozretný (pozri rozsudok Súdneho dvora z 29. apríla 2004, Henkel/ÚHVT, C‑456/01 P a C‑457/01 P, Zb. s. I‑5089, bod 35 a tam citovanú judikatúru).
            14. V prejednávanej veci sa odvolací senát domnieval, že dotknuté výrobky sú potravinárske výrobky, ktoré boli vo všeobecnosti predbalené, keď prichádzali do obchodov, a že pokiaľ ide o predaj predbalených výrobkov, úroveň pozornosti spotrebiteľa v súvislosti s ich vzhľadom nie je osobitne vysoká.
            15. Žalobca odvolaciemu senátu vytýka, že nesprávne posúdil úroveň pozornosti príslušnej skupiny verejnosti. Tvrdí, že priemerný spotrebiteľ zmrzliny má vysokú úroveň pozornosti, keďže jeho výber sa uskutočňuje na základe rôznych faktorov, ako je chuť zmrzliny, spôsob jej konzumácie, rôzne druhy zmrzlín a prípadná prítomnosť určitých ingrediencií.
            16. V tomto ohľade stačí uviesť, že výrobkami označovanými napadnutou ochrannou známkou sú potravinárske výrobky bežnej spotreby, ktoré sú určené všetkým spotrebiteľom. Je teda potrebné posúdiť rozlišovaciu spôsobilosť prihlasovanej ochrannej známky a pritom zohľadniť predpokladané očakávania priemerného spotrebiteľa, riadne informovaného a primerane pozorného a obozretného [pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 15. marca 2006, Develey/ÚHVT (Tvar plastovej fľaše), T‑129/04, Zb. s. II‑811, bod 46 a tam citovanú judikatúru, a rozsudok Všeobecného súdu z 12. decembra 2013, Sweet Tec/ÚHVT (Oválny tvar), T‑156/12, bod 14].
            17. Na rozdiel od toho, čo tvrdí žalobca, skutočnosť, že si priemerný spotrebiteľ vyberie zmrzlinu na základe svojich chutí a preferencií, nemôže byť sama osebe dôkazom vysokej úrovne pozornosti. Zmrzliny sú totiž výrobkami bežnej spotreby vo všeobecnosti predávanými v supermarketoch, sú lacné a ich nákupu nepredchádza dlhé obdobie uvažovania, pričom sa v súvislosti s nimi nemožno domnievať, že spotrebiteľ pri nákupe preukáže vysokú úroveň pozornosti. Navyše skutočnosť, že spotrebiteľ vyberá výrobky v závislosti od svojich chutí, je samozrejmosť, pokiaľ ide o potravinárske výrobky hromadnej spotreby, v súvislosti s ktorými nemožno podľa judikatúry citovanej v bode 16 vyššie úroveň pozornosti spotrebiteľa považovať za vysokú.
            18. Odvolací senát preto správne rozhodol, že príslušnú skupinu verejnosti tvorí priemerný spotrebiteľ, riadne informovaný a primerane pozorný a obozretný v celej Európskej únii, ktorého úroveň pozornosti nie je osobitne vysoká.
            19. Podľa ustálenej judikatúry kritériá posudzovania rozlišovacej spôsobilosti trojrozmerných ochranných známok tvorených vzhľadom samotného výrobku sa nelíšia od kritérií uplatniteľných na iné kategórie ochranných známok. V rámci uplatnenia týchto kritérií však vnímanie príslušnej skupiny verejnosti nie je nevyhnutne rovnaké v prípade trojrozmernej ochrannej známky tvorenej tvarom samotného tovaru a v prípade slovnej alebo obrazovej ochrannej známky, ktorá spočíva v označení nezávislom na vzhľade výrobkov, ktoré označuje. V skutočnosti priemerní spotrebitelia nemajú pri absencii akéhokoľvek grafického alebo slovného prvku vo zvyku predpokladať pôvod tovarov na základe ich tvaru alebo tvaru ich balenia, a mohlo by byť preto náročnejšie stanoviť rozlišovaciu spôsobilosť vo vzťahu k takejto trojrozmernej ochrannej známke než vo vzťahu k slovnej alebo obrazovej ochrannej známke (pozri rozsudok Freixenet/ÚHVT, už citovaný v bode 12 vyššie, body 45 a 46 a tam citovanú judikatúru).
            20. Za týchto podmienok jedine ochranná známka, ktorá sa výrazným spôsobom odlišuje od normy alebo zvykov odvetvia, a tým je spôsobilá plniť svoju základnú funkciu označenia pôvodu, nie je pozbavená rozlišovacej spôsobilosti v zmysle ustanovenia článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009 (pozri rozsudok Freixenet/ÚHVT, už citovaný v bode 12 vyššie, bod 47 a tam citovanú judikatúru).
            21. Čo sa konkrétne týka trojrozmerných ochranných známok tvorených balením výrobkov, ktoré sú v obchode balené z dôvodov spojených so samotnou povahou výrobku, Súdny dvor konštatoval, že tieto ochranné známky musia riadne informovanému a primerane pozornému a obozretnému priemernému spotrebiteľovi predmetných výrobkov umožňovať rozlíšiť bez analýzy alebo porovnania a bez udeľovania osobitnej pozornosti predmetný tovar od tovarov iných podnikov (rozsudok Súdneho dvora z 12. januára 2006, Deutsche SiSi‑Werke/ÚHVT, C‑173/04 P, Zb. s. I‑551, bod 29).
            22. Na účely posúdenia, či ochranná známka má alebo nemá rozlišovaciu spôsobilosť, treba vziať do úvahy celkový dojem, ktorý vyvoláva. To však neznamená, že by nebolo možné najskôr vykonať postupné preskúmanie jednotlivých prvkov použitých pri tejto ochrannej známke. Pri celkovom posúdení totiž môže byť užitočné skúmať každý jednotlivý prvok dotknutej ochrannej známky (pozri rozsudok Súdneho dvora z 25. októbra 2007, Develey/ÚHVT, C‑238/06 P, Zb. s. I‑9375, bod 82 a tam citovanú judikatúru).
            23. Na úvod je namieste uviesť, že v prejednávanej veci sú dotknutými výrobkami dezerty, zmrzliny, sorbety a jogurty a že napadnutá ochranná známka je tvorená tvarom dvoch priehľadných sklených pohárov tulipánovitého tvaru a tvarom obalu z lepenky s otvormi na vrchu a bokoch, ktorý sa prispôsobuje obrysom nádob. Napadnutú ochrannú známku tvorí trojrozmerný tvar dotknutého balenia výrobku.
            24. V prvom rade žalobca odvolaciemu senátu vytýka, že nesprávne identifikoval normu a zvyky dotknutého odvetvia. Tvrdí, že na účely posúdenia rozlišovacej spôsobilosti napadnutej ochrannej známky mal odvolací senát zohľadniť normu a zvyky balenia v odvetví výrobkov patriacich do triedy 30. Odvolací senát však obmedzil normu a zvyky, ktoré mal zohľadniť pri svojej analýze, na normu a zvyky odvetvia balenia, ktoré sprostredkúvajú „obraz kvalitných výrobkov a ručnej výroby“.
            25. Treba uviesť, že toto tvrdenie spočíva na nesprávnom výklade napadnutého rozhodnutia.
            26. V napadnutom rozhodnutí totiž odvolací senát uviedol, že pokiaľ sa tak ako v prejednávanej veci ochranná známka skladá z trojrozmerného tvaru balenia dotknutých výrobkov, je možné, že relevantná norma a zvyky sú tá norma a zvyky, ktoré sa uplatňujú v odvetví balenia výrobkov, ktoré sú rovnakého typu a sú určené tým istým spotrebiteľom ako dotknuté výrobky.
            27. Odvolací senát ďalej pristúpil k oddelenému preskúmaniu dvoch prvkov tvoriacich napadnutú ochrannú známku, a síce sklených nádob a obalu z lepenky. V rámci posúdenia rozlišovacej spôsobilosti sklených nádob uviedol, že tento druh nádob sa na trhu používal na predaj dezertov, zmrzlín, sorbetov a jogurtov a že boli používané s cieľom poskytnúť spotrebiteľovi správu, že predmetné výrobky majú vysokú kvalitu a boli ručne vyrobené, čo žalobca nespochybňuje. Odvolací senát sa domnieval, že tvar nádob napadnutej ochrannej známky sa citeľne nelíšil od tvaru pohárov nachádzajúcich sa na trhu na účely predaja dezertov, zmrzlín, sorbetov a jogurtov, čo bolo potvrdené dôkazmi predloženými vedľajším účastníkom konania, ktoré ukazovali nádoby, ktoré sa len mierne líšili od nádob napadnutej ochrannej známky. Vyvodil z toho, že tento prvok napadnutej ochrannej známky nemal rozlišovaciu spôsobilosť vo vzťahu k dotknutým výrobkom.
            28. Odvolací senát ďalej zamietol príklady predložené žalobcom, ktoré poukazovali na iné druhy nádob používaných na trhu pri predaji týchto výrobkov pričom uviedol, že „ich forma nemala za cieľ sprostredkovať spotrebiteľom obraz kvalitného výrobku a ručnej výroby“.
            29. Z toho vyplýva, že odvolací senát zohľadnil zvyky v odvetví balenia výrobkov podobných dotknutým výrobkom a určených tým istým spotrebiteľom ako dotknuté výrobky a konštatoval, že balenie vo forme sklených nádob je súčasťou týchto zvykov, najmä čo sa týka sprostredkovania obrazu kvality. Skutočnosť, že odvolací senát zamietol ako irelevantné dôkazy predložené žalobcom v súvislosti s inými formami nádob používaných pri predaji zmrzlín, nie je v rozpore s jeho zistením, že sklené nádoby sa tiež používajú na trhu.
            30. Na rozdiel od toho, čo tvrdí žalobca, z napadnutého rozhodnutia nevyplýva, že by odvolací senát obmedzil normu alebo zvyky odvetvia, ktoré sa majú zohľadniť, výlučne na odvetvie kvalitných a ručne vyrábaných výrobkov.
            31. V druhom rade žalobca tvrdí, že z nesprávnej identifikácie normy a zvykov odvetvia vyplýva, že odvolací senát uskutočnil nesprávne posúdenie rozlišovacej spôsobilosti napadnutej ochrannej známky. Tvrdí, že odvolací senát zohľadnil ako prvok pre porovnanie na účely posúdenia rozlišovacej spôsobilosti napadnutej ochrannej známky koncepciu „pohárov tulipánovitého tvaru zabalených v obale z lepenky s vystrihnutými otvormi“ namiesto toho, aby zohľadnil všetky druhy balení používaných v odvetví dotknutých výrobkov. Odvolací senát sa preto nesprávne domnieval, že tvary obalov z lepenky s vystrihnutými otvormi sa bežne používali v odvetví dotknutých výrobkov. Žalobca tvrdí, že obal z lepenky napadnutej ochrannej známky mal vlastnosti a tvary odlišné od tých, ktoré sa nachádzali medzi dôkazmi predloženými vedľajším účastníkom konania.
            32. V napadnutom rozhodnutí sa odvolací senát v rámci posúdenia rozlišovacej spôsobilosti druhého prvku tvoriaceho napadnutú ochrannú známku, konkrétne obalu z lepenky s otvormi na vrchu a bokoch, domnieval, že tieto vlastnosti mala väčšina obalov z lepenky nachádzajúcich sa medzi dôkazmi predloženými vedľajším účastníkom konania. Domnieval sa, že tvary obalov z lepenky s otvormi na vrchu a bokoch boli bežné v odvetví dotknutých výrobkov, predovšetkým s cieľom ukázať výrobok alebo uviesť všetky relevantné informácie týkajúce sa výrobku. Po zohľadnení normy a zvykov odvetvia dotknutých výrobkov (dezertov, zmrzlín, sorbetov a jogurtov) dospel k záveru, že tvar obalu z lepenky napadnutej ochrannej známky bol výlučne dekoratívny, dostatočne sa neodlišoval od zvykov odvetvia a nemal rozlišovaciu spôsobilosť.
            33. Treba uviesť, že odvolací senát vychádzal z dôkazov predložených vedľajším účastníkom konania, ktoré preukazovali, že v odvetví dotknutých výrobkov sa balenia zložené z obalu z lepenky s otvormi bežne používali, a mohol na základe toho dospieť k záveru, že napadnutá ochranná známka sa dostatočne nelíšila od zvykov dotknutého odvetvia.
            34. Skutočnosť, ako tvrdí žalobca, že tvar obalu z lepenky napadnutej ochrannej známky sa líši určitými prvkami od tvarov prítomných na trhu, nemôže spochybniť toto posúdenie odvolacieho senátu. Rôzne obaly z lepenky používané v odvetví dotknutých výrobkov, ktoré sa líšia umiestnením svojich otvorov a svojimi tvarmi, sa musia považovať za jednoduché varianty tvarov balení používaných v tomto odvetví. Rozdiely medzi obalmi z lepenky prítomnými na trhu zodpovedajú najmä praktickým dôvodom (ako je prispôsobenie sa veľkostí nádob) alebo výlučne dekoratívnym dôvodom. Odvolací senát preto správne rozhodol, že vlastnosti tvaru obalu z lepenky napadnutej ochrannej známky jej neumožňujú dostatočne sa líšiť od zvykov odvetvia dotknutých výrobkov.
            35. V treťom rade žalobca tvrdí, že odvolací senát sa dopustil nesprávneho posúdenia pri identifikácii napadnutej ochrannej známky, keď zohľadnil, že napadnutá ochranná známka sa skladá z „dvoch pohárov tulipánovitého tvaru zabalených v obale z lepenky s vystrihnutými otvormi“, čo nezodpovedalo napadnutej ochrannej známke, ako bola zapísaná. Tvrdí, že napadnutá ochranná známka sa mala zohľadniť ako celok, spolu so svojimi vlastnými charakteristikami. Odvolací senát mal analyzovať rozlišovaciu spôsobilosť kombinácie osobitných tvarov tvoriacich napadnutú ochrannú známku a nielen súhrnu jej prvkov.
            36. Najskôr je potrebné zamietnuť tvrdenie žalobcu, podľa ktorého odvolací senát zle identifikoval napadnutú ochrannú známku. Opis napadnutej ochrannej známky uvedený v napadnutom rozhodnutí, konkrétne „dva priehľadné sklené poháre tulipánovitého tvaru vo vonkajšom obale z lepenky s otvormi na vrchu a bokoch“ totiž zodpovedá obrázku tejto ochrannej známky, ako je uvedený v prihláške a zobrazený v bode 1 vyššie. Skutočnosť, že žalobca má vlastný opis napadnutej ochrannej známky (konkrétne „dva poháre tulipánovitého tvaru umiestnené vedľa seba v škatuli z lepenky úplne otvorenej na úrovni vrchu nádob a čiastočne otvorenej na úrovni prednej časti pohárov, s dvoma bokmi osobitného tvaru, ktorý sleduje a pripomína tulipánovitý tvar, vytvárajúcich osobitnú siluetu v tvare flakónu v strede týchto dvoch pohárov“), ktorý sa nenachádza ani v prihláške, ani v osvedčení o zápise, nestačí na vyvodenie záveru, že odvolací senát sa dopustil nesprávneho posúdenia.
            37. Nakoniec, čo sa týka tvrdenia žalobcu, podľa ktorého odvolací senát neposúdil napadnutú ochrannú známku ako celok, treba uviesť, že v napadnutom rozhodnutí po tom, ako konštatoval, že dva prvky tvoriace túto ochrannú známku sa dostatočne nelíšili od prvkov používaných v oblasti dotknutých výrobkov a nemali rozlišovaciu spôsobilosť, odvolací senát pristúpil k analýze celkového dojmu, ktorý vyvoláva tvar balenia zapísaný ako napadnutá ochranná známka. Domnieval sa, že vlastné charakteristiky napadnutej ochrannej známky nestačia na to, aby z nej urobili nezvyčajný typ na trhu dezertov, zmrzlín, sorbetov a jogurtov, ktorý by mohol byť jasne vnímaný ako odlišný od disponibilných tvarov. Konštatoval, že príklady predložené vedľajším účastníkom konania sú dôkazom určitých tvarov balení, ktoré boli veľmi podobné tvaru napadnutej ochrannej známky. Odvolací senát sa domnieval, že použitie dvoch nádob, ktoré držali spolu prostredníctvom obalu z lepenky, bolo jedným z najbežnejších spôsobov prezentácie výrobkov zákazníkom. Dospel k záveru, že napadnutá ochranná známka sa ako celok značne približovala najbežnejším tvarom dotknutých výrobkov a že v dôsledku toho sa musí považovať za ochrannú známku bez rozlišovacej spôsobilosti.
            38. Z toho vyplýva, že žalobca nemôže tvrdiť, že odvolací senát nepristúpil k celkovému posúdeniu rozlišovacej spôsobilosti napadnutej ochrannej známky, že nezohľadnil jej vlastnosti a že sa uspokojil s konštatovaním neexistencie rozlišovacej spôsobilosti súhrnu každého z jej prvkov.
            39. Navyše žalobca tvrdí, že odvolací senát sa v napadnutom rozhodnutí nesprávne domnieval, že napadnutá ochranná známka zodpovedala tvaru balenia, ktoré sa v širokej miere používa na trhu pri predaji dotknutých výrobkov, hoci z ním predložených príkladov vyplýva, že najbežnejšie používané balenie v tomto odvetví je úplne odlišné od tvaru napadnutej ochrannej známky.
            40. V tomto ohľade stačí uviesť, že skutočnosť, že na trhu dotknutých výrobkov existujú iné druhy balení, nebráni zisteniu odvolacieho senátu, podľa ktorého na ňom existujú tiež tvary balení, ktoré sa veľmi podobajú tvaru napadnutej ochrannej známky a nie sú nezvyčajné. Podľa judikatúry citovanej v bode 20 vyššie na účely konštatovania neexistencie rozlišovacej spôsobilosti ochrannej známky stačí, aby sa táto ochranná známka výrazne nelíšila od normy alebo zvykov v danom odvetví, pričom nie je nevyhnutné preukázať, že touto ochrannou známkou je najbežnejšia forma balenia na trhu.
            41. V štvrtom rade žalobca tvrdí, že odvolací senát posúdil rozlišovaciu spôsobilosť napadnutej ochrannej známky veľmi reštriktívnym spôsobom.
            42. Na jednej strane tvrdí, že judikatúra uplatnená odvolacím senátom, podľa ktorej sa trojrozmerná ochranná známka na to, aby mala rozlišovaciu spôsobilosť v zmysle článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009, musí značne líšiť od normy alebo zvykov daného odvetvia, neuplatňuje v prípade, keď ako v prejednávanej veci priemerný spotrebiteľ má vysokú úroveň pozornosti, a v prípade, keď napadnutá ochranná známka nie je tvorená tvarom výrobkov, ale ich balením.
            43. Toto tvrdenie nemôže uspieť. Stačí totiž pripomenúť, že odvolací senát, ako vyplýva z bodu 18 vyššie, oprávnene rozhodol, že dotknutá skupina verejnosti nemala osobitne vysokú úroveň pozornosti vo vzťahu k dotknutým výrobkom. V prejednávanej veci sa navyše musí tvar balenia považovať za tvar dotknutých výrobkov.
            44. Na druhej strane žalobca odvolaciemu senátu vytýka, že uplatnil reštriktívnejšie kritérium, než je kritérium požadované judikatúrou pre posúdenie rozlišovacej spôsobilosti napadnutej ochrannej známky. Odvolací senát požadoval, aby sa napadnutá ochranná známka „podstatne líšila“ od základných tvarov dotknutého výrobku, hoci judikatúra len vyžaduje, aby posúdil, či sa napadnutá ochranná známka „dostatočne líši od normy a zvykov dotknutého odvetvia“.
            45. Stačí uviesť, že v rozpore s tým, čo tvrdí žalobca, požiadavka „podstatného rozdielu“ nie je kritériom, na základe ktorého odvolací senát posudzoval rozlišovaciu spôsobilosť napadnutej ochrannej známky. Odvolací senát totiž v napadnutom rozhodnutí použil výraz „podstatný rozdiel“ v odpovedi na tvrdenie žalobcu týkajúce sa novosti a originality tvaru napadnutej ochrannej známky až potom, ako dospel k záveru o neexistencii rozlišovacej spôsobilosti napadnutej ochrannej známky, pričom citoval rozsudok Súdu prvého stupňa z 31. mája 2006, De Waele/ÚHVT (Tvar klobásy) (T‑15/05, Zb. s. II‑1511).
            46. Žalobca ďalej tvrdí, že keďže Súd prvého stupňa vo svojom rozsudku z 3. decembra 2003, Nestlé Waters France/ÚHVT (Tvar fľaše) (T‑305/02, Zb. s. II‑5207), uznal, že trojrozmerná ochranná známka v tvare fľaše, ktorá bola prihlasovaná pre nealkoholické nápoje v triede 32, mala určitú minimálnu rozlišovaciu spôsobilosť v zmysle článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009, rovnaké riešenie by sa malo uplatniť aj v prejednávanej veci týkajúcej sa veľmi podobného odvetvia, konkrétne odvetvia výrobkov patriacich do triedy 30. V tomto ohľade treba pripomenúť, že rozlišovacia spôsobilosť určitej ochrannej známky sa musí posudzovať vo vzťahu k výrobkom a službám, pre ktoré sa zápis žiada, a vo vzťahu k tomu, ako tieto výrobky vníma príslušná skupina verejnosti a že odvolací senát musí preskúmať, či sa táto ochranná známka dostatočne líši od normy a zvykov odvetia dotknutých výrobkov. Riešenie prijaté Všeobecným súdom v rozsudku týkajúcom sa inej než napadnutej ochrannej známky, ktorej zápis sa žiadal pre iné výrobky a služby než v prejednávanej veci, ktoré patrili do iného odvetvia, preto nie je relevantné pre posúdenie rozlišovacej spôsobilosti napadnutej ochrannej známky v prejednávanej veci.
            47. Z vyššie uvedeného vyplýva, že žalobca nepreukázal, že odvolací senát sa dopustil nesprávneho posúdenia, keď rozhodol, že napadnutá ochranná známka nemala rozlišovaciu spôsobilosť v zmysle článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009.
            48. Prvý žalobný dôvod treba teda zamietnuť.
            O druhom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 7 ods. 3 nariadenia č. 207/2009
            49. Žalobca tvrdí, že odvolací senát nesprávne uplatnil článok 7 ods. 3 nariadenia č. 207/2009, keď usúdil, že dôkazy, ktoré predložil žalobca, neboli dostatočné na preukázanie toho, že napadnutá ochranná známka nadobudla rozlišovaciu spôsobilosť svojím používaním.
            50. Podľa článku 7 ods. 3 nariadenia č. 207/2009 absolútny dôvod zamietnutia uvedený v článku 7 ods. 1 písm. b) tohto nariadenia nebráni zápisu ochrannej známky, ak ochranná známka získala rozlišovaciu spôsobilosť, pokiaľ ide o tovary alebo služby, o ktorých zápis sa žiada, v dôsledku svojho používania.
            51. Článok 52 ods. 2 nariadenia č. 207/2009 najmä stanovuje, že ak bola ochranná známka zapísaná v rozpore s článkom 7 ods. 1 písm. b) tohto nariadenia, nemôže byť vyhlásená za neplatnú, ak svojím používaním nadobudla po svojom zápise rozlišovaciu spôsobilosť pre tovary alebo služby, pre ktoré bola zapísaná.
            52. Z judikatúry vyplýva, že nadobudnutie rozlišovacej spôsobilosti pou žívaním ochrannej známky si vyžaduje, aby prinajmenšom významná časť príslušnej skupiny verejnosti identifikovala vďaka ochrannej známke predmetné tovary alebo služby ako pochádzajúce od určitého podniku [pozri rozsudok Súdu prvého stupňa z 15. decembra 2005, BIC/ÚHVT (Tvar kamienkového zapaľovača), T‑262/04, Zb. s. II‑5959, bod 61 a tam citovanú judikatúru].
            53. V prejednávanej veci odvolací senát uviedol, že keďže napadnutá ochranná známka je trojrozmerná ochranná známka, relevantným územím je územie Únie. Domnieval sa, že dôkazy predložené žalobcom nestačia na preukázanie toho, že napadnutá ochranná známka nadobudla rozlišovaciu spôsobilosť v zmysle článku 7 ods. 3 a článku 52 ods. 2 nariadenia č. 207/2009. Na jednej strane totiž usúdil, že tieto dôkazy ako celok sa týkali len ôsmich členských štátov Únie a v dôsledku toho nepreukazovali nadobudnutie rozlišovacej spôsobilosti v podstatnej časti Únie. Na druhej strane usúdil, že žalobca nepreukázal, že napadnutá ochranná známka bola vnímaná ako označenie pôvodu výrobkov vzhľadom na skutočnosť, že tvar balenia bol vždy používaný v spojení s označením LA GELATERIA DI PIAZZA NAVONA vytlačeným na balení.
            54. V prvom rade sa žalobca uspokojil s tvrdením, že použitie napadnutej ochrannej známky v spojení s označením LA GELATERIA DI PIAZZA NAVONA vytlačeným na balení preukazuje, že príslušný spotrebiteľ okrem grafického zobrazenia vníma trojrozmerný tvar ako označenie pôvodu dotknutých výrobkov. Stačí konštatovať, že toto jednoduché tvrdenie nemôže spochybniť záver odvolacieho senátu, podľa ktorého tieto dôkazy sú nedostatočné na preukázanie používania napadnutej ochrannej známky ako ochrannej známky, a preto musí byť zamietnuté.
            55. V každom prípade treba uviesť, že napriek tomu môže trojrozmerná ochranná známka podľa judikatúry nadobudnúť rozlišovaciu spôsobilosť používaním, hoci je používaná v spojení so slovnou ochrannou známkou alebo obrazovou ochrannou známkou. Platí to v prípade, ak ochrannú známku tvorí tvar výrobku alebo jeho balenia a je na nich systematicky uvádzaná slovná ochranná známka, pod ktorou sa uvádzajú na trh. Takáto rozlišovacia spôsobilosť sa môže nadobudnúť najmä po obvyklom procese oboznámenia sa príslušnej verejnosti [pozri rozsudok Všeobecného súdu z 29. januára 2013, Germans Boada/ÚHVT (Ručná rezačka na keramiku), T‑25/11, bod 83 a tam citovanú judikatúru].
            56. Identifikácia výrobku, pochádzajúceho od určitého podniku, záujmovými skupinami sa však musí uskutočniť prostredníctvom používania dotknutej ochrannej známky ako ochrannej známky. Výraz „používanie ochrannej známky ako ochrannej známky“ teda treba chápať tak, že sa vzťahuje len na používanie ochrannej známky na účely identifikovania tovaru alebo služby záujmovými skupinami ako tovaru alebo služby pochádzajúcich od určitého podniku. Akékoľvek použitie ochrannej známky preto nevyhnutne nepredstavuje jej použitie ako ochrannej známky (rozsudok Ručná rezačka na keramiku, už citovaný v bode 55 vyššie, bod 85).
            57. Za okolností prejednávanej veci by teda len v prípade, že by žalobca konkrétne podložil tvrdenie, podľa ktorého si príslušní spotrebitelia osobitne zapamätali tvar obalu dotknutých výrobkov ako označenie ich obchodného pôvodu, bolo prípadne možné vidieť v predložených dôkazoch prvú indíciu v tomto zmysle, konkrétne že osobitný aspekt trojrozmerného tvaru balenia dotknutých výrobkov tvoriaceho napadnutú ochrannú známku umožňoval odlíšiť ju od ochranných známok iných výrobcov. Stačí uviesť, že žalobca neuviedol nijaké tvrdenie v tomto zmysle.
            58. V druhom rade, čo sa týka tvrdenia žalobcu, podľa ktorého odvolací senát nezohľadnil, že dôkazy, ktoré predložil, pokrývali podstatnú časť spotrebiteľov Únie, musí sa zamietnuť ako neúčinné, keďže žalobca nepreukázal, že odvolací senát sa dopustil nesprávneho posúdenia, keď rozhodol, že dôkazy neumožňovali preukázať, že napadnutá ochranná známka bola používaná ako ochranná známka.
            59. Z toho vyplýva, že druhý žalobný dôvod sa musí zamietnuť, a preto sa musí zamietnuť aj žaloba ako celok.
            O trovách
            60. Podľa článku 87 ods. 2 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže žalobca nemal vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania v súlade s návrhom Komisie a vedľajšieho účastníka konania.

            Výrok
            Z týchto dôvodov
            VŠEOBECNÝ SÚD (siedma komora)
            rozhodol a vyhlásil:
            1. Žaloba sa zamieta.
            2. Giorgio Giorgis je povinný nahradiť trovy konania.

    ---documentbreak---

         ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (siedma komora)
      z 25. septembra 2014 (
            *1
         )
      „Ochranná známka Spoločenstva — Konanie o vyhlásenie neplatnosti — Trojrozmerná ochranná známka Spoločenstva — Forma dvoch zabalených pohárov — Absolútny dôvod zamietnutia — Nedostatok rozlišovacej spôsobilosti — Nedostatok rozlišovacej spôsobilosti nadobudnutej používaním — Článok 7 ods. 1 písm. b) a článok 7 ods. 3 nariadenia (ES) č. 207/2009“
      Vo veci T‑474/12,

         Giorgio Giorgis, s bydliskom v Miláne (Taliansko), v zastúpení: I. Prado a A. Tornato, advokáti,
      žalobca,
      proti

         Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT), v zastúpení: I. Harrington, splnomocnený zástupca,
      žalovanému,
      ďalší účastník konania pred odvolacím senátom ÚHVT a vedľajší účastník v konaní pred Všeobecným súdom:

         Comigel SAS, so sídlom v Saint‑Julien‑lès‑Metz (Francúzsko), v zastúpení: S. Guerlain, J. Armengaud a C. Mateu, advokáti,
      ktorej predmetom je žaloba podaná proti rozhodnutiu prvého odvolacieho senátu ÚHVT z 26. júla 2012 (vec R 1301/2011‑1) v konaní o vyhlásenie neplatnosti medzi spoločnosťou Comigel SAS a Giorgiom Giorgisom,
      VŠEOBECNÝ SÚD (siedma komora),
      v zložení: predseda komory M. van der Woude, sudcovia I. Wiszniewska‑Białecka (spravodajkyňa) a I. Ulloa Rubio,
      tajomník: E. Coulon,
      so zreteľom na žalobu podanú do kancelárie Všeobecného súdu 31. októbra 2012,
      so zreteľom na vyjadrenie ÚHVT k žalobe podané do kancelárie Všeobecného súdu 7. februára 2013,
      so zreteľom na vyjadrenie vedľajšieho účastníka konania k žalobe podané do kancelárie Všeobecného súdu 5. februára 2013,
      so zreteľom na repliku podanú do kancelárie Všeobecného súdu 24. mája 2013,
      so zreteľom na to, že nebol podaný návrh na nariadenie pojednávania zo strany účastníkov konania v lehote jedného mesiaca od doručenia oznámenia o ukončení písomnej časti konania a že teda bolo na základe správy sudcu spravodajcu a podľa článku 135a Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu rozhodnuté, že sa o žalobe rozhodne bez ústnej časti konania,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

         Okolnosti predchádzajúce sporu

               1

               Dňa 11. novembra 2009 žalobca Giorgio Giorgis dosiahol na Úrade pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) a na základe nariadenia Rady (ES) č. 207/2009 z 26. februára 2009 o ochrannej známke Spoločenstva (Ú. v. EÚ L 78, s. 1) zápis trojrozmernej ochrannej známky Spoločenstva zobrazenej nižšie pod číslom 8132681:

               2

               Výrobky, pre ktoré bola táto ochranná známka zapísaná, patria do triedy 30 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb pre zápis známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení a zodpovedajú tomuto opisu: „Ľad, nanuky, zmiešané sorbety, ľadové sorbety, zmrzlina, tekutá zmrzlina, produkty na báze zmrzliny, zákusky na báze zmrzliny, chladené dezerty, dezerty, ľadové jogurty, cukrárske výrobky“.

               3

               Dňa 19. januára 2010 vedľajší účastník konania Comigel SAS predložil návrh na vyhlásenie neplatnosti napadnutej ochrannej známky na základe článku 52 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 207/2009 v spojení s článkom 7 ods. 1 písm. b) a d) toho istého nariadenia.

               4

               Rozhodnutím z 21. apríla 2011 zrušovacie oddelenie ÚHVT vyhovelo návrhu na vyhlásenie neplatnosti a vyhlásilo neplatnosť napadnutej ochrannej známky pre všetky dotknuté výrobky na základe článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009 v spojení s článkom 52 ods. 1 písm. a) tohto nariadenia. Tiež zamietlo tvrdenie žalobcu, podľa ktorého napadnutá ochranná známka nadobudla rozlišovaciu spôsobilosť používaním na základe článku 7 ods. 3 nariadenia č. 207/2009.

               5

               Dňa 16. júna 2011 žalobca podal odvolanie na ÚHVT proti rozhodnutiu zrušovacieho oddelenia.

               6

               Rozhodnutím z 26. júla 2012 (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“) prvý odvolací senát ÚHVT zamietol odvolanie. Potvrdil závery zrušovacieho oddelenia, podľa ktorých jednak napadnutá ochranná známka nemala rozlišovaciu spôsobilosť v zmysle článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009 a jednak žalobca nepreukázal, že napadnutá ochranná známka nadobudla rozlišovaciu spôsobilosť používaním v zmysle článku 7 ods. 3 a článku 52 ods. 2 tohto nariadenia.

         Návrhy účastníkov konania

               7

               Žalobca navrhuje, aby Všeobecný súd:

                        —

                        zrušil napadnuté rozhodnutie,

                        —

                        zaviazal ÚHVT na náhradu trov konania.

               8

               ÚHVT a vedľajší účastník konania navrhujú, aby Všeobecný súd:

                        —

                        zamietol žalobu,

                        —

                        zaviazal žalobcu na náhradu trov konania.

         Právny stav

               9

               Na podporu svojej žaloby žalobca uvádza dva žalobné dôvody založené na porušení 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009 a porušení článku 7 ods. 3 tohto nariadenia.

         O prvom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009

               10

               Žalobca odvolaciemu senátu vytýka, že vykonal nesprávne posúdenie rozlišovacej spôsobilosti napadnutej ochrannej známky a tým porušil článok 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009.

               11

               V zmysle článku 52 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 207/2009 je neplatnosť ochrannej známky Spoločenstva vyhlásená na základe návrhu podaného na ÚHVT, pokiaľ ochranná známka Spoločenstva bola zapísaná v rozpore s ustanoveniami článku 7 tohto nariadenia. V tomto ohľade článok 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 stanovuje, že nemožno zapísať ochranné známky, ktoré nemajú rozlišovaciu spôsobilosť.

               12

               Z ustálenej judikatúry vyplýva, že rozlišovacia spôsobilosť ochrannej známky v zmysle článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009 znamená, že táto ochranná známka je spôsobilá identifikovať výrobky, pre ktoré sa zápis žiada, ako výrobky pochádzajúce od určitého podniku, a teda odlíšiť tieto výrobky od výrobkov iných podnikov (pozri rozsudok Súdneho dvora z 20. októbra 2011, Freixenet/ÚHVT, C-344/10 P a C-345/10 P, Zb. s. I-10205, bod 42 a tam citovanú judikatúru).

               13

               Rozlišovacia spôsobilosť ochrannej známky sa musí posudzovať na jednej strane vo vzťahu k výrobkom alebo službám, pre ktoré sa zápis požaduje, a na druhej strane vo vzťahu k jej vnímaniu príslušnou skupinou verejnosti, ktorú predstavuje priemerný spotrebiteľ týchto výrobkov alebo služieb, ktorý je riadne informovaný a primerane pozorný a obozretný (pozri rozsudok Súdneho dvora z 29. apríla 2004, Henkel/ÚHVT, C-456/01 P a C-457/01 P, Zb. s. I-5089, bod 35 a tam citovanú judikatúru).

               14

               V prejednávanej veci sa odvolací senát domnieval, že dotknuté výrobky sú potravinárske výrobky, ktoré boli vo všeobecnosti predbalené, keď prichádzali do obchodov, a že pokiaľ ide o predaj predbalených výrobkov, úroveň pozornosti spotrebiteľa v súvislosti s ich vzhľadom nie je osobitne vysoká.

               15

               Žalobca odvolaciemu senátu vytýka, že nesprávne posúdil úroveň pozornosti príslušnej skupiny verejnosti. Tvrdí, že priemerný spotrebiteľ zmrzliny má vysokú úroveň pozornosti, keďže jeho výber sa uskutočňuje na základe rôznych faktorov, ako je chuť zmrzliny, spôsob jej konzumácie, rôzne druhy zmrzlín a prípadná prítomnosť určitých ingrediencií.

               16

               V tomto ohľade stačí uviesť, že výrobkami označovanými napadnutou ochrannou známkou sú potravinárske výrobky bežnej spotreby, ktoré sú určené všetkým spotrebiteľom. Je teda potrebné posúdiť rozlišovaciu spôsobilosť prihlasovanej ochrannej známky a pritom zohľadniť predpokladané očakávania priemerného spotrebiteľa, riadne informovaného a primerane pozorného a obozretného [pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 15. marca 2006, Develey/ÚHVT (Tvar plastovej fľaše), T-129/04, Zb. s. II-811, bod 46 a tam citovanú judikatúru, a rozsudok Všeobecného súdu z 12. decembra 2013, Sweet Tec/ÚHVT (Oválny tvar), T‑156/12, bod 14].

               17

               Na rozdiel od toho, čo tvrdí žalobca, skutočnosť, že si priemerný spotrebiteľ vyberie zmrzlinu na základe svojich chutí a preferencií, nemôže byť sama osebe dôkazom vysokej úrovne pozornosti. Zmrzliny sú totiž výrobkami bežnej spotreby vo všeobecnosti predávanými v supermarketoch, sú lacné a ich nákupu nepredchádza dlhé obdobie uvažovania, pričom sa v súvislosti s nimi nemožno domnievať, že spotrebiteľ pri nákupe preukáže vysokú úroveň pozornosti. Navyše skutočnosť, že spotrebiteľ vyberá výrobky v závislosti od svojich chutí, je samozrejmosť, pokiaľ ide o potravinárske výrobky hromadnej spotreby, v súvislosti s ktorými nemožno podľa judikatúry citovanej v bode 16 vyššie úroveň pozornosti spotrebiteľa považovať za vysokú.

               18

               Odvolací senát preto správne rozhodol, že príslušnú skupinu verejnosti tvorí priemerný spotrebiteľ, riadne informovaný a primerane pozorný a obozretný v celej Európskej únii, ktorého úroveň pozornosti nie je osobitne vysoká.

               19

               Podľa ustálenej judikatúry kritériá posudzovania rozlišovacej spôsobilosti trojrozmerných ochranných známok tvorených vzhľadom samotného výrobku sa nelíšia od kritérií uplatniteľných na iné kategórie ochranných známok. V rámci uplatnenia týchto kritérií však vnímanie príslušnej skupiny verejnosti nie je nevyhnutne rovnaké v prípade trojrozmernej ochrannej známky tvorenej tvarom samotného tovaru a v prípade slovnej alebo obrazovej ochrannej známky, ktorá spočíva v označení nezávislom na vzhľade výrobkov, ktoré označuje. V skutočnosti priemerní spotrebitelia nemajú pri absencii akéhokoľvek grafického alebo slovného prvku vo zvyku predpokladať pôvod tovarov na základe ich tvaru alebo tvaru ich balenia, a mohlo by byť preto náročnejšie stanoviť rozlišovaciu spôsobilosť vo vzťahu k takejto trojrozmernej ochrannej známke než vo vzťahu k slovnej alebo obrazovej ochrannej známke (pozri rozsudok Freixenet/ÚHVT, už citovaný v bode 12 vyššie, body 45 a 46 a tam citovanú judikatúru).

               20

               Za týchto podmienok jedine ochranná známka, ktorá sa výrazným spôsobom odlišuje od normy alebo zvykov odvetvia, a tým je spôsobilá plniť svoju základnú funkciu označenia pôvodu, nie je pozbavená rozlišovacej spôsobilosti v zmysle ustanovenia článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009 (pozri rozsudok Freixenet/ÚHVT, už citovaný v bode 12 vyššie, bod 47 a tam citovanú judikatúru).

               21

               Čo sa konkrétne týka trojrozmerných ochranných známok tvorených balením výrobkov, ktoré sú v obchode balené z dôvodov spojených so samotnou povahou výrobku, Súdny dvor konštatoval, že tieto ochranné známky musia riadne informovanému a primerane pozornému a obozretnému priemernému spotrebiteľovi predmetných výrobkov umožňovať rozlíšiť bez analýzy alebo porovnania a bez udeľovania osobitnej pozornosti predmetný tovar od tovarov iných podnikov (rozsudok Súdneho dvora z 12. januára 2006, Deutsche SiSi‑Werke/ÚHVT, C-173/04 P, Zb. s. I-551, bod 29).

               22

               Na účely posúdenia, či ochranná známka má alebo nemá rozlišovaciu spôsobilosť, treba vziať do úvahy celkový dojem, ktorý vyvoláva. To však neznamená, že by nebolo možné najskôr vykonať postupné preskúmanie jednotlivých prvkov použitých pri tejto ochrannej známke. Pri celkovom posúdení totiž môže byť užitočné skúmať každý jednotlivý prvok dotknutej ochrannej známky (pozri rozsudok Súdneho dvora z 25. októbra 2007, Develey/ÚHVT, C-238/06 P, Zb. s. I-9375, bod 82 a tam citovanú judikatúru).

               23

               Na úvod je namieste uviesť, že v prejednávanej veci sú dotknutými výrobkami dezerty, zmrzliny, sorbety a jogurty a že napadnutá ochranná známka je tvorená tvarom dvoch priehľadných sklených pohárov tulipánovitého tvaru a tvarom obalu z lepenky s otvormi na vrchu a bokoch, ktorý sa prispôsobuje obrysom nádob. Napadnutú ochrannú známku tvorí trojrozmerný tvar dotknutého balenia výrobku.

               24

               V prvom rade žalobca odvolaciemu senátu vytýka, že nesprávne identifikoval normu a zvyky dotknutého odvetvia. Tvrdí, že na účely posúdenia rozlišovacej spôsobilosti napadnutej ochrannej známky mal odvolací senát zohľadniť normu a zvyky balenia v odvetví výrobkov patriacich do triedy 30. Odvolací senát však obmedzil normu a zvyky, ktoré mal zohľadniť pri svojej analýze, na normu a zvyky odvetvia balenia, ktoré sprostredkúvajú „obraz kvalitných výrobkov a ručnej výroby“.

               25

               Treba uviesť, že toto tvrdenie spočíva na nesprávnom výklade napadnutého rozhodnutia.

               26

               V napadnutom rozhodnutí totiž odvolací senát uviedol, že pokiaľ sa tak ako v prejednávanej veci ochranná známka skladá z trojrozmerného tvaru balenia dotknutých výrobkov, je možné, že relevantná norma a zvyky sú tá norma a zvyky, ktoré sa uplatňujú v odvetví balenia výrobkov, ktoré sú rovnakého typu a sú určené tým istým spotrebiteľom ako dotknuté výrobky.

               27

               Odvolací senát ďalej pristúpil k oddelenému preskúmaniu dvoch prvkov tvoriacich napadnutú ochrannú známku, a síce sklených nádob a obalu z lepenky. V rámci posúdenia rozlišovacej spôsobilosti sklených nádob uviedol, že tento druh nádob sa na trhu používal na predaj dezertov, zmrzlín, sorbetov a jogurtov a že boli používané s cieľom poskytnúť spotrebiteľovi správu, že predmetné výrobky majú vysokú kvalitu a boli ručne vyrobené, čo žalobca nespochybňuje. Odvolací senát sa domnieval, že tvar nádob napadnutej ochrannej známky sa citeľne nelíšil od tvaru pohárov nachádzajúcich sa na trhu na účely predaja dezertov, zmrzlín, sorbetov a jogurtov, čo bolo potvrdené dôkazmi predloženými vedľajším účastníkom konania, ktoré ukazovali nádoby, ktoré sa len mierne líšili od nádob napadnutej ochrannej známky. Vyvodil z toho, že tento prvok napadnutej ochrannej známky nemal rozlišovaciu spôsobilosť vo vzťahu k dotknutým výrobkom.

               28

               Odvolací senát ďalej zamietol príklady predložené žalobcom, ktoré poukazovali na iné druhy nádob používaných na trhu pri predaji týchto výrobkov pričom uviedol, že „ich forma nemala za cieľ sprostredkovať spotrebiteľom obraz kvalitného výrobku a ručnej výroby“.

               29

               Z toho vyplýva, že odvolací senát zohľadnil zvyky v odvetví balenia výrobkov podobných dotknutým výrobkom a určených tým istým spotrebiteľom ako dotknuté výrobky a konštatoval, že balenie vo forme sklených nádob je súčasťou týchto zvykov, najmä čo sa týka sprostredkovania obrazu kvality. Skutočnosť, že odvolací senát zamietol ako irelevantné dôkazy predložené žalobcom v súvislosti s inými formami nádob používaných pri predaji zmrzlín, nie je v rozpore s jeho zistením, že sklené nádoby sa tiež používajú na trhu.

               30

               Na rozdiel od toho, čo tvrdí žalobca, z napadnutého rozhodnutia nevyplýva, že by odvolací senát obmedzil normu alebo zvyky odvetvia, ktoré sa majú zohľadniť, výlučne na odvetvie kvalitných a ručne vyrábaných výrobkov.

               31

               V druhom rade žalobca tvrdí, že z nesprávnej identifikácie normy a zvykov odvetvia vyplýva, že odvolací senát uskutočnil nesprávne posúdenie rozlišovacej spôsobilosti napadnutej ochrannej známky. Tvrdí, že odvolací senát zohľadnil ako prvok pre porovnanie na účely posúdenia rozlišovacej spôsobilosti napadnutej ochrannej známky koncepciu „pohárov tulipánovitého tvaru zabalených v obale z lepenky s vystrihnutými otvormi“ namiesto toho, aby zohľadnil všetky druhy balení používaných v odvetví dotknutých výrobkov. Odvolací senát sa preto nesprávne domnieval, že tvary obalov z lepenky s vystrihnutými otvormi sa bežne používali v odvetví dotknutých výrobkov. Žalobca tvrdí, že obal z lepenky napadnutej ochrannej známky mal vlastnosti a tvary odlišné od tých, ktoré sa nachádzali medzi dôkazmi predloženými vedľajším účastníkom konania.

               32

               V napadnutom rozhodnutí sa odvolací senát v rámci posúdenia rozlišovacej spôsobilosti druhého prvku tvoriaceho napadnutú ochrannú známku, konkrétne obalu z lepenky s otvormi na vrchu a bokoch, domnieval, že tieto vlastnosti mala väčšina obalov z lepenky nachádzajúcich sa medzi dôkazmi predloženými vedľajším účastníkom konania. Domnieval sa, že tvary obalov z lepenky s otvormi na vrchu a bokoch boli bežné v odvetví dotknutých výrobkov, predovšetkým s cieľom ukázať výrobok alebo uviesť všetky relevantné informácie týkajúce sa výrobku. Po zohľadnení normy a zvykov odvetvia dotknutých výrobkov (dezertov, zmrzlín, sorbetov a jogurtov) dospel k záveru, že tvar obalu z lepenky napadnutej ochrannej známky bol výlučne dekoratívny, dostatočne sa neodlišoval od zvykov odvetvia a nemal rozlišovaciu spôsobilosť.

               33

               Treba uviesť, že odvolací senát vychádzal z dôkazov predložených vedľajším účastníkom konania, ktoré preukazovali, že v odvetví dotknutých výrobkov sa balenia zložené z obalu z lepenky s otvormi bežne používali, a mohol na základe toho dospieť k záveru, že napadnutá ochranná známka sa dostatočne nelíšila od zvykov dotknutého odvetvia.

               34

               Skutočnosť, ako tvrdí žalobca, že tvar obalu z lepenky napadnutej ochrannej známky sa líši určitými prvkami od tvarov prítomných na trhu, nemôže spochybniť toto posúdenie odvolacieho senátu. Rôzne obaly z lepenky používané v odvetví dotknutých výrobkov, ktoré sa líšia umiestnením svojich otvorov a svojimi tvarmi, sa musia považovať za jednoduché varianty tvarov balení používaných v tomto odvetví. Rozdiely medzi obalmi z lepenky prítomnými na trhu zodpovedajú najmä praktickým dôvodom (ako je prispôsobenie sa veľkostí nádob) alebo výlučne dekoratívnym dôvodom. Odvolací senát preto správne rozhodol, že vlastnosti tvaru obalu z lepenky napadnutej ochrannej známky jej neumožňujú dostatočne sa líšiť od zvykov odvetvia dotknutých výrobkov.

               35

               V treťom rade žalobca tvrdí, že odvolací senát sa dopustil nesprávneho posúdenia pri identifikácii napadnutej ochrannej známky, keď zohľadnil, že napadnutá ochranná známka sa skladá z „dvoch pohárov tulipánovitého tvaru zabalených v obale z lepenky s vystrihnutými otvormi“, čo nezodpovedalo napadnutej ochrannej známke, ako bola zapísaná. Tvrdí, že napadnutá ochranná známka sa mala zohľadniť ako celok, spolu so svojimi vlastnými charakteristikami. Odvolací senát mal analyzovať rozlišovaciu spôsobilosť kombinácie osobitných tvarov tvoriacich napadnutú ochrannú známku a nielen súhrnu jej prvkov.

               36

               Najskôr je potrebné zamietnuť tvrdenie žalobcu, podľa ktorého odvolací senát zle identifikoval napadnutú ochrannú známku. Opis napadnutej ochrannej známky uvedený v napadnutom rozhodnutí, konkrétne „dva priehľadné sklené poháre tulipánovitého tvaru vo vonkajšom obale z lepenky s otvormi na vrchu a bokoch“ totiž zodpovedá obrázku tejto ochrannej známky, ako je uvedený v prihláške a zobrazený v bode 1 vyššie. Skutočnosť, že žalobca má vlastný opis napadnutej ochrannej známky (konkrétne „dva poháre tulipánovitého tvaru umiestnené vedľa seba v škatuli z lepenky úplne otvorenej na úrovni vrchu nádob a čiastočne otvorenej na úrovni prednej časti pohárov, s dvoma bokmi osobitného tvaru, ktorý sleduje a pripomína tulipánovitý tvar, vytvárajúcich osobitnú siluetu v tvare flakónu v strede týchto dvoch pohárov“), ktorý sa nenachádza ani v prihláške, ani v osvedčení o zápise, nestačí na vyvodenie záveru, že odvolací senát sa dopustil nesprávneho posúdenia.

               37

               Nakoniec, čo sa týka tvrdenia žalobcu, podľa ktorého odvolací senát neposúdil napadnutú ochrannú známku ako celok, treba uviesť, že v napadnutom rozhodnutí po tom, ako konštatoval, že dva prvky tvoriace túto ochrannú známku sa dostatočne nelíšili od prvkov používaných v oblasti dotknutých výrobkov a nemali rozlišovaciu spôsobilosť, odvolací senát pristúpil k analýze celkového dojmu, ktorý vyvoláva tvar balenia zapísaný ako napadnutá ochranná známka. Domnieval sa, že vlastné charakteristiky napadnutej ochrannej známky nestačia na to, aby z nej urobili nezvyčajný typ na trhu dezertov, zmrzlín, sorbetov a jogurtov, ktorý by mohol byť jasne vnímaný ako odlišný od disponibilných tvarov. Konštatoval, že príklady predložené vedľajším účastníkom konania sú dôkazom určitých tvarov balení, ktoré boli veľmi podobné tvaru napadnutej ochrannej známky. Odvolací senát sa domnieval, že použitie dvoch nádob, ktoré držali spolu prostredníctvom obalu z lepenky, bolo jedným z najbežnejších spôsobov prezentácie výrobkov zákazníkom. Dospel k záveru, že napadnutá ochranná známka sa ako celok značne približovala najbežnejším tvarom dotknutých výrobkov a že v dôsledku toho sa musí považovať za ochrannú známku bez rozlišovacej spôsobilosti.

               38

               Z toho vyplýva, že žalobca nemôže tvrdiť, že odvolací senát nepristúpil k celkovému posúdeniu rozlišovacej spôsobilosti napadnutej ochrannej známky, že nezohľadnil jej vlastnosti a že sa uspokojil s konštatovaním neexistencie rozlišovacej spôsobilosti súhrnu každého z jej prvkov.

               39

               Navyše žalobca tvrdí, že odvolací senát sa v napadnutom rozhodnutí nesprávne domnieval, že napadnutá ochranná známka zodpovedala tvaru balenia, ktoré sa v širokej miere používa na trhu pri predaji dotknutých výrobkov, hoci z ním predložených príkladov vyplýva, že najbežnejšie používané balenie v tomto odvetví je úplne odlišné od tvaru napadnutej ochrannej známky.

               40

               V tomto ohľade stačí uviesť, že skutočnosť, že na trhu dotknutých výrobkov existujú iné druhy balení, nebráni zisteniu odvolacieho senátu, podľa ktorého na ňom existujú tiež tvary balení, ktoré sa veľmi podobajú tvaru napadnutej ochrannej známky a nie sú nezvyčajné. Podľa judikatúry citovanej v bode 20 vyššie na účely konštatovania neexistencie rozlišovacej spôsobilosti ochrannej známky stačí, aby sa táto ochranná známka výrazne nelíšila od normy alebo zvykov v danom odvetví, pričom nie je nevyhnutné preukázať, že touto ochrannou známkou je najbežnejšia forma balenia na trhu.

               41

               V štvrtom rade žalobca tvrdí, že odvolací senát posúdil rozlišovaciu spôsobilosť napadnutej ochrannej známky veľmi reštriktívnym spôsobom.

               42

               Na jednej strane tvrdí, že judikatúra uplatnená odvolacím senátom, podľa ktorej sa trojrozmerná ochranná známka na to, aby mala rozlišovaciu spôsobilosť v zmysle článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009, musí značne líšiť od normy alebo zvykov daného odvetvia, neuplatňuje v prípade, keď ako v prejednávanej veci priemerný spotrebiteľ má vysokú úroveň pozornosti, a v prípade, keď napadnutá ochranná známka nie je tvorená tvarom výrobkov, ale ich balením.

               43

               Toto tvrdenie nemôže uspieť. Stačí totiž pripomenúť, že odvolací senát, ako vyplýva z bodu 18 vyššie, oprávnene rozhodol, že dotknutá skupina verejnosti nemala osobitne vysokú úroveň pozornosti vo vzťahu k dotknutým výrobkom. V prejednávanej veci sa navyše musí tvar balenia považovať za tvar dotknutých výrobkov.

               44

               Na druhej strane žalobca odvolaciemu senátu vytýka, že uplatnil reštriktívnejšie kritérium, než je kritérium požadované judikatúrou pre posúdenie rozlišovacej spôsobilosti napadnutej ochrannej známky. Odvolací senát požadoval, aby sa napadnutá ochranná známka „podstatne líšila“ od základných tvarov dotknutého výrobku, hoci judikatúra len vyžaduje, aby posúdil, či sa napadnutá ochranná známka „dostatočne líši od normy a zvykov dotknutého odvetvia“.

               45

               Stačí uviesť, že v rozpore s tým, čo tvrdí žalobca, požiadavka „podstatného rozdielu“ nie je kritériom, na základe ktorého odvolací senát posudzoval rozlišovaciu spôsobilosť napadnutej ochrannej známky. Odvolací senát totiž v napadnutom rozhodnutí použil výraz „podstatný rozdiel“ v odpovedi na tvrdenie žalobcu týkajúce sa novosti a originality tvaru napadnutej ochrannej známky až potom, ako dospel k záveru o neexistencii rozlišovacej spôsobilosti napadnutej ochrannej známky, pričom citoval rozsudok Súdu prvého stupňa z 31. mája 2006, De Waele/ÚHVT (Tvar klobásy) (T-15/05, Zb. s. II-1511).

               46

               Žalobca ďalej tvrdí, že keďže Súd prvého stupňa vo svojom rozsudku z 3. decembra 2003, Nestlé Waters France/ÚHVT (Tvar fľaše) (T-305/02, Zb. s. II-5207), uznal, že trojrozmerná ochranná známka v tvare fľaše, ktorá bola prihlasovaná pre nealkoholické nápoje v triede 32, mala určitú minimálnu rozlišovaciu spôsobilosť v zmysle článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009, rovnaké riešenie by sa malo uplatniť aj v prejednávanej veci týkajúcej sa veľmi podobného odvetvia, konkrétne odvetvia výrobkov patriacich do triedy 30. V tomto ohľade treba pripomenúť, že rozlišovacia spôsobilosť určitej ochrannej známky sa musí posudzovať vo vzťahu k výrobkom a službám, pre ktoré sa zápis žiada, a vo vzťahu k tomu, ako tieto výrobky vníma príslušná skupina verejnosti a že odvolací senát musí preskúmať, či sa táto ochranná známka dostatočne líši od normy a zvykov odvetia dotknutých výrobkov. Riešenie prijaté Všeobecným súdom v rozsudku týkajúcom sa inej než napadnutej ochrannej známky, ktorej zápis sa žiadal pre iné výrobky a služby než v prejednávanej veci, ktoré patrili do iného odvetvia, preto nie je relevantné pre posúdenie rozlišovacej spôsobilosti napadnutej ochrannej známky v prejednávanej veci.

               47

               Z vyššie uvedeného vyplýva, že žalobca nepreukázal, že odvolací senát sa dopustil nesprávneho posúdenia, keď rozhodol, že napadnutá ochranná známka nemala rozlišovaciu spôsobilosť v zmysle článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009.

               48

               Prvý žalobný dôvod treba teda zamietnuť.

         O druhom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 7 ods. 3 nariadenia č. 207/2009

               49

               Žalobca tvrdí, že odvolací senát nesprávne uplatnil článok 7 ods. 3 nariadenia č. 207/2009, keď usúdil, že dôkazy, ktoré predložil žalobca, neboli dostatočné na preukázanie toho, že napadnutá ochranná známka nadobudla rozlišovaciu spôsobilosť svojím používaním.

               50

               Podľa článku 7 ods. 3 nariadenia č. 207/2009 absolútny dôvod zamietnutia uvedený v článku 7 ods. 1 písm. b) tohto nariadenia nebráni zápisu ochrannej známky, ak ochranná známka získala rozlišovaciu spôsobilosť, pokiaľ ide o tovary alebo služby, o ktorých zápis sa žiada, v dôsledku svojho používania.

               51

               Článok 52 ods. 2 nariadenia č. 207/2009 najmä stanovuje, že ak bola ochranná známka zapísaná v rozpore s článkom 7 ods. 1 písm. b) tohto nariadenia, nemôže byť vyhlásená za neplatnú, ak svojím používaním nadobudla po svojom zápise rozlišovaciu spôsobilosť pre tovary alebo služby, pre ktoré bola zapísaná.

               52

               Z judikatúry vyplýva, že nadobudnutie rozlišovacej spôsobilosti používaním ochrannej známky si vyžaduje, aby prinajmenšom významná časť príslušnej skupiny verejnosti identifikovala vďaka ochrannej známke predmetné tovary alebo služby ako pochádzajúce od určitého podniku [pozri rozsudok Súdu prvého stupňa z 15. decembra 2005, BIC/ÚHVT (Tvar kamienkového zapaľovača), T-262/04, Zb. s. II-5959, bod 61 a tam citovanú judikatúru].

               53

               V prejednávanej veci odvolací senát uviedol, že keďže napadnutá ochranná známka je trojrozmerná ochranná známka, relevantným územím je územie Únie. Domnieval sa, že dôkazy predložené žalobcom nestačia na preukázanie toho, že napadnutá ochranná známka nadobudla rozlišovaciu spôsobilosť v zmysle článku 7 ods. 3 a článku 52 ods. 2 nariadenia č. 207/2009. Na jednej strane totiž usúdil, že tieto dôkazy ako celok sa týkali len ôsmich členských štátov Únie a v dôsledku toho nepreukazovali nadobudnutie rozlišovacej spôsobilosti v podstatnej časti Únie. Na druhej strane usúdil, že žalobca nepreukázal, že napadnutá ochranná známka bola vnímaná ako označenie pôvodu výrobkov vzhľadom na skutočnosť, že tvar balenia bol vždy používaný v spojení s označením LA GELATERIA DI PIAZZA NAVONA vytlačeným na balení.

               54

               V prvom rade sa žalobca uspokojil s tvrdením, že použitie napadnutej ochrannej známky v spojení s označením LA GELATERIA DI PIAZZA NAVONA vytlačeným na balení preukazuje, že príslušný spotrebiteľ okrem grafického zobrazenia vníma trojrozmerný tvar ako označenie pôvodu dotknutých výrobkov. Stačí konštatovať, že toto jednoduché tvrdenie nemôže spochybniť záver odvolacieho senátu, podľa ktorého tieto dôkazy sú nedostatočné na preukázanie používania napadnutej ochrannej známky ako ochrannej známky, a preto musí byť zamietnuté.

               55

               V každom prípade treba uviesť, že napriek tomu môže trojrozmerná ochranná známka podľa judikatúry nadobudnúť rozlišovaciu spôsobilosť používaním, hoci je používaná v spojení so slovnou ochrannou známkou alebo obrazovou ochrannou známkou. Platí to v prípade, ak ochrannú známku tvorí tvar výrobku alebo jeho balenia a je na nich systematicky uvádzaná slovná ochranná známka, pod ktorou sa uvádzajú na trh. Takáto rozlišovacia spôsobilosť sa môže nadobudnúť najmä po obvyklom procese oboznámenia sa príslušnej verejnosti [pozri rozsudok Všeobecného súdu z 29. januára 2013, Germans Boada/ÚHVT (Ručná rezačka na keramiku), T‑25/11, bod 83 a tam citovanú judikatúru].

               56

               Identifikácia výrobku, pochádzajúceho od určitého podniku, záujmovými skupinami sa však musí uskutočniť prostredníctvom používania dotknutej ochrannej známky ako ochrannej známky. Výraz „používanie ochrannej známky ako ochrannej známky“ teda treba chápať tak, že sa vzťahuje len na používanie ochrannej známky na účely identifikovania tovaru alebo služby záujmovými skupinami ako tovaru alebo služby pochádzajúcich od určitého podniku. Akékoľvek použitie ochrannej známky preto nevyhnutne nepredstavuje jej použitie ako ochrannej známky (rozsudok Ručná rezačka na keramiku, už citovaný v bode 55 vyššie, bod 85).

               57

               Za okolností prejednávanej veci by teda len v prípade, že by žalobca konkrétne podložil tvrdenie, podľa ktorého si príslušní spotrebitelia osobitne zapamätali tvar obalu dotknutých výrobkov ako označenie ich obchodného pôvodu, bolo prípadne možné vidieť v predložených dôkazoch prvú indíciu v tomto zmysle, konkrétne že osobitný aspekt trojrozmerného tvaru balenia dotknutých výrobkov tvoriaceho napadnutú ochrannú známku umožňoval odlíšiť ju od ochranných známok iných výrobcov. Stačí uviesť, že žalobca neuviedol nijaké tvrdenie v tomto zmysle.

               58

               V druhom rade, čo sa týka tvrdenia žalobcu, podľa ktorého odvolací senát nezohľadnil, že dôkazy, ktoré predložil, pokrývali podstatnú časť spotrebiteľov Únie, musí sa zamietnuť ako neúčinné, keďže žalobca nepreukázal, že odvolací senát sa dopustil nesprávneho posúdenia, keď rozhodol, že dôkazy neumožňovali preukázať, že napadnutá ochranná známka bola používaná ako ochranná známka.

               59

               Z toho vyplýva, že druhý žalobný dôvod sa musí zamietnuť, a preto sa musí zamietnuť aj žaloba ako celok.

         O trovách

               60

               Podľa článku 87 ods. 2 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže žalobca nemal vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania v súlade s návrhom Komisie a vedľajšieho účastníka konania.

               Z týchto dôvodov
               VŠEOBECNÝ SÚD (siedma komora)
               rozhodol a vyhlásil:

                           1.

                           Žaloba sa zamieta.

                           2.

                           Giorgio Giorgis je povinný nahradiť trovy konania.

                           van der Woude

                           Wiszniewska‑Białecka

                           Ulloa Rubio

                     Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 25. septembra 2014.
                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: angličtina.


Rozsudok Všeobecného súdu (piata komora) zo 6. apríla 2017.#Policolor SA proti Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo.#Ochranná známka Európskej únie – Námietkové konanie – Prihláška obrazovej ochrannej známky Európskej únie Policolor – Skoršia obrazová ochranná známka Európskej únie ProfiColor – Relatívny dôvod zamietnutia – Pravdepodobnosť zámeny – Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009 – Povinnosť odôvodnenia – Článok 75 nariadenia (ES) č. 207/2009.#Vec T-178/16.


Rozsudok Všeobecného súdu (ôsma komora) zo 14. júla 2014. # NIIT Insurance Technologies Ltd proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Vec T-404/13.


Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 20. marca 1986. # Procureur de la République proti Gérard Tissier. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Tribunal de grande instance de Libourne - Francúzsko. # Vec 35/85.


title: Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 9. marca 2006. # Beemsterboer Coldstore Services BV proti Inspecteur der Belastingdienst - Douanedistrict Arnhem. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Gerechtshof te Amsterdam - Holandsko. # Dodatočné vybratie dovozného alebo vývozného cla - Článok 220 ods. 2 písm. b) nariadenia (EHS) č. 2913/92 - Časové uplatnenie - Systém administratívnej spolupráce zahŕňajúci orgány tretích krajín - Pojem "nesprávne osvedčenie" - Dôkazné bremeno. # Vec C-293/04.

text:
      Vec C‑293/04
      Beemsterboer Coldstore Services BV
      proti
      Inspecteur der Belastingdienst – Douanedistrict Arnhem
      (návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Gerechtshof te Amsterdam)
      „Dodatočné vybratie dovozného alebo vývozného cla – Článok 220 ods. 2 písm. b) nariadenia (EHS) č. 2913/92 – Časová pôsobnosť – Systém administratívnej spolupráce zahŕňajúci orgány tretích krajín – Pojem ‚nesprávne osvedčenie‘ – Dôkazné bremeno“
      Abstrakt rozsudku
      1.        Vlastné zdroje Európskych spoločenstiev – Dodatočné vybratie dovozného alebo vývozného cla
      [Nariadenie č. 2700/2000 Európskeho parlamentu a Rady; nariadenie Rady č. 2913/92, článok 220 ods. 2 písm. b)]
      2.        Pôvod tovaru – Preferenčné colné režimy
      [Nariadenie Rady č. 2913/92, článok 220 ods. 2 písm. b)]
      3.        Vlastné zdroje Európskych spoločenstiev – Dodatočné vybratie dovozného alebo vývozného cla
      [Nariadenie Rady č. 2913/92, článok 220 ods. 2 písm. b)]
      1.        Článok 220 ods. 2 písm. b) nariadenia č. 2913/92, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva v jeho znení vyplývajúcom
         z nariadenia č. 2700/2000 sa uplatňuje na colný dlh, ktorý vznikol, a na dodatočné vybratie, ku ktorému došlo pred nadobudnutím
         účinnosti nariadenia č. 2700/2000.

      Sporné ustanovenie, ktoré upravuje podmienky, za ktorých je dlžník oslobodený od dodatočnej úhrady dovozného cla v nadväznosti
         na chybu colných orgánov, stanovuje hmotnoprávne ustanovenie a nemá sa v zásade uplatňovať na situácie vzniknuté pred nadobudnutím
         jeho účinnosti. Predsa však sa môžu hmotnoprávne predpisy Spoločenstva výnimočne vykladať ako upravujúce situácie vzniknuté
         pred ich nadobudnutím účinnosti, pokiaľ z ich znenia, cieľa alebo štruktúry jasne vyplýva, že takýto účinok im má byť priznaný.

      V tejto súvislosti z jedenásteho odôvodnenia nariadenia č. 2700/2000 vyplýva, že zmena článku 220 ods. 2 písm. b) colného
         kódexu mala za cieľ upresniť pojem chyby urobenej zo strany colných orgánov a dobrej viery osoby zodpovednej za platbu, pojmy
         už obsiahnuté v pôvodnom znení predmetného článku. Teda aj nové znenie článku 220 ods. 1 písm. b) colného kódexu má v podstate
         výkladovú povahu.

      Navyše ani zásada právnej istoty, ani zásada legitímnej dôvery nebránia uplatneniu predmetného ustanovenia na situácie vzniknuté
         pred nadobudnutím jeho účinnosti.

      (pozri body 20 – 23, 26, 27, bod 1 výroku)
      2.        Pokiaľ v nadväznosti na následnú kontrolu nemôže byť pôvod tovarov uvedených v sprievodnom osvedčení EUR.1 potvrdený, takéto
         osvedčenie sa musí v zmysle článku 220 ods. 2 písm. b) colného kódexu v znení nariadenia č. 2913/92, ktorým sa ustanovuje
         Colný kódex spoločenstva, zmeneného a doplneného nariadením č. 2700/2000, považovať za „nesprávne osvedčenie“.

      Ak následná kontrola neumožňuje potvrdiť pôvod tovaru uvedený v osvedčení EUR.1, je potrebné prijať záver, že tento tovar
         je neznámeho pôvodu a že teda osvedčenie EUR.1 a preferenčná sadzba boli poskytnuté neoprávnene.

      (pozri body 34, 35, bod 2 výroku)
      3.        Článok 220 ods. 2 písm. b) nariadenia č. 2913/92, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva, zmeneného a doplneného nariadením
         č. 2700/2000, sa má vykladať v tom zmysle, že označiť dôkazy potrebné na úspech svojej námietky musí ten, kto sa dovoláva
         tretieho pododseku tohto článku. V zásade colné orgány, ktoré chcú uplatňovať predmetný článok 220 ods. 2 písm. b) tretí pododsek,
         úvod, tohto kódexu s cieľom dodatočného vybratia cla, musia označiť dôkaz preukazujúci to, že vydanie nesprávnych osvedčení
         sa zakladá na nesprávnom popise skutočností zo strany vývozcu. Ak však v dôsledku nedbanlivosti, za ktorú zodpovedá iba dovozca,
         colné orgány nie sú schopné označiť potrebný dôkaz o tom, či osvedčenie o pohybe tovarov EUR.1 bolo vydané na základe správneho
         alebo nesprávneho popisu skutočností dovozcom, musí znášať dôkazné bremeno skutočnosti, že predmetné osvedčenie vydané orgánmi
         tretích krajín sa zakladalo na správnom popise skutočností, osoba zodpovedná za zaplatenie cla.

      (pozri bod 46, bod 3 výroku)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (druhá komora)
      z 9. marca 2006 (*)

      „Dodatočné vybratie dovozného alebo vývozného cla – Článok 220 ods. 2 písm. b) nariadenia (EHS) č. 2913/92 – Časová pôsobnosť – Systém administratívnej spolupráce zahŕňajúci orgány tretích krajín – Pojem ‚nesprávne osvedčenie‘ – Dôkazné bremeno“
      Vo veci C‑293/04,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Gerechtshof te Amsterdam
         (Holandsko) zo 14. júna 2004 a doručený Súdnemu dvoru 9. júla 2004, ktorý súvisí s konaním:

      Beemsterboer Coldstore Services BV
      proti
      Inspecteur der Belastingdienst – Douanedistrict Arnhem,
      SÚDNY DVOR (druhá komora),
      v zložení: predseda druhej komory C. W. A. Timmermans, sudcovia J. Makarczyk (spravodajca), R. Schintgen, R. Silva de Lapuerta
         a G. Arestis,

      generálna advokátka: J. Kokott,
      tajomník: R. Grass,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        Beemsterboer Coldstore Services BV, v zastúpení: Jan van Nouhuys, advocaat,
      –        Inspecteur der Belastingdienst – Douanedistrict Arnhem, v zastúpení: G. Wijngaard, splnomocnený zástupca,
      –        holandská vláda, v zastúpení: H. G. Sevenster a C. Wissels, splnomocnené zástupkyne,
      –        talianska vláda, v zastúpení: I. M. Braguglia, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci G. Albenzio, avvocato dello Stato,
      –        Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: X. Lewis, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci F. Tuytschaever, advokát,
      po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 8. septembra 2005,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 220 ods. 2 písm. b) nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra
         1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva (Ú. v. ES L 302, s. 1; Mim. vyd. 02/004, s. 307, ďalej len „colný kódex“),
         ako v jeho pôvodnom znení, tak aj v znení vyplývajúcom z nariadenia (ES) č. 2700/2000 Európskeho parlamentu a Rady zo 16. novembra
         2000, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva (Ú. v. ES L 311, s. 17; Mim. vyd. 02/10, s. 239).

      2        Tieto otázky boli podané v rámci súdneho sporu medzi obchodnou spoločnosťou Beemsterboer Coldstore Services BV založenou podľa
         holandského práva (ďalej len „Beemsterboer“) a Inspecteur der Belastingdienst – Douanedistrict Arnhem (ďalej len „inšpekcia“)
         vo veci dodatočného vybratia dovozného cla.

       Právny rámec
       Colný kódex
      3        Článok 220 colného kódexu v jeho pôvodnom znení uvádza:

      „1.      Ak suma cla vyplývajúca z colného dlhu nebola zapísaná do účtovnej evidencie v súlade s článkami 218 a 219 alebo ak bola zapísaná
         do účtovnej evidencie vo výške nižšej ako suma dlžná na základe právnych predpisov, zapíše sa suma cla, ktorá má byť vybratá
         alebo zostáva na vybratie do 2 dní odo dňa, kedy sa colné orgány o tejto skutočnosti dozvedeli a môžu vypočítať sumu dlžnú
         na základe právnych predpisov a určiť dlžníka (dodatočné zapísanie do účtovnej evidencie). Táto lehota môže byť predĺžená
         v súlade s článkom 219.

      2.      S výnimkou prípadov uvedených v článku 217, odsek 1, druhý a tretí pododsek sa dodatočné zapísanie do účtovnej evidencie nevykoná,
         pokiaľ:

      …
      b)      sa suma cla dlžná podľa zákona nezapísala do účtovných dokladov v dôsledku chyby na strane colných orgánov, ktorú osoba zodpovedná
         za zaplatenie cla nemohla zistiť, pričom na svojej strane konala v dobrej viere a dodržala všetky ustanovenia vyplývajúce
         z platných právnych predpisov týkajúcich [sa] colného vyhlásenia;

      …“
      4        Článok 220 ods. 2 písm. b) colného kódexu bol od 19. decembra 2000 zmenený nariadením č. 2700/2000 a znie takto:

      „výška cla zákonne dlhovaná sa nezapísala do účtov ako výsledok chyby na strane colných orgánov, ktorú nemohla celkom zistiť
         osoba zodpovedná za zaplatenie, pričom táto osoba konala v dobrej viere a rešpektovala všetky ustanovenia uvedené v platných
         právnych predpisoch ohľadom colných deklarácií.

      Ak sa stanoví preferenčné postavenie tovaru na základe systému spolupráce medzi správami zahŕňajúcimi orgány alebo orgány
         tretej krajiny, vydanie osvedčenia týmito orgánmi alebo orgánmi, ak by sa ukázalo ako nesprávne, znamená chybu, ktorá sa nemohla
         celkom zistiť v zmysle prvého pododseku.

      Vydanie nesprávneho osvedčenia neznamená chybu, ak sa toto osvedčenie zakladá na nesprávnom zaúčtovaní faktov poskytnutých
         vývozcom [na nesprávnom popise skutočností zo strany vývozcu – neoficiálny preklad], okrem prípadov, keď je zrejmé, že vydávajúce orgány alebo orgány si uvedomovali alebo si mali uvedomiť, že tovar nespĺňa
         podmienky uvedené na oprávnenie preferenčného zaobchádzania.

      Zodpovedná osoba môže prehlásiť dobrú vieru, ak dokáže preukázať, že počas obdobia, keď sa konali príslušné obchodné operácie,
         venovala náležitú starostlivosť na zabezpečenie splnenia všetkých podmienok na preferenčné zaobchádzanie.

      Zodpovedná osoba nesmie prehlasovať dobrú vieru, ak Európska komisia vydala varovanie v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev,
         v ktorom sa uvádzalo, že existujú dôvody na pochybnosti týkajúce sa správneho používania preferenčného systému prijímateľskou
         krajinou.“

       Dohoda medzi Európskymi spoločenstvami a Estónskou republikou o liberalizácii obchodovania a vykonaní súvisiacich opatrení
      5        Dohoda medzi Európskym spoločenstvom, Európskym spoločenstvom pre atómovú energiu, Európskym spoločenstvom uhlia a ocele na
         jednej strane a Estónskou republikou na strane druhej o liberalizácii obchodovania a vykonaní súvisiacich opatrení, podpísaná
         18. júla 1994 [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 373, s. 2, ďalej len „dohoda“ o voľnom obchode), obsahuje protokol č. 3 týkajúci sa definície pojmu „pôvodné
         tovary“ a metód administratívnej spolupráce, ktorý bol zmenený rozhodnutím zmiešanej komisie Európskych spoločenstiev a Estónskej
         republiky č. 1/97 zo 6. marca 1997 [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 111, s. 1, ďalej len „protokol č. 3“).

      6        Článok 16 ods. 1 protokolu č. 3 s nadpisom „Všeobecné ustanovenia“, obsiahnutý v hlave V, týkajúci sa dôkazu o pôvode stanovuje:

      „1.      Tovary pochádzajúce zo Spoločenstva požívajú výhodu z ustanovení dohody pri dovoze do Estónska, rovnako ako tovary pochádzajúce
         z Estónska pri dovoze do Spoločenstva pri predložení:

      a)      … osvedčenia o pohybe tovaru EUR.1, ktorého vzor je uvedený v prílohe III;
      …“ [neoficiálny preklad]

      7        Článok 17 predmetného protokolu s nadpisom „Postup vydania sprievodného osvedčenia EUR.1“ obsahuje odsek 3, ktorý znie:

      „Vývozca požadujúci vydanie osvedčenia…. EUR.1 musí byť schopný kedykoľvek na požiadanie colných orgánov krajiny vývozu, kde
         je vydané osvedčenie… EUR.1, predložiť všetky potrebné dokumenty preukazujúce povahu pôvodu predmetných tovarov, ako aj splnenie
         všetkých ostatných podmienok uvedených týmto protokolom.“ [neoficiálny preklad]

      8        Podľa článku 28 ods. 1 toho istého protokolu s nadpisom „Uchovanie dôkazov o pôvode a dôkazných dokumentov“:

      „Vývozca požadujúci vydanie osvedčenia EUR.1 musí uchovávať počas najmenej troch rokov dokumenty uvádzané v článku 17 ods. 3.“
         [neoficiálny preklad]

      9        Článok 32 protokolu č. 3 s nadpisom „Kontrola dôkazu o pôvode“ stanovuje:

      „1.      Dodatočná kontrola dôkazov o pôvode je vykonávaná námatkovo, alebo zakaždým, keď colné orgány štátu dovozu majú dôvodné pochybnosti,
         čo sa týka pravosti týchto dokumentov, povahy pôvodu predmetných tovarov, alebo rešpektovania iných ustanovení uvádzaných
         týmto protokolom.

      …
      3.      Kontrola je vykonávaná colnými orgánmi krajiny vývozu. Pre tento účel majú tieto orgány oprávnenie požadovať všetky dôkazy
         a vykonávať akúkoľvek kontrolu účtovníctva vývozcu alebo akúkoľvek inú kontrolu, ktorú považujú za potrebnú.“ [neoficiálny preklad]

       Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
      10      V roku 1997 Hoogwegt International BV (ďalej len „Hoogwegt“) kúpil zásielky masla od estónskeho podniku AS Lacto Ltd (ďalej
         len „Lacto“). Tieto zásielky boli pri ich vstupe do Holandska deklarované zo strany Beemsterboer ako colného zástupcu konajúceho
         na účet Hoogwegt. Estónsko bolo uvedené ako krajina pôvodu, tovary z ktorej mali byť uvedené do voľného obehu za uplatnenia
         preferenčnej sadzby na základe vyššie uvedenej dohody o voľnom obchode. Na preukázanie pôvodu masla bolo ku každému colnému
         vyhláseniu pripojené osvedčenie EUR.1 vydané estónskymi colnými orgánmi na žiadosť Lacto.

      11      V marci 2000, v nadväznosti na informácie o podvode týkajúcom sa masla obchodovaného medzi Európskou úniou a Estónskom, delegácia
         zriadená Komisiou Európskych spoločenstiev v spolupráci s vnútroštátnymi orgánmi vykonala v tejto súvislosti kontrolu.

      12      V rámci vyšetrovania vyšlo najavo, že Lacto neuchoval pôvodné dokumenty potvrdzujúce pôvod vyvážaného masla.

      13      Rozhodnutím zo 14. júla 2000 colná inšpekcia Tallin (Estónsko) vyhlásila osvedčenia EUR.1 za neplatné a zrušila ich. Po odvolaní
         Lacto podanom na estónskej colnej správe bolo rozhodnutie o zrušení predmetných osvedčení posúdené ako nezákonné z formálnych
         dôvodov.

      14      V rozsahu, v akom nemohol byť určený pôvod masla, holandské colné orgány pristúpili k dodatočnému vybratiu cla od Beemsterboer.
         Pretože odvolanie, ktoré Beemsterboer podal proti oznámeniu o dodatočnom vybratí, bolo zamietnuté, Beemsterboer podal žalobu
         na vnútroštátny súd.

      15      Za týchto okolností sa Gerechtshof te Amsterdam rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

      „1.      Môže byť nové znenie článku 220 ods. 2 úvodu a písm. b)… [colného kódexu] uplatnené v prípade, keď colný dlh vznikol a k dodatočnému
         výberu cla došlo pred účinnosťou tohto ustanovenia?

      2.      V prípade kladnej odpovede na prvú otázku, je osvedčenie EUR.1,pri ktorom nemožno zistiť, či je skutočne nesprávne, lebo pôvod
         tovaru, pre ktorý bolo osvedčenie vydané, nemohol byť pri následnej kontrole potvrdený, zatiaľ čo uvedenému tovaru z tohto
         dôvodu bolo odopreté preferenčné zaobchádzanie len z tohto dôvodu, ‚nesprávnym osvedčením‘ v zmysle nového znenia článku 220
         ods. 2 úvodu a písm. b)… [colného kódexu], a ak nejde o tento prípad, môže sa subjekt, ktorý má na tom záujem, s úspechom
         odvolať na uvedené ustanovenie?

      3.      V prípade kladnej odpovede na druhú otázku, kto musí dokazovať, že osvedčenie sa zakladá na nesprávnom popise skutočností
         zo strany vývozcu, alebo kto musí dokazovať, že orgány vydávajúce osvedčenie si uvedomovali alebo si mali uvedomiť, že tovar
         nespĺňa podmienky pre preferenčné zaobchádzanie?

      4.      V prípade zápornej odpovede na prvú otázku, môže sa subjekt, ktorý má na tom záujem, s úspechom odvolať na článok 220 ods.
         2 úvod a písm. b)… [colného kódexu] v znení platnom do 19. decembra 2000 v prípade, že nie je možné dodatočne zistiť, či colné
         orgány vydali osvedčenie EUR.1, v čase keď bolo vydané, dôvodne?“

       O prejudiciálnych otázkach
       O prvej otázke
      16      Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd pýta Súdneho dvora, či sa článok 220 ods. 2 písm. b) colného kódexu v jeho znení
         vyplývajúcom z nariadenia č. 2700/2000 uplatňuje na colný dlh, ktorý vznikol a k dodatočnému vybratiu ktorého došlo pred nadobudnutím
         účinnosti predmetného nariadenia.

      17      Holandská vláda, inšpekcia a talianska vláda sa domnievajú, že táto otázka si vyžaduje zápornú odpoveď. Holandská vláda sa
         po tom, ako pripomenula pravidlá týkajúce sa časového uplatnenia hmotnoprávnych ustanovení práva Spoločenstva, domnieva, že
         článok 220 ods. 2 písm. b) colného kódexu je štandardným hmotnoprávnym ustanovením, a vyvodzuje z toho, že nemôže mať retroaktívny
         účinok. Talianska vláda uvádza, že nové znenie článku 220 ods. 2 písm. b) colného kódexu sa uplatňuje výlučne na dlhy, ktoré
         vznikli po 19. decembri 2000, dátume nadobudnutia účinnosti nariadenia č. 2700/2000.

      18      Komisia navrhuje odpovedať na prvú otázku kladne a pripomína, že vzhľadom na výklad dôvodov uvedený v prípravných prácach
         k nariadeniu č. 2700/2000, ustanovenia, ktoré boli pripojené k článku 220 ods. 2 písm. b) colného kódexu, smerovali k upresneniu
         tohto textu s cieľom skôr prehĺbiť právnu istotu, než zmeniť uvedený text. Podľa Beemsterboer nové znenie článku 220 colného
         kódexu predstavuje objasnenie ustanovenia existujúceho pred 19. decembrom 2000 a následne ho treba uplatňovať retroaktívne.

      19      Je potrebné pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry sa všeobecné procesné pravidlá vzťahujú na všetky spory riešené v čase
         nadobudnutia účinnosti týchto pravidiel [pozri rozsudky zo 6. júla 1993, CT Control (Rotterdam) a JCT Benelux/Komisia, C‑121/91
         a C‑122/91, Zb. s. I‑3873, bod 22; zo 7. septembra 1999, De Haan, C‑61/98, Zb. s. I‑5003, bod 13; zo 14. novembra 2002, Illumitrónica,
         C‑251/00, Zb. s. I‑10433, bod 29, a z 1. júla 2004, Tsapalos a Diamantakis, C‑361/02 a C‑362/02, Zb. s. I‑6405, bod 19].

      20      V tejto súvislosti je potrebné konštatovať, že keďže článok 220 ods. 2 písm. b) colného kódexu upravuje podmienky, za ktorých
         je dlžník oslobodený od dodatočnej úhrady dovozného cla v nadväznosti na chybu colných orgánov, stanovuje teda hmotnoprávne
         ustanovenie. Následne, predmetné ustanovenie sa nemá v zásade uplatňovať na situácie vzniknuté pred nadobudnutím jeho účinnosti.

      21      Predsa však sa môžu hmotnoprávne predpisy Spoločenstva výnimočne vykladať ako upravujúce situácie vzniknuté pred ich nadobudnutím
         účinnosti, pokiaľ z ich znenia, cieľa alebo štruktúry jasne vyplýva, že takýto účinok im má byť priznaný (pozri rozsudky z 12. novembra
         1981, Salumi a i., 212/80 až 217/80, Zb. s. 2735, bod 9, z 15. júla 1993, GruSa Fleich, C‑34/92, Zb. s. I‑4147, bod 22, a z 24. septembra
         2002, Falck a Acciaierie di Bolzano/Komisia, C‑74/00 P a C‑75/00 P, Zb. s. I‑7869, bod 119).

      22      Je potrebné poznamenať, že z jedenásteho odôvodnenia nariadenia č. 2700/2000 vyplýva, že zmena článku 220 ods. 2 písm. b)
         colného kódexu mala za cieľ definovať pre určité prípady preferenčného zaobchádzania pojem chyby urobenej zo strany colných
         orgánov a dobrej viery osoby zodpovednej za platbu. Takže bez toho, že by bolo treba pristúpiť k zmene hmotného práva, má
         tento článok za cieľ vysvetliť vyššie uvedené pojmy, už obsiahnuté v pôvodnom znení predmetného článku 220 a už definované
         judikatúrou Súdneho dvora (pozri najmä rozsudky zo 14. mája 1996, Faroe Seafood a i., C‑153/94 a C-204/94, Zb. s. I‑2465,
         body 92 a 97; z 19. októbra 2000, Sommer, C‑15/99, Zb. s. I‑8989, body 35 až 37; uznesenie z 11. októbra 2001, Wiliam Hinton
         & sons, C‑30/00, Zb. s. I‑7511, body 68 až 73, a Illumitrónica, už citovaný, body 42 a 43).

      23      Následne je potrebné konštatovať, že nové znenie článku 220 ods. 1 písm. b) colného kódexu má v podstate výkladovú povahu
         a je potrebné uplatňovať ho na situácie vzniknuté pred nadobudnutím jeho účinnosti.

      24      Napriek tomu, takto priznaný účinok hmotnoprávneho ustanovenia nesmie poškodzovať základné zásady Spoločenstva, najmä zásady
         právnej istoty a legitímnej dôvery, v zmysle ktorých musí byť legislatíva Spoločenstva pre osoby jej podliehajúce jasná a predvídateľná
         (pozri v tomto zmysle rozsudky Salumi a i., už citovaný, bod 10; z 10. februára 1982, Bout, 21/81, Zb. s. 381, bod 13; GruSa
         Fleisch, už citovaný, bod 22, a z 26. apríla 2005, „Goed Wonen“, C‑376/02, Zb. s. I‑3445, bod 33).

      25      V tejto súvislosti je potrebné poznamenať, že na jednej strane z článku 1 a z dôvodovej správy návrhu nariadenia Parlamentu
         a Rady (ES) na zmenu nariadenia č. 2913/92 [dokument KOM(99)/236, konečné znenie], vyplýva, že nové znenie článku 220, ods. 2
         písm. b) colného kódexu smeruje k prehĺbeniu právnej istoty, vykonávajúc rozdelenie nebezpečenstva pochybností medzi dovozcom
         a systémom, upresňujúc povinnosti colných orgánov. Na druhej strane, ako to uvádza generálna advokátka v bode 32 svojich návrhov,
         nové znenie posilňuje ochranu dôvery predmetného podnikateľského subjektu v prípade chýb colných orgánov, čo sa týka preferenčného
         postavenia tovarov pochádzajúcich z tretích krajín.

      26      Takže ani zásada právnej istoty, ani zásada legitímnej dôvery nebránia uplatneniu predmetného ustanovenia na situácie vzniknuté
         pred nadobudnutím jeho účinnosti.

      27      Vo svetle vyššie uvedeného je potrebné na položenú otázku odpovedať, že článok 220 ods. 2 písm. b) colného kódexu v jeho znení
         vyplývajúcom z nariadenia č. 2700/2000 sa uplatňuje na colný dlh, ktorý vznikol a k dodatočnému vybratiu ktorého došlo pred
         nadobudnutím účinnosti predmetného nariadenia.

       O druhej otázke
      28      Druhá otázka sa rozdeľuje na dve časti. Prvou časťou svojej otázky sa vnútroštátny súd pýta, či v prípade, ak v nadväznosti
         na následnú kontrolu nemôže byť pôvod tovarov, pre ktoré bolo vydané osvedčenie EUR.1, potvrdený, je toto osvedčenie „nesprávnym
         osvedčením“ v zmysle článku 220 ods. 2 písm. b) colného kódexu v jeho znení vyplývajúcom z nariadenia č. 2700/2000. Druhou
         časťou svojej otázky sa vnútroštátny súd pýta, či za predpokladu, že tomu tak nie je, môže sa subjekt, ktorý má na tom záujem,
         s úspechom odvolať na uvedené ustanovenie.

      29      Na úvod je potrebné pripomenúť, že z ustanovení protokolu č. 3 vyplýva, že tovary pochádzajúce zo Spoločenstva alebo z Estónska
         požívajú výhodu preferenčného zaobchádzania, uvádzanú dohodou, pri predložení osvedčenia EUR.1, ktoré predstavuje dôkaz o tomto
         pôvode.

      30      Napriek tomu je aj naďalej možné podľa článku 32 predmetného protokolu pristúpiť k následnej kontrole dôkazov o pôvode, ak
         colné orgány krajiny dovozu majú dôvodné pochybnosti, čo sa týka pravosti týchto dokumentov, povahy pôvodu predmetných tovarov
         alebo dodržania iných ustanovení uvádzaných týmto protokolom.

      31      Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že následnou kontrolou vykonanou v Lacto sa preukázalo, že Lacto neuchoval
         pôvodné dokumenty potvrdzujúce pôvod vyvážaného masla a že na základe dostupných údajov nebol pôvod masla, ktoré Lacto vyvážal,
         určený.

      32      V tejto súvislosti Súdny dvor už konštatoval, že účelom následnej kontroly je overiť správnosť pôvodu uvádzaného v osvedčení
         EUR.1 vydanom skôr (rozsudky zo 7. decembra 1993, Huygen a i., C‑12/92, Zb. s. I‑6381, bod 16, a zo 17. júla 1997, Pascoal
         & Filhos, C‑97/95, Zb. s. I‑4209, bod 30).

      33      Osoba zodpovedná za zaplatenie cla nemôže zakladať legitímnu dôveru v platnosť osvedčení EUR.1 na skutočnosti ich prvotného
         prijatia colnými orgánmi členského štátu, pretože úloha týchto orgánov v rámci prvotného prijatia vyhlásení vôbec nebráni
         vykonaniu následných kontrol (rozsudok Faroe Seafood a i., už citovaný, bod 93).

      34      Ak následná kontrola neumožňuje potvrdiť pôvod tovaru uvedený v osvedčení EUR.1, je potrebné prijať záver, že tento tovar
         je neznámeho pôvodu a že teda osvedčenie EUR.1 a preferenčná sadzba boli poskytnuté neoprávnene (rozsudky Huygen a i., už
         citovaný, body 17 a 18, ako aj Faroe Seafood a i., už citovaný, bod 16).

      35      Za týchto okolností je potrebné odpovedať na prvú časť druhej otázky tak, že pokiaľ v nadväznosti na následnú kontrolu nemôže
         byť pôvod tovarov uvedených v osvedčení EUR.1 potvrdený, takéto osvedčenie sa musí v zmysle článku 220 ods. 2 písm. b) colného
         kódexu v znení vyplývajúcom z nariadenia č. 2700/2000 považovať za „nesprávne osvedčenie“.

      36      S prihliadnutím na odpoveď danú na prvú časť druhej otázky nie je potrebné odpovedať na druhú časť predmetnej otázky.

       O tretej otázke
      37      Tretia otázka sa týka výkladu článku 220 ods. 2 písm. b) colného kódexu v jeho znení vyplývajúcom z nariadenia č. 2700/2000.

      38      Vnútroštátny súd chce v prvom rade vedieť, komu prislúcha preukazovať, že osvedčenie EUR.1 bolo vydané na základe nesprávneho
         popisu skutočností zo strany vývozcu.

      39      V tejto súvislosti je potrebné konštatovať, že v súlade s obvyklými pravidlami rozdelenia dôkazného bremena prislúcha colným
         orgánom, ktoré chcú uplatňovať článok 220 ods. 2 písm. b) tretí pododsek, úvod, colného kódexu s cieľom dodatočného vybratia
         cla, predložiť na podporu ich tvrdení dôkaz, že vydanie nesprávnych osvedčení sa zakladá na nesprávnom popise skutočností
         zo strany vývozcu.

      40      Z konštatovaní uvedených vnútroštátnym súdom v návrhu na začatie prejudiciálneho konania však vyplýva, že v danom prípade
         boli colné orgány zbavené možnosti preukázať, či informácie predložené na účely vydania osvedčenia EUR.1 boli správne alebo
         nie, pretože vývozca neuchoval dôkazné dokumenty napriek povinnosti vyplývajúcej z článku 28 ods. 1 protokolu č. 3 uchovať
         potrebné dokumenty preukazujúce povahu pôvodu predmetných tovarov počas najmenej troch rokov.

      41      Podnikateľským subjektom teda v rámci ich zmluvných vzťahov prislúcha prijať opatrenia potrebné na zabezpečenie sa proti nebezpečenstvu
         dodatočného vybratia cla (rozsudok Pascoal & Filhos, už citovaný, bod 60).

      42      Takže s cieľom dosiahnuť zámer sledovaný následnou kontrolou, a to overenie hodnovernosti a správnosti osvedčenia EUR.1, musí
         v danom prípade osoba zodpovedná za zaplatenie cla preukázať, že predmetné osvedčenia vydané orgánmi tretích krajín sa zakladali
         na správnom popise skutočností.

      43      V každom prípade je nesporné, že Európske spoločenstvo nemôže znášať škodlivé dôsledky nesprávneho konania dodávateľov a dovozcov
         (rozsudok Pascoal & Filhos, už citovaný, bod 59).

      44      V druhom rade chce vnútroštátny súd vedieť, komu prislúcha dokazovať, že orgány vydávajúce osvedčenie si uvedomovali alebo
         si mali uvedomiť, že tovary nespĺňajú podmienky na požívanie výhody preferenčného zaobchádzania.

      45      V tejto súvislosti postačuje konštatovať, že znášať dôkazné bremeno skutočnosti, že orgány vydávajúce osvedčenie si uvedomovali
         alebo si mali uvedomiť, že tovar nespĺňa podmienky na preferenčné zaobchádzanie, prislúcha osobe, ktorá sa dovoláva výnimky
         uvádzanej v článku 220 ods. 2 písm. b) tretí pododsek in fine colného kódexu.

      46      Vzhľadom na vyššie uvedené je potrebné odpovedať na tretiu otázku, že označiť dôkazy potrebné na úspech svojej námietky musí
         ten, kto sa dovoláva článku 220 ods. 2 písm. b) colného kódexu v znení nariadenia č. 2700/2000. V zásade colné orgány, ktoré
         chcú uplatňovať predmetný článok 220 ods. 2 písm. b) tretí pododsek, úvod, s cieľom dodatočného vybratia cla, musia označiť
         dôkaz preukazujúci to, že vydanie nesprávnych osvedčení sa zakladá na nesprávnom popise skutočností zo strany vývozcu. Ak
         však v dôsledku nedbanlivosti, za ktorú zodpovedá iba dovozca, colné orgány nie sú schopné označiť potrebný dôkaz o tom, či
         osvedčenie EUR.1 bolo vydané na základe správneho alebo nesprávneho popisu skutočností dovozcom, musí znášať dôkazné bremeno
         skutočnosti, že predmetné osvedčenie vydané orgánmi tretích krajín sa zakladalo na správnom popise skutočností, osoba zodpovedná
         za zaplatenie cla.

       O štvrtej otázke
      47      S prihliadnutím na odpoveď danú na prvú otázku nie je potrebné odpovedať na štvrtú otázku.

       O trovách
      48      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol takto:
      1.      Článok 220 ods. 2 písm. b) nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva,
            v znení nariadenia (ES) č. 2700/2000 Európskeho parlamentu a Rady zo 16. novembra 2000, sa uplatňuje na colný dlh, ktorý vznikol,
            a na dodatočné vybratie, ku ktorému došlo pred nadobudnutím účinnosti predmetného nariadenia.
      2.      Pokiaľ v nadväznosti na následnú kontrolu nemôže byť pôvod tovarov uvedených v sprievodnom osvedčení EUR.1 potvrdený, takéto
            osvedčenie sa musí v zmysle článku 220 ods. 2 písm. b) colného kódexu v znení nariadenia č. 2700/2000 považovať za „nesprávne
            osvedčenie“.
      3.      Označiť dôkazy potrebné na úspech svojej námietky musí ten, kto sa dovoláva článku 220 ods. 2 písm. b) nariadenia č. 2913/92
            v znení nariadenia č. 2700/2000. V zásade colné orgány, ktoré chcú uplatňovať predmetný článok 220 ods. 2 písm. b) tretí pododsek,
            úvod, tohto kódexu s cieľom dodatočného vybratia cla, musia označiť dôkaz preukazujúci to, že vydanie nesprávnych osvedčení
            sa zakladá na nesprávnom popise skutočností zo strany vývozcu. Ak však v dôsledku nedbanlivosti, za ktorú zodpovedá iba dovozca,
            colné orgány nie sú schopné označiť potrebný dôkaz o tom, či sprievodné osvedčenie EUR.1 bolo vydané na základe správneho
            alebo nesprávneho popisu skutočností dovozcom, musí znášať dôkazné bremeno skutočnosti, že predmetné osvedčenie vydané orgánmi
            tretích krajín sa zakladalo na správnom popise skutočností, osoba zodpovedná za zaplatenie cla.
      Podpisy
      * Jazyk konania: holandčina.