title: Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 9. októbra 2008.#Interboves GmbH proti Hauptzollamt Hamburg-Jonas.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Finanzgericht Hamburg - Nemecko.#Smernica 91/628/EHS - Vývozné náhrady - Ochrana zvierat počas prepravy - Námorná preprava hovädzieho dobytka medzi dvomi zemepisnými bodmi Spoločenstva - Vozidlá naložené na plavidlá bez vyloženia zvierat - 12-hodinová prestávka na odpočinok - Povinnosť.#Vec C-277/06.

text:
      Vec C‑277/06
      Interboves GmbH
      proti
      Hauptzollamt Hamburg‑Jonas
      (návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný
      Finanzgericht Hamburg)
      „Smernica 91/628/EHS – Vývozné náhrady – Ochrana zvierat počas prepravy – Námorná preprava hovädzieho dobytka medzi dvomi zemepisnými bodmi Spoločenstva – Vozidlo naložené na plavidlá bez vyloženia zvierat – 12‑hodinová prestávka na odpočinok – Povinnosť“
      Abstrakt rozsudku
      Poľnohospodárstvo – Spoločná organizácia trhov – Vývozné náhrady – Podmienky poskytnutia – Dodržiavanie právnej úpravy Spoločenstva
            týkajúcej sa blaha živého hovädzieho dobytka počas prepravy
      [Smernica Rady 91/628, zmenená a doplnená smernicou 95/29, príloha, bod 48, bod 4 písm. d), bod 5 a bod 7 písm. a) a b)]
      Bod 48 ods. 7 písm. a) prílohy smernice 91/628 o ochrane zvierat počas prepravy, zmenenej a doplnenej smernicou 95/29, sa
         má vykladať v tom zmysle, že stanovuje základné požiadavky uplatniteľné na prepravy po mori vrátane prepravy trajektom pravidelným
         a priamym spojom medzi dvomi zemepisnými bodmi Spoločenstva na vozidlách naložených na plavidlá bez vyloženia zvierat okrem,
         čo sa týka tohto druhu prepravy, prestávok na odpočinok poskytnutých zvieratám po ich vylodení, ktoré sú stanovené v bode
         48 ods. 7 písm. b) tejto prílohy.

      V súlade s týmto posledným ustanovením existencia spojenia medzi prepravným obdobím po ceste, ktoré predchádza prepravu trajektom
         pravidelným a priamym spojom medzi dvomi zemepisnými bodmi Spoločenstva na vozidlách naložených na plavidlá bez vyloženia
         zvierat a nasleduje po nej, závisí od toho, či maximálna 28‑hodinová dĺžka trvania prepravy trajektom stanovená v bode 48
         ods. 4 písm. d) prílohy smernice 91/628 bola presiahnutá, alebo nie.

      Pokiaľ dĺžka trvania prepravy trajektom pravidelným a priamym spojom medzi dvomi zemepisnými bodmi Spoločenstva na vozidlách
         naložených na plavidlá bez vyloženia zvierat je nižšia ako maximálna 28‑hodinová dĺžka trvania, cestná preprava môže začať
         ihneď po vylodení v cieľovom prístave. Pri výpočte dĺžky trvania tohto obdobia je potrebné prihliadať na dĺžku trvania cestnej
         prepravy, ktorá predchádzala preprave trajektom, okrem prípadu, keď najmenej 24‑hodinová prestávka na odpočinok podľa bodu
         48 ods. 5 prílohy smernice 91/628 neutralizovala prepravné obdobie po ceste predchádzajúce preprave po mori. Vnútroštátnemu
         súdu prináleží posúdiť, či vo veci samej dotknutá cesta spĺňa uvedené požiadavky.

      (pozri bod 41 a výrok)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (tretia komora)
      z 9. októbra 2008 (*)

      „Smernica 91/628/EHS – Vývozné náhrady – Ochrana zvierat počas prepravy – Námorná preprava hovädzieho dobytka medzi dvomi zemepisnými bodmi Spoločenstva – Vozidlo naložené na plavidlá bez vyloženia zvierat – 12‑hodinová prestávka na odpočinok – Povinnosť“
      Vo veci C‑277/06,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Finanzgericht Hamburg
         (Nemecko) z 2. júna 2006 a doručený Súdnemu dvoru 26. júna 2006, ktorý súvisí s konaním:

      Interboves GmbH
      proti
      Hauptzollamt Hamburg‑Jonas,
      SÚDNY DVOR (tretia komora),
      v zložení: predseda tretej komory A. Rosas, sudcovia A. Ó Caoimh, J. N. Cunha Rodrigues, J. Klučka (spravodajca) a P. Lindh,
      generálny advokát: P. Mengozzi,
      tajomník: J. Swedenborg, referent,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 23. mája 2007,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        Interboves GmbH, v zastúpení: O. Wenzlaff, Rechtsanwalt,
      –        Hauptzollamt Hamburg‑Jonas, v zastúpení: S. Plenter, splnomocnená zástupkyňa,
      –        belgická vláda, v zastúpení: A. Hubert, splnomocnená zástupkyňa,
      –        grécka vláda, v zastúpení: V. Kontolaimos a S. Papaioannou, splnomocnení zástupcovia,
      –        švédska vláda, v zastúpení: A. Kruse a S. Johannesson, splnomocnení zástupcovia,
      –        Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: F. Erlbacher a J. C. Schieferer, splnomocnení zástupcovia,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 13. marca 2008,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu bodu 48 ods. 7 písm. a) a b) prílohy smernice Rady 91/628/EHS z 19. novembra
         1991 o ochrane zvierat počas prepravy, ktorou sa menia a dopĺňajú smernice 90/425/EHS a 91/496/EHS (Ú. v. ES L 340, s. 17;
         Mim. vyd. 03/012, s. 133), zmenenej a doplnenej smernicou Rady 95/29/ES z 29. júna 1995 (Ú. v. ES L 148, s. 52; Mim. vyd.
         03/017, s. 466, ďalej len „smernica 91/628“).

      2        Tento návrh bol predložený v rámci sporu medzi spoločnosťou Interboves GmbH (ďalej len „Interboves“) a Hauptzollamt Hamburg-Jonas
         (ďalej len „Hauptzollamt“) vo veci zamietnutia vyplatenia vývoznej náhrady posledným uvedeným v nadväznosti na prepravu živého
         hovädzieho dobytka uvedenou spoločnosťou do bývalej Juhoslávie.

       Právny rámec
      3        V súlade so svojím článkom 1 ods. 1 písm. a) sa smernica 91/628 uplatňuje na prepravu domácich nepárnokopytníkov a hovädzieho
         dobytka.

      4        Podľa článku 2 ods. 2 tejto smernice:

      „…
      b)      ‚preprava‘ je každý pohyb zvierat, ktorý sa uskutočňuje dopravným prostriedkom a ktorý zahrňuje nakladanie a vykladanie zvierat;
      …
      g)      ‚cesta‘ je preprava z miesta odchodu do cieľového miesta;
      h)      ‚obdobie odpočinku‘ znamená neprerušované obdobie v priebehu cesty, počas [ktorého] sa zvieratá nepremiestňujú dopravným prostriedkom;
      …“
      5        Bod 26 písm. b) body i) až iii) prílohy uvedenej smernice stanovuje:

      „…
      i)      oddelenie pre zvieratá je riadne pripevnené k vozidlu, vozidlo a oddelenie pre zvieratá sú vybavené vhodným uväzovacími prostriedkami,
         ktoré umožnia, aby boli pevne priviazané. Na krytej palube trajektu sa musí udržiavať vetranie dostačujúce pre počet prepravovaných
         vozidiel. Ak je to možné, vozidlo na prepravu zvierat by sa malo umiestniť v blízkosti prívodu čerstvého vzduchu;

      ii)      oddelenie pre zvieratá má dostatočný počet vetracích otvorov alebo iných prostriedkov, ktoré zabezpečujú dostatočné vetranie.
         Treba mať na pamäti, že prívod vzduchu je v uzavretom priestore lode, kde sa nachádza vozidlo, obmedzený. V oddelení pre zvieratá
         a na každom jeho poschodí musí byť dostatok priestoru, ktorý umožní primerané vetranie nad zvieratami, keď sú vo svojej prirodzenej
         vzpriamenej polohe;

      iii)      do každej časti oddelenia pre zvieratá musí byť zabezpečený priamy prístup, aby mohla byť zvieratám počas cesty v prípade
         potreby poskytnutá opatera, krmivo a voda.“

      6        Bod 48 prílohy smernice 91/628 nazývaný „Intervaly na napájanie a kŕmenie, dĺžka trvania cesty a prestávky na odpočinok“ stanovuje:

      „…“
      2.      Dĺžka trvania cesty pre zvieratá patriace k druhom uvedeným [v bode 1] neprekročí osem hodín.
      3.      Maximálnu dĺžku trvania cesty podľa bodu 2 je možné predĺžiť, ak dopravný prostriedok spĺňa tieto dodatočné požiadavky:
      –        na podlahe vozidla je dostatok podstielky,
      –        dopravný prostriedok vezie krmivo zodpovedajúce prepravovanému druhu zvierat a dĺžke trvania cesty,
      –        je umožnený priamy prístup k zvieratám,
      –        je umožnené dostačujúce vetranie, ktoré sa môže nastavovať v závislosti od teploty (vnútornej a vonkajšej),
      –        nachádzajú sa v ňom posuvné panely na vytvorenie osobitných oddelení,
      –        vozidlá sú vybavené prípojkou na zásobovanie vodou počas zastávok,
      …
      4.      Intervaly na napájanie a kŕmenie, dĺžka trvania cesty a cykly na odpočinok pri používaní cestných dopravných prostriedkov,
         ktoré spĺňajú požiadavky v bode 3, sú definované takto:

      …
      d)      Všetkým ostatným zvieratám uvedeným v bode 1 musí byť po 14 hodinách cesty poskytnutá prestávka na odpočinok najmenej 1 hodinu,
         ktorá postačuje najmä na podanie tekutín a v prípade potreby aj na nakŕmenie. Po tejto prestávke na odpočinok sa môžu prepravovať
         ďalších 14 hodín.

      …
      7.      a)     Zvieratá sa nesmú prepravovať po mori, ak maximálna dĺžka trvania cesty prekročí dĺžku stanovenú v bode 2, pokiaľ nie sú splnené
         podmienky stanovené v bodoch 3 a 4, s výnimkou dĺžky trvania cesty a prestávky na odpočinok.

      b)      V prípade prepravy po mori pravidelným a priamym spojom medzi dvomi zemepisnými bodmi spoločenstva na vozidlách naložených
         na plavidlá bez vyloženia zvierat musia zvieratá odpočívať počas 12 hodín po vyložení v cieľovom prístave alebo v jeho bezprostrednej
         blízkosti, pokiaľ je dĺžka trvania po mori taká, že plavbu je možné zahrnúť do všeobecnej schémy bodov 2 až 4.

      …“
       Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
      7        Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že spoločnosť Interboves deklarovala 12. júna 2002 na Hauptzollamt Friedrichshafen
         vývoz 33 kusov živého hovädzieho dobytka do bývalej Juhoslávie a z toho dôvodu požiadala, aby jej bola poskytnutá vývozná
         náhrada.

      8        Hauptzollamt rozhodnutím z 23. júla 2003 túto žiadosť zamietol z dôvodu, že táto spoločnosť nedodržala bod 48 ods. 7 písm. b)
         prílohy smernice 91/628. Hauptzollamt konštatoval, že podľa plánu prepravy bol hovädzí dobytok prepravovaný počas 23 hodín,
         a síce 14 hodín a 30 minút prepravou po mori na trajekte medzi Bari (Taliansko) a Igoumenitsa (Grécko), ako aj 8 hodín a 30
         minút cestnou prepravou až po Evzoni, čo je hranica medzi Gréckom a Bývalou juhoslovanskou republikou Macedónskom, bez prestávky
         na odpočinok.

      9        Interboves podala sťažnosť proti rozhodnutiu z 23. júla 2003 hlavne s tvrdením, že dĺžka trvania plavby sa nezapočítava do
         dĺžky trvania prepravy podľa bodu 48 ods. 7 písm. a) prílohy smernice 91/628.

      10      Hauptzollamt rozhodnutím z 21. júna 2005 zamietol túto sťažnosť s dôrazom na to, že dĺžka trvania plavby sa považuje za predĺženie
         cestnej prepravy. Preto, podľa Hauptzollamt na účely určenia toho, či celková dĺžka trvania prepravy bola v súlade s bodom
         48 ods. 7 písm. a) prílohy smernice 91/628, bolo potrebné započítať dĺžku prepravy po mori s predchádzajúcim a nasledujúcim
         prepravným obdobím po ceste, čo predstavuje v predmetnej veci celkovú dĺžku trvania 32 hodín a 45 minút.

      11      Interboves 21. júla 2005 podala proti tomuto rozhodnutiu z 21. júna 2005 odvolanie s opätovným tvrdením, že sa domnieva, že
         dodržala ustanovenia smernice 91/628.

      12      Za týchto podmienok Finanzgericht Hamburg rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

      „1.      Upravuje [bod 48 ods. 7] písm. a)… prílohy smernice 91/628/EHS základnú požiadavku na prepravu [zvierat] po mori takým spôsobom,
         že – pokiaľ sú splnené požiadavky [bodu 48 ods. 3 a 4] [citovanej] prílohy okrem dĺžky trvania ciest a období na odpočinok
         – aj pri preprave zvierat na trajektoch (tzv. ‚roll-on/roll-off‘) nie sú dĺžky trvania cestnej prepravy pred prepravou po
         mori a po nej navzájom spojené?

      2.      Obsahuje [bod 48 ods. 7] písm. b)… prílohy smernice 91/628/EHS osobitné ustanovenie o používaní trajektov v rámci Európskeho
         spoločenstva, ktoré sa použije kumulatívne s požiadavkami [bodu 48 ods. 4] písm. d) [tejto prílohy] takým spôsobom, že po
         príchode trajektu do cieľového prístavu nezačne plynúť nová 29‑hodinová doba prepravy a že sa musí urobiť 12‑hodinová prestávka
         na odpočinok iba vtedy, ak dĺžka trvania cesty po mori bola v rozpore so všeobecnými pravidlami [bodu 48 ods. 2 až 4] prílohy
         [uvedenej] smernice – konkrétne maximálnou dobou 29 hodín, pozri [bod 48 ods. 4] písm. d) [uvedenej prílohy]?“

       Úvodné pripomienky
      13      Vnútroštátny súd vo svojom rozhodnutí odkazuje na bod 48 ods. 4 písm. d) prílohy smernice 91/628, ktorý stanovuje pravidlo
         „14 + 1 + 14“. Na základe tohto bodu musí byť zvieratám po 14‑hodinovej preprave poskytnutá dostatočná prestávka na odpočinok
         najmenej 1 hodinu, najmä na ich napojenie, a ak je potrebné, na ich nakŕmenie. Po tejto prestávke na odpočinok môže začať
         plynúť nové prepravné obdobie v trvaní 14 hodín.

      14      Zdá sa, že podľa znenia druhej prejudiciálnej otázky vnútroštátny súd vykladá pravidlo upravené v bode 48 ods. 4 písm. d)
         tak, že povoľuje maximálne 29‑hodinové prepravné obdobie.

      15      Ako to uviedol aj generálny advokát v bode 18 svojich návrhov, bod 48 ods. 4 písm. d) prílohy smernice 91/628 však ustanovuje
         maximálnu 28‑hodinovú dĺžku trvania prepravy prerušenú minimálne hodinovou prestávkou na odpočinok po prvej 14‑hodinovej etape.

      16      Preto pravidlo „14 + 1 + 14“ uvedené v bode 48 ods. 4 písm. d) sa má chápať v tom zmysle, že povoľuje maximálnu 28‑hodinovú
         dĺžku trvania prepravy prerušenú minimálne hodinovou prestávkou na odpočinok.

       O prejudiciálnych otázkach
      17      Svojou prvou a druhou prejudiciálnou otázkou, ktoré je potrebné posúdiť spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate najprv pýta,
         či preprava trajektom pravidelným a priamym spojom medzi dvomi zemepisnými bodmi Spoločenstva uvedená v bode 48 ods. 7 písm. b)
         prílohy smernice 91/628 sa môže kvalifikovať ako preprava po mori podľa bodu 48 ods. 7 písm. a) tejto prílohy. V prípade kladnej
         odpovede sa ďalej pýta, či prepravné obdobie po ceste, ktoré predchádza prepravu trajektom a ktoré po nej nasleduje, sa majú
         navzájom spájať. Nakoniec sa pýta, či po preprave uskutočnenej trajektom, v prípade ktorej sa zdá, že jej dĺžka trvania presiahla
         14 hodín, to znamená maximálnu dĺžku trvania prepravy stanovenú v bode 48 ods. 4 písm. d) prílohy smernice 91/628, pred minimálne
         hodinovou prestávkou na odpočinok, sa má na základe bodu 48 ods. 7 písm. b) zvieratám poskytnúť 12‑hodinová prestávka alebo
         či môže okamžite po vylodení nasledovať cestná preprava v trvaní maximálne 28 hodín prerušená minimálne hodinovou prestávkou
         na odpočinok.

      18      Podľa vnútroštátneho súdu bod 48 ods. 7 písm. a) prílohy smernice 91/628 stanovuje základné požiadavky, ktoré sa uplatňujú
         na prepravu po mori vrátane prepravy trajektom.

      19      Z toho by po prvé vyplývalo, že ustanovenia týkajúce sa dĺžky trvania prepravy a prestávok na odpočinok sa neuplatňujú na
         prepravu po mori, pokiaľ sú splnené požiadavky stanovené v bode 48 ods. 3 až 4 tejto prílohy. Po druhé prepravné obdobie po
         ceste predchádzajúce a nasledujúce po preprave po mori by neboli navzájom spojené. Po tretie nová maximálna 28‑hodinová dĺžka
         trvania prepravy podľa bodu 48 ods. 4 písm. d) prílohy smernice 91/628, prerušená minimálne hodinovou prestávkou na odpočinok,
         by mohla nasledovať okamžite po príchode trajektu do cieľového prístavu.

      20      Najprv je potrebné pripomenúť, že na jednej strane bod 48 prílohy smernice 91/628 stanovuje pravidlá týkajúce sa intervalov
         na napájanie a kŕmenie, dĺžky trvania cesty a prestávok na odpočinok zvierat uvedených v článku 1 ods. 1 písm. a) tejto smernice,
         teda aj hovädzieho dobytka, počas ich prepravy s výnimkou leteckej prepravy.

      21      Na druhej strane za predpokladu, že ide o prepravu po mori, sú pravidlá týkajúce sa dĺžky trvania cesty a prestávky na odpočinok
         upravené v bode 48 ods. 7 písm. a) a b) uvedenej prílohy. Odsek 7 písm. a) stanovuje všeobecné ustanovenia uplatniteľné na
         prepravu po mori a odsek 7 písm. b) upresňuje podmienky, podľa ktorých sa má uskutočniť 12‑hodinová prestávka na odpočinok
         za predpokladu, že ide o prepravu trajektom pravidelným a priamym spojom medzi dvomi zemepisnými bodmi Spoločenstva (pozri
         v tomto zmysle rozsudok zo 17. júla 2008, Schwaninger, C‑207/06, Zb. s. I‑5561, body 23, 24 a 30).

      22      Pokiaľ ide najprv o kvalifikáciu prepravy trajektom pravidelným a priamym spojom medzi dvomi zemepisnými bodmi Spoločenstva
         ako prepravy po mori, je potrebné uviesť, ako to urobil aj generálny advokát v bode 28 svojich návrhov, že z ustanovenia bodu
         48 ods. 7 písm. b) prílohy smernice 91/628 vyplýva, že napriek týmto osobitostiam je preprava trajektom prepravou po mori.

      23      Na jednej strane bod 48 ods. 7 písm. b) uvedenej prílohy výslovne odkazuje na tento spôsob prepravy ako na spôsob prepravy
         po mori. Na druhej strane z bodu 26 tej istej prílohy vyplýva, že zákonodarca Spoločenstva úpravou osobitných opatrení, ktoré
         sa majú uplatniť na spôsoby prepravy zvierat, zahrnul tento typ plavidla medzi spôsoby prepravy po mori.

      24      Keďže je preprava trajektom prepravou po mori, vyplýva z toho, že bod 48 ods. 7 písm. a) a b) prílohy smernice 91/628 sa na
         ňu uplatňuje.

      25      Čo sa ďalej týka otázky, či prepravné obdobie predchádzajúce preprave trajektom a nasledujúce po nej majú byť navzájom spojené,
         je potrebné uviesť, že bod 48 prílohy smernice 91/628 výslovne nestanovuje, že tomu tak je.

      26      Zo znenia bodu 48 ods. 7 písm. b) prílohy smernice 91/628, ako aj z účelu smernice však vyplýva, že existencia spojitosti
         medzi prepravnými obdobiami po ceste sa má posúdiť s prihliadnutím na presiahnutie alebo nepresiahnutie maximálnej 28‑hodinovej
         prepravy trajektom uvedenej v bode 48 ods. 4 písm. d) tejto prílohy.

      27      V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že bod 48 ods. 7 písm. b) prílohy smernice 91/628 stanovuje, že 12‑hodinová prestávka
         na odpočinok sa má poskytnúť zvieratám po ich vylodení v cieľovom prístave alebo v jeho bezprostrednej blízkosti, pokiaľ je
         dĺžka trvania po mori taká, že plavbu je možné zahrnúť do všeobecnej schémy uvedenej v tomto bode 48 ods. 2 až 4.

      28      Odkazom na túto všeobecnú schému sa zdá, že zákonodarca Spoločenstva si želal, aby sa v prípade prepravy trajektom prihliadalo
         na pravidlo stanovujúce maximálnu 28‑hodinovú dĺžku trvania prepravy stanovenú v bode 48 ods. 4 písm. d) prílohy smernice
         91/628, avšak bez minimálne hodinovej prestávky na odpočinok.

      29      Ako to uviedol aj generálny advokát v bode 33 svojich návrhov, dodržanie tejto prestávky na odpočinok nedáva v prípade prepravy
         po mori zmysel.

      30      Na jednej strane dodržanie takejto prestávky na odpočinok na mori sa dá uskutočniť len za predpokladu, že plavidlo po 14 hodinách
         na mori aspoň na hodinu pristane v prístave pred tým, ako odpláva na ďalších 14 hodín.

      31      Na druhej strane je potrebné uviesť, že opačne ako pri cestnej preprave, pri ktorej je potrebné zastavenie kamiónu na nakŕmenie,
         napojenie a ošetrenie zvierat, osobitosti prepravy po mori dovoľujú urobiť tieto úkony počas prepravy v súlade s bodom 26
         prílohy smernice 91/628.

      32      Z bodu 48 ods. 7 písm. b) tejto prílohy teda vyplýva, že pokiaľ maximálna 28‑hodinová dĺžka trvania prepravy trajektom bola
         presiahnutá, musí byť zvieratám povinne poskytnutá 12‑hodinová prestávka na odpočinok pred tým, ako ich bude možné opätovne
         prepravovať počas ďalšej maximálne 28‑hodinovej dĺžky trvania prepravy, prerušenej minimálne hodinovou prestávkou na odpočinok
         v súlade s bodom 48 ods. 4 písm. d) tejto prílohy.

      33      Za týchto okolnosti nemusia byť jednotlivé prepravné obdobia po ceste spojené v prípade, kde 12‑hodinová prestávka na odpočinok
         má nevyhnutne za následok neutralizáciu prepravných období uskutočnených pred touto prestávkou. Uvedených 12 hodín stanovených
         týmto ustanovením má rovnakú úlohu neutralizácie prepravných období uskutočnených pred touto prestávkou ako 24‑hodinové obdobie
         na odpočinok stanovené v bode 48 ods. 5 prílohy smernice 91/628, ktoré sa uplatňuje na cestnú prepravu.

      34      Naopak, pokiaľ dĺžka trvania prepravy trajektom dovoľuje zahrnúť cestu do všeobecnej schémy uvedenej v bode 48 ods. 2 až 4
         prílohy smernice 91/628, najmä ak nepresahuje maximálnu 28‑hodinovú dĺžku trvania prepravy, keď 12‑hodinová prestávka na odpočinok
         nie je potrebná, cestná preprava sa môže začať okamžite po príchode trajektu do cieľového prístavu.

      35      Za tohto predpokladu je však na účely určenia dĺžky trvania tejto novej cestnej prepravy potrebné zohľadniť dĺžku trvania
         cestnej prepravy, ktorá predchádzala prepravu trajektom, iba ak 24‑hodinová prestávka bola zvieratám poskytnutá pred ich naložením
         na toto plavidlo. Ak je tomu tak, spojenie medzi prepravnými obdobiami po ceste nie je odôvodnené, keďže 24‑hodinová prestávka
         na odpočinok má za následok neutralizáciu prepravného obdobia po ceste, ktoré nasleduje po preprave trajektom.

      36      Preto, ak dĺžka trvania prepravy trajektom je menšia ako 28 hodín a dĺžka trvania cestnej prepravy, ktorá ju predchádzala,
         nebola neutralizovaná 24‑hodinovou prestávkou na odpočinok v súlade s bodom 48 ods. 5 prílohy smernice 91/628, je potrebné
         spojiť prepravné obdobia po ceste, ktoré predchádzali prepravu trajektom a nasledovali po nej.

      37      Naopak, ak je dĺžka trvania prepravy trajektom menšia ako 28 hodín a dĺžka trvania cestnej prepravy, ktorá ju predchádzala,
         bola neutralizovaná 24‑hodinovou prestávkou na odpočinok, môže nová cestná preprava v trvaní maximálne 28 hodín, prerušená
         minimálne hodinovou prestávkou na odpočinok, začať okamžite po vylodení bez ohľadu na dĺžku trvania cestnej prepravy, ktorá
         predchádzala prepravu trajektom.

      38      Každý iný výklad bodu 48 ods. 7 písm. b) prílohy smernice 91/628 by dovoľoval, že po najmenej 28‑hodinovej preprave trajektom
         by nová cestná preprava v trvaní maximálne 28 hodín, prerušená minimálne hodinovou prestávkou na odpočinok, mohla začať okamžite
         po vylodení bez ohľadu na dĺžku trvania cestnej prepravy, ktorá predchádzala prepravu trajektom. To by umožnilo spojenie jednotlivých
         prepráv uskutočnených rozdielnymi spôsobmi prepravy bez 12- alebo 24‑hodinovej prestávky na odpočinok.

      39      Preto takýto výklad uvedeného bodu 48 ods. 7 písm. b) by bol priamo v rozpore s hlavným cieľom, ktorý sleduje smernica 91/628,
         a síce ochrana zvierat počas prepravy (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 17. januára 2008, Viamex Agrar Handel a ZVK, C‑37/06
         a C‑58/06, Zb. s. I‑69, bod 29), a s účelom smernice, ktorý vyplýva najmä z jej ôsmeho odôvodnenia, podľa ktorého z dôvodov
         pohody zvierat by sa ich preprava na dlhé vzdialenosti vrátane prepravy zvierat na bitúnok mala čo najviac obmedziť.

      40      Nakoniec, čo sa týka otázky, či po preprave trajektom, pri ktorej sa zdá, že 14‑hodinová dĺžka trvania bola presiahnutá, musí
         byť zvieratám poskytnutá 12‑hodinová prestávka na odpočinok podľa bodu 48 ods. 7 písm. b) prílohy smernice 91/628, alebo či
         cestná preprava v dĺžke trvania maximálne 28 hodín, prerušená minimálne hodinovou prestávkou na odpočinok, môže začať okamžite
         po vylodení, stačí uviesť, ako to vyplýva aj z bodu 34 tohto rozsudku, že pokiaľ dĺžka trvania prepravy trajektom nepresahuje
         maximálnych 28 hodín, keď teda 12‑hodinová prestávka na odpočinok nie je potrebná, cestná preprava sa môže začať okamžite
         po príchode trajektu do cieľového prístavu, ktorej dĺžka trvania sa musí vypočítať podľa metódy uvedenej v bode 36 tohto rozsudku.

      41      S prihliadnutím na všetky predchádzajúce úvahy je potrebné na prvú a druhú otázku odpovedať, že:

      –        Bod 48 ods. 7 písm. a) prílohy smernice 91/628 sa má vykladať v tom zmysle, že stanovuje základné požiadavky uplatniteľné
         na prepravu po mori vrátane prepravy trajektom pravidelným a priamym spojom medzi dvomi zemepisnými bodmi Spoločenstva na
         vozidlách naložených na plavidlá bez vyloženia zvierat okrem, čo sa týka tohto druhu prepravy, prestávok na odpočinok poskytnutých
         zvieratám po ich vylodení, ktoré sú stanovené v bode 48 ods. 7 písm. b) tejto prílohy.

      –        V súlade s týmto posledným ustanovením existencia spojenia medzi prepravným obdobím po ceste, ktoré predchádza prepravu trajektom
         pravidelným a priamym spojom medzi dvomi zemepisnými bodmi Spoločenstva na vozidlách naložených na plavidlá bez vyloženia
         zvierat a nasleduje po nej, závisí od toho, či maximálna 28‑hodinová dĺžka trvania prepravy trajektom stanovená v bode 48
         ods. 4 písm. d) prílohy smernice 91/628 bola presiahnutá, alebo nie.

      –        Pokiaľ dĺžka trvania prepravy trajektom pravidelným a priamym spojom medzi dvomi zemepisnými bodmi Spoločenstva na vozidlách
         naložených na plavidlá bez vyloženia zvierat je nižšia ako maximálna 28‑hodinová dĺžka trvania, cestná preprava môže začať
         ihneď po vylodení v cieľovom prístave. Pri výpočte dĺžky trvania tohto obdobia je potrebné prihliadať na dĺžku trvania cestnej
         prepravy, ktorá predchádzala preprave trajektom, okrem prípadu, keď najmenej 24‑hodinová prestávka na odpočinok podľa bodu
         48 ods. 5 prílohy smernice 91/628 neutralizovala prepravné obdobie po ceste predchádzajúce preprave po mori. Vnútroštátnemu
         súdu prináleží posúdiť, či vo veci samej dotknutá cesta spĺňa uvedené požiadavky.

       O trovách
      42      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:
      –        Bod 48 ods. 7 písm. a) prílohy smernice Rady 91/628/EHS z 19. novembra 1991 o ochrane zvierat počas prepravy, ktorou sa menia
            a dopĺňajú smernice 90/425/EHS a 91/496/EHS, zmenenej a doplnenej smernicou Rady 95/29/ES z 29. júna 1995, sa má vykladať
            v tom zmysle, že stanovuje základné požiadavky uplatniteľné na prepravy po mori vrátane prepravy trajektom pravidelným a priamym
            spojom medzi dvomi zemepisnými bodmi Spoločenstva na vozidlách naložených na plavidlá bez vyloženia zvierat okrem, čo sa týka
            tohto druhu prepravy, prestávok na odpočinok poskytnutých zvieratám po ich vylodení, ktoré sú stanovené v bode 48 ods. 7 písm. b)
            tejto prílohy.
      –        V súlade s týmto posledným ustanovením existencia spojenia medzi prepravným obdobím po ceste, ktoré predchádza prepravu trajektom
            pravidelným a priamym spojom medzi dvomi zemepisnými bodmi Spoločenstva na vozidlách naložených na plavidlá bez vyloženia
            zvierat a nasleduje po nej, závisí od toho, či maximálna 28‑hodinová dĺžka trvania prepravy trajektom stanovená v bode 48
            ods. 4 písm. d) prílohy smernice 91/628 bola presiahnutá, alebo nie.
      –        Pokiaľ dĺžka trvania prepravy trajektom pravidelným a priamym spojom medzi dvomi zemepisnými bodmi Spoločenstva na vozidlách
            naložených na plavidlá bez vyloženia zvierat je nižšia ako maximálna 28‑hodinová dĺžka trvania, cestná preprava môže začať
            ihneď po vylodení v cieľovom prístave. Pri výpočte dĺžky trvania tohto obdobia je potrebné prihliadať na dĺžku trvania cestnej
            prepravy, ktorá predchádzala preprave trajektom, okrem prípadu, keď najmenej 24‑hodinová prestávka na odpočinok podľa bodu
            48 ods. 5 prílohy smernice neutralizovala prepravné obdobie po ceste predchádzajúce preprave po mori. Vnútroštátnemu súdu
            prináleží posúdiť, či vo veci samej dotknutá cesta spĺňa uvedené požiadavky.
      Podpisy
      * Jazyk konania: nemčina.


title: Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 18. júna 2009.#Konanie začaté na návrh Aberdeen Property Fininvest Alpha Oy.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Korkein hallinto-oikeus - Fínsko.#Sloboda usadiť sa - Smernica 90/435/EHS - Daň z príjmov právnických osôb - Rozdelenie dividend - Zrážková daň vyberaná z dividend vyplatených spoločnostiam nerezidentom, ktoré nie sú spoločnosťami v zmysle uvedenej smernice - Oslobodenie dividend vyplatených spoločnostiam rezidentom.#Vec C-303/07.

text:
      Vec C‑303/07
      Konanie začaté na návrh
      Aberdeen Property Fininvest Alpha Oy
      (návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný
      Korkein hallinto‑oikeus)
      „Sloboda usadiť sa – Smernica 90/435/EHS – Daň z príjmov právnických osôb – Rozdelenie dividend – Zrážková daň vyberaná z dividend vyplatených spoločnostiam nerezidentom, ktoré nie sú spoločnosťami v zmysle uvedenej smernice
         – Oslobodenie dividend vyplatených spoločnostiam rezidentom“

      Abstrakt rozsudku
      Voľný pohyb osôb – Sloboda usadiť sa – Daňová právna úprava – Daň z príjmov právnických osôb – Zdanenie dividend
      [Články 43 ES a 48 ES; smernica Rady 90/435, článok 2 písm. a)]
      Články 43 ES a 48 ES sa majú vykladať v tom zmysle, že im odporuje právna úprava členského štátu, ktorá oslobodzuje od zrážkovej
         dane dividendy vyplácané dcérskou spoločnosťou usadenou v tomto štáte akciovej spoločnosti usadenej v tom istom štáte, ale
         ktorá zrážkovú daň uplatňuje na podobné dividendy vyplácané materskej spoločnosti typu investičnej spoločnosti s premenlivým
         kapitálom (SICAV) usadenej v druhom členskom štáte, ktorá má právnu formu, ktorú právny poriadok prvého štátu nepozná a nenachádza
         sa na zozname spoločností uvedených v článku 2 písm. a) smernice Rady 90/435 o spoločnom systéme zdaňovania uplatňovanom v prípade
         materských spoločností a dcérskych spoločností v rozličných členských štátoch, zmenenej a doplnenej smernicou 2003/123/ES,
         a ktorá je podľa právnej úpravy druhého členského štátu oslobodená od dane z príjmov.

      Takýto rozdiel v daňovom zaobchádzaní s dividendami medzi materskými spoločnosťami v závislosti od miesta ich sídla totiž
         predstavuje obmedzenie slobody usadiť sa, ktoré je v zásade zakázané článkami 43 ES a 48 ES, keďže robí pre spoločnosti usadené
         v iných členských štátoch výkon ich slobody usadiť sa menej atraktívnym, v dôsledku čoho môžu upustiť od nadobudnutia, založenia
         alebo ponechania dcérskej spoločnosti v členskom štáte, ktorý takýto rozdiel v zaobchádzaní uplatňuje.

      Z hľadiska opatrení prijatých členským štátom s cieľom zamedziť alebo zmierniť reťazové alebo dvojité hospodárske zdanenie
         ziskov vyplácaných spoločnosťou rezidentom sa akcionári rezidenti, ktorí poberajú dividendy, nevyhnutne nenachádzajú v porovnateľnej
         situácii ako akcionári rezidenti iného členského štátu, ktorí dividendy poberajú. Len čo však členský štát jednostranne alebo
         prostredníctvom zmluvy stanoví, že dani z príjmov podliehajú nielen akcionári rezidenti, ale aj akcionári nerezidenti, pokiaľ
         ide o dividendy, ktoré im vyplatí spoločnosť rezident, situácia uvedených akcionárov nerezidentov sa začne podobať situácii
         akcionárov rezidentov. Pokiaľ sa teda členský štát rozhodol ochrániť materské spoločnosti rezidentov od reťazového zdanenia
         ziskov vyplácaných dcérskou spoločnosťou rezidentom, musí toto opatrenie rozšíriť na materské spoločnosti nerezidentov nachádzajúce
         sa v porovnateľnej situácii, keďže obdobné zdanenie, ktoré zaťažuje tieto spoločnosti nerezidentov, vyplýva z výkonu jeho
         daňovej právomoci nad týmito nerezidentmi.

      Okolnosť, že vo vnútroštátnom právnom poriadku neexistuje typ spoločnosti s rovnakou právnou formou, akú má SICAV, ktorý je
         rezidentom druhého členského štátu, nemôže sama osebe odôvodňovať rozdielne zaobchádzanie, keďže, vzhľadom na to, že právo
         obchodných spoločností členských štátov nie je na úrovni Spoločenstva úplne harmonizované, sloboda usadiť sa by bola zbavená
         akéhokoľvek potrebného účinku. Okrem toho okolnosť týkajúca sa toho, že príjmy SICAV nepodliehajú v jej členskom štáte sídla
         dani, nevytvára rozdiel medzi SICAV a akciovou spoločnosťou rezidentom, ktorý by odôvodňoval rozdielne zaobchádzanie z hľadiska
         zrážkovej dane z dividend poberaných týmito dvomi kategóriami spoločností, pokiaľ sa členský štát spoločnosti vyplácajúcej
         dividendy v prípade takých príjmov rozhodol neuplatňovať svoju daňovú právomoc, ak sú prijímané spoločnosťami rezidentmi.
         Okrem toho nie je relevantné ani tvrdenie, podľa ktorého z dôvodu skutočnosti, že členský štát nezdaňuje príjmy SICAV, dochádza
         k reťazovému zdaneniu nie na úrovni SICAV, ale na úrovni jej akcionárov a musí mu byť zabránené členským štátom, v ktorom
         majú títo akcionári sídlo či bydlisko, keďže je to dotknutý členský štát, ktorý tým, že podrobuje zrážkovej dani príjmy, ktoré
         už boli zdanené na úrovni spoločnosti, ktorá ich vypláca, vytvára reťazové zdanenie, ktorému sa tento členský štát rozhodol
         v prípade dividend vyplácaných spoločnostiam rezidentom predísť. Za týchto podmienok rozdiely medzi SICAV založenou podľa
         práva iného členského štátu a akciovou spoločnosťou založenou podľa vnútroštátneho práva nepostačujú na vytvorenie objektívneho
         rozlíšenia z hľadiska oslobodenia poberaných dividend od zrážkovej dane.

      Takýto daňový systém nemôže byť odôvodnený predchádzaním daňovým únikom v rozsahu, v akom nie je osobitne zameraný na čisto
         umelé konštrukcie zbavené hospodárskej podstaty a vytvorené výlučne s cieľom vyhnúť sa zvyčajne splatnej dani zo zisku dosiahnutého
         na základe činností vykonávaných na vnútroštátnom území. Pokiaľ ide o tvrdenie v súvislosti s vyváženým rozdelením daňovej
         právomoci, ak sa členský štát rozhodne nezdaniť spoločnosti poberajúce dividendy a usadené na jeho území vo vzťahu k tomuto
         druhu príjmov, nemôže sa odvolávať na potrebu zabezpečenia vyváženého rozdelenia daňovej právomoci medzi členskými štátmi,
         aby tým odôvodnil zdanenie spoločností poberajúcich dividendy, ktoré sú usadené v inom členskom štáte. Obmedzenie slobody
         usadiť sa spôsobené uvedenou právnou úpravou nemôže byť odôvodnené ani nevyhnutnosťou zachovania koherentnosti daňového systému.
         Keďže oslobodenie dividend od zrážkovej dane nie je podmienené tým, že dividendy prijaté akciovou spoločnosťou budú touto
         spoločnosťou znovu vyplácané a ich zdanenie na strane akcionárov uvedenej spoločnosti umožní kompenzovať oslobodenie od zrážkovej
         dane, neexistuje teda priamy vzťah medzi oslobodením od zrážkovej dane a zdanením uvedených dividend ako príjmov akcionárov
         akciovej spoločnosti.

      (pozri body 41 – 44, 50, 51, 54 – 56, 65 – 67, 73 – 76 a výrok)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (prvá komora)
      z 18. júna 2009 (*)

      „Sloboda usadiť sa – Smernica 90/435/EHS – Daň z príjmov právnických osôb – Rozdelenie dividend – Zrážková daň vyberaná z dividend vyplatených spoločnostiam nerezidentom, ktoré nie sú spoločnosťami v zmysle uvedenej smernice
         – Oslobodenie dividend vyplatených spoločnostiam rezidentom“

      Vo veci C‑303/07,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Korkein hallinto‑oikeus
         (Fínsko) z 27. júna 2007 a doručený Súdnemu dvoru 29. júna 2007, ktorý súvisí s konaním začatým na návrh:

      Aberdeen Property Fininvest Alpha Oy,
      SÚDNY DVOR (prvá komora),
      v zložení: predseda prvej komory P. Jann, sudcovia A. Tizzano, A. Borg Barthet, E. Levits (spravodajca) a J.‑J. Kasel,
      generálny advokát: J. Mazák,
      tajomník: C. Strömholm, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 13. novembra 2008,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        Aberdeen Property Fininvest Alpha Oy, v zastúpení: J. Laaksonen, oikeustieteen kandidaatti, a M. Virolainen, kauppatieteiden
         maisteri,

      –        fínska vláda, v zastúpení: J. Himmanen, splnomocnená zástupkyňa,
      –        cyperská vláda, v zastúpení: E. Neofitou, splnomocnená zástupkyňa,
      –        talianska vláda, v zastúpení: I. M. Braguglia, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci P. Gentili, avvocato dello Stato,
      –        Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: R. Lyal a I. Koskinen, splnomocnení zástupcovia,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 18. decembra 2008,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článkov 43 ES, 48 ES, 56 ES a 58 ES.

      2        Tento návrh bol podaný v rámci konania začatého na Korkein hallinto‑oikeus (Najvyšší správny súd) spoločnosťou Aberdeen Property
         Fininvest Alpha Oy (ďalej len „Alpha“), založenou podľa fínskeho práva, vo veci vyberania zrážkovej dane z dividend určených
         na vyplatenie spoločnosti Aberdeen Property Nordic Fund I SICAV (ďalej len „Nordic Fund SICAV“), ktorá je investičnou spoločnosťou
         s premenlivým kapitálom (SICAV) založenou podľa luxemburského práva a usadenou v Luxembursku.

       Právny rámec
       Právna úprava Spoločenstva
      3        Smernica Rady 90/435/EHS z 23. júla 1990 o spoločnom systéme zdaňovania uplatňovanom v prípade materských spoločností a dcérskych
         spoločností v rozličných členských štátoch (Ú. v. ES L 225, s. 6; Mim. vyd. 09/001, s. 147), zmenená a doplnená smernicou
         Rady 2003/123/ES z 22. decembra 2003 (Ú. v. EÚ L 7, 2004, s. 41; Mim. vyd. 09/002, s. 3, ďalej len „smernica 90/435“), vo
         svojom článku 2 stanovuje:

      „1.      Na účely... smernice [90/435] znamená ,spoločnosť členského štátu‘ každú spoločnosť, ktorá:
      a)      má jednu z foriem vymenovaných v prílohe k tejto smernici;
      …
      c)      okrem toho podlieha jednej z týchto daní, bez možnosti voľby alebo vyňatia:
      …
      –      impôt sur le revenu des collectivités v Luxembursku,
      …
      –      yhteisöjen tulovero/inkomstskatten för samfund vo Fínsku,
      …“
      4        Článok 3 ods. 1 písm. a) prvý pododsek smernice 90/435 stanovuje, že na účely jej uplatňovania sa štatút materskej spoločnosti
         prizná aspoň každej spoločnosti členského štátu, ktorá spĺňa podmienky ustanovené v článku 2 a ktorá má minimálne 20‑percentný
         podiel kapitálu spoločnosti v inom členskom štáte pri splnení rovnakých podmienok. V súlade s tým istým článkom 3 ods. 1 písm. a)
         tretím a štvrtým pododsekom tento minimálny percentuálny podiel zodpovedá 15 % od 1. januára 2007 a 10 % od 1. januára 2009.

      5        Podľa článku 5 uvedenej smernice sú zisky rozdeľované dcérskou spoločnosťou svojej materskej spoločnosti oslobodené od zrážkovej
         dane.

      6        Príloha smernice 90/435 písm. i) a m) znie takto:

      „i)      spoločnosti, ktoré sú v luxemburskom práve známe ako ,société anonyme‘, ,société en commandite par actions‘, ,société à responsabilité
         limitée‘, ,société coopérative‘, ,société coopérative organisée comme une société anonyme‘, ,association d’assurances mutuelles‘,
         ,association d’épargne‑pension‘, ,entreprise de nature commerciale, industrielle ou minière de l’Etat, des communes, des syndicats
         de communes, des établissements publics et des autres personnes morales de droit public‘ a iné spoločnosti založené v súlade
         s luxemburským právom, ktoré sú predmetom luxemburskej dane z príjmu právnických osôb;

      m)      spoločnosti, ktoré sú vo fínskom práve známe ako ,osakeyhtiö/aktiebolag‘, ,osuuskunta/andelslag‘, ,säästöpankki/sparbank‘
         a ,vakuutusyhtiö/försäkringsbolag‘“.

       Vnútroštátna právna úprava
      7        V súlade s článkom 3 zákona o dani z príjmov [Tuloverolaki (1535/1992)] z 30. decembra 1992 sa výrazom „právnická osoba“ rozumie
         najmä akciová spoločnosť, družstvo, sporiteľňa a investičný fond, ako aj akákoľvek iná právnická osoba alebo súbor majetku
         určený na osobitný účel, ktoré sú porovnateľné s právnickými osobami uvedenými v tomto článku.

      8        Článok 9 ods. 1 uvedeného zákona o dani z príjmov stanovuje:

      „Dani z príjmov podlieha:
      …
      2.      každá fyzická osoba, ktorá nemala počas zdaňovacieho obdobia bydlisko vo Fínsku, a každá zahraničná právnická osoba, pokiaľ
         ide o príjmy dosiahnuté vo Fínsku (obmedzená daňová povinnosť).“

      9        V súlade s článkom 10 ods. 6 uvedeného zákona sa dividendy vyplatené akciovou spoločnosťou, družstvom alebo akoukoľvek inou
         fínskou právnickou osobou považujú za príjem dosiahnutý vo Fínsku.

      10      Zákon o zdanení príjmov zo živnostenského podnikania [Laki elinkeinotulon verottamisesta (360/1968)] z 24. júna 1968, ktorý
         upravuje zdaňovanie dividend poberaných akciovými spoločnosťami usadenými vo Fínsku, v článku 6a v znení z 30. júla 2004 stanovuje:

      „Dividendy poberané spoločnosťou sa nepovažujú za zdaniteľné príjmy. S výhradou druhého odseku sú však 75 % zdaniteľné a 25 %
         oslobodené od dane, ak:

      1.      ak dividendy boli poberané na základe akcií zaradených do aktív a spoločnosť, ktorá ich vypláca, nie je zahraničnou spoločnosťou
         v zmysle článku 2 smernice [90/435], v ktorej je v čase vyplácania dividend najmenej 10 % základného imania priamo vlastneného
         príjemcom dividend;

      2.      spoločnosť, ktorá vypláca dividendy, nie je fínskou spoločnosťou ani spoločnosťou usadenou v členskom štáte Európskej únie
         uvedenou v bode 1), alebo

      3.      spoločnosť, ktorá vypláca dividendy, je kótovanou spoločnosťou v zmysle článku 33a druhého pododseku zákona o dani z príjmov
         a príjemcom dividend je nekótovaná spoločnosť, ktorá v čase vyplácania dividend priamo nevlastní aspoň 10 % základného imania
         spoločnosti vyplácajúcej dividendy.

      V prípade neexistencie dohody o zamedzení dvojitého zdanenia medzi štátom sídla zahraničnej spoločnosti vyplácajúcej dividendy
         uvedenej v prvom odseku bode 2 a Fínskom [Fínskou republikou] uplatniteľnej na dividendy vyplácané počas príslušného daňového
         obdobia, sú tieto dividendy považované za zdaniteľný príjem v plnom rozsahu.

      …“
      11      Podľa článku 3 zákona o zdaňovaní príjmov osôb s obmedzenou daňovou povinnosťou [Laki rajoitetusti verovelvollisen tulon verottamisesta
         (627/1978)] z 11. augusta 1978 je zrážková daň vyberaná najmä z dividend. Ustanovenia tohto zákona uplatniteľné na dividendy
         sa tiež uplatnia na podiel na zisku investičných fondov.

      12      Podľa článku 3 piateho odseku uvedeného zákona v znení z 30. júla 2004 sa zrážková daň nevyberá z dividend vyplácaných spoločnosti
         so sídlom v členskom štáte Európskej únie, ktorá priamo vlastní minimálne 20 % kapitálu spoločnosti, ktorá dividendy vypláca,
         pod podmienkou, že príjemca je spoločnosťou v zmysle článku 2 smernice 90/435.

      13      Dividendy, na ktoré sa nevzťahuje výnimka stanovená v uvedenom článku 3 piatom odseku, podliehajú zrážkovej dani, ktorej sadzba
         je určená daňovou dohodou medzi členským štátom príjemcu a Fínskou republikou a v prípade neexistencie takej dohody je táto
         sadzba stanovená na 28 % hrubej sumy dividend.

       Dohoda o zamedzení dvojitého zdanenia
      14      Dohoda medzi Luxemburskom a Fínskom o zamedzení dvojitého zdanenia príjmov a majetku uzatvorená 1. marca 1982 (Mémorial A 1982, s. 1966) v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej (ďalej len „daňová dohoda“) neobsahuje osobitné ustanovenie
         o spoločnostiach typu „SICAV“ založených podľa luxemburského práva, ale podľa judikatúry Korkein hallinto‑oikeus je na účely
         tejto dohody taká spoločnosť považovaná za osobu so sídlom v Luxembursku.

      15      Podľa článku 10 daňovej dohody môžu byť dividendy vyplácané spoločnosťou so sídlom v jednom z členských zmluvných štátov osobe
         so sídlom v druhom členskom zmluvnom štáte zdanené v tomto druhom štáte. Tieto dividendy však môžu byť zdanené aj v zmluvnom
         štáte, v ktorom má sídlo spoločnosť vyplácajúca dividendy, podľa práva tohto štátu. Táto daň však nesmie byť vyššia ako 5 %
         z hrubej sumy dividend, pokiaľ je príjemca dividend ich oprávneným poberateľom a zároveň spoločnosťou, ktorá priamo alebo
         nepriamo vlastní minimálne 25 % kapitálu spoločnosti vyplácajúcej dividendy.

       Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
      16      Alpha podala na Keskusverolautakunta (ústredná daňová komisia) návrh na vydanie predbežného rozhodnutia týkajúceho sa zdanenia
         dividend vyplácaných touto spoločnosťou v prospech Nordic Fund SICAV, ktorej sa mala stať, ako vyplýva z uvedeného návrhu,
         100 %‑nou dcérskou spoločnosťou. Spoločnosť Aberdeen Property Investors Luxemburg SA, členka skupiny Aberdeen Property Investors,
         mala zodpovedať za vedenie spoločnosti Nordic Fund SICAV.

      17      Podiely v spoločnosti Nordic Fund SICAV mali byť prednostne ponúkané inštitucionálnym investorom, ako sú nemecké poisťovne
         a penzijné fondy. Cieľom spoločnosti Nordic Fund SICAV bolo investovať v oblasti nehnuteľností vo Fínsku prostredníctvom spoločnosti
         Alpha, ktorá mala získať podiely v realitných spoločnostiach, prípadne sa stať aj priamym vlastníkom nehnuteľného majetku.

      18      Alpha požiadala Keskusverolautakunta o vyjadrenie, či je povinná odvádzať zrážkovú daň z dividend vyplácaných spoločnosti
         Nordic Fund SICAV, a to so zreteľom na článok 43 ES a článok 56 ES a vzhľadom na skutočnosť, že dividendy vyplácané fínskej
         akciovej spoločnosti, podobnej spoločnosti typu SICAV investujúcej do nehnuteľností, alebo inej podobnej spoločnosti usadenej
         vo Fínsku, by nemali byť podľa fínskej právnej úpravy zdaniteľným príjmom a nemali by ani podliehať zrážkovej dani.

      19      Keskusverolautakunta vo svojom predbežnom rozhodnutí č. 2/2006 z 25. januára 2006 o vyberaní zrážkovej dane za roky 2005 a 2006
         určila, že spoločnosť Alpha je povinná odviesť daň z dividend vyplatených spoločnosti Nordic Fund SICAV.

      20      Keskusverolautakunta jednak uviedla, že keďže spoločnosti typu SICAV sa nenachádzajú na zozname prílohy smernice 90/435 a neplatia
         daň z príjmov v členskom štáte, kde sú usadené, spoločnosť Nordic Fund SICAV nemôže byť považovaná za spoločnosť v zmysle
         tejto smernice, a v dôsledku toho nesmú byť dividendy, ktoré jej boli vyplatené, oslobodené od zrážkovej dane.

      21      Keskusverolautakunta ďalej uviedla, že pokiaľ je spoločnosť Nordic Fund SICAV porovnateľná s fínskou akciovou spoločnosťou
         („osakeyhtiö“), tieto spoločnosti vykazujú viacero rozdielov. Po prvé sa totiž líšia v tom, že základné imanie fínskej akciovej
         spoločnosti je viazané a že počas jej podnikateľskej činnosti nemôže byť vrátené akcionárom. Po druhé sa také spoločnosti
         líšia z dôvodu, že fínska akciová spoločnosť podlieha dani v štáte sídla a po tretie tým, že spoločnosť uvedená ako posledná
         je spoločnosťou v zmysle smernice 90/435. Tieto dva typy spoločností nie sú preto v zmysle práva Spoločenstva porovnateľné.

      22      Alpha napadla rozhodnutie Keskusverolautakunta na vnútroštátnom súde. Keďže Korkein hallinto‑oikeus dospel k záveru, že riešenie
         sporu, ktorý mu bol predložený, vyžaduje výklad práva Spoločenstva, rozhodol konanie prerušiť a položiť Súdnemu dvoru túto
         prejudiciálnu otázku:

      „Majú sa články 43 ES a 48 ES, ako aj články 56 ES a 58 ES vykladať v tom zmysle, že akciová spoločnosť alebo investičný fond
         založené podľa fínskeho práva a... SICAV založená podľa luxemburského práva sa majú považovať za porovnateľné, aby mohli uplatniť
         základné slobody, ktoré im zaručujú ustanovenia uvedených článkov, aj napriek tomu, že fínske právo nepozná formu spoločnosti,
         ktorá by úplne zodpovedala... SICAV, a tiež vzhľadom na to, že... SICAV, ktorá je spoločnosťou založenou podľa luxemburského
         práva, nie je uvedená na zozname spoločností, na ktoré sa vzťahuje článok 2 písm. a) smernice [90/435] – ktorej bola prispôsobená
         fínska právna úprava zrážkovej dane uplatniteľná vo veci samej –, a vzhľadom na skutočnosť, že... SICAV je podľa vnútroštátnej
         daňovej právnej úpravy Luxemburského veľkovojvodstva oslobodená od dane z príjmov? Je za týchto okolností skutočnosť, že spoločnosť
         typu SICAV so sídlom v Luxembursku nie je vo Fínsku ako príjemca dividend oslobodená od zrážkovej dane odvádzanej z prijatých
         dividend, v rozpore s uvedenými článkami Zmluvy ES?“

       O prejudiciálnej otázke
      23      Vnútroštátny súd sa svojou otázkou v podstate pýta, či článkom 43 ES, 48 ES, 56 ES a 58 ES odporuje právna úprava členského
         štátu, ktorá oslobodzuje od zrážkovej dane dividendy vyplácané dcérskou spoločnosťou usadenou v tomto štáte akciovej spoločnosti
         alebo investičnému fondu usadeným v rovnakom štáte, ale ktorá podrobuje tejto zrážkovej dani podobné dividendy vyplácané materskej
         spoločnosti typu SICAV usadenej v druhom členskom štáte, ktorá má právnu formu, ktorú právny poriadok prvého štátu nepozná
         a nenachádza sa na zozname spoločností uvedených v článku 2 písm. a) smernice 90/435, a ktorá je podľa právnej úpravy druhého
         členského štátu oslobodená od dane z príjmov.

      24      Na úvod je potrebné pripomenúť, že aj keď podľa ustálenej judikatúry priame dane patria do právomoci členských štátov, členské
         štáty ich však musia uplatňovať v súlade s právom Spoločenstva (pozri najmä rozsudky z 13. decembra 2005, Marks & Spencer,
         C‑446/03, Zb. s. I‑10837, bod 29; z 12. septembra 2006, Cadbury Schweppes a Cadbury Schweppes Overseas, C‑196/04, Zb. s. I‑7995,
         bod 40; z 12. decembra 2006, Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, C‑374/04, Zb. s. I‑11673, bod 36, a z 8. novembra
         2007, Amurta, C‑379/05, Zb. s. I‑9569, bod 16).

      25      Tiež je potrebné zdôrazniť, že v prípade neexistencie unifikačných alebo harmonizačných opatrení na úrovni Spoločenstva si
         členské štáty zachovávajú právomoc prostredníctvom zmluvy alebo jednostranne definovať kritériá rozdelenia svojej daňovej
         právomoci, najmä s cieľom zamedziť dvojité zdanenie (rozsudky z 12. mája 1998, Gilly, C‑336/96, Zb. s. I‑2793, body 24 a 30;
         z 21. septembra 1999, Saint‑Gobain ZN, C‑307/97, Zb. s. I‑6161, bod 57; zo 7. septembra 2006, N, C‑470/04, Zb. s. I‑7409,
         bod 44, a Amurta, už citovaný, bod 17).

      26      Len v prípade vyplácania dividend v rámci pôsobnosti smernice 90/435 článok 5 tejto smernice ukladá členským štátom oslobodiť
         dividendy vyplácané dcérskou spoločnosťou jej materskej spoločnosti od zrážkovej dane.

      27      Ako uvádza vnútroštátny súd, predmetná situácia vo veci samej nespadá do pôsobnosti smernice 90/435, keďže spoločnosť typu
         SICAV nespĺňa podmienky stanovené v článku 2 ods. 1 písm. a) a c) tejto smernice.

      28      Súdny dvor už rozhodol, že pokiaľ ide o podiely, na ktoré sa nevzťahuje smernica 90/435, je vecou členských štátov, aby určili,
         či a v akom rozsahu sa musí zamedziť dvojitému hospodárskemu zdaneniu rozdeľovaných ziskov, a na tieto účely jednostranne
         alebo prostredníctvom dohôd uzavretých s inými členskými štátmi zaviedli mechanizmy na zamedzenie alebo obmedzenie tohto dvojitého
         hospodárskeho zdanenia. Táto skutočnosť im však sama osebe neumožňuje uplatňovať opatrenia, ktoré sú v rozpore so slobodami
         pohybu zaručenými Zmluvou (pozri rozsudky Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, už citovaný, bod 54, a Amurta,
         už citovaný, bod 24).

      29      Vzhľadom na to, že vnútroštátny súd položil svoju otázku týkajúcu sa tak článkov 43 ES a 48 ES, ako aj o článkov 56 ES a 58 ES,
         je treba najskôr určiť, či a v akom rozsahu môžu byť slobody zaručené týmito článkami dotknuté takou vnútroštátnou právnou
         úpravou, ako je predmetná právna úprava vo veci samej.

       O uplatniteľnej slobode
      30      Treba uviesť, že na vnútroštátnu právnu úpravu, podľa ktorej oslobodenie dividend vyplácaných spoločnosťou rezidentom od zrážkovej
         dane závisí po prvé od skutočnosti, či spoločnosť, ktorá je príjemcom dividend, je spoločnosťou rezidentom alebo nerezidentom,
         a po druhé, pokiaľ ide o spoločnosti nerezidentov, ktoré sú príjemcami dividend, od veľkosti podielu vlastneného spoločnosťou
         prijímajúcou dividendy v spoločnosti vyplácajúcej dividendy, ako aj od kvalifikácie poslednej uvedenej spoločnosti ako spoločnosti
         v zmysle článku 2 smernice 90/435, sa môže vzťahovať tak článok 43 ES týkajúci sa slobody usadiť sa, ako aj článok 56 ES týkajúci
         sa voľného pohybu kapitálu.

      31      Oslobodenie od zrážkovej dane totiž nemôžu využiť spoločnosti nerezidenti, ktorých podiely v spoločnosti vyplácajúcej dividendy
         sú nižšie ako hranica stanovená vnútroštátnou právnou úpravou, ktorá v čase skutkového stavu vo veci samej zodpovedala 20 %
         základného imania, ani spoločnosti, v prípade ktorých sú síce ich podiely vyššie ako táto hranica, ale nezodpovedajú definícii
         spoločnosti v zmysle článku 2 smernice 90/435.

      32      Ako vyplýva z rozhodnutia vnútroštátneho súdu, spoločnosť, ktorej sú vo veci samej vyplácané dividendy, je považovaná za 100 %‑nú
         vlastníčku podielov v spoločnosti vyplácajúcej dividendy, ale nie je považovaná za spoločnosť v zmysle článku 2 uvedenej smernice.

      33      Treba preto uviesť, že spor vo veci samej sa výlučne týka vplyvu predmetnej vnútroštátnej právnej úpravy vo veci samej na
         situáciu spoločnosti rezidenta, ktorá vyplatila dividendy akcionárom s takou majetkovou účasťou na jej základnom imaní, ktorá
         im umožňuje vykonávať nepochybný vplyv na rozhodnutia tejto spoločnosti a rozhodovať o jej činnosti (pozri v tomto zmysle
         rozsudky z 12. decembra 2006, Test Claimants in the FII Group Litigation, C‑446/04, Zb. s. I‑11753, bod 38, a z 26. júna 2008,
         Burda, C‑284/06, Zb. s. I‑4571, bod 72).

      34      Podľa ustálenej judikatúry pritom platí, že ak spoločnosť má majetkovú účasť na základnom imaní inej spoločnosti, ktorá jej
         umožňuje vykonávať nepochybný vplyv na rozhodnutia tejto spoločnosti a rozhodovať o jej činnosti, uplatňujú sa ustanovenia
         Zmluvy týkajúce sa slobody usadiť sa (pozri najmä rozsudky Cadbury Schweppes a Cadbury Schweppes Overseas, už citovaný, bod
         31; Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, už citovaný, bod 39; z 13. marca 2007, Test Claimants in the Thin
         Cap Group Litigation, C‑524/04, Zb. s. I‑2107, bod 27; z 18. júla 2007, Oy AA, C‑231/05, Zb. s. I‑6373, bod 20, a Burda, už
         citovaný, bod 69).

      35      Aj za predpokladu, že by predmetná právna úprava vo veci samej mala obmedzujúce účinky na voľný pohyb kapitálu, takéto účinky
         sú nevyhnutným dôsledkom prípadnej prekážky slobody usadiť sa, a neodôvodňujú teda samostatné skúmanie uvedenej právnej úpravy
         vzhľadom na článok 56 ES (pozri v tomto zmysle rozsudky Cadbury Schweppes a Cadbury Schweppes Overseas, už citovaný, bod 33;
         Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, už citovaný, bod 34, ako aj Oy AA, už citovaný, bod 24).

      36      Na položenú otázku treba teda odpovedať len z hľadiska článkov 43 ES a 48 ES.

       O existencii obmedzenia slobody usadiť sa
      37      Z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že sloboda usadiť sa, ktorú článok 43 ES priznáva príslušníkom Spoločenstva a ktorá zahŕňa
         ich právo začať vykonávať samostatnú zárobkovú činnosť, ako aj právo založiť a viesť podniky za rovnakých podmienok, ako sú
         podmienky stanovené pre vlastných štátnych príslušníkov právom štátu, v ktorom dochádza k usadeniu sa, zahŕňa v súlade s článkom
         48 ES aj právo spoločností, ktoré sú založené podľa zákonov členského štátu a ktoré majú svoje sídlo, ústredie alebo hlavné
         miesto podnikateľskej činnosti v Európskom spoločenstve, vykonávať svoju činnosť v dotknutom členskom štáte prostredníctvom
         dcérskej spoločnosti, organizačnej zložky alebo obchodného zastúpenia (rozsudky z 23. februára 2006, Keller Holding, C‑471/04,
         Zb. s. I‑2107, bod 29, ako aj zo 14. decembra 2006, Denkavit Internationaal a Denkavit France, C‑170/05, Zb. s. I‑11949, bod
         20).

      38      Pokiaľ ide o spoločnosti, je potrebné zdôrazniť, že ich sídlo v zmysle článku 48 Zmluvy slúži, podobne ako národnosť fyzických
         osôb, na určenie ich spojitosti s právnym poriadkom členského štátu. Pripustenie skutočnosti, že by členský štát usadenia
         mohol voľne uplatňovať rozdielne zaobchádzanie len z dôvodu, že sídlo spoločnosti sa nachádza v inom členskom štáte, by zbavilo
         článok 43 Zmluvy jeho podstaty. Sloboda usadiť sa teda sleduje zabezpečenie výhody vnútroštátneho zaobchádzania v hostiteľskom
         členskom štáte, pričom zakazuje akúkoľvek diskrimináciu na základe miesta sídla spoločností (pozri rozsudky Test Claimants
         in Class IV of the ACT Group Litigation, už citovaný, bod 43; Denkavit Internationaal a Denkavit France, už citovaný, bod
         22; Burda, už citovaný, bod 77, ako aj rozsudok z 22. decembra 2008, Truck Center, C‑282/07, Zb. s. I‑10767, bod 32).

      39      V danom prípade sa nespochybňuje, že akciová spoločnosť alebo investičný fond založené podľa fínskeho práva a usadené vo Fínsku,
         ktoré poberajú dividendy inej spoločnosti so sídlom taktiež v tomto členskom štáte, sú v zásade oslobodené od dane z týchto
         dividend, zatiaľ čo dividendy vyplácané spoločnosťou rezidentom spoločnosti nerezidentovi, ktorá nie je považovaná za spoločnosť
         v zmysle článku 2 smernice 90/435, podliehajú zrážkovej dani.

      40      Keďže sú dividendy vyplácané spoločnosťou rezidentom zdaňované na strane tejto spoločnosti z titulu dosiahnutých ziskov, spoločnosť
         nerezident, ktorá je príjemcom týchto dividend a nie je považovaná za spoločnosť v zmysle článku 2 smernice 90/435, podlieha
         z dôvodu zrážkovej dane reťazovému zdaneniu týchto dividend, zatiaľ čo v prípade dividend poberaných akciovou spoločnosťou
         alebo investičným fondom, ktoré sú rezidentmi, k takému reťazovému zdaneniu nedochádza.

      41      Takýto rozdiel v daňovom zaobchádzaní s dividendami medzi materskými spoločnosťami v závislosti od miesta ich sídla predstavuje
         obmedzenie slobody usadiť sa, ktoré je v zásade zakázané článkami 43 ES a 48 ES, keďže robí pre spoločnosti usadené v iných
         členských štátoch výkon ich slobody usadiť sa menej atraktívnym, v dôsledku čoho môžu upustiť od nadobudnutia, založenia alebo
         ponechania dcérskej spoločnosti v členskom štáte, ktorý takýto rozdiel v zaobchádzaní uplatňuje (pozri v tomto zmysle rozsudok
         Denkavit Internationaal a Denkavit France, už citovaný, body 29 a 30).

      42      Súdny dvor už síce skôr rozhodol, že z hľadiska opatrení prijatých členským štátom s cieľom zamedziť alebo zmierniť reťazové
         alebo dvojité hospodárske zdanenie ziskov vyplácaných spoločnosťou rezidentom sa akcionári rezidenti, ktorí poberajú dividendy,
         nevyhnutne nenachádzajú v porovnateľnej situácii ako akcionári rezidenti iného členského štátu, ktorí dividendy poberajú (rozsudky
         Denkavit Internationaal a Denkavit France, už citovaný, bod 34, ako aj Amurta, už citovaný, bod 37).

      43      Len čo však členský štát jednostranne alebo prostredníctvom zmluvy stanoví, že dani z príjmov podliehajú nielen akcionári
         rezidenti, ale aj akcionári nerezidenti, pokiaľ ide o dividendy, ktoré im vyplatí spoločnosť rezident, situácia uvedených
         akcionárov nerezidentov sa začne podobať situácii akcionárov rezidentov (rozsudky Test Claimants in Class IV of the ACT Group
         Litigation, už citovaný, bod 68; Denkavit Internationaal a Denkavit France, už citovaný, bod 35, ako aj Amurta, už citovaný,
         bod 38).

      44      Pokiaľ sa teda členský štát rozhodol ochrániť materské spoločnosti rezidentov od reťazového zdanenia ziskov vyplácaných dcérskou
         spoločnosťou rezidentom, musí toto opatrenie rozšíriť na materské spoločnosti nerezidentov nachádzajúce sa v porovnateľnej
         situácii, keďže obdobné zdanenie, ktoré zaťažuje tieto spoločnosti nerezidentov, vyplýva z výkonu jeho daňovej právomoci nad
         týmito nerezidentmi (pozri v tomto zmysle rozsudok Denkavit Internationaal a Denkavit France, už citovaný, bod 37).

      45      Fínska vláda sa však domnieva, že vzhľadom na to, že vnútroštátna právna úprava vo Fínsku neumožňuje vytvorenie spoločností
         s rovnakou právnou formou, ako je forma spoločnosti SICAV založenej podľa luxemburského práva, spoločnosť uvedená ako posledná
         sa z dôvodu svojej právnej formy a daňového zaobchádzania s ňou nachádza v objektívne rozdielnej situácii od spoločností alebo
         investičných fondov usadených vo Fínsku.

      46      Uvedená vláda tvrdí, že na rozdiel od fínskej akciovej spoločnosti nepodlieha spoločnosť SICAV dani z príjmov v členskom štáte
         usadenia, keďže v Luxembursku taká spoločnosť podlieha len dani z kapitálu vo výške 0,01 % a zisky vyplácané touto spoločnosťou
         osobe s bydliskom v inom členskom štáte nepodliehajú žiadnej zrážkovej dani. Naopak, dividendy poberané fínskymi akciovými
         spoločnosťami sú od dane oslobodené len preto, aby sa počas rozdeľovania ziskov medzi akciové spoločnosti zabránilo ich reťazovému
         zdaneniu, zatiaľ čo ich iné príjmy dani podliehajú.

      47      Talianska vláda v tejto súvislosti dodáva, že SICAV spravujúca nehnuteľnostné fondy, ktorá nie je upravená smernicou Rady
         85/611/EHS z 20. decembra 1985 o koordinácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení týkajúcich sa podnikov
         kolektívneho investovania do prevoditeľných cenných papierov (PKIPCP) (Ú. v. ES L 375, s. 3; Mim. vyd. 06/001, s. 139), a má
         pritom ako jediný dôvod existencie kolektívne investovanie fondov získaných pomocou verejného predaja vlastných akcií, predstavuje
         úplne transparentný subjekt, ktorý sa prostredníctvom kolektívneho riadenia snaží o zhodnotenie individuálneho vkladu každého
         spoločníka a nie je sám osebe porovnateľný s bežnou spoločnosťou. Osobitný charakter takej spoločnosti odôvodňuje jej oslobodenie
         od dani z príjmov v štáte usadenia, pretože v skutočnosti jediný príjem, ktorý treba brať do úvahy, je príjem každého spoločníka.
         Problém reťazového zdanenia teda nevzniká na úrovni SICAV, ale na úrovni spoločníkov a prislúcha právnemu poriadku dotknutého
         členského štátu, aby tento problém vyriešil.

      48      Čo sa týka prirovnania SICAV založenej podľa luxemburského práva k investičnému fondu založenému podľa fínskeho práva, fínska
         vláda na jednej strane zdôrazňuje, že počas predmetného obdobia vo veci samej vnútroštátna právna úprava zakazovala takémuto
         fondu oslobodenému od dane uskutočňovať také investície do nehnuteľného majetku, ako sú uvedené v návrhu na začatie prejudiciálneho
         konania. Na druhej strane zisky vyplácané zo strany SICAV nepodliehajú zrážkovej dani v Luxembursku, na rozdiel od ziskov
         vyplácaných fínskym investičným fondom osobe s bydliskom v inom členskom štáte, ibaže by ustanovenie dohody o zamedzení dvojitého
         zdanenia stanovovalo opak.

      49      Túto argumentáciu nemožno prijať.

      50      Po prvé treba uviesť, že okolnosť, že vo fínskom právnom poriadku neexistuje typ spoločnosti s rovnakou právnou formou, akú
         má SICAV založená podľa luxemburského práva, nemôže sama osebe odôvodňovať rozdielne zaobchádzanie, keďže, vzhľadom na to,
         že právo obchodných spoločností členských štátov nie je na úrovni Spoločenstva úplne harmonizované, by sloboda usadiť sa bola
         zbavená akéhokoľvek potrebného účinku.

      51      Po druhé okolnosť uvádzaná fínskou vládou týkajúca sa toho, že príjmy SICAV nepodliehajú v Luxembursku dani, nevytvára, ani
         za predpokladu, že by bola preukázaná, rozdiel medzi SICAV a akciovou spoločnosťou rezidentom, ktorý by odôvodňoval rozdielne
         zaobchádzanie z hľadiska zrážkovej dane z dividend poberaných týmito dvomi kategóriami spoločností.

      52      Na jednej strane totiž podľa fínskej vlády dividendy vyplácané spoločnosťou rezidentom inej spoločnosti rezidentovi nepodliehajú
         dani, a to ani prostredníctvom zrážkovej dane, ani ako súčasť príjmov spoločnosti poberajúcej dividendy. V dôsledku toho nemôže
         nezdanenie tejto kategórie príjmov v Luxembursku odôvodniť ich zdanenie vo Fínsku, ak sa Fínsko v prípade takých príjmov rozhodlo
         neuplatňovať svoju daňovú právomoc, pokiaľ sú prijímané spoločnosťami usadenými vo Fínsku.

      53      Na druhej strane fínska vláda neuviedla, v čom by bolo daňové zaobchádzanie s inými kategóriami príjmov spoločností rezidentov
         a SICAV nerezidentov relevantné pre posúdenie porovnateľnosti týchto dvoch typov spoločností z hľadiska oslobodenia poberaných
         dividend od zrážkovej dane.

      54      Po tretie nie je relevantné ani tvrdenie talianskej vlády, podľa ktorého z dôvodu skutočnosti, že Luxemburské veľkovojvodstvo
         nezdaňuje príjmy SICAV, dochádza k reťazovému zdaneniu nie na úrovni SICAV, ale na úrovni jej akcionárov a musí mu byť zabránené
         členským štátom, v ktorom majú títo akcionári sídlo či bydlisko. Je to totiž práve Fínska republika, ktorá tým, že podrobuje
         zrážkovej dani príjmy, ktoré už boli zdanené na úrovni spoločnosti, ktorá ich vypláca, vytvára reťazové zdanenie, ktorému
         sa tento členský štát rozhodol v prípade dividend vyplácaných spoločnostiam rezidentom predísť.

      55      Za týchto podmienok rozdiely medzi SICAV založenou podľa luxemburského práva a akciovou spoločnosťou založenou podľa fínskeho
         práva, na ktoré poukazujú fínska a talianska vláda, nepostačujú na vytvorenie objektívneho rozlíšenia z hľadiska oslobodenia
         poberaných dividend od zrážkovej dane. V dôsledku toho už nie je treba posudzovať, do akej miery sú rozdiely medzi SICAV založenou
         podľa luxemburského práva a fínskym investičným fondom uplatňované uvedenými vládami rozhodujúce na vytvorenie rozdielu v ich
         objektívnom postavení.

      56      Z toho vyplýva, že rozdiel v zaobchádzaní medzi SICAV nerezidentmi a akciovými spoločnosťami rezidentmi z hľadiska oslobodenia
         od zrážkovej dane dividend, ktoré poberajú od spoločností rezidentov, predstavuje obmedzenie slobody usadiť sa, ktoré je v zásade
         zakázané článkami 43 ES a 48 ES.

       O odôvodnení obmedzenia slobody usadiť sa
      57      Z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že obmedzenie slobody usadiť môže byť prípustné iba vtedy, ak je odôvodnené naliehavými
         dôvodmi všeobecného záujmu. Navyše by v takomto prípade muselo byť spôsobilé zabezpečiť uskutočnenie sledovaného cieľa a nesmelo
         by presahovať to, čo je na dosiahnutie tohto cieľa nevyhnutné (pozri rozsudky z 15. mája 2008, Lidl Belgium, C‑414/06, Zb.
         s. I‑3601, bod 27, ako aj z 23. októbra 2008, Krankenheim Ruhesitz am Wannsee‑Seniorenheimstatt, C‑157/07, Zb. I‑8061, bod
         40 a citovanú judikatúru).

      58      Fínska vláda v tejto súvislosti tvrdí, že cieľom vnútroštátneho režimu je predchádzať daňovým únikom, keďže oslobodenie od
         zrážkovej dane dividend vyplácaných spoločnosti usadenej v inom členskom štáte, než je Fínska republika, ktorá sama neplatí
         daň z tohto príjmu, pričom rozdeľovanie ziskov tejto spoločnosti nie je ani predmetom zrážkovej dane, prináša riziko, že sa
         objavia vykonštruované obchodné operácie s cieľom obísť akúkoľvek formu zdanenia príjmov.

      59      Predmetný daňový systém vo veci samej smeruje okrem k toho k predchádzaniu správania, ktoré by ohrozilo právo Fínskej republiky
         uplatňovať svoju daňovú právomoc vo vzťahu k činnostiam uskutočňovaným na svojom území. Uplatňovanie zrážkovej dane je tak
         podľa tejto vlády odôvodnené nevyhnutnosťou zachovávať vyvážené rozdelenie daňovej právomoci dohodnuté medzi týmto členským
         štátom a Luxemburským veľkovojvodstvom v daňovej dohode, podľa ktorého si štát, kde príjem vznikol, zachováva právo strhnúť
         si zrážkou z neho 5 %.

      60      Talianska vláda dodáva, že oslobodenie od zrážkovej dane by podnecovalo skupiny spoločností k umiestňovaniu svojich materských
         spoločností do štátov, kde sú dane najnižšie, či dokonca žiadne, čo by v konečnom dôsledku priznalo skupinám spoločností právo
         zvoliť si, kde a v akom rozsahu majú byť dividendy vytvorené na území daného štátu zdanené, pričom tento štát by tak bol zbavený
         svojej daňovej právomoci vo vzťahu k týmto dividendám. Aj podľa tejto vlády nevyhnutnosť predchádzať daňovým únikom a zachovávať
         vyvážené rozdelenie daňovej právomoci odôvodňuje uplatňovanie zrážkovej dane.

      61      Napokon podľa fínskej vlády je predmetná právna úprava vo veci samej odôvodnená nevyhnutnosťou zachovať koherenciu fínskeho
         daňového systému založeného na zásade, podľa ktorej oslobodenie od zrážkovej dane dividend poberaných akciovou spoločnosťou
         a investičným fondom, ktorí sú rezidentmi, je kompenzované zdanením príslušného príjmu na úrovni fyzickej osoby, ktorá je
         príjemcom, pretože akcionár akciovej spoločnosti platí z týchto dividend daň a zisk vyplácaný investičným fondom je vo Fínsku
         považovaný za príjem z kapitálového majetku zdaňovaný vo výške 28 %.

      62      Odôvodnenia takto uplatňované fínskou a talianskou vládou nemožno prijať.

      63      Pokiaľ ide najmä o tvrdenie týkajúce sa predchádzania daňovým únikom, treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry vnútroštátne
         opatrenie obmedzujúce slobodu usadiť sa môže byť opodstatnené, keď sa osobitne zameriava na čisto umelé konštrukcie, ktorých
         cieľom je obísť právnu úpravu dotknutého členského štátu (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. júla 1998, ICI, C‑264/96, Zb.
         s. I‑4695, bod 26, ako aj rozsudky Marks & Spencer, už citovaný, bod 57; Cadbury Schweppes a Cadbury Schweppes Overseas, už
         citovaný, bod 51, a Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, už citovaný, bod 72).

      64      Na to, aby obmedzenie slobody usadiť sa mohlo byť odôvodnené bojom proti zneužitiu, osobitným cieľom takéhoto obmedzenia musí
         byť zamedzenie konaniam, ktoré spočívajú vo vytváraní čisto umelých konštrukcií zbavených hospodárskej podstaty s cieľom vyhnúť
         sa zvyčajne splatnej dani zo zisku dosiahnutého na základe činností vykonávaných na vnútroštátnom území (rozsudky Cadbury
         Schweppes a Cadbury Schweppes Overseas, už citovaný, bod 55, ako aj Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, už citovaný,
         bod 74).

      65      Stačí pritom uviesť, že predmetný daňový systém vo veci samej nie je osobitne zameraný na tieto čisto umelé konštrukcie zbavené
         hospodárskej podstaty a vytvorené výlučne s cieľom vyhnúť sa zvyčajne splatnej dani zo zisku dosiahnutého na základe činností
         vykonávaných na vnútroštátnom území, a v dôsledku toho nemôže byť odôvodnený predchádzaním daňovým únikom.

      66      Ďalej, pokiaľ ide o tvrdenie v súvislosti s vyváženým rozdelením daňovej právomoci, treba uviesť, že také odôvodnenie môže
         byť pripustené najmä vtedy, ak sa predmetný režim usiluje zabrániť konaniam, ktoré by mohli ohroziť právo niektorého členského
         štátu vykonávať svoju daňovú právomoc vo vzťahu k činnostiam uskutočňovaným na jeho území (pozri rozsudok z 29. marca 2007,
         Rewe Zentralfinanz, C‑347/04, Zb. s. I‑2647, bod 42, ako aj rozsudky Oy AA, už citovaný, bod 54, a Amurta, už citovaný, bod
         58).

      67      Ak sa však členský štát rozhodne nezdaniť spoločnosti poberajúce dividendy a usadené na jeho území vo vzťahu k tomuto druhu
         príjmov, nemôže sa odvolávať na potrebu zabezpečenia vyváženého rozdelenia daňovej právomoci medzi členskými štátmi, aby tým
         odôvodnil zdanenie spoločností poberajúcich dividendy, ktoré sú usadené v inom členskom štáte (rozsudok Amurta, už citovaný,
         bod 59).

      68      V tejto súvislosti je irelevantná skutočnosť, že daňová dohoda vyhradzuje Fínskej republike právo uplatňovať svoju daňovú
         právomoc na dividendy vyplácané spoločnosťami usadenými v tomto členskom štáte príjemcom so sídlom v Luxembursku.

      69      Členský štát sa totiž nemôže odvolávať na dohodu o zamedzení dvojitého zdanenia, aby sa vyhol povinnostiam, ktoré preňho vyplývajú
         zo Zmluvy (pozri rozsudky Denkavit Internationaal a Denkavit France, už citovaný, bod 53, ako aj Amurta, už citovaný, bod
         55).

      70      Okrem toho vzhľadom na skutočnosť, že dividendy vyplácané spoločnosťami rezidentmi sú zdaňované na strane vyplácajúcich spoločností
         ako dosiahnuté zisky, oslobodenie týchto dividend od zrážkovej dane nezbavuje Fínsku republiku celkového práva zdaňovať príjmy
         z činností vykonávaných na jej vnútroštátnom území.

      71      Napokon, pokiaľ ide o tvrdenie týkajúce sa zachovania koherentnosti daňového systému, treba pripomenúť, že Súdny dvor pripustil,
         že potreba chrániť túto koherentnosť môže odôvodniť obmedzenie výkonu základných slobôd zaručených Zmluvou (pozri rozsudky
         z 28. januára 1992, Bachmann, C‑204/90, Zb. s. I‑249, bod 28; Komisia/Belgicko, C‑300/90, Zb. s. I‑305, bod 21; Keller Holding,
         už citovaný, bod 40; Amurta, už citovaný, bod 46, a z 28. februára 2008, Deutsche Shell, C‑293/06, Zb. s. I‑1129, bod 37).

      72      Na to, aby tvrdenie založené na takomto odôvodnení mohlo byť úspešné, Súdny dvor však vyžaduje priamy vzťah medzi dotknutou
         daňovou výhodou a kompenzáciou tejto výhody vo forme stanoveného daňového odvodu (rozsudky zo 14. novembra 1995, Svensson
         a Gustavsson, C‑484/93, Zb. s. I‑3955, bod 18; ICI, už citovaný, bod 29; zo 7. septembra 2004, Manninen, C‑319/02, Zb. s. I‑7477,
         bod 42, ako aj Keller Holding, už citovaný, bod 40), keďže priamy charakter tohto vzťahu musí byť posudzovaný vzhľadom na
         cieľ sledovaný predmetnou právnou úpravou (rozsudky Manninen, už citovaný, bod 43, a Deutsche Shell, už citovaný, bod 39,
         ako aj rozsudok z 27. novembra 2008, Papillon, C‑418/07, Zb. s. I‑8947, bod 44).

      73      V rámci predmetného daňového systému vo veci samej pritom oslobodenie dividend od zrážkovej dane nie je podmienené tým, že
         dividendy prijaté akciovou spoločnosťou budú touto spoločnosťou znovu vyplácané a ich zdanenie na strane akcionárov uvedenej
         spoločnosti umožní kompenzovať oslobodenie od zrážkovej dane.

      74      Neexistuje teda priamy vzťah v zmysle judikatúry citovanej v bode 72 tohto rozsudku medzi oslobodením od zrážkovej dane a zdanením
         uvedených dividend ako príjmov akcionárov akciovej spoločnosti.

      75      Z toho vyplýva, že obmedzenie slobody usadiť sa spôsobené predmetnou právnou úpravou vo veci samej nemôže byť odôvodnené nevyhnutnosťou
         zachovania koherentnosti fínskeho daňového systému.

      76      Vzhľadom na uvedené treba na položenú otázku odpovedať, že články 43 ES a 48 ES sa majú vykladať v tom zmysle, že im odporuje
         právna úprava členského štátu, ktorá oslobodzuje od zrážkovej dane dividendy vyplácané dcérskou spoločnosťou usadenou v tomto
         štáte akciovej spoločnosti usadenej v tom istom štáte, ale ktorá zrážkovú daň uplatňuje na podobné dividendy vyplácané materskej
         spoločnosti typu SICAV usadenej v druhom členskom štáte, ktorá má právnu formu, ktorú právny poriadok prvého štátu nepozná
         a nenachádza sa na zozname spoločností uvedených v článku 2 písm. a) smernice 90/435, a ktorá je podľa právnej úpravy druhého
         členského štátu oslobodená od dane z príjmov.

       O trovách
      77      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol takto:
      Články 43 ES a 48 ES sa majú vykladať v tom zmysle, že im odporuje právna úprava členského štátu, ktorá oslobodzuje od zrážkovej
            dane dividendy vyplácané dcérskou spoločnosťou usadenou v tomto štáte akciovej spoločnosti usadenej v tom istom štáte, ale
            ktorá zrážkovú daň uplatňuje na podobné dividendy vyplácané materskej spoločnosti typu investičnej spoločnosti s premenlivým
            kapitálom (SICAV) usadenej v druhom členskom štáte, ktorá má právnu formu, ktorú právny poriadok prvého štátu nepozná a nenachádza
            sa na zozname spoločností uvedených v článku 2 písm. a) smernice Rady 90/435/EHS z 23. júla 1990 o spoločnom systéme zdaňovania
            uplatňovanom v prípade materských spoločností a dcérskych spoločností v rozličných členských štátoch, zmenenej a doplnenej
            smernicou Rady 2003/123/ES z 22. decembra 2003, a ktorá je podľa právnej úpravy druhého členského štátu oslobodená od dane
            z príjmov.
      Podpisy
      * Jazyk konania: fínčina.