title: Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 24. novembra 2011.#Medeva BV proti Comptroller General of Patents, Designs and Trade Marks.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) - Spojené kráľovstvo.#Humánne lieky - Dodatkové ochranné osvedčenie - Nariadenie (ES) č. 469/2009 - Článok 3 - Podmienky získania osvedčenia - Pojem ‚výrobok chránený platným základným patentom‘ - Kritériá - Existencia ďalších alebo odlišných kritérií pri lieku obsahujúcom viac ako jednu účinnú zložku alebo pri kombinovanej vakcíne (‚Multi-disease vaccine‘ alebo ‚Multivalentná vakcína‘).#Vec C-322/10.

text:
      Vec C‑322/10
      Medeva BV
      proti
      Comptroller General of Patents, Designs and Trade Marks
      [návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)]
      „Humánne lieky – Dodatkové ochranné osvedčenie – Nariadenie (ES) č. 469/2009 – Článok 3 – Podmienky získania osvedčenia – Pojem ‚výrobok chránený platným základným patentom‘ – Kritériá – Existencia ďalších alebo odlišných kritérií pre liek obsahujúci viac ako jednu účinnú zložku alebo pre kombinovanú vakcínu
         (‚multi‑disease vaccine‘ alebo ‚multivalentná vakcína‘)“

      Abstrakt rozsudku
      1.        Aproximácia právnych predpisov – Jednotná právna úprava – Priemyselné a obchodné vlastníctvo – Patentové právo – Dodatkové
            ochranné osvedčenie na liečivá – Podmienky udelenia – Výrobok chránený platným základným patentom
      [Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 469/2009, článok 3 písm. a)]
      2.        Aproximácia právnych predpisov – Jednotná právna úprava – Priemyselné a obchodné vlastníctvo – Patentové právo – Dodatkové
            ochranné osvedčenie na liečivá – Podmienky udelenia – Výrobok chránený platným základným patentom
      [Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 469/2009, článok 3 písm. b), c) a d), články 4 a 5]
      1.        Článok 3 písm. a) nariadenia č. 469/2009 o dodatkovom ochrannom osvedčení pre liečivá sa má vykladať v tom zmysle, že bráni
         tomu, aby príslušné orgány priemyselného vlastníctva členského štátu udelili dodatkové ochranné osvedčenie na účinné zložky,
         ktoré nie sú uvedené v nárokoch základného patentu uvádzaného na podporu žiadosti o toto osvedčenie.

      (pozri bod 28, bod 1 výroku)
      2.        Článok 3 písm. b) nariadenia č. 469/2009 o dodatkovom ochrannom osvedčení pre liečivá sa má vykladať v tom zmysle, že pokiaľ
         sú splnené aj ostatné v ňom uvedené podmienky, tento článok nebráni tomu, aby príslušné orgány priemyselného vlastníctva členského
         štátu udelili dodatkové ochranné osvedčenie na kombináciu dvoch účinných zložiek, ktorá zodpovedá kombinácii uvedenej v nárokoch
         základného patentu uvádzaného na podporu tejto žiadosti, pokiaľ liečivo, ktorého povolenie na uvedenie na trh je predložené
         na podporu žiadosti o dodatkové ochranné osvedčenie, obsahuje nielen túto kombináciu dvoch účinných zložiek, ale aj iné účinné
         zložky.

      Ak by totiž majiteľovi základného patentu týkajúceho sa novej účinnej zložky alebo novej kombinácie účinných zložiek malo
         byť odmietnuté udelenie dodatkového ochranného osvedčenia z dôvodu, že v komerčnej forme liečiva, ktorá túto účinnú zložku
         alebo kombináciu uvádza po prvýkrát na trh, uvedená účinná zložka alebo kombinácia koexistuje s inými účinnými zložkami alebo
         kombináciami určenými na iné terapeutické účely a chránenými alebo nechránenými iným platným základným patentom, mohol by
         byť ohrozený základný účel uvedeného nariadenia, ktorým je zabezpečiť dostatočnú ochranu s cieľom podpory výskumu v oblasti
         farmaceutiky a podstatne prispieť k stálemu zlepšovaniu zdravia verejnosti.

      Okrem toho v súlade s článkom 5 nariadenia č. 469/2009 dodatkové ochranné osvedčenie udelené v súvislosti s výrobkom, na ktorý
         sa ako na liečivo vzťahuje povolenie na uvedenie na trh, poskytuje po skončení platnosti patentu rovnaké práva ako vzhľadom
         na tento výrobok poskytoval základný patent, a to v medziach ochrany poskytovanej základným patentom, ktoré sú uvedené v článku
         4 tohto nariadenia. Ak teda majiteľ patentu mohol v období jeho platnosti na základe tohto patentu namietať proti každému
         alebo určitému použitiu svojho výrobku vo forme liečiva pozostávajúceho z tohto výrobku alebo obsahujúceho tento výrobok,
         dodatkové ochranné osvedčenie udelené pre tento výrobok mu priznáva rovnaké práva na každé použitie výrobku ako liečiva, ktoré
         bolo povolené pred uplynutím doby platnosti osvedčenia.

      V situácii, kde na jednej strane jednotlivá účinná zložka alebo kombinácia účinných zložiek je chránená platným základným
         patentom a kde na druhej strane sa na liečivo, ktoré obsahuje jednotlivú účinnú zložku alebo kombináciu účinných zložiek spolu
         s jednou alebo viacerými ďalšími účinnými zložkami, vzťahuje platné oprávnenie udelené v súlade so smernicou 2001/83, ktorou
         sa ustanovuje zákonník Spoločenstva o humánnych liekoch, alebo smernicou 2001/82, ktorou sa ustanovuje zákonník Spoločenstva
         o veterinárnych liekoch, ktoré je prvým oprávnením na uvedenie jednotlivej účinnej zložky alebo kombinácie účinných zložiek
         na trh, však možno za prvé povolenie na uvedenie tohto „výrobku“ ako liečiva na trh v zmysle článku 3 písm. d) tohto nariadenia
         považovať len povolenie zodpovedajúce prvému liečivu uvedenému na trh Únie obsahujúcemu medzi svojimi účinnými zložkami kombináciu
         dvoch účinných zložiek uvedenú v patentových nárokoch.

      Ďalej, pokiaľ je výrobok chránený patentom, v zmysle článku 3 písm. c) nariadenia č. 469/2009 nemožno pre tento základný patent
         vydať viac ako jedno osvedčenie.

      (pozri body 34, 39 – 42, bod 2 výroku)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (štvrtá komora)
      z 24. novembra 2011 (*)

      „Humánne lieky – Dodatkové ochranné osvedčenie – Nariadenie (ES) č. 469/2009 – Článok 3 – Podmienky získania osvedčenia – Pojem ‚výrobok chránený platným základným patentom‘ – Kritériá – Existencia ďalších alebo odlišných kritérií pre liek obsahujúci viac ako jednu účinnú zložku alebo pre kombinovanú vakcínu
         (‚multi‑disease vaccine‘ alebo ‚multivalentná vakcína‘)“

      Vo veci C‑322/10,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Court of Appeal (England
         & Wales) (Civil Division) (Spojené kráľovstvo) z 24. júna 2010 a doručený Súdnemu dvoru 5. júla 2010, ktorý súvisí s konaním:

      Medeva BV
      proti
      Comptroller General of Patents, Designs and Trade Marks,
      SÚDNY DVOR (štvrtá komora),
      v zložení: predseda štvrtej komory J.‑C. Bonichot, sudcovia A. Prechal, L. Bay Larsen, C. Toader (spravodajkyňa) a E. Jarašiūnas,
      generálna advokátka: V. Trstenjak,
      tajomník: K. Sztranc‑Sławiczek, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 12. mája 2011,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        Medeva BV, v zastúpení: A. Waugh, barrister, ktorého splnomocnila D. Sternfeld, solicitor,
      –        vláda Spojeného kráľovstva, v zastúpení: S. Hathaway, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci T. Micheson, barrister,
      –        lotyšská vláda, v zastúpení: M. Borkoveca a K. Krasovska, splnomocnené zástupkyne,
      –        litovská vláda, v zastúpení: V. Balčiūnaitė a R. Mackevičienė, splnomocnené zástupkyne,
      –        portugalská vláda, v zastúpení: L. Inez Fernandes a P. Antunes, splnomocnení zástupcovia,
      –        Európska komisia, v zastúpení: F. Bulst a J. Samnadda, splnomocnení zástupcovia,
      po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 13. júla 2011,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 3 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 469/2009
         zo 6. mája 2009 o dodatkovom ochrannom osvedčení pre liečivá (Ú. v. EÚ L 152, s. 1).

      2        Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou Medeva BV (ďalej len „Medeva“) a Comptroller General of Patents, Designs
         and Trade Marks (ďalej len „Patent Office“) vo veci odmietnutí žiadostí tejto spoločnosti o dodatkové ochranné osvedčenia
         (ďalej len „DOO“) zo strany Patent Office.

       Právny rámec
       Právo Únie
      3        Odôvodnenia č. 1 a 4 až 10 nariadenia č. 469/2009 stanovujú:

      „(1)      Nariadenie Rady (EHS) č. 1768/92 z 18. júna 1992 o vytvorení dodatkového ochranného osvedčenia na liečivá [Ú. v. ES L 182,
         s. 1; Mim. vyd. 13/011, s. 200] bolo opakovane… podstatným spôsobom zmenené a doplnené. V záujme jasnosti a prehľadnosti by
         sa malo toto nariadenie kodifikovať.

      …
      (4)      V súčasnosti spôsobuje dĺžka obdobia, ktoré uplynie medzi podaním patentovej prihlášky na nové liečivo a oprávnením [povolením
         – neoficiálny preklad] uviesť toto liečivo na trh [ďalej len ,PUT‘], že doba účinnej ochrany v rámci tohto patentu je nedostatočná pre návratnosť
         investícií, ktoré boli vložené do výskumu.

      (5)      Táto situácia vedie k nedostatočnosti ochrany, čo negatívne ovplyvňuje farmaceutický výskum.
      (6)      Existuje riziko premiestnenia stredísk výskumu, ktoré sídlia v členských štátoch, do krajín, ktoré ponúkajú lepšiu ochranu.
      (7)      Malo by sa zabezpečiť jednotné riešenie na úrovni Spoločenstva, aby sa predišlo heterogénnemu vývoju vnútroštátnych právnych
         predpisov, ktorý by viedol k ďalším rozdielom, ktoré by mohli vytvárať prekážky voľnému obehu liečiv v rámci Spoločenstva,
         a tak nepriaznivo ovplyvniť fungovanie vnútorného trhu.

      (8)      Je teda potrebné stanoviť [DOO] pre liečivá, ktoré poskytne každý členský štát za rovnakých podmienok na žiadosť majiteľa
         vnútroštátneho alebo európskeho patentu týkajúceho sa liečiva, pre ktoré bolo udelené [PUT]. V dôsledku toho je nariadenie
         najvhodnejším právnym nástrojom.

      (9)      Doba trvania ochrany poskytnutá osvedčením by mala byť taká, aby poskytovala dostatočnú účinnú ochranu. Na tento účel by mal
         mať majiteľ patentu a osvedčenia možnosť požívať celkové maximálne pätnásťročné obdobie výlučných práv od okamihu, keď príslušné
         liečivo po prvýkrát získalo [PUT] v Spoločenstve.

      (10)      V takom komplexnom a citlivom rezorte, ako je rezort farmaceutický, by sa mali vziať do úvahy všetky záujmy, vrátane záujmov
         o zdravie verejnosti. Z tohto dôvodu nemôže byť osvedčenie udelené na obdobie dlhšie ako päť rokov. Ochrana z neho vyplývajúca
         by mala byť okrem toho prísne obmedzená na výrobok, ktorý získal oprávnenie [povolenie – neoficiálny preklad] na uvedenie na trh ako liečivo.“

      4        Článok 1 tohto nariadenia nazvaný „Definície“ uvádza:

      „Na účely tohto nariadenia:
      a)      ,liečivo‘ znamená akúkoľvek látku alebo zlúčeninu, o ktorej sa uvádza, že má liečebné alebo preventívne vlastnosti vo vzťahu
         k ochoreniam ľudí… ;

      b)      ,výrobok‘ znamená aktívnu zložku [účinnú zložku – neoficiálny preklad] alebo zlúčeninu aktívnych zložiek liečiva [účinných zložiek liečiva – neoficiálny preklad];

      c)      ‚základný patent‘ znamená patent, ktorý chráni výrobok ako taký, spôsob získavania výrobku alebo spôsob použitia výrobku,
         a ktorý jeho majiteľ určil na účely konania o udelenie osvedčenia;

      d)      ‚osvedčenie‘ znamená dodatkové ochranné osvedčenie;
      …“
      5        Článok 2 toho istého nariadenia s názvom „Rozsah pôsobnosti“ stanovuje:

      „Na akýkoľvek výrobok chránený patentom na území členského štátu, ktorý podlieha pred svojím uvedením na trh ako liečivo správnemu
         povoľovaciemu konaniu v zmysle smernice Európskeho parlamentu a Rady 2001/83/ES zo 6. novembra 2001, ktorou sa ustanovuje
         zákonník Spoločenstva o humánnych liekoch [Ú. v. ES L 311, s. 67; Mim. vyd. 13/027, s. 69], alebo smernice Európskeho parlamentu
         a Rady 2001/82/ES zo 6. novembra 2001, ktorou sa ustanovuje zákonník Spoločenstva o veterinárnych liekoch [Ú. v. ES L 311,
         s. 1; Mim. vyd. 13/027, s. 3], možno za podmienok stanovených týmto nariadením udeliť osvedčenie.“

      6        Článok 3 nariadenia č. 469/2009 nazvaný „Podmienky na získanie osvedčenia“ uvádza:

      „Osvedčenie sa udelí, ak v členskom štáte, v ktorom je podaná žiadosť podľa článku 7, a k dátumu podania žiadosti:
      a)      je výrobok chránený platným základným patentom;
      b)      výrobok získal platné oprávnenie na uvedenie na trh ako liečivo v súlade so smernicou 2001/83/ES alebo smernicou 2001/82/ES;
      c)      na výrobok nebolo doposiaľ vydané osvedčenie;
      d)      oprávnenie uvedené v písmene b) je prvým oprávnením na uvedenie výrobku ako liečiva na trh.“
      7        Článok 4 tohto nariadenia s názvom „Predmet ochrany“ znie:

      „V medziach ochrany poskytovanej základným patentom sa ochrana poskytnutá osvedčením rozšíri len na výrobok, na ktorý sa vzťahuje
         [PUT predmetného liečiva] a na každé použitie výrobku ako liečiva, ktoré bolo povolené pred uplynutím doby platnosti osvedčenia.“

      8        Článok 5 nariadenia č. 469/2009 týkajúci sa „účinkov osvedčenia“ stanovuje, že „s výhradou ustanovení článku 4 poskytuje osvedčenie
         rovnaké práva ako základný patent a podlieha rovnakým obmedzeniam a rovnakým záväzkom“.

       Európsky patentový dohovor
      9        Pod názvom „Rozsah ochrany“ článok 69 Dohovoru o udeľovaní európskych patentov podpísaného 5. októbra 1973 v znení zmien a doplnení
         uplatniteľnom v čase skutkových okolností vo veci samej (ďalej len „európsky patentový dohovor“) uvádza:

      „1.      Rozsah ochrany udelenej európskym patentom alebo európskou patentovou prihláškou je určený obsahom patentových nárokov. Na
         výklad patentových nárokov sa však použijú aj opis a výkresy.

      2.      V období do udelenia európskeho patentu je rozsah ochrany, udelenej európskou patentovou prihláškou, určený patentovými nárokmi,
         ktoré sú obsiahnuté v zverejnenej patentovej prihláške. Európsky patent, tak ako bol udelený alebo zmenený v konaní o námietkach,
         obmedzení alebo zrušení, však spätne určuje rozsah ochrany vyplývajúci z prihlášky, ak tým nie je táto ochrana rozšírená.“

      10      Protokol o výklade článku 69 európskeho patentového dohovoru, ktorý je podľa svojho článku 164 ods. 1 neoddeliteľnou súčasťou
         tohto dohovoru, v článku 1 stanovuje:

      „Článok 69 by sa nemal vykladať v tom zmysle, že rozsah ochrany udelenej európskym patentom sa má chápať ako určený presne
         vymedzeným a doslovným významom znenia použitého v patentových nárokoch, opise a výkresoch, ktoré sú použité len na účel vyriešenia
         nejednoznačnosti v patentových nárokoch. Článok 69 by sa tiež nemal vykladať v tom zmysle, že patentové nároky slúžia len
         ako návod a že skutočný rozsah udelenej ochrany by sa mohol na základe posúdenia opisu a výkresov odborníkom v stave techniky
         rozšíriť na to, čo majiteľ patentu zamýšľal. Naopak, toto ustanovenie sa má vykladať ako určenie strednej pozície medzi týmito
         dvoma extrémami a má byť kombináciou spravodlivej ochrany pre majiteľa patentu a primeraného stupňa právnej istoty pre tretie
         osoby.“

       Vnútroštátne právo
      11      Článok 60 patentového zákona Spojeného kráľovstva z roku 1977 (UK Patents Act 1977) týkajúci sa „definície porušenia práv
         k patentu“, znie:

      „1.      Za podmienok stanovených v tomto článku práva k patentu na vynález poruší ten, kto sa počas platnosti patentu dopustí v Spojenom
         kráľovstve v súvislosti s vynálezom bez súhlasu majiteľa patentu ktoréhokoľvek z týchto konaní:

      a)      ak je vynálezom výrobok, vyrobí, predá alebo ponúkne na predaj, použije alebo dovezie výrobok alebo si ho ponechá na účely
         predaja alebo na iný účel;

      …“
      12      Článok 125 UK Patents Act 1977, ktorý sa vzťahuje na „rozsah vynálezu“, stanovuje:

      „1.      Na účely tohto zákona, pokiaľ z kontextu nevyplýva inak, je vynálezom…, pre ktorý bol vydaný patent, ten vynález, ktorý zodpovedá
         špecifikácii uvedenej v nárokoch na špecifikáciu… patentu, vykladanej podľa opisu a prípadných výkresov obsiahnutých v tejto
         špecifikácii, a rozsah ochrany udelenej patentom… sa určuje zodpovedajúcim spôsobom.

      …
      3.      Protokol o výklade článku 69 európskeho patentového dohovoru (tento článok obsahuje ustanovenie zodpovedajúce odseku 1 vyššie)
         sa v platnom znení uplatňuje na účely uvedeného odseku 1 tak, ako sa uplatňuje na účely tohto článku.“

       Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
      13      Dňa 26. apríla 1990 spoločnosť Medeva podala prihlášku na európsky patent, ktorá bola na Európskom patentovom úrade (EPÚ)
         zapísaná pod číslom EP 1666057 a vzťahovala sa na metódu získavania nebunkovej vakcíny proti Bordetelle pertussis (pôvodcovi čierneho kašľa), nazývanej aj „Pa“, spočívajúcej v kombinácii dvoch antigénov ako účinných zložiek, a síce pertaktínu
         a filamentózneho hemaglutinínu („filamentous haemagglutinin antigen“), v pomere umožňujúcom dosiahnuť určitý synergický účinok
         potencie vakcíny. EPÚ udelil tento patent 18. februára 2009 a jeho lehota platnosti uplynula 25. apríla 2010.

      14      Spoločnosť Medeva podala na Patent Office päť žiadostí o DOO, ktorých hlavným cieľom bolo získať doplnkovú ochranu pre vakcíny
         DTPa‑IPV/HIB proti záškrtu (D), tetanu (T), čiernemu kašľu (Pa), detskej obrne (IPV) a/alebo meningitíde (Haemophilus influenzae, nazývanej aj „HIB“). Na podporu týchto žiadostí spoločnosť Medeva predložila PUT udelené nemeckými, francúzskymi orgánmi
         a orgánmi Spojeného kráľovstva pre liečivá s názvom Infanrix DTCaP, Infanrix IPV, Infanrix IPV+HIB, Infanrix Quinta, Pediacel
         a Repevax, pričom každé z nich obsahovalo okrem zložiek pertaktínu a filamentózneho hemaglutinínu aj iné účinné zložky, ktorých
         počet sa pohyboval od 8 do 11.

      15      Patent Office rozhodnutím zo 16. novembra 2009 odmietol udelenie požadovaných DOO, pričom najmä konštatoval, pokiaľ ide o štyri
         z týchto žiadostí (SCP/GB09/015, 09/016, 09/017 a 09/019), že v žiadostiach o DOO bolo uvedených viac účinných zložiek alebo
         látok než v samotných nárokoch základného patentu, a preto tieto účinné zložky alebo látky neboli chránené daným patentom
         v zmysle článku 3 písm. a) nariadenia č. 469/2009. Pokiaľ ide o piatu žiadosť (SPC/GB09/018), Patent Office zastával názor,
         že hoci účinné zložky alebo látky obsiahnuté v patentových nárokoch a účinné zložky alebo látky uvedené v žiadosti o DOO,
         to znamená kombinácia pertaktínu a filamentózneho hemaglutinínu, boli zhodné, povolenia na uvedenie na trh predložené na podporu
         tejto žiadosti nespĺňali podmienky stanovené v článku 3 písm. b) tohto nariadenia, lebo tieto povolenia sa konkrétne týkali
         liečiv obsahujúcich deväť účinných zložiek, teda vakcín, ktoré obsahovali len účinné zložky alebo látky uvedené v žiadosti
         o DOO a v nárokoch predmetného patentu.

      16      Proti tomuto rozhodnutiu spoločnosť Medeva podala žalobu na High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Patents
         Court), ktorá bola zamietnutá rozsudkom z 27. januára 2010.

      17      Spoločnosť Medeva sa proti tomuto rozsudku odvolala na Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division), ktorý rozhodol
         prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

      „1.      Nariadenie č. 469/2009… uznáva popri iných cieľoch uvedených v odôvodneniach potrebu udelenia DOO zo strany každého členského
         štátu Spoločenstva majiteľom vnútroštátnych alebo európskych patentov za rovnakých podmienok, ako sa uvádza v odôvodneniach
         č. 7 a 8 [tohto nariadenia]. Ak patentové právo nie je harmonizované na úrovni Spoločenstva, čo znamená slovné spojenie ‚je
         výrobok chránený platným základným patentom‘ uvedené v článku 3 písm. a) nariadenia [č. 469/2009], a aké sú kritériá na splnenie
         tejto podmienky?

      2.      Existujú v prípade, akým je prejednávaný prípad, ktorý sa týka liečiva obsahujúceho viaceré účinné zložky, ďalšie alebo odlišné
         kritériá na určenie toho, či ‚je výrobok chránený základným patentom‘ podľa článku 3 písm. a) nariadenia [č. 469/2009], a ak
         áno, aké sú tieto ďalšie alebo odlišné kritériá?

      3.      Existujú v prípade, akým je prejednávaný prípad, ktorý sa týka kombinovanej vakcíny, ďalšie alebo odlišné kritériá na určenie
         toho, či ‚je výrobok chránený základným patentom‘ podľa článku 3 písm. a) nariadenia [č. 469/2009], a ak áno, aké sú tieto
         ďalšie alebo odlišné kritériá?

      4.      Je na účely článku 3 písm. a) [nariadenia č. 469/2009] kombinovaná vakcína, ktorá obsahuje viaceré antigény, ‚chránená… základným
         patentom‘, ak je jeden antigén vakcíny ‚chránený platným základným patentom‘?

      5.      Je na účely článku 3 písm. a) [nariadenia č. 469/2009] kombinovaná vakcína, ktorá obsahuje viaceré antigény, ‚chránená… základným
         patentom‘, ak sú všetky antigény proti jednej chorobe ‚chránené platným základným patentom‘?

      …
      6.      Umožňuje nariadenie [č. 469/2009], a najmä článok 3 písm. b) tohto nariadenia, udelenie DOO na jednotlivú účinnú zložku alebo
         na kombináciu účinných zložiek, ak:

      a)      je jednotlivá účinná zložka alebo kombinácia účinných zložiek chránená platným základným patentom v zmysle článku 3 písm. a)
         nariadenia [č. 469/2009] a

      b)      na liečivo, ktoré obsahuje jednotlivú účinnú zložku alebo kombináciu účinných zložiek spolu s jednou alebo viacerými ďalšími
         účinnými zložkami, sa vzťahuje platné oprávnenie udelené v súlade so smernicou 2001/83/ES alebo smernicou 2001/82/ES, ktoré
         je prvým oprávnením na uvedenie jednotlivej účinnej zložky alebo kombinácie účinných zložiek na trh?“

      18      Uznesením predsedu Súdneho dvora z 12. januára 2011 boli veci C‑322/10 a C‑422/10 spojené na účely ústnej časti konania a rozsudku
         v súlade s článkom 43 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora. Keďže však v prejednávaných sporoch existujú rozdiely v skutkových
         okolnostiach, uznesením predsedu štvrtej komory Súdneho dvora z 11. októbra 2011 boli tieto veci podľa toho istého článku
         43 rozdelené na účely rozsudku.

       O prejudiciálnych otázkach
       O prvej až piatej otázke
      19      Svojimi prvými piatimi otázkami, ktoré treba posúdiť vo vzájomnej súvislosti, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok
         3 písm. a) nariadenia č. 469/2009 má vykladať v tom zmysle, že bráni tomu, aby príslušné orgány priemyselného vlastníctva
         členského štátu udelili DOO v prípade, ak sa medzi účinnými zložkami uvedenými v žiadosti nachádzajú účinné zložky, ktoré
         nie sú obsiahnuté v nárokoch základného patentu uvedeného na podporu tejto žiadosti.

      20      V tomto ohľade, zatiaľ čo lotyšská, litovská a portugalská vláda tvrdia, že len znenie nárokov je rozhodujúce pri určení,
         či je výrobok chránený platným základným patentom v zmysle článku 3 písm. a) nariadenia č. 469/2009, spoločnosť Medeva a vláda
         Spojeného kráľovstva tvrdia, že slovné spojenie „výrobok chránený platným základným patentom“ sa v zmysle tohto ustanovenia
         vzťahuje na akékoľvek zloženie liečiva, ktoré priamo napodobňuje patent.

      21      Vo veci, ktorá bola predmetom rozsudku zo 16. septembra 1999, Farmitalia (C‑392/97, Zb. s. I‑5553), vznikla otázka, podľa
         akých kritérií treba určiť, či je výrobok chránený platným základným patentom v zmysle článku 3 písm. a) nariadenia č. 1768/92,
         ktoré, ako bolo pripomenuté v odôvodnení č. 1 nariadenia č. 469/2009, bolo kodifikované v poslednom uvedenom nariadení.

      22      V bode 26 už citovaného rozsudku Farmitalia Súdny dvor uviedol, že v súčasnom stave práva Spoločenstva, ktorý sa v kontexte
         práva Únie podstatne nezmenil, ustanovenia týkajúce sa patentov ešte neboli predmetom harmonizácie na úrovni Európskej únie
         ani aproximácie právnych predpisov.

      23      Súdny dvor tak v bode 27 uvedeného rozsudku vyvodil záver, že vzhľadom na absenciu harmonizácie patentového práva na úrovni
         Európskej únie možno rozsah patentovej ochrany určiť iba na základe právnych noriem týkajúcich sa patentov, ktoré nie sú súčasťou
         práva Únie.

      24      V tomto ohľade treba pripomenúť, že nariadenie č. 469/2009 upravuje jednotné riešenie na úrovni Únie, keďže vytvára DOO, ktoré
         možno udeliť za rovnakých podmienok v každom členskom štáte majiteľovi vnútroštátneho alebo európskeho patentu. Zameriava
         sa tým na predchádzanie heterogénnemu vývoju vnútroštátnych právnych predpisov vedúcemu k ďalším rozdielom, ktoré by mohli
         vytvárať prekážky voľnému pohybu liečiv v rámci Únie, a priamo tak ovplyvniť vytvorenie a fungovanie vnútorného trhu (pozri
         rozsudky z 13. júla 1995, Španielsko/Rada, C‑350/92, Zb. s. I‑1985, body 34 a 35; z 11. decembra 2003, Hässle, C‑127/00, Zb.
         s. I‑14781, bod 37, a z 3. septembra 2009, AHP Manufacturing, C‑482/07, Zb. s. I‑7295, bod 35).

      25      Okrem toho je potrebné uviesť, že podľa článku 5 nariadenia č. 469/2009 každé DOO poskytuje rovnaké práva ako základný patent
         a podlieha rovnakým obmedzeniam a rovnakým záväzkom. Z toho vyplýva, že článok 3 písm. a) toho istého nariadenia bráni udeleniu
         DOO na účinné zložky, ktoré nie sú uvedené v nárokoch tohto základného patentu.

      26      Rovnako, pokiaľ je v patentových nárokoch uvedená kombinácia dvoch účinných zložiek, ale jednotlivo sa v nich neuvádza ani
         jedna z týchto dvoch účinných zložiek, na základe tohto patentu nemožno udeliť DOO len pre jednu z týchto účinných zložiek
         posudzovanú individuálne.

      27      Tento prístup podporuje okrem iného aj bod 20 ods. 2 dôvodovej správy k návrhu nariadenia Rady (EHS) z 11. apríla 1990 o vytvorení
         dodatkového ochranného osvedčenia na liečivá [neoficiálny preklad] [KOM(90) 101 v konečnom znení, ďalej len „dôvodová správa“], v ktorom sa so zreteľom na to, čo je „chránené základným patentom“,
         odkazuje výlučne na znenie nárokov základného patentu. Tento výklad zodpovedá okrem iného aj výkladu uvedenému v odôvodnení
         č. 14 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady č. 1610/96 z 23. júla 1996 o vytvorení doplnkového ochranného certifikátu pre
         výrobky na ochranu rastlín (Ú. v. ES L 198, s. 30; Mim. vyd. 03/019, s. 335), ktoré odkazuje na potrebu, aby „výrobky“ „boli
         predmetom osobitných patentov“.

      28      V dôsledku toho je na prvých päť položených otázok potrebné odpovedať tak, že článok 3 písm. a) nariadenia č. 469/2009 sa
         má vykladať v tom zmysle, že bráni tomu, aby príslušné orgány priemyselného vlastníctva členského štátu udelili DOO na účinné
         zložky, ktoré nie sú uvedené v nárokoch základného patentu uvádzaného na podporu žiadosti o toto DOO.

       O šiestej otázke
      29      Svojou šiestou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 3 písm. b) nariadenia č. 469/2009 má vykladať v tom
         zmysle, že bráni tomu, aby príslušné orgány priemyselného vlastníctva členského štátu udelili DOO na kombináciu dvoch účinných
         zložiek, ktorá zodpovedá kombinácii uvedenej v nárokoch základného patentu uvádzaného na podporu tejto žiadosti, pokiaľ liečivo,
         ktorého PUT je predložené na podporu žiadosti o udelenie DOO, zahŕňa nielen túto kombináciu dvoch účinných zložiek, ale aj
         iné účinné zložky.

      30      Na úvod treba pripomenúť, že základným cieľom nariadenia č. 469/2009 je zabezpečenie dostatočnej ochrany s cieľom podpory
         výskumu v oblasti farmaceutiky, ktorý podstatne prispieva k stálemu zlepšovaniu zdravia verejnosti (pozri rozsudky Farmitalia,
         už citovaný, bod 19, a AHP Manufacturing, už citovaný, bod 30).

      31      V tomto ohľade bolo prijatie uvedeného nariadenia odôvodnené nedostatočnosťou trvania účinnej ochrany patentom pre návratnosť
         investícií, ktoré boli vložené do farmaceutického výskumu, pričom toto nariadenie tak sledovalo odstránenie daného nedostatku
         vytvorením DOO pre liečivá (pozri rozsudky z 23. januára 1997, Biogen, C‑181/95, Zb. s. I‑357, bod 26, a AHP Manufacturing,
         už citovaný, bod 30).

      32      Okrem toho, ako vyplýva najmä z bodu 28 ods. 4 a 5 dôvodovej správy, ochrana vyplývajúca z DOO má vo všeobecnosti za cieľ
         návratnosť výskumov smerujúcich k objaveniu nových „výrobkov“, pričom tento výraz bol použitý ako spoločný menovateľ troch
         rôznych druhov patentov, ktoré môžu oprávňovať na udelenie DOO. Pokiaľ sú totiž splnené podmienky uvedené v nariadení č. 469/2009,
         aj patent chrániaci postup získavania „výrobku“ v zmysle tohto nariadenia môže v súlade s článkom 2 uvedeného nariadenia umožniť
         udelenie DOO, ktoré v tomto prípade v súlade s článkom 5 tohto istého nariadenia, a ako sa uvádza v bode 44 dôvodovej správy,
         priznáva rovnaké práva, ako sú práva vyplývajúce zo základného patentu vzhľadom na daný postup získavania výrobku, a za predpokladu,
         že to stanovuje právo uplatniteľné na tento patent, priznáva aj rozšírenie ochrany postupu získavania na výrobok získaný týmto
         postupom.

      33      Ako uvádza vnútroštátny súd a ako vyplýva z pripomienok predložených Súdnemu dvoru, liečivá v súčasnosti uvádzané na trh,
         najmä pokiaľ ide o komplexné ochorenia, často pozostávajú z multiterapeutických kombinácií účinných zložiek, ktoré možno pacientom
         podať prostredníctvom jedného prípravku. Rovnako, pokiaľ ide o vakcíny, tie sú často vyvinuté, najmä so zreteľom na odporúčania
         zdravotníckych orgánov členských štátov, vo forme multivalentných vakcín.

      34      Ak by však majiteľovi základného patentu týkajúceho sa novej účinnej zložky alebo novej kombinácie účinných zložiek malo byť
         odmietnuté udelenie DOO z dôvodu, že v komerčnej forme liečiva, ktorá túto účinnú zložku alebo kombináciu uvádza po prvýkrát
         na trh, uvedená účinná zložka alebo kombinácia koexistuje s inými účinnými zložkami alebo kombináciami určenými na iné terapeutické
         účely a chránenými alebo nechránenými iným platným základným patentom, mohol by byť ohrozený základný účel uvedeného nariadenia,
         ktorým je zabezpečiť dostatočnú ochranu s cieľom podpory výskumu v oblasti farmaceutiky a podstatne prispieť k stálemu zlepšovaniu
         zdravia verejnosti.

      35      Na jednej strane by majiteľovi tohto patentu bola priznaná len doba skutočnej ochrany poskytovanej patentom, ktorá podľa normotvorcu
         Únie nepostačuje na návrat investícií vložených do farmaceutického výskumu, čo je dôvod, pre ktorý tento normotvorca vytvoril
         DOO pre liečivá, ktorého cieľom je kompenzovať tento nedostatok. Na druhej strane by tento prístup možno aj v rozpore so záujmami
         pacientov a vnútroštátnych orgánov verejného zdravia favorizoval vývin liečiv, najmä vakcín, s monovalentným účinkom. V takejto
         situácii by majitelia daných patentov boli nútení na komerčné účely vyvíjať a udržiavať na trhu liečivá obsahujúce len tie
         účinné zložky, ktoré boli ako také uvedené v nárokoch základného patentu, a to na účely získať pre liečivo PUT, ktoré sa vzťahuje
         presne na tieto účinné zložky a môže samotné s určitosťou viesť k udeleniu DOO.

      36      Treba konštatovať, že tento výsledok by nebol v súlade so základnými cieľmi, ktoré sleduje nariadenie č. 469/2009 prostredníctvom
         vytvorenia DOO pre liečivá.

      37      Požiadavka stanovená nariadením č. 469/2009, podľa ktorej sa musí na „výrobok“, pokiaľ je ním liečivo, vzťahovať PUT, podporuje
         tento prístup, keďže táto požiadavka sama osebe nevylučuje, aby uvedené PUT mohlo pokrývať ostatné účinné zložky obsiahnuté
         v takom liečive. Navyše v súlade s článkom 4 tohto nariadenia je cieľom DOO chrániť „výrobok“, na ktorý sa vzťahuje PUT, a nie
         liečivo ako také.

      38      Okrem toho rovnaká situácia zodpovedá situácii opísanej v bodoch 34 a 39 dôvodovej správy, kde Komisia Európskych spoločenstiev
         uviedla jednak, že podmienka týkajúca sa existencie PUT vzťahujúceho sa na výrobok bude splnená, „pokiaľ farmaceutickému prípravku,
         ktorý ho obsahuje, bolo udelené [PUT]“, a jednak, že v takej situácii, „v ktorej povolený výrobok pozostáva z kombinácie zložky
         X a inej účinnej zložky, je chránená osvedčením len zložka X“.

      39      V súlade s článkom 5 nariadenia č. 469/2009 DOO udelené pre tento výrobok poskytuje po skončení platnosti patentu rovnaké
         práva ako vzhľadom na tento výrobok poskytoval základný patent, a to v medziach ochrany poskytovanej základným patentom, ktoré
         sú uvedené v článku 4 tohto nariadenia. Ak teda majiteľ patentu mohol v období jeho platnosti na základe tohto patentu namietať
         proti každému alebo určitému použitiu svojho výrobku vo forme liečiva pozostávajúceho z tohto výrobku alebo obsahujúceho tento
         výrobok, DOO udelené pre tento výrobok mu priznáva rovnaké práva na každé použitie výrobku ako liečiva, ktoré bolo povolené
         pred uplynutím doby platnosti osvedčenia.

      40      Je však potrebné dodať, že v situácii, ako je tá vo veci samej, na jednej strane možno za prvé povolenie na uvedenie tohto
         „výrobku“ ako liečiva na trh v zmysle článku 3 písm. d) tohto nariadenia považovať len povolenie zodpovedajúce prvému liečivu
         uvedenému na trh obsahujúcemu medzi svojimi účinnými zložkami kombináciu dvoch účinných zložiek uvedenú v patentových nárokoch,
         a síce pertaktín a filamentózny hemaglutinín.

      41      Na druhej strane, pokiaľ je výrobok chránený patentom, v zmysle článku 3 písm. c) nariadenia č. 469/2009 nemožno pre tento
         základný patent vydať viac ako jedno osvedčenie (pozri rozsudok Biogen, už citovaný, bod 28).

      42      Vzhľadom na predchádzajúce treba na šiestu položenú otázku odpovedať tak, že článok 3 písm. b) nariadenia č. 469/2009 sa má
         vykladať v tom zmysle, že pokiaľ sú splnené aj ostatné v ňom uvedené podmienky, tento článok nebráni tomu, aby príslušné orgány
         priemyselného vlastníctva členského štátu udelili DOO na kombináciu dvoch účinných zložiek, ktorá zodpovedá kombinácii uvedenej
         v nárokoch základného patentu uvádzaného na podporu tejto žiadosti, pokiaľ liečivo, ktorého PUT je predložené na podporu žiadosti
         o DOO, obsahuje nielen túto kombináciu dvoch účinných zložiek, ale aj iné účinné zložky.

       O trovách
      43      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:
      1.      Článok 3 písm. a) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 469/2009 zo 6. mája 2009 o dodatkovom ochrannom osvedčení
            pre liečivá sa má vykladať v tom zmysle, že bráni tomu, aby príslušné orgány priemyselného vlastníctva členského štátu udelili
            dodatkové ochranné osvedčenie na účinné zložky, ktoré nie sú uvedené v nárokoch základného patentu uvádzaného na podporu žiadosti
            o toto osvedčenie.
      2.      Článok 3 písm. b) nariadenia č. 469/2009 sa má vykladať v tom zmysle, že pokiaľ sú splnené aj ostatné v ňom uvedené podmienky,
            tento článok nebráni tomu, aby príslušné orgány priemyselného vlastníctva členského štátu udelili dodatkové ochranné osvedčenie
            na kombináciu dvoch účinných zložiek, ktorá zodpovedá kombinácii uvedenej v nárokoch základného patentu uvádzaného na podporu
            tejto žiadosti, pokiaľ liečivo, ktorého povolenie na uvedenie na trh je predložené na podporu žiadosti o dodatkové ochranné
            osvedčenie, obsahuje nielen túto kombináciu dvoch účinných zložiek, ale aj iné účinné zložky.
      Podpisy
      * Jazyk konania: angličtina.


Rozsudok Všeobecného súdu (šiesta komora) z 12. mája 2016.#GRE Grand River Enterprises Deutschland GmbH proti Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo.#Ochranná známka Európskej únie – Prihláška slovnej ochrannej známky Európskej únie Mark1 – Absolútny dôvod zamietnutia – Nedostatok rozlišovacej spôsobilosti – Článok 7 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009.#Vec T-844/14.


Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 23. januára 1986. # Pietro Soma a iní proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Vec 171/84.


Rozsudok Súdneho dvora zo 17. júna 1980. # Calpak SpA a Società Emiliana Lavorazione Frutta SpA proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Spojené veci 789 a 790/79.


title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (tretia rozšírená komora) zo 14. apríla 2005. # Sniace, SA proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Štátna pomoc - Úver podmienený účasťou - Záujem na konaní - Neprípustnosť. # Vec T-141/03.

text:
      Vec T‑141/03
      Sniace, SA
      proti
      Komisii Európskych spoločenstiev
      „Štátna pomoc – Úver podmienený účasťou – Záujem na konaní – Neprípustnosť“
      Rozsudok Súdu prvého stupňa (tretia rozšírená komora) zo 14. apríla 2005
      Abstrakt rozsudku
      1.     Konanie – Prípustnosť – Povinnosť žalovaného namietať proti prípustnosti formou samostatného podania – Neexistencia – Možnosť
            vysloviť vo svojom vyjadrení k žalobe pochybnosti o prípustnosti
      (Rokovací poriadok Súdu prvého stupňa, články 113 a 114 ods. 1)
      2.     Žaloba o neplatnosť – Záujem na konaní – Nevyhnutnosť skutočne existujúceho záujmu – Posúdenie v čase podania žaloby – Záujem
            vzťahujúci sa na budúce a neisté situácie – Vylúčenie
      (Článok 87 ods. 1 ES, článok 88 ods. 3 ES a článok 234 ES)
      1.     Článok 114 ods. 1 rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa nevyžaduje, aby účastník konania, ktorý zamýšľa namietať proti prípustnosti
         žaloby, tak musel urobiť formou samostatného podania. Žalovanému stačí bez toho, aby formálne vzniesol námietku neprípustnosti,
         vysloviť vo svojom vyjadrení k žalobe, pred prejednávaním vo veci samej, vážne pochybnosti o prípustnosti žaloby a ponechať
         na posúdenie Súdu prvého stupňa možnosť jej vyhlásenia za neprípustnú. V každom prípade, Súd prvého stupňa môže kedykoľvek
         podľa článku 113 rokovacieho poriadku i bez návrhu posúdiť, či neexistuje prekážka konania z dôvodu verejného záujmu, ako
         aj nedostatok záujmu na konaní.

      (pozri body 20 – 22)
      2.     Žaloba o neplatnosť podaná fyzickou alebo právnickou osobou je prípustná iba v prípade, že žalobkyňa má záujem na vyhlásení
         neplatnosti napadnutého aktu. Tento záujem musí existovať a byť aktuálny a posudzuje sa ku dňu, keď bola podaná žaloba. Ak
         sa záujem, ktorého sa domáha žalobkyňa, týka budúcej právnej situácie, žalobkyňa musí preukázať, že dosah na túto situáciu
         sa zdá byť už istým. Preto sa teda žalobkyňa nemôže odvolávať na budúce a neisté situácie na odôvodnenie svojho záujmu na
         zrušení napadnutého aktu.

      Preto sa žalobkyňa na účely predloženia dôkazu, ktorým preukáže svoj existujúci a aktuálny záujem na konaní proti rozhodnutiu
         Komisie, ktoré považovalo úver podmienený účasťou, ktorý jej bol poskytnutý úverovou inštitúciou, ktorá je verejnoprávnym
         podnikom, za štátnu pomoc zlučiteľnú so spoločným trhom, nemôže obmedziť len na čisto hypotetické tvrdenie o riziku žalôb,
         ktoré môžu byť podané na vnútroštátnych súdoch, na základe článku 88 ods. 3 poslednej vety ES bez toho, aby uviedol, že k podaniu
         takýchto žalôb už došlo. Tvrdenie o údajných účinkoch toho, že za štátnu pomoc sa považuje predmetné opatrenie, nemôže ďalej
         zakladať na svojich vzťahoch s uvedenou úverovou inštitúciou, pretože skutočnosť, že Komisia v danom prípade kvalifikovala
         túto úverovú inštitúciu ako verejnoprávny podnik, nezakladá povinnosť oznámiť Komisii v budúcnosti akékoľvek opatrenie v prospech
         žalobkyne zo strany tejto inštitúcie.

      Napokon, hoci môžu byť pred vnútroštátnymi súdmi ešte začaté súdne konania, žalobkyňa vôbec nie je zbavená účinnej súdnej
         ochrany práv, ktoré jej vyplývajú z právneho poriadku Spoločenstva. V skutočnosti sa na jednej strane môže oprieť o všetky
         ochranné prostriedky vyplývajúce z vnútroštátneho práva, aby namietala proti vráteniu pomoci. Na druhej strane, hoci je jej
         priama žaloba pred súdom Spoločenstva vyhlásená za neprípustnú, nič nebráni tomu, aby žalobkyňa navrhla vnútroštátnemu súdu
         v rámci konania pred vnútroštátnym súdom podať prejudiciálnu otázku podľa článku 234 ES s cieľom posúdiť platnosť rozhodnutia
         v rozsahu, v akom určilo, že predmetné opatrenie je štátnou pomocou.

      (pozri body 23, 25 – 33, 39 – 41)
ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (tretia rozšírená komora)
      zo 14. apríla 2005 (*)

      „Štátna pomoc – Úver podmienený účasťou – Záujem na konaní – Neprípustnosť“
      Vo veci T‑141/03,
      Sniace, SA, so sídlom v Madride (Španielsko), v zastúpení: J. Baró Fuentes, advokát,

      žalobkyňa,
      ktorú v konaní podporuje:
      Španielske kráľovstvo, v zastúpení: N. Díaz Abad, splnomocnená zástupkyňa, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      vedľajší účastník konania,
      proti
      Komisii Európskych spoločenstiev, v zastúpení: F. Santaolalla Gadea a J. Buendía Sierra, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      žalovanej,
      ktorej predmetom je čiastočné zrušenie rozhodnutia Komisie 2003/284/ES z 11. decembra 2002 týkajúceho sa štátnej pomoci poskytnutej
         Španielskom v prospech Sniace, SA (Ú. v. ES L 108, 2003, s. 35),

      SÚD PRVÉHO STUPŇAEURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV (tretia rozšírená komora),

      v zložení: predseda komory J. Azizi, sudcovia M. Jaeger, F. Dehousse, E. Cremona a O. Czúcz,
      tajomník: J. Palacio González, hlavný referent,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 15. septembra 2004,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
       Skutkový stav, konanie a návrhy účastníkov konania
      1       Sniace, SA, je spoločnosťou so sídlom v Madride (Španielsko) a jej priemyselné prevádzky, ako aj riadiaca administratíva sa
         nachádzajú v Torrelavega v Kantábrii (Španielsko). Podniká v oblastiach lesného hospodárstva a výroby papiera, syntetických
         vlákien a odvodených chemických produktov. Od roku 1992 do roku 1996 bolo Sniace uložené zastavenie platieb. V rámci reštrukturalizačného
         plánu schváleného dotknutými stranami roku 1996 podnik dohodol s veriteľmi nový plán splácania svojich dlhov.

      2       Za týchto okolností Caja de Ahorros de Santander y Cantabria (ďalej len „Caja Cantabria“), nezisková úverová inštitúcia, ktorá
         má právnu formu súkromnej nadácie, sa rozhodla vo februári 1998 poskytnúť Sniace úver vo výške 12 020 242 eur na osem rokov.

      3       Ide o úver podmienený účasťou na zisku, ktorý bude splatný až na konci doby, na ktorú bol poskytnutý a ktorý je v prípade
         úpadku podniku až v nižšej triede nasledujúcej po riadnych pohľadávkach, ale má prednosť pred nárokmi akcionárov. Úroková
         sadzba sa skladá z pevnej zložky vo výške 2 % z istiny, ktorá má byť splatená, splatnej štvrťročne, a pohyblivej zložky, ktorá
         závisí od zisku podniku, ktorý sa vypočíta na konci každého finančného roka. Tento úver je vymeniteľný za akcie alebo dlhopisy,
         ktorých výnos závisí od zisku emitenta, ak sa tak strany rozhodnú.

      4       Po sťažnosti od konkurenta Sniace vyzvala Komisia listom z 13. marca 1998 španielske orgány, aby jej poskytli informácie o tomto
         úvere. Keďže považovala poskytnuté informácie za nedostatočné, rozhodla sa začať postup stanovený v článku 88 ods. 2 ES a vyzvala
         dotknuté osoby, aby predložili svoje pripomienky k predmetnej pomoci (Ú. v. ES C 162, 2000, s. 15). Na záver tohto postupu
         Komisia prijala rozhodnutie 2003/284/ES z 11. decembra 2002 o štátnej pomoci poskytnutej Španielskom v prospech Sniace, SA
         [neoficiálny preklad] (Ú. v. EÚ L 108, 2003, s. 35, ďalej len „napadnuté rozhodnutie“).

      5       Toto rozhodnutie, ktorého adresátom je Španielske kráľovstvo a ktoré bolo oznámené Sniace 14. februára 2003, v článku 1 uvádza:
      „Štátna pomoc, ktorú Španielsko poskytlo Sniace, je v maximálnej výške 7 388 258 eur zlučiteľná so spoločným trhom v zmysle
         článku 87 ods. 3 [písm.] c) Zmluvy.“ [neoficiálny preklad]

      6       Sniace 14. apríla 2003 podala túto žalobu, v ktorej navrhuje, aby Súd prvého stupňa:
      –       určil, že žaloba je prípustná,
      –       zrušil článok 1 napadnutého rozhodnutia v časti, v ktorej stanovuje, že Španielsko jej poskytlo štátnu pomoc v maximálnej
         výške 7 388 258 eur,

      –       subsidiárne potvrdil článok 1 napadnutého rozhodnutia v časti, v ktorej stanovuje, že štátna pomoc je zlučiteľná so spoločným
         trhom,

      –       uložil Komisii doložiť do spisu prípravné administratívne dokumenty, na ktorých sa zakladá napadnuté rozhodnutie, a ostatné
         administratívne dokumenty týkajúce sa politiky Komisie voči španielskym sporiteľniam,

      –       zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.
      7       Komisia navrhuje, aby Súd prvého stupňa:
      –       určil, že žaloba je neprípustná,
      –       subsidiárne zamietol žalobu ako nedôvodnú,
      –       zaviazal žalobkyňu na náhradu trov konania.
      8       Podaním podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 7. augusta 2003 požiadalo Španielske kráľovstvo o vstup do konania ako vedľajší
         účastník na podporu návrhov žalobkyne. Uznesením z 15. septembra 2003 predseda tretej komory Súdu prvého stupňa tomuto návrhu
         vyhovel.

      9       Vo svojom vyjadrení vedľajšieho účastníka konania podanom 28. októbra 2003 Španielske kráľovstvo navrhlo, aby Súd prvého stupňa:
      –       vyhovel žalobe,
      –       zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.
       Právny stav
       Tvrdenia účastníkov konania
      10     Komisia vo svojom vyjadrení k žalobe, bez toho, aby formálne vzniesla námietku neprípustnosti, vážne spochybňuje skutočnosť,
         že by žalobkyňa mala priamy záujem na podaní tejto žaloby.

      11     Komisia uvádza, že žaloba uvedená v článku 230 ES môže byť podaná iba proti aktu, ktorý má negatívne účinky voči danému subjektu.
         Za takéto rozhodnutie sa nemôže považovať rozhodnutie o nepodmienenom povolení pomoci. V každom prípade, žalobkyňa vôbec nepreukázala,
         že rozhodnutie konkrétne a účinne ovplyvnilo jej právne postavenie.

      12     Žalobkyňa uvádza, že Komisia urobila, hoci iba neformálnym spôsobom, samostatné podanie týkajúce sa neprípustnosti žaloby
         v zmysle článku 114 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa. Navrhuje, aby Súd prvého stupňa určil, že tento návrh
         nie je prípustný z dôvodu nedostatku formy.

      13     Žalobkyňa tvrdí, že Komisia sa dopustila pochybenia, keď kvalifikovala predmetný úver ako štátnu pomoc. Táto kvalifikácia
         je podľa nej takej povahy, že môže konkrétne a účinne ovplyvniť jej právne postavenie.

      14     Podľa žalobkyne totiž považovanie opatrenia za štátnu pomoc, potvrdenie jej protiprávneho poskytnutia a uznanie jej spôsobilosti
         narušiť hospodársku súťaž predstavuje pre ňu riziko, že tretie osoby, ktorých sa pomoc týka, dajú návrh na súd Spoločenstva
         o preskúmanie zákonnosti napadnutého rozhodnutia, čo by mohlo napokon viesť k rozhodnutiu o nezlučiteľnosti a takisto k povinnosti
         vrátiť neoprávnene poskytnutú pomoc.

      15     Podľa žalobkyne tretia osoba, ktorej sa pomoc týka, by mohla dokonca napadnúť napadnuté rozhodnutie pre španielskymi súdmi
         s cieľom určiť absolútnu neplatnosť aktu poskytnutia úveru, keďže tento by bol poskytnutý v rozpore s článkom 88 ods. 3 ES.

      16     Okrem toho, podľa žalobkyne, skutočnosť, že Komisia kvalifikovala Caja Cantabria ako verejnoprávny podnik, mení postavenie
         žalobkyne voči tejto inštitúcii a podmieňuje do budúcnosti povahu obchodných vzťahov s touto úverovou inštitúciou.

      17     Žalobkyňa takisto tvrdí, že utrpela konkrétnu a finančnú škodu, ktorá bude vyčíslená neskôr, od začiatku správneho konania,
         kvôli ktorému musela vyčleniť ľudské, finančné a technické zdroje, tak interné ako aj externé, ktoré zvyčajne nie sú potrebné
         v rámci normálnej činnosti podniku.

      18     Okrem toho, podnik utrpel morálnu škodu vyplývajúcu zo straty dôvery svojich spoločníkov, akcionárov, dodávateľov a klientov
         z dôvodu prebiehajúceho správneho konania.

      19     Španielske kráľovstvo sa nevyjadrilo k otázke prípustnosti žaloby.
       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      20     Predbežne je potrebné uviesť, že Komisia nenamietala neprípustnosť podľa článku 114 rokovacieho poriadku. Tento článok stanovuje
         v odseku 1, že „ak niektorý účastník konania žiada, aby Súd prvého stupňa rozhodol o neprípustnosti… pred prejednaním veci
         samej, musí tak urobiť formou samostatného podania“. Nevyžaduje teda, aby daný účastník konania namietal neprípustnosť formou
         samostatného podania.

      21     Komisii teda stačilo v jej vyjadrení k žalobe vysloviť pred prejednaním veci samej vážne pochybnosti o prípustnosti tejto
         žaloby a ponechať na posúdenie Súdu prvého stupňa možnosť jej vyhlásenia za neprípustnú. Nie je teda potrebné rozhodnúť o prípustnosti
         ani dôvodnosti samostatného podania v zmysle článku 114 rokovacieho poriadku, podľa postupu stanoveného týmto článkom.

      22     V každom prípade, Súd prvého stupňa môže kedykoľvek podľa článku 113 rokovacieho poriadku i bez návrhu posúdiť, či neexistuje
         prekážka konania z dôvodu verejného záujmu, ako aj nedostatok záujmu na konaní.

      23     Treba uviesť, že touto žalobou žalobkyňa bez toho, aby namietala proti vyhláseniu o zlučiteľnosti obsiahnutému vo výrokovej
         časti napadnutého rozhodnutia alebo vyhláseniu o začatí formálneho postupu skúmania, uvádza, že rozhodnutie má voči nej nepriaznivé
         účinky v rozsahu, v akom určilo, že predmetné opatrenie je štátnou pomocou v zmysle článku 87 ods. 1 ES.

      24     V tomto smere Súd prvého stupňa v oblasti koncentrácií už rozhodol, že samotná skutočnosť, že rozhodnutie vyhlasuje koncentráciu
         za zlučiteľnú so spoločným trhom, a preto nemá v zásade negatívne účinky pre účastníkov koncentrácie, nezbavuje Súd prvého
         stupňa povinnosti preskúmať, či namietané zistenia uvedené v odôvodnení majú také záväzné právne účinky, ktoré môžu ovplyvniť
         ich záujmy (rozsudok Súdu prvého stupňa z 22. marca 2000, Coca-Cola/Komisia, T‑125/97 a T‑127/97, Zb. s. II‑1733, bod 79).

      25     V rámci skúmania prípustnosti tejto žaloby je potrebné pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry je žaloba o neplatnosť podaná
         fyzickou alebo právnickou osobou prípustná iba v prípade, že žalobca má záujem na vyhlásení neplatnosti napadnutého aktu (rozsudky
         Súdu prvého stupňa zo 14. septembra 1995, Antillean Rice Mills a i./Komisia, T‑480/93 a T‑483/93, Zb. s. II‑2305, bod 59;
         z 25. marca 1999, Gencor/Komisia, T‑102/96, Zb. s. II‑753, bod 40, a z 30. januára 2002, Nuove Industrie Molisane/Komisia,
         T‑212/00, Zb. s. II‑347, bod 33). Tento záujem musí existovať a byť aktuálny (rozsudok Súdu prvého stupňa zo 17. septembra
         1992, NBV a NVB/Komisia, T‑138/89, Zb. s. II‑2181, bod 33) a posudzuje sa ku dňu, keď bola podaná žaloba (rozsudok Súdneho
         dvora zo 16. decembra 1963, Forges de Clabecq/Vysoký úrad, 14/63, Zb. s. 719, 748, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 24. apríla
         2001, Torre a i./Komisia, T‑159/98, Zb. VS s. I‑A‑83 a II‑395, bod 28).

      26     Je potrebné dodať, že ak sa záujem, ktorého sa domáha žalobkyňa, týka budúcej právnej situácie, žalobkyňa musí preukázať,
         že dosah na túto situáciu sa zdá byť už istým. Preto sa teda žalobkyňa nemôže odvolávať na budúce a neisté situácie na odôvodnenie
         svojho záujmu na zrušení napadnutého aktu (rozsudok NBV a NVB/Komisia, už citovaný v bode 25 vyššie, bod 33).

      27     Je však potrebné uviesť, že žalobkyňa nepreukázala, že by mala v deň, keď podala žalobu, existujúci a aktuálny záujem na zrušení
         napadnutého aktu, keďže tento bez akýchkoľvek podmienok alebo časových obmedzení schvaľuje predmetné opatrenie v prospech
         žalobkyne.

      28     V prvom rade žalobkyňa vôbec nepreukázala, že by riziko súdneho konania bolo v tomto prípade existujúce a aktuálne v zmysle
         judikatúry.

      29     Iste, preskúmavací postup Komisie sa začal po sťažnosti konkurenta žalobkyne bez toho, aby o tom bola upovedomená španielska
         vláda. Tretie osoby, ako konkurent Sniace, ktorý bol autorom sťažnosti Komisii, sa teda mohli odvolávať na priamy účinok článku
         88 ods. 3 poslednej vety ES pred vnútroštátnymi súdmi, aby bolo danému členskému štátu uložené vymáhať protiprávne poskytnutú
         pomoc (pozri rozsudok Súdneho dvora z 21. novembra 1991, Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires
         a i., C‑354/90, Zb. s. I‑5505, body 14 až 17).

      30     Žalobkyňa však neuviedla, že by prebiehali súdne konania na základe článku 88 ods. 3 poslednej vety ES na španielskych súdoch.
         Vo svojich podaniach sa obmedzila na čisto hypotetické tvrdenie, že takéto konania by mohli vzniknúť.

      31     Je potrebné pripomenúť, že podľa judikatúry je na žalobkyni, aby predložila dôkaz o svojom záujme na konaní, ktorý predstavuje
         podstatnú a prvú podmienku každého návrhu na začatie konania (uznesenie predsedu druhej komory Súdneho dvora z 31. júla 1989,
         S./Komisia, C‑206/89 R, Zb. s. 2841, bod 8).

      32     V druhom rade, údajné účinky kvalifikácie štátnej pomoci na vzťahy žalobkyne s predmetnou úverovou inštitúciou musia byť považované
         za budúce, hypotetické a neisté.

      33     Naopak, ako tvrdí žalobkyňa, skutočnosť, že Komisia v danom prípade kvalifikovala Caja Cantabria ako verejnoprávny podnik,
         nezakladá povinnosť oznámiť Komisii v budúcnosti akékoľvek opatrenie, ktoré táto úverová inštitúcia vykoná v prospech žalobkyne.

      34     Na jednej strane, všetky výhody poskytnuté verejnoprávnym podnikom nepredstavujú nevyhnutne štátnu pomoc v zmysle článku 87
         ods. 1 ES.

      35     Na strane druhej, pri posúdení zákonnosti prípadných opatrení, ktoré schváli v budúcnosti Caja Cantabria, by sa Komisia nemohla
         v žiadnom prípade opierať iba o dôvody uvedené v napadnutom rozhodnutí. Komisia by musela vykonať nové hodnotenie vzhľadom
         na okolnosti vyskytujúce sa v čase tohto neskoršieho preskúmania.

      36     Okrem toho, oznamovacia povinnosť, ktorú majú členské štáty, sa týka štátnej pomoci. Z toho vyplýva, že je na členských štátoch,
         aby v každom jednotlivom prípade posúdili, či dané opatrenie predstavuje štátnu pomoc alebo nie, a následne podľa toho konali.
         Podmienky, za ktorých by bolo oznámenie takéhoto opatrenia prijatého týmto verejnoprávnym podnikom povinné sa môžu meniť.
         Teda, akákoľvek zmena, ktorá by neskôr nastala vo vzťahu k postaveniu predmetného verejného podniku a ktorá by viedla k tomu,
         že už nebude takto kvalifikovaný, by mohla zmeniť kvalifikáciu prijatých opatrení, čím by zanikla oznamovacia povinnosť Komisii
         vo vzťahu k týmto opatreniam.

      37     Žalobkyňa teda nesprávne uvádza, že považovanie Caja Cantabria za verejný podnik mení jej postavenie voči tejto inštitúcii
         a podmieňuje do budúcnosti povahu jej obchodných vzťahov s touto inštitúciou.

      38     V poslednom rade, ani finančná ujma, ani morálna ujma, ktoré vyplývajú podľa žalobkyne zo správneho konania, nemôžu byť spájané
         s kvalifikáciou štátnej pomoci vykonanou v napadnutom rozhodnutí.

      39     Napokon je potrebné uviesť, že žalobkyňa sa správne odvoláva na svoje právo na účinnú súdnu ochranu. Je totiž potrebné pripomenúť,
         že Európske spoločenstvo je právnym spoločenstvom, v ktorom jeho inštitúcie podliehajú kontrole súladu ich aktov so zmluvou
         a všeobecnými právnymi zásadami, ktorých súčasťou sú základné práva. Jednotlivci preto musia mať možnosť účinnej súdnej ochrany
         práv, ktoré im vyplývajú z právneho poriadku Spoločenstva, pričom právo na takúto ochranu je súčasťou všeobecných právnych
         zásad, ktoré vyplývajú zo spoločných ústavných zvyklostí členských štátov. Toto právo je takisto uvedené v článkoch 6 a 13
         Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd (rozsudky Súdneho dvora z 15. mája 1986, Johnston, 222/84,
         Zb. s. 1651, bod 18; z 27. novembra 2001, Komisia/Rakúsko, C‑424/99, Zb. s. I‑9285, bod 45, a z 25. júla 2002, Unión de Pequeños
         Agricultores/Rada, C‑50/00 P, Zb. s. I‑6677, body 38 a 39).

      40     Treba však zdôrazniť, že hoci napriek uplynutému času od napadnutého rozhodnutia a vyhláseniu o zlučiteľnosti, ktoré obsahuje,
         môžu byť pred vnútroštátnymi súdmi ešte začaté súdne konania, žalobkyňa vôbec nie je zbavená účinnej súdnej ochrany. V skutočnosti
         sa na jednej strane môže oprieť o všetky ochranné prostriedky vyplývajúce z vnútroštátneho práva, aby namietala proti vráteniu
         pomoci. Na druhej strane, keďže táto žaloba bude vyhlásená za neprípustnú, nič nebráni tomu, aby žalobkyňa navrhla vnútroštátnemu
         súdu v rámci konania pred vnútroštátnym súdom podať prejudiciálnu otázku podľa článku 234 ES s cieľom posúdiť platnosť rozhodnutia
         v rozsahu, v akom určilo, že predmetné opatrenie je štátnou pomocou (rozsudok Súdneho dvora z 9. marca 1994, TWD Textilwerke
         Deggendorf, C‑188/92, Zb. s. I‑833, body 17 a 18, pokiaľ ide o všeobecne platné akty, pozri rozsudok Unión de Pequeños Agricultores/Rada,
         už citovaný v bode 39 vyššie, bod 40 a rozsudok Súdneho dvora z 1. apríla 2004, Komisia/Jégo-Quéré, C‑263/02 P, Zb. s. I‑3425,
         body 30 až 35).

      41     Z vyššie uvedených úvah ako celku vyplýva, že žalobkyňa nepreukázala svoj existujúci a aktuálny záujem na konaní. Je preto
         potrebné vyhlásiť žalobu za neprípustnú.

       O trovách
      42     Podľa článku 87 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
         ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže žalobca nemal vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania
         v tomto stupni v súlade s návrhom žalovanej.

      43     Podľa článku 87 ods. 4 rokovacieho poriadku členské štáty a inštitúcie, ktoré vstúpili do konania ako vedľajší účastník, znášajú
         svoje vlastné trovy konania.

      Z týchto dôvodov
      Súd prvého stupňa (tretia rozšírená komora)
      rozhodol a vyhlásil:
      1.      Žaloba sa zamieta ako neprípustná.
      2.      Žalobkyňa je povinná nahradiť trovy konania.
      3.      Španielske kráľovstvo znáša svoje vlastné trovy konania.

               Azizi

               Jaeger

               Dehousse

               Cremona

                     Czúcz

         Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 14. apríla 2005.

               Tajomník

                     Predseda komory

               H. Jung

                     J. Azizi

         * Jazyk konania: španielčina.