Rozsudok Súdu pre verejnú službu (tretia komora) z 15. decembra 2015.#Nicole Clarke a i. proti Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo.#Verejná služba – Dočasní zamestnanci – Zamestnanci ÚHVT – Zmluva na dobu určitú obsahujúca ustanovenie o výpovedi – Ustanovenie ukončujúce zmluvu v prípade, ak zamestnanec nie je zapísaný do rezervného zoznamu výberového konania – Deň nadobudnutia účinnosti ustanovenia o výpovedi – Verejné výberové konania ÚHVT/AD/01/13 a ÚHVT/AST/02/13.#Spojené veci F-101/14 až F-103/14.


title: Rozsudok Všeobecného súdu (ôsma komora) z 24. marca 2011.#Kaimer GmbH & Co. Holding KG a iní proti Európskej komisii.#Hospodárska súťaž - Kartely - Odvetvie medených tvaroviek a tvaroviek zo zliatin medi - Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 81 ES - Právo na obhajobu - Účasť na porušení - Dĺžka trvania porušenia - Pokuty - Poľahčujúce okolnosti - Proporcionalita - Rovnosť zaobchádzania.#Vec T-379/06.

text:
      Rozsudok Všeobecného súdu (ôsma komora) z 24. marca 2011 – Kaimer a i./Komisia
      (vec T‑379/06)
      „Hospodárska súťaž – Kartely – Odvetvie medených tvaroviek a tvaroviek zo zliatin medi – Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 81 ES – Právo na obhajobu – Účasť na porušení – Dĺžka trvania porušenia – Pokuty – Poľahčujúce okolnosti – Proporcionalita – Rovnosť zaobchádzania“
      1.                     Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rešpektovanie práva na obhajobu – Prístup k spisu – Rozsah – Neoznámenie dokumentu v neprospech
            – Odlišné dôsledky podľa dôležitosti dokumentu so zreteľom na dôkazné bremeno, ktoré zaťažuje Komisiu (pozri body 30 – 32)
      2.                     Hospodárska súťaž – Kartely – Dôkaz – Stupeň presnosti požadovaný pri dôkazoch použitých Komisiou (článok 81 ods. 1 ES) (pozri
            body 47 – 49)
      3.                     Hospodárska súťaž – Kartely – Dohody medzi podnikmi – Dôkaz – Vyhlásenie obvineného podniku spochybnené inými podnikmi, ktoré
            sa účastnili rovnakého kartelu – Dôkazná hodnota – Posúdenie (článok 81 ods. 1 ES) (pozri bod 50)
      4.                     Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rozhodnutie Komisie, ktorým sa konštatuje porušenie – Povinnosť Komisie predložiť dôkaz
            o porušení a o dĺžke jeho trvania – Rozsah dôkazného bremena (článok 81 ods. 1 ES) (pozri bod 51)
      5.                     Hospodárska súťaž – Kartely – Účasť podniku na protisúťažných iniciatívach – Dostatočná povaha tacitného schválenia bez verejného
            dištancovania sa na vznik zodpovednosti podniku (článok 81 ods. 1 ES) (pozri body 86 – 88)
      6.                     Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Poľahčujúce okolnosti – Pasívna úloha podniku
            alebo úloha nasledovateľa – Kritériá posúdenia (oznámenie Komisie 98/C 9/03) (pozri body 98, 99)
      Predmet

               Návrh na čiastočné zrušenie rozhodnutia Komisie K(2006) 4180 z 20. septembra 2006 týkajúceho sa konania podľa článku 81 [ES]
                  a článku 53 Dohody o EHP (vec COMP/F‑1/38.121 – Tvarovky), ako aj subsidiárne návrh na zníženie pokuty uloženej žalobkyniam
                  v uvedenom rozhodnutí

            Výrok

                  1.

                  	Článok 1 rozhodnutia Komisie K(2006) 4180 z 20. septembra 2006 týkajúceho sa konania podľa článku 81 [ES] a článku 53 Dohody
                     o EHP (vec COMP/F‑1/38.121 – Tvarovky) sa zrušuje v rozsahu, v akom sa týka obdobia od 30. júla 1996 do 31. júla 1997 z dôvodu
                     účasti spoločností Kaimer GmbH & Co. Holding KG a Sanha Kaimer GmbH & Co. KG a obdobia od 1. januára 1998 do 14. júla 1999
                     z dôvodu účasti spoločnosti Sanha Italia Srl.

                  2.

                  	Výška pokuty uložená spoločnosti Kaimer sa stanovuje na 7,15 milióna eur, z čoho 7,15 milióna eur zaplatí spoločne a nerozdielne
                     so spoločnosťou Sanha Kaimer a 6,325 milióna eur so spoločnosťou Sanha Italia.

                  3.

                  	V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.

                  4.

                  	Kaimer, Sanha Kaimer a Sanha Italia znášajú vlastné trovy konania a sú povinné nahradiť 50 % trov konania Európskej komisie.

                  5.

                  	Komisia znáša 50 % vlastných trov konania.


Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) zo 14. septembra 1995. # Írsko proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Zúčtovanie výdavkov du EPUZF. # Vec C-49/94.


title: Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 15. novembra 2005.#Komisia Európskych spoločenstiev proti Rakúskej republike.#Nesplnenie povinnosti členským štátom - Články 28 ES až 30 ES - Voľný pohyb tovaru - Články 1 a 3 nariadenia (EHS) č. 881/92 - Články 1 a 6 nariadenia (EHS) č. 3118/93 - Doprava - Sektorálny zákaz premávky kamiónom s hmotnosťou viac ako 7,5 tony prevážajúcim určité tovary - Kvalita ovzdušia - Ochrana zdravia a životného prostredia - Zásada proporcionality.#Vec C-320/03.

text:
      Vec C‑320/03
      Komisia Európskych spoločenstiev
      proti
      Rakúskej republike
      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Články 28 ES až 30 ES – Voľný pohyb tovaru – Články 1 a 3 nariadenia (EHS) č. 881/92 – Články 1 a 6 nariadenia (EHS) č. 3118/93 – Doprava – Sektorový zákaz premávky kamiónov s hmotnosťou vyššou ako 7,5 tony prevážajúcich určité tovary – Kvalita ovzdušia – Ochrana zdravia a životného prostredia – Zásada proporcionality“
      Návrhy prednesené 14. júla 2005 – generálny advokát L. A. Geelhoed
      Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 15. novembra 2005
      Abstrakt rozsudku
      Voľný pohyb tovaru – Množstevné obmedzenia – Opatrenia s rovnakým účinkom – Sektorový zákaz premávky kamiónov s hmotnosťou
            vyššou ako 7,5 tony prevážajúcich určité tovary – Neprípustnosť – Odôvodnenie – Ochrana životného prostredia
      (Články 28 ES a 29 ES)
      Členský štát si tým, že s cieľom zaručiť kvalitu okolitého ovzdušia v dotknutej zóne prijal nariadenie zakazujúce kamiónom
         s hmotnosťou vyššou ako 7,5 tony prevážajúcim určité tovary premávku na jednom z najdôležitejších cestných úsekov predstavujúcom
         jednu z hlavných pozemných komunikácií medzi určitými členskými štátmi, nesplnil povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článkov
         28 ES a 29 ES.

      Takýto zákaz, pokiaľ nie je objektívne odôvodnený, zasahuje do voľného pohybu tovaru a najmä do ich voľného tranzitu a treba
         naň hľadieť tak, že predstavuje opatrenie s rovnakým účinkom ako množstevné obmedzenia, ktoré je nezlučiteľné s povinnosťami
         na základe práva Spoločenstva vyplývajúcimi z článkov 28 ES a 29 ES.

      Podobná právna úprava nemôže byť pritom odôvodnená naliehavými požiadavkami týkajúcimi sa ochrany životného prostredia, pretože
         sa nepreukázalo, že sledovaný cieľ nemohol byť dosiahnutý inými prostriedkami, menej obmedzujúcimi slobodu pohybu.

      (pozri body 66, 69, 71, 87, 89, 95 a výrok)

ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (veľká komora)
      z 15. novembra 2005 (*)

      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Články 28 ES až 30 ES – Voľný pohyb tovaru – Články 1 a 3 nariadenia (EHS) č. 881/92 – Články 1 a 6 nariadenia (EHS) č. 3118/93 – Doprava – Sektorový zákaz premávky kamiónov s hmotnosťou vyššou ako 7,5 tony prevážajúcich určité tovary – Kvalita ovzdušia – Ochrana zdravia a životného prostredia – Zásada proporcionality“
      Vo veci C‑320/03,
      ktorej predmetom je žaloba o nesplnenie povinnosti podľa článku 226 ES, podaná 24. júla 2003,
      Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: C. Schmidt, W. Wils a G. Braun, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      žalobkyňa,
      ktorú v konaní podporujú:
      Spolková republika Nemecko, v zastúpení: W.-D. Plessing a A. Tiemann, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci T. Lübbig, Rechtsanwalt,

      Talianska republika, v zastúpení: I. M. Braguglia, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci G. De Bellis, avvocato dello Stato, s adresou na
         doručovanie v Luxemburgu,

      Holandské kráľovstvo, v zastúpení: H. G. Sevenster, splnomocnená zástupkyňa,

      vedľajší účastníci konania,
      proti
      Rakúskej republike, v zastúpení: E. Riedl a H. Dossi, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      žalovanej,
      SÚDNY DVOR (veľká komora),
      v zložení: predseda V. Skouris, predsedovia komôr P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas a K. Schiemann, sudcovia R. Schintgen
         (spravodajca), J. N. Cunha Rodrigues, R. Silva de Lapuerta, K. Lenaerts, P. Kūris, E. Juhász, G. Arestis a A. Borg Barthet,

      generálny advokát: L. A. Geelhoed,
      tajomník: K. Sztranc, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 24. mája 2005,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 14. júla 2005,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1       Komisia Európskych spoločenstiev svojou žalobou navrhuje, aby Súdny dvor určil, že Rakúska republika si tým, že kamiónom s hmotnosťou
         vyššou ako 7,5 tony prevážajúcim určité tovary zakázala premávku na úseku diaľnice A12 v údolí Inn (Rakúsko) v nadväznosti
         na prijatie nariadenia krajinského predsedu Tirolska obmedzujúceho dopravu na diaľnici A12 v údolí Inn (sektorový zákaz premávky)
         [Verordnung des Landeshauptmanns von Tirol, mit der auf der A 12 Inntalautobahn verkehrsbeschränkende Maßnahmen erlassen werden
         (sektorales Fahrverbot)] z 27. mája 2003 (BGBl. II, 279/2003, ďalej len „sporné nariadenie“), nesplnila povinnosti, ktoré
         jej vyplývajú z článkov 1 a 3 nariadenia Rady (EHS) č. 881/92 z 26. marca 1992 o prístupe na trh v preprave tovarov cestnou
         dopravou v rámci spoločenstva na územie alebo z územia členského štátu alebo pri prechode cez územie jedného alebo viacerých
         členských štátov (Ú. v. ES L 95, s. 1; Mim. vyd. 07/001, s. 370) v znení zmenenom a doplnenom nariadením Európskeho parlamentu
         a Rady (ES) č. 484/2002 z 1. marca 2002 (Ú. v. ES L 76, s. 1; Mim. vyd. 07/006, s. 90, ďalej len „nariadenie č. 881/92“),
         z článkov 1 a 6 nariadenia Rady (EHS) č. 3118/93 z 25. októbra 1993, ktorým sa stanovujú podmienky, za ktorých sú dopravcovia,
         ktorí nemajú bydlisko/sídlo v určitom členskom štáte, oprávnení vykonávať vnútroštátnu nákladnú cestnú dopravu v tomto štáte
         (Ú. v. ES L 279, s. 1; Mim. vyd. 07/002, s. 103), v znení zmenenom a doplnenom nariadením č. 484/2002 (ďalej len „nariadenie
         č. 3118/93“), ako aj z článkov 28 ES až 30 ES.

       Právny a skutkový rámec
       Právna úprava Spoločenstva v oblasti vnútorného trhu cestnej dopravy
      2       Nariadenia č. 881/92 a č. 3118/93 upravujú cestnú dopravu tovarov na území Spoločenstva.
      3       Nariadenie č. 881/92, ktoré sa v súlade so svojím článkom 1 ods. 1 použije na medzinárodnú cestnú prepravu tovarov vykonávanú
         za úhradu alebo v prenájme v rámci územia Spoločenstva, vo svojom článku 3 ods. 1 upravuje vydávanie povolení Spoločenstva
         členskými štátmi pre dopravcov tovarov usadených na ich území a oprávnených vykonávať medzinárodnú cestnú dopravu tovarov.

      4       Ďalej podľa článku 1 ods. 1 nariadenia č. 3118/93:
      „Každý cestný dopravca v prenájme alebo za úhradu, ktorý je držiteľom povolenia spoločenstva podľa nariadenia (EHS) č. 881/92
         a ktorého vodič, ak je štátnym príslušníkom nečlenského štátu, je držiteľom vodičského osvedčenia v súlade s podmienkami stanovenými
         v uvedenom nariadení, je za podmienok stanovených v tomto nariadení oprávnený dočasne vykonávať vnútroštátnu cestnú dopravu
         v prenájme alebo za úhradu v inom členskom štáte, v ďalšom ako ‚kabotáž‘ a ako ‚hostiteľský členský štát‘, bez toho, aby bol
         v ňom úradne registrovaný alebo bol inak usadený.“

      5       Na základe článku 6 nariadenia č. 3118/93 výkon kabotážnej dopravy podlieha, ak to nie je inak uvedené v právnych predpisoch
         Spoločenstva, zákonom, iným právnym predpisom a správnym opatreniam platným v hostiteľskom členskom štáte v oblastiach uvedených
         v odseku 1 tohto článku a tieto ustanovenia sa použijú na dopravcov, ktorí nemajú sídlo v určitom členskom štáte, za tých
         istých podmienok, aké členský štát ukladá svojim vlastným štátnym príslušníkom, aby sa tak zamedzilo akejkoľvek otvorenej
         alebo skrytej diskriminácii z dôvodu štátnej príslušnosti alebo miesta usadenia sa.

       Smernice Spoločenstva týkajúce sa ochrany kvality okolitého ovzdušia
      6       Právna úprava Spoločenstva týkajúca sa ochrany kvality ovzdušia pozostáva najmä zo smernice Rady 96/62/ES z 27. septembra
         1996 o posudzovaní a riadení kvality okolitého ovzdušia (Ú. v. ES L 296, s. 55; Mim. vyd. 15/003, s. 95) a zo smernice Rady
         1999/30/ES z 22. apríla 1999 o limitných hodnotách oxidu síričitého, oxidu dusičitého a oxidov dusíka, tuhých znečisťujúcich
         látok a olova v okolitom ovzduší (Ú. v. ES L 163, s. 41; Mim. vyd. 15/004, s. 164) v znení zmenenom a doplnenom rozhodnutím
         Komisie 2001/744/ES zo 17. októbra 2001 (Ú. v. ES L 278, s. 35; Mim. vyd. 15/006, s. 274, ďalej len „smernica 1999/30“).

      7       Všeobecným cieľom smernice 96/62 je v súlade s jej článkom 1 definovať základné princípy spoločnej stratégie pre:
      –       definovanie a stanovenie cieľov pre kvalitu okolitého ovzdušia v Spoločenstve navrhované na zabránenie, prevenciu alebo zníženie
         škodlivých vplyvov na ľudské zdravie a životné prostredie ako celok,

      –       posúdenie kvality okolitého ovzdušia v členských štátoch na základe spoločných metód a kritérií,
      –       získavanie primeraných informácií o kvalite okolitého ovzdušia a zabezpečenie ich dostupnosti verejnosti, napríklad okrem
         iného prostredníctvom výstražných prahov,

      –       udržiavanie kvality okolitého ovzdušia tam, kde je dobrá, a v ostatných prípadoch jej zlepšovanie.
      8       Článok 4 smernice 96/62 stanovuje, že Rada Európskej únie na návrh Komisie stanoví limitné hodnoty znečisťujúcich látok uvedených
         v prílohe 1 tejto smernice.

      9       Článok 7 smernice 96/62 stanovuje:
      „Zlepšenie kvality okolitého ovzdušia
      Všeobecné požiadavky
      1.      Členské štáty uskutočnia nevyhnutné opatrenia na zabezpečenie súladu s limitnými hodnotami.
      …
      3.      Členské štáty zostavia akčné plány označujúce opatrenia, ktoré je potrebné zaviesť v krátkom čase tam, kde je riziko prekročenia
         limitných hodnôt a/alebo výstražných prahov, za účelom zníženia tohoto rizika a limitovania trvania takýchto prípadov. Takéto
         plány môžu, od prípadu k prípadu, ustanoviť opatrenia na kontrolu a tam, kde je to nevyhnutné, prerušenie činností, vrátane
         premávky motorových vozidiel, ktorá prispieva k prekračovaniu limitných hodnôt.“

      10     Článok 8 ods. 3 smernice 96/62 ďalej stanovuje:
      „V zónach a aglomeráciách [v ktorých je úroveň jednej alebo viacerých znečisťujúcich látok vyššia ako limitné hodnoty plus
         hranica tolerancie] členské štáty príjmu [prijmú – neoficiálny preklad] také opatrenia, aby zaistili, že plán alebo program je pripravený alebo vykonaný pre dosiahnutie limitných hodnôt v rámci
         určeného časového limitu.

      Uvedený plán alebo program, ktorý musí byť sprístupnený verejnosti, bude obsahovať prinajmenšom informácie uvedené v prílohe
         IV.“

      11     Limitné hodnoty oxidu dusičitého (NO2) sú stanovené v smernici 1999/30.

      12     Podľa článku 4 smernice 1999/30:
      „Oxid dusičitý a oxidy dusíka
      1.      Členské štáty prijmú potrebné opatrenia, aby koncentrácie oxidu dusičitého a v prípade, že je to aktuálne, oxidov dusíka v okolitom
         ovzduší posúdené v súlade s článkom 7, neprekročili po určených termínoch limitné hodnoty uvedené v časti I prílohy II.

      Hranice tolerancie uvedené v časti I prílohy II budú platiť v súlade s článkom 8 smernice 96/62/ES.
      2.      Výstražný prah v prípade koncentrácií oxidu dusičitého v okolitom ovzduší bude uveden[ý] v časti II prílohy II.“
      13     Z prílohy II bodu I smernice 1999/30 vyplýva, že pokiaľ ide o oxid dusičitý:
      –       hodinová limitná hodnota je stanovená na 200 μg/m3, „nesmie byť prekročená viac ako 18x za kalendárny rok“, a do 1. januára 2010 je zvýšená postupne sa znižujúcou hranicou
         tolerancie,

      –       ročná limitná hodnota je stanovená na 40 μg/m3 a tiež je do 1. januára 2010 zvýšená rovnakou postupne sa znižujúcou hranicou tolerancie, pre rok 2002 je táto hodnota 56
         μg/m3.

      14     Uvedený bod I tiež stanovuje, že vyššie uvedené limitné hodnoty sa musia od 1. januára 2010 dodržať.
      15     Podľa odôvodnenia č. 4 smernice 1999/30 sú limitné hodnoty stanovené v tejto smernici minimálnymi požiadavkami a v súlade
         s článkom 176 ES si členské štáty môžu zachovať alebo zaviesť prísnejšie ochranné opatrenia, okrem iného zaviesť prísnejšie
         limitné hodnoty.

       Vnútroštátne právo a skutkové okolnosti
      16     Smernice 96/62 a 1999/30 boli do rakúskeho práva prebraté prostredníctvom zmien a doplnení zákona o ochrane ovzdušia proti
         znečisťovaniu (Immissionsschutzgesetz-Luft, BGBl. I, 115/1997, ďalej len „IG-L“).

      17     Článok 10 IG-L predpokladá uverejnenie zoznamu opatrení, ktoré sa majú prijať v prípade prekročenia limitnej hodnoty. Článok
         11 tohto zákona uvádza zásady, ktoré treba za tohto predpokladu dodržať, ako napríklad „znečisťovateľ platí“ a zásada proporcionality.
         Článok 14 toho istého zákona obsahuje osobitné ustanovenia vzťahujúce sa na sektor dopravy.

      18     Dňa 1. októbra 2002 tirolské orgány po tom, ako skonštatovali prekročenie limitnej hodnoty oxidu dusičitého definovanej v prílohe
         II bode I smernice 1999/30, uložili dočasný zákaz nočnej premávky vzťahujúci sa na nákladné vozidlá na úseku diaľnice A12
         v údolí Inn.

      19     V priebehu roku 2002 bola ročná limitná hodnota 56 μg/m3 stanovená uvedenou prílohou II znova prekročená na kontrolnom stanovisku vo Vomp/Raststätte – na tomto úseku diaľnice bola
         zaregistrovaná ročná priemerná hodnota 61 μg/m3.

      20     Dočasný zákaz nočnej premávky bol preto predĺžený a od 1. júna 2003 nahradený trvalým zákazom nočnej premávky vzťahujúcim
         sa na dopravu tovarov nákladnými vozidlami s hmotnosťou vyššou ako 7,5 ton, pričom tento zákaz bol platný po celý rok.

      21     Dňa 27. mája 2003 Landeshauptmann von Tirol prijal na základe IG-L sporné nariadenie zakazujúce od 1. augusta 2003 na neurčitý
         čas na predmetnom úseku diaľnice A12 premávku jednej kategórie nákladných vozidiel prepravujúcich určité tovary.

      22     Cieľom sporného nariadenia je podľa jeho článku 1 znížiť emisie znečisťujúcich látok súvisiace s ľudskou činnosťou, a zlepšiť
         tak kvalitu ovzdušia na zabezpečenie trvalej ochrany ľudského zdravia, ako aj fauny a flóry.

      23     Článok 2 sporného nariadenia vymedzuje „sanitárnu zónu“ pozostávajúcu zo 46‑kilometrového úseku diaľnice A12 medzi obcami
         Kundl a Ampass.

      24     Článok 3 toho istého nariadenia zakazuje nákladným vozidlám alebo poloprívesom, ktorých maximálna povolená hmotnosť je väčšia
         ako 7,5 ton, a nákladným vozidlám s prívesnými zariadeniami, ktorých maximálna dodatočná povolená hmotnosť presahuje 7,5 ton,
         premávku na uvedenom diaľničnom úseku, pokiaľ by prepravovali nasledujúce tovary: všetky odpady obsiahnuté v európskom zozname
         odpadov [uvedenom v rozhodnutí Komisie 2000/532/ES z 3. mája 2000 nahradzujúcom rozhodnutie 94/3/ES, ktorým sa vydáva zoznam
         odpadov podľa článku 1 písm. a) smernice Rady 75/442/EHS o odpadoch, a rozhodnutie Rady 94/904/ES, ktorým sa vydáva zoznam
         nebezpečných odpadov podľa článku 1 ods. 4 smernice Rady 91/689/EHS o nebezpečných odpadoch (Ú. v. ES L 226, s. 3; Mim. vyd.
         15/005, s. 151), v znení vyplývajúcom z rozhodnutia Rady 2001/573/ES z 23. júla 2001, ktorým sa mení a dopĺňa rozhodnutie
         Komisie 2000/532/ES, pokiaľ ide o zoznam odpadov (Ú. v. ES L 203, s. 18; Mim. vyd. 15/006, s. 165)], obilniny, guľatinu, kôru
         a korok, železné a neželezné rudy, štrk, hlinu, vykopanú zeminu, motorové vozidlá a prívesy alebo konštrukčnú oceľ. Zákaz
         sa mal uplatniť okamžite od 1. augusta 2003 bez toho, aby bol potrebný akýkoľvek dodatočný zásah zo strany príslušných orgánov.

      25     Článok 4 sporného nariadenia oslobodzuje od zákazu upraveného v uvedenom článku 3 nákladné vozidlá, ktoré začínajú alebo končia
         dopravu na území mesta Innsbruck alebo okresov Kufstein, Schwaz alebo Innsbruck-Land. Samotný IG‑L obsahuje ďalej iné výnimky:
         zo zákazu premávky vylučuje rôzne kategórie vozidiel, medzi ktorými sú uvedené napríklad vozidlá na údržbu komunikácií, odvoz
         odpadov, ako aj poľnohospodárske a lesnícke vozidlá. Ďalej možno požiadať o individuálnu výnimku pre iné kategórie vozidiel
         z dôvodu verejného záujmu alebo dôležitého súkromného záujmu.

       Konanie pred podaním žaloby
      26     Komisia po prvej výmene listov s Rakúskou republikou zaslala 25. júna 2003 tomuto členskému štátu výzvu a vyzvala ho odpovedať
         na ňu v lehote jedného týždňa. Rakúska vláda odpovedala listom z 3. júla 2003.

      27     Dňa 9. júla 2003 Komisia zaslala Rakúskej republike na základe článku 226 ES odôvodnené stanovisko, ktorým Rakúskej republike
         stanovila rovnako lehotu jedného týždňa na dosiahnutie súladu s týmto stanoviskom. Rakúska republika odpovedala na odôvodnené
         stanovisko listom z 18. júla 2003.

      28     Keďže Komisia usúdila, že vysvetlenia poskytnuté Rakúskou republikou v odpovedi na uvedené odôvodnené stanovisko nie sú uspokojujúce,
         rozhodla sa podať žalobu, na základe ktorej sa začalo toto konanie.

       Odklad výkonu sektorového zákazu premávky
      29     Uznesením z 30. júla 2003, Komisia/Rakúsko (C‑320/03 R, Zb. s. I‑7929), predseda Súdneho dvora predbežne nariadil Rakúskej
         republike odklad výkonu zákazu premávky uvedeného v spornom nariadení až do vydania konečného uznesenia v konaní o nariadenie
         predbežného opatrenia.

      30     Uznesením z 2. októbra 2003, Komisia/Rakúsko (C‑320/03 R, Zb. s. I‑11665), bol odklad výkonu uvedeného zákazu premávky predĺžený
         do 30. apríla 2004 a uznesením z 27. apríla 2004 (C‑320/03 R, Zb. s. I‑3593) bolo rozhodnuté, že toto predĺženie platí až
         dovtedy, kým Súdny dvor rozhodne vo veci samej.

       O prípustnosti žaloby
      31     Rakúska republika popiera prípustnosť žaloby z dôvodu extrémne krátkych lehôt stanovených počas konania pred podaním žaloby
         na prípravu odpovedí na výzvu a na odôvodnené stanovisko, ktoré jej zaslala Komisia. Usudzuje, že bolo porušené právo na obranu
         a právo na spravodlivý proces, a spochybňuje serióznosť skúmania odpovedí rakúskych orgánov pracovníkmi Komisie v tomto konaní
         pred podaním žaloby.

      32     Rakúska republika dodáva, že Komisia mala uplatniť konanie upravené v nariadení Rady (ES) č. 2679/98 zo 7. decembra 1998 o fungovaní
         vnútorného trhu vo vzťahu k voľnému pohybu tovaru medzi členskými štátmi (Ú. v. ES L 337, s. 8; Mim. vyd. 01/003, s. 35).

      33     V tejto súvislosti je potrebné konštatovať, že Komisia musela pristúpiť k uloženiu veľmi krátkych lehôt, ktoré stanovila Rakúskej
         republike na odpoveď na výzvu a na dosiahnutie súladu s odôvodneným stanoviskom, vzhľadom na dátum nadobudnutia účinnosti
         sporného nariadenia, ktorý určili samotné rakúske orgány. Okrem toho je nesporné, že tieto orgány vedeli o postoji Komisie
         už pred začatím konania pred podaním žaloby a dokonca pred prijatím sporného nariadenia, keďže ako to vyplýva zo spisu, Komisia
         v nadväznosti na to, že na ňu bola podaná sťažnosť, požiadala uvedené orgány listom zo 6. mája 2003, aby jej poskytli informácie
         o texte, ktorý bol v štádiu prípravy.

      34     Za týchto okolností nemožno Komisii, ktorá je článkom 211 ES poverená dbať, aby si členské štáty plnili povinnosti, ktoré
         im vyplývajú z práva Spoločenstva, vytýkať, že stanovila lehoty s prihliadnutím na okolnosti charakteristické pre daný prípad
         a najmä na naliehavosť (pozri v tomto zmysle rozsudky z 2. februára 1988, Komisia/Belgicko, 293/85, Zb. s. 305, bod 14; z 28. októbra
         1999, Komisia/Rakúsko, C‑328/96, Zb. s. I‑7479, body 34 a 51, ako aj z 13. decembra 2001, Komisia/Francúzsko, C‑1/00, Zb.
         s. I‑9989, body 64 a 65).

      35     V súvislosti s konaním upraveným nariadením č. 2679/98, ktorého účelom je čo najrýchlejšie zastaviť prekážky voľného pohybu
         tovaru medzi členskými štátmi, definované v článku 1 tohto nariadenia, je potrebné konštatovať, ako to uviedol generálny advokát
         v bode 35 svojich návrhov, že začatie tohto konania nie je v žiadnom prípade predchádzajúcou podmienkou, ktorú by musela Komisia
         splniť pred začatím konania pred podaním žaloby podľa článku 226 ES, a že uvedené nariadenie nemôže nejakým spôsobom obmedziť
         právomoci, ktoré Komisii vyplývajú z článku 226 ES (pozri v tomto zmysle rozsudok z 2. júna 2005, Komisia/Grécko, C‑394/02,
         Zb. S. I‑4713, body 27 a 28, ako aj citovanú judikatúru).

      36     Preto je potrebné vyhlásiť túto žalobu za prípustnú.
       O veci samej
       Argumentácia Komisie a členských štátov, ktoré vstúpili do konania
      37     Podľa Komisie sporné nariadenie je v rozpore s ustanoveniami Spoločenstva v oblasti slobodného poskytovania dopravných služieb,
         obsiahnutými v nariadeniach č. 881/92 a 3118/93, a zasahuje do voľného pohybu tovarov zaručeného článkami 28 ES až 30 ES.

      38     Opatrenie spočívajúce v zákaze, ktoré zaviedlo sporné nariadenie, sa totiž v prevažnej miere de facto  týkajú medzinárodnej dopravy tovarov. Viac ako 80 % tranzitnej dopravy, na ktorú sa takéto opatrenie vzťahuje, totiž vykonávajú
         nerakúske podniky, zatiaľ čo viac ako 80 % dopravy, na ktorú sa toto opatrenie nevzťahuje, vykonávajú rakúske podniky. Uvedené
         nariadenie preto zavádza prinajmenšom nepriamu diskrimináciu, čo je nezlučiteľné s nariadeniami č. 881/92 a č. 3118/93, ako
         aj s článkami 28 ES až 30 ES.

      39     Keďže takéto opatrenie sa uplatňuje rozdielnym spôsobom, nemožno ho odôvodniť úvahami vychádzajúcimi z ochrany životného prostredia.
         Hoci je pravdou, že Rakúska republika sa snaží odôvodniť sporné nariadenie dôvodmi tak verejného zdravia, ako aj ochrany životného
         prostredia, podľa Komisie a členských štátov, ktoré vstúpili do konania, je zjavné, že prevažuje dôvod ochrany životného prostredia.
         Odôvodnenie založené na úvahách súvisiacich s verejným zdravím podľa článku 30 ES by bolo možné len vtedy, ak by dotknuté
         tovary predstavovali priamu a preveriteľnú hrozbu pre zdravie osôb. V tomto prípade tomu tak zjavne nie je.

      40     Za predpokladu, že by Súdny dvor usúdil, že sporné nariadenie, hoci sa uplatňuje rozdielnym spôsobom, by sa mohlo platne zakladať
         na úvahách vychádzajúcich z ochrany životného prostredia, Komisia subsidiárne usudzuje, že toto nariadenie nemožno odôvodniť
         na základe smerníc 96/62 a 1999/30. Na jednej strane totiž sektorový zákaz premávky na neobmedzený čas nemôže byť založený
         na článku 7 ods. 3 smernice 96/62, ktorý sa týka len naliehavých a dočasných opatrení. Na druhej strane, hoci limitná hodnota
         oxidu dusičitého uvedená v článku 8 ods. 3 tejto smernice, zvýšená o hranicu tolerancie, bola roku 2002 nepochybne prekročená,
         katalóg opatrení uvedených v článku 10 IG-L neobsahuje tie prvky, ktoré vyžaduje uvedený článok 8 ods. 3 a príloha IV smernice
         96/62.

      41     Členské štáty, ktoré vstúpili do konania, kritizujú aj metódu uplatňovanú v Rakúsku na meranie úrovní znečistenia a na vyvodenie
         záveru, že emisie oxidu dusičitého sú zvlášť pripísateľné určitej kategórii nákladných vozidiel. Nemecká vláda najmä tvrdí,
         že podľa prílohy II bodu I smernice 1999/30 sa ročná limitná hodnota na ochranu ľudského zdravia stane záväznou až od 1. januára
         2010. Pokiaľ dôjde k prekročeniu limitných hodnôt stanovených pre jednotlivé roky pred týmto dátumom, nie je to dôvodom na to,
         aby členské štáty prijali okamžité opatrenia. Boli by oprávnené tak urobiť len v prípade, že by došlo k prekročeniu „výstražného
         prahu“ uvedeného v článku 2 ods. 6 a v prílohe II bode II uvedenej smernice, čím Rakúska republika ani neargumentovala, ani
         to nenaznačila. Okrem toho podľa nemeckej a talianskej vlády prekročenie limitnej hodnoty oxidu dusičitého, na ktorom sa zakladá
         sporné nariadenie, nebolo preukázané v súlade s požiadavkami vyplývajúcimi z príloh V a VI smernice 1999/30. Nemecká vláda
         uvádza aj viaceré slabé miesta metodologického charakteru v súvislosti s odobratím vzoriek rakúskymi orgánmi. Okrem iného
         poukazuje na to, že používanie obchádzkových trás, ktoré sú dlhšie, by ešte viac zvýšilo atmosférické znečistenie a len premiestnilo
         problém.

      42     V každom prípade sporné nariadenie nie je v súlade so zásadou proporcionality.
      43     Komisia v tejto súvislosti konštatuje, že podľa štatistík vypracovaných tirolskými orgánmi diaľnicu A12 medzi aglomeráciou
         Wörgl (ktorá je blízko nemeckej hranice) a aglomeráciou Hall (nachádzajúcej sa 10 km od Innsbrucku) použilo v roku 2002 každý
         deň priemerne 5 200 nákladných vozidiel. Sporné nariadenie by však viedlo k zákazu celej medzinárodnej tranzitnej cestnej
         dopravy nákladnými vozidlami prevážajúcimi tovary vymenované v tomto nariadení, pričom iné trasy, ktoré prichádzajú do úvahy,
         znamenajú pre dotknuté hospodárske subjekty značnú obchádzku.

      44     Okrem toho podľa Komisie a členských štátov, ktoré vstúpili do konania, železnice z krátkodobého hľadiska nie sú pre dotknuté
         podniky cestnej dopravy reálnym náhradným riešením z dôvodu obmedzenej kapacity železničnej línie Brenner a vzhľadom na technické
         obmedzenia, meškania, ako aj nedostatok spoľahlivosti tohto dopravného prostriedku, a to bez ohľadu na spôsob železničnej
         dopravy, o ktorom by sa uvažovalo ako o náhrade cestnej dopravy tovarov, na ktoré sa vzťahuje sporné nariadenie.

      45     Komisia tiež uvádza závažné ekonomické dôsledky, ktoré by vyplynuli z vykonania zákazu upraveného sporným nariadením, a to
         nielen pre dopravný priemysel, ale aj pre výrobcov dotknutých tovarov, ktorí by museli znášať vyššie dopravné náklady, pričom
         prvými, koho by sa takéto opatrenie dotklo, by boli nemecké a talianske podniky. Komisia a členské štáty, ktoré vstúpili do
         konania, uvádzajú, že ohrozené sú malé a stredné dopravné podniky, z ktorých sa mnohé špecializujú na niektoré z predmetných
         tovarov.

      46     Komisia s podporou členských štátov, ktoré vstúpili do konania, uvádza rôzne opatrenia, ktoré sú podľa účastníkov konania
         spôsobilé v minimálnej miere zasahovať do voľného pohybu tovarov a slobodného poskytovania dopravných služieb a pritom dosiahnuť
         cieľ sledovaný sporným nariadením, a to:

      –       možnosť postupne zaviesť zákaz premávky nákladných vozidiel rôznych tried EURO,
      –       systém „ekobodov“ upravený protokolom č. 9 o cestnej a železničnej doprave a o kombinovanej doprave v Rakúsku [neoficiálny preklad] (ďalej len „protokol č. 9), pripojeným k Aktu o podmienkach pristúpenia Rakúskej republiky, Fínskej republiky a Švédskeho
         kráľovstva a o úprave zmlúv, na ktorých je založená Európska únia [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES C 241, 1994, s. 21 a Ú. v. ES L 1, 1995, s. 1), pričom už tento protokol významným spôsobom prispel k zosúladeniu
         dopravy nákladnými vozidlami s požiadavkami spojenými s ochranou životného prostredia,

      –       obmedzenie dopravy nákladnými vozidlami v čase dopravnej špičky,
      –       zákaz nočnej premávky týchto vozidiel,
      –       zavedenie systémov mýtneho v závislosti od množstva emisií znečisťujúcich látok alebo aj
      –       zavedenie rýchlostných obmedzení.
      47     Tieto rôzne opatrenia, ktoré by boli navyše v súlade so zásadou boja proti zásahom do životného prostredia a zásadou „znečisťovateľ
         platí“, by sa vzťahovali aj na miestnu dopravu a obmedzili by znečisťovanie spôsobované vozidlami, na ktoré sa nevzťahuje
         sporné nariadenie. V každom prípade, keďže nedošlo k posúdeniu účinkov zákazu nočnej premávky uloženého niekoľko mesiacov
         pred prijatím uvedeného nariadenia na koncentráciu oxidu dusičitého, prijatie tohto nariadenia bolo predčasné.

      48     Nemecká vláda okrem iného tvrdí, že výber tovarov, na ktoré sa vzťahuje predmetné nariadenie, je svojvoľný a nespravodlivý.
         Podľa holandskej vlády sa sporné nariadenie vzťahuje len na jeden z mnohých zdrojov znečisťovania v dotknutej zóne a dokonca
         obmedzuje používanie relatívne čistých nákladných vozidiel triedy EURO-3. Talianska vláda zas tvrdí, že toto nariadenie porušuje
         aj právo tranzitu priznané právom Spoločenstva vozidlám, ktorým boli pridelené ekobody.

      49     Napokon nemecká vláda tvrdí, že článok 10 ES ukladal Rakúskej republike, aby sa v primeranom čase poradila s dotknutými členskými
         štátmi a s Komisiou pred prijatím tak radikálneho opatrenia, akým je sektorový zákaz premávky. Podľa Komisie mali byť také
         opatrenie prinajmenšom zavedené postupne, aby mali dotknuté sektory možnosť pripraviť sa na zmenu okolností vyplývajúcich
         z jeho vykonania.

       Argumentácia Rakúskej republiky
      50     Rakúska republika usudzuje, že sporné nariadenie je v súlade s právom Spoločenstva. Bolo prijaté tak, aby boli dodržané ustanovenia
         smerníc o ochrane kvality okolitého ovzdušia a najmä články 7 a 8 smernice 96/62 tak, ako boli prebraté do rakúskeho právneho
         poriadku.

      51     Uvedená smernica v spojení so smernicou 1999/30 údajne pri prekročení ročnej limitnej hodnoty oxidu dusičitého ukladá dotknutému
         členskému štátu povinnosť konať. Komisia nepopiera, že roku 2002 bola limitná hodnota zvýšená o hranicu tolerancie predstavujúca
         56 μg/m3 prekročená na kontrolnom stanovisku vo Vomp/Raststätte a že roku 2003 bola táto limitná hodnota rozsiahlo prekročená, pretože
         koncentrácie oxidu dusičitého v okolitom ovzduší dosiahli 68 μg/m3. Sporné nariadenie bolo prijaté v tomto kontexte.

      52     Rakúska republika uznáva, že protokol č. 9, ktorý zavádza úpravu ekobodov, výslovne uvádza výnimky zo sekundárneho práva Spoločenstva.
         Tieto výnimky sú však vymenované taxatívnym spôsobom a smernice 96/62 a 1999/30 nie sú ich súčasťou.

      53     Vedecké štúdie jasne preukazujú, že emisie oxidu dusičitého produkované nákladnými vozidlami sú hlavným zdrojom atmosférického
         znečistenia v zóne, na ktorú sa vzťahuje sporné nariadenie. Je zjavné, že bolo potrebné obmedziť množstvo dopravy týmito vozidlami.
         Na tento účel rakúske orgány vybrali tovary, pre ktoré bola železničná doprava účinným náhradným riešením z technického a ekonomického
         hľadiska. Rakúska republika sa v tejto súvislosti opiera o dokumenty rôznych verejných a súkromných, vnútroštátnych i zahraničných
         železničných spoločností, z ktorých údajne vyplýva, že existuje dostatočná kapacita na uspokojenie zvýšeného dopytu z dôvodu
         prijatia uvedeného nariadenia. Existujú aj náhradné cestné trasy. Približne polovica cestnej dopravy nákladnými vozidlami
         tranzitujúcej cez koridor Brenner má totiž k dispozícii náhradnú trasu kratšiu alebo prinajmenšom rovnakú ako cesta v Brenner.

      54     Vzhľadom na tieto náhradné riešenia sú poplašné obavy Komisie, ktoré vychádzajú z predpokladu, že všetka tranzitná doprava
         dotknutými zahraničnými nákladnými vozidlami by musela byť odklonená buď smerom na Švajčiarsko, alebo na cestu v Tauern v Rakúsku,
         úplne bezdôvodné.

      55     Rakúska republika popiera aj argumenty založené na ekonomických účinkoch sporného nariadenia na sektor dopravy. Tento sektor
         je charakteristický nadmernou štrukturálnou kapacitou a extrémne slabými ziskami. Skutočnosť, že uvedené nariadenie by mohlo
         vyostriť tieto problémy, nemôže byť dôvodom na to, aby sa považovalo za nezákonné.

      56     Pokiaľ ide o údajne diskriminačný charakter sporného nariadenia, Rakúska republika tvrdí, že zákaz premávky sa týka aj vnútroštátnej
         dopravy a že výber tovarov, na ktoré sa vzťahuje nariadenie, bol vykonaný v závislosti od možnosti ľahkého presunu ich dopravy
         na železnice.

      57     Rakúska republika dodáva, že okolnosť, že doprava smerujúca z dotknutej zóny alebo do nej je vylúčená zo zákazu, nemôže preukázať
         existenciu diskriminácie na úkor nerakúskych dopravcov. Výnimka v prospech lokálnej dopravy vyplýva totiž zo zavedeného systému,
         keďže presun tohto typu dopravy na železnice by dokonca aj za predpokladu, že by šlo o dopravu v rámci danej zóny, znamenal
         dlhšie trasy do cieľových železničných staníc, čo by malo opačný účinok ako cieľ sledovaný sporným nariadením.

      58     V každom prípade, ak by aj mal Súdny dvor rozhodnúť, že sporné nariadenie je nepriamo diskriminačné, zákaz premávky je odôvodnený
         dôvodmi tak ľudského zdravia, ako aj ochrany životného prostredia. Rakúska republika v tejto súvislosti tvrdí, že limitné
         hodnoty obsiahnuté v smerniciach 96/62 a 1999/30 boli stanovené na základe vedeckých kritérií na úrovni, ktorá sa považuje
         za potrebnú na zabezpečenie trvalej ochrany ľudského zdravia, ako aj ekosystémov a flóry. Preto je zbytočné preukazovať, že
         každé prekročenie uvedených hodnôt ohrozuje verejné zdravie alebo životné prostredie ako celok.

      59     Okrem toho je zákaz uvedený v spornom nariadení zároveň vhodný, potrebný a primeraný sledovanému cieľu. Komisia nepopierala
         vhodnosť opatrenia, prinajmenšom až do podania repliky, ani jeho potrebnosť, vzhľadom na prekročenie ročných limitných hodnôt.
         Rakúska republika naopak popiera primeranosť náhradných riešení navrhovaných Komisiou a členskými štátmi, ktoré vstúpili do
         konania. Zákaz určitých tried vozidiel EURO je podľa nej buď nedostatočný (pokiaľ ide o triedy 0 a 1), alebo neprimeraný (pokiaľ
         ide o triedy 0, 1 a 2). Takýto zákaz by sa týkal 50 % dopravy nákladnými vozidlami a vôbec by nezohľadňoval možnosť presunu
         tejto dopravy na železnice. Rakúska republika okrem iného zdôrazňuje, že limitné hodnoty boli prekročené napriek uplatneniu
         systému ekobodov a že vypracovaním uvedeného nariadenia bol zohľadnený zákaz nočnej premávky nákladných vozidiel.

      60     Ďalej sektorový zákaz premávky nákladných vozidiel nie je izolovaným opatrením, keďže boli podniknuté aj iné kroky štrukturálneho
         charakteru, napríklad rozšírenie železničnej infraštruktúry a zlepšenie verejnej dopravy lokálnych a regionálnych cestujúcich.

      61     Rakúska republika napokon usudzuje, že tvrdenia Komisie na podporu výhrady vychádzajúcej z porušenia nariadení č. 881/92 a č. 3118/93
         nie sú jasné a sú príliš súhrnné. Presnejšie, Komisia nevysvetľuje dôvod, prečo boli tieto nariadenia údajne porušené, a preto
         nie sú splnené podmienky článku 38 ods. 1 písm. c) Rokovacieho poriadku Súdneho dvora.

       Posúdenie Súdnym dvorom
      62     Vo všeobecnosti je predmetom žaloby Komisie, aby Súdny dvor určil, že sporné nariadenie tým, že kamiónom s hmotnosťou vyššou
         ako 7,5 tony prevážajúcim určité tovary zakazuje premávku na úseku diaľnice A12 v údolí Inn, zavádza prekážku nezlučiteľnú
         s voľným pohybom tovarov zaručeným Zmluvou ES a porušuje nariadenia č. 881/92 a č. 3118/93. Je preto vhodné postupne skúmať
         tieto dve výhrady.

       O údajnom porušení pravidiel Zmluvy o voľnom pohybe
      –       O existencii prekážky voľného pohybu tovarov
      63     V tejto súvislosti je potrebné hneď na úvod pripomenúť, že voľný pohyb tovarov je jedným zo základných princípov Zmluvy (rozsudok
         z 9. decembra 1997, Komisia/Francúzsko, C‑265/95, Zb. s. I‑6959, bod 24).

      64     Článok 3 ES vložený do prvej časti Zmluvy nazvanej „Zásady“ vo svojom odseku 1 písm. c) stanovuje, že na účely stanovené v článku
         2 tejto Zmluvy činnosti Spoločenstva zahŕňajú vnútorný trh charakterizovaný zrušením prekážok okrem iného pre voľný pohyb
         tovaru medzi členskými štátmi. Rovnako článok 14 ES vo svojom odseku 2 stanovuje, že „vnútorný trh zahrnie oblasť bez vnútorných
         hraníc, v ktorej je zaručený voľný pohyb tovaru… v súlade s ustanoveniami tejto zmluvy“, pričom ide najmä o ustanovenia obsiahnuté
         v článkoch 28 ES a 29 ES.

      65     Dôsledkom takéhoto voľného pohybu osôb je existencia všeobecnej zásady voľného tranzitu tovarov v rámci Spoločenstva (pozri
         rozsudok zo 16. marca 1983, SIOT, 266/81, Zb. s. 731, bod 16).

      66     Sporné nariadenie tým, že kamiónom s hmotnosťou vyššou ako 7,5 tony prevážajúcim určité kategórie tovarov zakazuje premávku
         na jednom z najdôležitejších cestných úsekov predstavujúcom jednu z hlavných pozemných komunikácií medzi juhom Nemecka a severom
         Talianska, nepochybne zasahuje do voľného pohybu tovarov a najmä do ich voľného tranzitu.

      67     Okolnosť, že podľa tvrdenia Rakúskej republiky existujú náhradné trasy alebo iné spôsoby dopravy spôsobilé umožniť dopravu
         predmetných tovarov, nemôže vylúčiť existenciu zásahu. Od rozsudku z 11. júla 1974, Dassonville (8/74, Zb. s. 837, bod 5),
         je totiž ustálenou judikatúrou, že články 28 ES a 29 ES vnímané kontextuálne sa musia chápať tak, že smerujú k odstráneniu
         všetkých priamych alebo nepriamych, existujúcich alebo potenciálnych zásahov do tokov výmen v obchode v rámci Spoločenstva
         (pozri rozsudok z 12. júna 2003, Schmidberger, C‑112/00, Zb. s. I‑5659, bod 56).

      68     Nemožno popierať, že zákaz premávky zavedený sporným nariadením, nútiaci dotknuté podniky, aby hľadali rentabilné náhradné
         riešenia pre dopravu tovarov, na ktoré sa vzťahuje sporné nariadenie, a to navyše vo veľmi krátkych lehotách, je spôsobilý
         obmedziť možnosti výmen medzi severnou Európou a severom Talianska.

      69     Z toho vyplýva, že na sporné nariadenie treba hľadieť tak, že predstavuje opatrenie s rovnakým účinkom ako množstevné obmedzenia,
         ktoré je v zásade nezlučiteľné s povinnosťami na základe práva Spoločenstva vyplývajúcimi z článkov 28 ES a 29 ES, okrem prípadu,
         ak by toto opatrenie mohlo byť objektívne odôvodnené.

      –       O prípadnom odôvodnení zásahu
      70     Podľa ustálenej judikatúry môžu byť vnútroštátne opatrenia, ktoré sú spôsobilé zasahovať do obchodu vnútri Spoločenstva, odôvodnené
         naliehavými požiadavkami týkajúcimi sa ochrany životného prostredia, pokiaľ sú predmetné opatrenia primerané sledovanému cieľu
         (pozri najmä rozsudky zo 14. decembra 2004, Komisia/Nemecko, C‑463/01, Zb. s. I‑11705, bod 75, ako aj Radlberger Getränkegesellschaft
         a S. Spitz, C‑309/02, Zb. s. I‑11763, bod 75).

      71     V danej veci je nesporné, že sporné nariadenie bolo prijaté s cieľom zaručiť kvalitu okolitého ovzdušia v dotknutej zóne,
         a je teda odôvodnené dôvodmi spojenými s ochranou životného prostredia.

      72     V tejto súvislosti je potrebné v prvom rade pripomenúť, že ochrana životného prostredia je jedným zo základných cieľov Spoločenstva
         (pozri rozsudky zo 7. februára 1985, ADBHU, 240/83, Zb. s. 531, bod 13; z 20. septembra 1988, Komisia/Dánsko, 302/86, Zb.
         s. 4607, bod 8; z 2. apríla 1998, Outokumpu, C‑213/96, Zb. s. I‑1777, bod 32, a z 13. septembra 2005, Komisia/Rada, C‑176/03,
         Zb. s. I‑7879, bod 41). V tomto zmysle článok 2 ES stanovuje, že úlohou Spoločenstva je podporovať „vysokú úroveň ochrany
         a zlepšovania kvality životného prostredia“ a na tento účel článok 3 ods. 1 písm. l) ES stanovuje zavedenie „politiky v oblasti
         životného prostredia“.

      73     Ďalej podľa článku 6 ES „požiadavky ochrany životného prostredia musia byť začlenené do vymedzenia a uskutočňovania politík
         Spoločenstva“ a toto ustanovenie teda zdôrazňuje prierezový a základný charakter tohto cieľa (pozri rozsudok Komisia/Rada,
         už citovaný, bod 42).

      74     Na druhom mieste, pokiaľ ide konkrétnejšie o ochranu kvality okolitého ovzdušia, je potrebné uviesť, že smernica 1999/30 v prílohe
         II definuje limitné hodnoty oxidu dusičitého a oxidy dusíka s cieľom zhodnotiť túto kvalitu a určiť, kedy musí byť prijaté
         preventívne alebo nápravné opatrenie.

      75     V tomto kontexte smernica 96/62 zavádza rozlišovanie podľa toho, či existuje „riziko prekročenia limitných hodnôt“ alebo či
         už boli tieto limitné hodnoty prekročené.

      76     Za predpokladu existencie rizika článok 7 ods. 3 tejto smernice stanovuje, že členské štáty „zostavia akčné plány… za účelom
         zníženia tohoto rizika“. Podľa toho istého ustanovenia môžu takéto plány ustanoviť „opatrenia na… prerušenie činností, vrátane
         premávky motorových vozidiel, ktorá prispieva k prekračovaniu limitných hodnôt“.

      77     Za druhého predpokladu, teda vtedy, keď sa preukáže, že úroveň jednej alebo viacerých znečisťujúcich látok je vyššia ako limitné
         hodnoty plus hranica tolerancie, článok 8 ods. 3 smernice 96/62 stanovuje, že členské štáty „príjmu [prijmú – neoficiálny preklad] také opatrenia, aby zaistili, že plán alebo program je pripravený alebo vykonaný pre dosiahnutie limitných hodnôt v rámci
         určeného časového limitu“. Tieto plány alebo programy sa sprístupnia verejnosti a obsahujú informácie uvedené v prílohe IV
         citovanej smernice.

      78     Keďže Rakúska republika tvrdí, že sporné nariadenie založené na IG-L, ktorý preberá smernice 96/62 a 1999/30 do vnútroštátneho
         práva, smeruje práve k vykonaniu ustanovení článkov 7 a 8 smernice 96/62, je najprv vhodné skúmať, či má uvedené nariadenie
         skutočne takýto cieľ.

      79     V tejto súvislosti, a to napriek tomu, že Spolková republika Nemecko a Talianska republika kritizovali metódu merania úrovne
         oxidu dusičitého v okolitom ovzduší, samotná Komisia nepopiera, že v rokoch 2002 a 2003 bola ročná limitná hodnota tejto znečisťujúcej
         látky zvýšená o hranicu tolerancie prekročená na kontrolnom stanovisku vo Vomp/Raststätte.

      80     Za týchto okolností mala Rakúska republika vzhľadom na znenie článku 8 ods. 3 smernice 96/62 povinnosť konať. Je pravdou,
         že limitné hodnoty oxidu dusičitého sa v súlade s prílohou II bodom I smernice 1999/30 musia dodržať až od 1. januára 2010.
         To však nič nemení na tom, že v prípade prekročenia limitných hodnôt nemožno mať výhrady voči členskému štátu z dôvodu, že
         konal v súlade s článkom 8 ods. 3 už pred uplynutím tejto lehoty s cieľom postupne dosiahnuť výsledok predpísaný uvedenou
         smernicou a dosiahnuť tak v stanovenej lehote cieľ, ktorý smernica určuje.

      81     Konkrétnejšie z článku 8 ods. 3 smernice 96/62 vyplýva, že v prípade prekročenia limitných hodnôt je dotknutý členský štát
         povinný pripraviť alebo vykonať plán alebo program, ktorý musí obsahovať informácie uvedené v prílohe IV tejto smernice, napríklad
         informácie týkajúce sa lokalizácie nadmerného znečistenia, hlavných emisných zdrojov zodpovedných za znečistenie alebo existujúcich
         a plánovaných opatrení. Takýto plán alebo program musí v zmysle definície obsahovať súbor primeraných a vzájomne zladených
         opatrení určených na zníženie úrovne znečistenia v konkrétnych podmienkach dotknutej zóny.

      82     Je však potrebné konštatovať, že opatrenia obsiahnuté v článku 10 IG‑L, zásady uvedené v článku 11 toho istého zákona a osobitné
         ustanovenia týkajúce sa sektora dopravy obsiahnuté v článku 14 IG-L nemožno kvalifikovať ako „plán“ alebo „program“ v zmysle
         článku 8 ods. 3 smernice 96/62, keďže nie sú žiadnym spôsobom spojené s konkrétnou situáciou prekročenia limitných hodnôt.
         Pokiaľ ide o samotné sporné nariadenie prijaté na základe vyššie uvedených ustanovení IG-L, ak by sa aj pripustilo, že by
         mohlo byť kvalifikované ako plán alebo program, treba uviesť, že ako poukázala Komisia, toto nariadenie neobsahuje všetky
         údaje upravené v prílohe IV smernice 96/62, najmä údaje podľa bodov 7 až 10 tejto prílohy.

      83     Vzhľadom na tieto okolnosti nemožno dokonca ani za predpokladu, že sporné nariadenie je založené na článku 8 ods. 3 smernice
         96/62, toto nariadenie považovať za opatrenie, ktoré správne a úplne vykonáva toto ustanovenie.

      84     Predchádzajúce konštatovanie však neprekáža tomu, aby sa zásah do voľného pohybu tovarov vyplývajúci zo zákazu premávky zavedeného
         sporným nariadením mohol odôvodniť niektorou z naliehavých požiadaviek verejného záujmu obsiahnutou v judikatúre Súdneho dvora.

      85     Na účely preverenia, či je takýto zásah primeraný vzhľadom na legitímny cieľ sledovaný v tomto prípade, a to ochranu životného
         prostredia, je dôležité určiť, či je potrebný a vhodný na zabezpečenie povoleného cieľa.

      86     K tomuto bodu Komisia a členské štáty, ktoré vstúpili do konania, zdôrazňujú jednak nedostatok skutočných náhradných prostriedkov
         na dopravu predmetných tovarov a jednak existenciu množstva iných opatrení, ako napríklad zavedenie rýchlostných obmedzení
         alebo systémov mýtneho pre rôzne triedy nákladných vozidiel, alebo systém ekobodov, ktoré by boli spôsobilé znížiť emisie
         oxidu dusičitého na akceptovateľné úrovne.

      87     Bez toho, aby bolo potrebné, aby sa sám Súdny dvor vyslovil o existencii ekonomicky prijateľných náhradných železničných či
         cestných prostriedkov na zabezpečenie dopravy tovarov, na ktoré sa vzťahuje sporné nariadenie, alebo preveril, či mohli byť
         prijaté iné kombinované či jednoduché prostriedky na dosiahnutie cieľa zníženia emisií znečisťujúcich látok v dotknutej zóne,
         stačí z tohto hľadiska uviesť, že pred prijatím tak radikálneho opatrenia, akým je úplný zákaz premávky na diaľničnom úseku
         predstavujúcom rozhodujúcu komunikáciu medzi určitými členskými štátmi, bolo úlohou rakúskych orgánov pozorne skúmať možnosť
         uchýliť sa k opatreniam, ktoré by menej obmedzovali voľný pohyb, a vylúčiť ich len vtedy, ak by bol zjavne preukázaný ich
         nevhodný charakter vo vzťahu k sledovanému cieľu.

      88     Konkrétnejšie, vzhľadom na deklarovaný cieľ vykonať presun dotknutých tovarov z cestnej dopravy na železnice boli uvedené
         orgány povinné ubezpečiť sa, že existuje dostatočná a primeraná železničná kapacita na umožnenie takéhoto presunu ešte predtým,
         než sa rozhodli uviesť do platnosti také opatrenie, aké bolo vytvorené sporným nariadením.

      89     Ako však poukázal generálny advokát v bode 113 svojich návrhov, v tejto veci nebolo presvedčivo preukázané, že rakúske orgány
         pri vypracovaní sporného nariadenia dostatočne analyzovali otázku, či by nebolo možné dosiahnuť cieľ zníženia emisií znečisťujúcich
         látok inými prostriedkami, menej obmedzujúcimi slobodu pohybu, a či skutočne existovalo reálne náhradné riešenie, ktoré by
         umožnilo zabezpečiť dopravu dotknutých tovarov inými spôsobmi dopravy alebo inými cestnými trasami.

      90     Okrem toho prechodné obdobie, ktoré bolo obmedzené na dva mesiace medzi dátumom prijatia sporného nariadenia a dátumom, ktorý
         rakúske orgány určili na vykonanie sektorového zákazu premávky, bolo zjavne nepostačujúce na to, aby v rozumnej miere umožnilo
         dotknutým subjektom prispôsobiť sa novým okolnostiam (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 14. decembra 2004, Komisia/Nemecko,
         už citovaný, body 79 a 80, ako aj Radlberger Getränkegesellschaft a S. Spitz, už citovaný, body 80 a 81).

      91     Vzhľadom na všetko predchádzajúce je potrebné dospieť k záveru, že vzhľadom na to, že sporné nariadenie porušilo zásadu proporcionality,
         nemožno toto nariadenie odôvodniť dôvodmi ochrany kvality ovzdušia. Preto je toto nariadenie nezlučiteľné s článkami 28 ES
         a 29 ES.

       O porušení nariadení č. 881/92 a č. 3118/93
      92     Podľa Komisie sporné nariadenie porušuje aj články 1 a 3 nariadenia č. 881/92 a články 1 a 6 nariadenia č. 3118/93.
      93     V tejto súvislosti stačí konštatovať, že Komisia ani v žalobe alebo v replike, ani na pojednávaní neuviedla osobitnú argumentáciu
         na podporu takejto výhrady.

      94     Preto je potrebné túto výhradu zamietnuť.
      95     Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy je potrebné určiť, že Rakúska republika si tým, že kamiónom s hmotnosťou vyššou ako
         7,5 tony prevážajúcim určité tovary zakázala premávku na úseku diaľnice A12 v údolí Inn v nadväznosti na prijatie sporného
         nariadenia, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článkov 28 ES a 29 ES.

       O trovách
      96     Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
         ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia navrhla zaviazať Rakúsku republiku na náhradu trov konania a Rakúska republika
         nemala úspech v podstatnej časti svojich dôvodov, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania. Podľa odseku 4 toho
         istého článku členské štáty, ktoré vstúpili do konania na podporu návrhov Komisie, znášajú svoje vlastné trovy konania.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (veľká komora) rozhodol a vyhlásil:
      1.      Rakúska republika si tým, že kamiónom s hmotnosťou vyššou ako 7,5 tony prevážajúcim určité tovary zakázala premávku na úseku
            diaľnice A12 v údolí Inn v nadväznosti na prijatie nariadenia krajinského predsedu Tirolska obmedzujúceho dopravu na diaľnici
            A12 v údolí Inn (sektorový zákaz premávky) [Verordnung des Landeshauptmanns von Tirol, mit der auf der A 12 Inntalautobahn
            verkehrsbeschränkende Maßnahmen erlassen werden (sektorales Fahrverbot)] z 27. mája 2003, nesplnila povinnosti, ktoré jej
            vyplývajú z článkov 28 ES a 29 ES.
      2.      V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.
      3.      Rakúska republika je povinná nahradiť trovy konania.
      4.      Spolková republika Nemecko, Talianska republika a Holandské kráľovstvo znášajú svoje vlastné trovy konania.
      Podpisy
      * Jazyk konania: nemčina.


title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (tretia komora) zo 16. mája 2007. # Gruppo La Perla SpA proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Ochranná známka Spoločenstva - Konanie o výmaze - Slovná ochranná známka Spoločenstva NIMEI LA PERLA MODERN CLASSIC - Skoršie národné obrazové a slovné ochranné známky la PERLA a LA PERLA PARFUMS - Relatívny dôvod zamietnutia - Článok 52 ods. 1 písm. a) nariadenia (ES) č. 40/94 - Článok 8 ods. 5 nariadenia č. 40/94. # Vec T-137/05.

text:
      Rozsudok Súdu prvého stupňa (tretia komora) zo 16. mája 2007 – La Perla/ÚHVT – Worldgem Brands (NIMEI LA PERLA MODERN CLASSIC)
      (vec T‑137/05)
      „Ochranná známka Spoločenstva – Konanie o výmaze – Slovná ochranná známka Spoločenstva NIMEI LA PERLA MODERN CLASSIC – Skoršie národné obrazové a slovné ochranné známky la PERLA a LA PERLA PARFUMS – Relatívny dôvod zamietnutia – Článok 52 ods. 1 písm. a) nariadenia (ES) č. 40/94 – Článok 8 ods. 5 nariadenia č. 40/94“
      Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Relatívne dôvody zamietnutia – Námietka majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky, ktorá má dobré meno (nariadenie Rady č. 40/94, článok
         8 ods. 5) (pozri bod 51)

      Predmet

         Žaloba podaná proti rozhodnutiu prvého odvolacieho senátu ÚHVT z 25. januára 2005 (vec R 537/2004-1) týkajúcemu sa konania
                  o výmaze medzi Gruppo La Perla SpA a Worldgem Brands – Gestão e Investimentos L

               da
            Údaje týkajúce sa veci

               Zapísaná ochranná známka Spoločenstva, ktorá je predmetom návrhu na vyhlásenie neplatnosti:

               slovná ochranná známka NIMEI LA PERLA MODERN CLASSIC pre tovary patriace do triedy 14 – prihláška č. 713446

               Majiteľ ochrannej známky Spoločenstva:

               Worldgem Brands – Gestão e Investimentos Lda, predtým Cielo Brands – Gestão e Investimentos Lda

               Účastník, ktorý sa domáha vyhlásenia neplatnosti:

               Gruppo La Perla SpA

               Ochranná známka navrhovateľa vyhlásenia neplatnosti:

               talianske ochranné známky:
               – la PERLA, pre tovary patriace do triedy 25 – obrazová ochranná známka č. 769526,
               – LA PERLA PARFUMS, pre tovary patriace do triedy 3 – slovná ochranná známka č. 776082,
               – la PERLA, pre tovary patriace do tried 3, 9, 14, 16, 18, 24, 25 a 35 – obrazová ochranná známka č. 804992,
               – la PERLA pre tovary patriace do triedy 3 – obrazová ochranná známka č. GE 2002 C 000181

               Rozhodnutie výmazového oddelenia:

               vyhovenie návrhu na vyhlásenie neplatnosti a vyhlásenie neplatnosti ochrannej známky Spoločenstva

               Rozhodnutie odvolacieho senátu:

               vyhovenie odvolaniu a zrušenie rozhodnutia výmazového oddelenia

      Výrok

                  Rozhodnutie prvého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) z 25. januára
                     2005 (vec R 537/2004‑1) sa zrušuje.

                  Vedľajší účastník konania znáša svoje vlastné trovy konania a je povinný nahradiť tretinu trov konania žalobcu.

                  Žalobca znáša dve tretiny svojich vlastných trov konania.

                  ÚHVT znáša svoje vlastné trovy konania.


Rozsudok Súdneho dvora z 19. septembra 1995. # Antonio Marinari proti Lloyds Bank plc a Zubaidi Trading Company. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Corte suprema di Cassazione - Taliansko. # Bruselský dohovor. # Vec C-364/93.


Rozsudok Súdneho dvora z 20. mája 1976. # Adriaan de Peijper, directeur de la société Centrafarm BV. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Kantongerecht Rotterdam - Holandsko. # Vec 104-75.


title: Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 26. januára 2012.#Minister Finansów proti Kraft Foods Polska SA.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Naczelny Sąd Administracyjny.#Dane – DPH – Smernica 2006/112/ES – Článok 90 ods. 1 – Zníženie ceny po uskutočnení plnenia – Vnútroštátna právna úprava podmieňujúca zníženie základu dane tým, že dodávateľ tovaru alebo poskytovateľ služieb má od príjemcu tovaru alebo služieb potvrdenie o doručení opravnej faktúry – Zásada neutrality DPH – Zásada proporcionality.#Vec C‑588/10.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (druhá komora)
      z 26. januára 2012 (
            *1
         )
      „Dane — DPH — Smernica 2006/112/ES — Článok 90 ods. 1 — Zníženie ceny po uskutočnení plnenia — Vnútroštátna právna úprava podmieňujúca zníženie základu dane tým, že dodávateľ tovaru alebo poskytovateľ služieb má od príjemcu tovaru alebo služieb potvrdenie o doručení opravnej faktúry — Zásada neutrality DPH — Zásada proporcionality“
      Vo veci C-588/10,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Naczelny Sąd Administracyjny (Poľsko) zo 16. septembra 2010 a doručený Súdnemu dvoru 14. decembra 2010, ktorý súvisí s konaním:

         Minister Finansów

      proti

         Kraft Foods Polska SA,

      SÚDNY DVOR (druhá komora),
      v zložení: predseda druhej komory J. N. Cunha Rodrigues, sudcovia U. Lõhmus, A. Rosas, A. Ó Caoimh a A. Arabadžiev (spravodajca),
      generálna advokátka: J. Kokott,
      tajomník: K. Sztranc-Sławiczek,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 15. novembra 2011,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               Minister Finansów, v zastúpení: J. Kwaśnicki, právny poradca,

               —

               Kraft Foods Polska SA, v zastúpení: P. Żurowski, daňový poradca, a A. Smolińska-Wiśnioch, adwokat,

               —

               poľská vláda, v zastúpení: A. Kraińska, A. Kramarczyk a M. Szpunar, splnomocnení zástupcovia,

               —

               portugalská vláda, v zastúpení: L. Inez Fernandes, splnomocnený zástupca,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: K. Herrmann a L. Lozano Palacios, splnomocnené zástupkyne,

         so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálnej advokátky, že vec bude prejednaná bez jej návrhov,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 90 ods. 1 smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty (Ú. v. EÚ L 347, s. 1, ďalej len „smernica o DPH“), ako aj zásady neutrality dane z pridanej hodnoty (ďalej len „DPH“) a zásady proporcionality.

               2

               Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Minister Finansów (poľský minister financií) a Kraft Foods Polska SA (ďalej len „KFP“) vo veci individuálneho výkladového stanoviska adresovaného KFP, v ktorom sa so zreteľom na vnútroštátnu právnu úpravu konštatuje, že na základe opravnej faktúry adresovanej zmluvnému partnerovi došlo k nezákonnému zníženiu základu dane, ako aj sumy splatnej DPH, hoci KFP ku dňu podania daňového priznania k DPH nedostala od tohto zmluvného partnera potvrdenie o doručení uvedenej opravnej faktúry.

         Právny rámec

         Právna úprava Únie

               3

               Článok 1 ods. 2 smernice o DPH stanovuje, že „spoločný systém DPH je založený na zásade, že na tovar a služby sa uplatňuje všeobecná daň zo spotreby presne úmerná cene tovaru a služieb bez ohľadu na počet transakcií uskutočnených vo výrobnom a distribučnom procese pred stupňom, na ktorom sa daň účtuje“.

               4

               Podľa článku 73 tejto smernice v prípade „dodania tovaru a poskytovania služieb, ktoré nie sú uvedené v článkoch 74 až 77, zahŕňa základ dane všetko, čo tvorí protihodnotu, ktorú získal alebo má získať dodávateľ alebo poskytovateľ za tieto transakcie od odberateľa alebo od tretej strany [od nadobúdateľa, príjemcu alebo tretej osoby – neoficiálny preklad] vrátane dotácií priamo spojených s cenou týchto transakcií“.

               5

               Článok 79 uvedenej smernice stanovuje:
               „Do základu dane sa nezahŕňajú tieto zložky:

                        a)

                        zníženia cien v podobe zľavy za skoršiu platbu;

                        b)

                        zľavy z ceny a rabaty poskytnuté odberateľovi [nadobúdateľovi alebo príjemcovi – neoficiálny preklad], ktoré dostane v čase uskutočnenia transakcie;

                        c)

                        sumy, ktoré zdaniteľná osoba prijala od svojho odberateľa [nadobúdateľa alebo príjemcu – neoficiálny preklad] formou úhrady za výdavky platené v mene a na účet odberateľa [nadobúdateľa alebo príjemcu – neoficiálny preklad] a ktoré boli zapísané do jej účtovných kníh ako prechodné položky.

                  Zdaniteľná osoba musí predložiť dôkaz o skutočnej výške výdavkov uvedených v písm. c) prvého odseku a nesmie odpočítať DPH, ktorá mohla byť účtovaná.“

               6

               Podľa článku 90 ods. 1 smernice o DPH „v prípade zrušenia, odmietnutia, úplného alebo čiastočného nezaplatenia alebo v prípade zníženia ceny po dodaní sa základ dane primerane zníži za podmienok stanovených členskými štátmi“.

               7

               Článok 273 tejto smernice stanovuje:
               „Členské štáty môžu uložiť iné povinnosti, ktoré považujú za potrebné na riadny výber DPH a na predchádzanie daňovým podvodom, pod podmienkou, že splnia požiadavku rovnakého zaobchádzania s transakciami uskutočňovanými na vnútroštátnej úrovni a s transakciami uskutočňovanými medzi členskými štátmi zdaniteľnými osobami, a pod podmienkou, že tieto povinnosti nepovedú pri obchode medzi členskými štátmi k formalitám spojeným s prechodom hraníc.
               Možnosť ustanovená v prvom pododseku sa nesmie použiť na uloženie ďalších povinností fakturácie ako tých, ktoré sú stanovené v kapitole 3.“

               8

               Článok 183 ods. 1 smernice o DPH stanovuje:
               „Ak za dané zdaňovacie obdobie výška odpočítanej dane prevyšuje výšku splatnej DPH, členské štáty môžu rozdiel buď preniesť do nasledujúceho obdobia, alebo ho vrátiť v súlade s podmienkami, ktoré určia.
               Členské štáty však môžu odmietnuť preniesť alebo vrátiť rozdiel, ak výška nadmerného odpočtu predstavuje zanedbateľnú sumu.“

         Vnútroštátna právna úprava

               9

               Článok 29 ods. 4a až 4c Ustawa z dnia 11 marca 2004 r. o podatku od towarów i usług (zákon z 11. marca 2004 o dani z tovarov a služieb) (Dz. U. č. 54, Pos. 535, ďalej len „zákon o dani z pridanej hodnoty“) stanovuje:

                        „4a.

                        Ak sa zníži základ dane oproti základu stanovenému vo vystavenej faktúre, zníži zdaniteľná osoba základ dane pod podmienkou, že pred uplynutím lehoty na podanie daňového priznania k DPH za zdaňovacie obdobie, v ktorom príjemca tovaru alebo služby dostal [opravnú] faktúru, má potvrdenie o tom, že uvedenému príjemcovi bola táto faktúra doručená. Ak zdaniteľná osoba dostane potvrdenie o doručení [opravnej] faktúry príjemcovi tovaru alebo služby po uplynutí lehoty na podanie daňového priznania za príslušné zdaňovacie obdobie, môže [opravnú] faktúru uplatniť v tom zdaňovacom období, počas ktorého potvrdenie dostala.

                        4b.

                        Podmienka, že zdaniteľná osoba musí mať od príjemcu tovaru alebo služby potvrdenie o doručení faktúry sa neuplatní:

                                 (1)

                                 v prípade vývozu tovaru, dodania tovaru v rámci Spoločenstva alebo dodania tovaru, ktorých miesto zdanenia sa nachádza v cudzine;

                                 (2)

                                 vo vzťahu k príjemcom, ktorým sa predáva elektrická energia alebo tepelná energia, prívod plynu, telekomunikačné alebo rádiokomunikačné služby, ako aj služby uvedené v bodoch 138 a 153 prílohy 3 tohto zákona.

                        4c.

                        Ustanovenie odseku 4a sa v prípade, ak sa na faktúre zistí chyba vo výške dane a faktúra sa opraví, uplatní analogicky na faktúru, v ktorej je uvedená vyššia suma dane, ako je suma splatnej dane.“

         Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky

               10

               Spoločnosť KFP pôsobí v oblasti výroby a predaja potravín. V rámci predaja svojich výrobkov veľkému počtu zmluvných partnerov vystavuje značný počet faktúr a opravných faktúr, ktoré sú vystavované z dôvodu poskytnutia zliav, vrátenia tovaru a chýb.

               11

               Pravidelne sa stáva, že spoločnosť KFP dostane potvrdenia o doručení opravnej faktúry so značným oneskorením alebo ich nedostane vôbec. Získanie takýchto potvrdení si často vyžaduje zasielanie opakovaných výziev, ako aj korešpondenciu a zahŕňa povinnosť zaviesť sledovanie vydávania týchto potvrdení o doručení.

               12

               Keďže spoločnosť KFP sa domnievala, že je oprávnená znížiť základ dane a sumu splatnej DPH na základe opravnej faktúry zohľadnenej v daňovom priznaní k DPH za obdobie, v priebehu ktorého bola uvedená faktúra vystavená, aj vtedy, ak ku dňu podania tohto priznania nedostala potvrdenie o doručení uvedenej opravnej faktúry, zaslala Minister Finansów žiadosť, aby potvrdil jej výklad článku 29 zákona o DPH.

               13

               V individuálnom výkladovom stanovisku z 10. apríla 2009 Minister Finansów zastával názor, že z doslovného znenia článku 29 ods. 4a uvedeného zákona vyplýva, že podmienkou na to, aby si predajca mohol znížiť sumu splatnej dane, je, že má od nadobúdateľa potvrdenie o doručení opravnej faktúry, pričom vôbec nezáleží na tom, že spoločnosť KFP môže mať praktické ťažkosti so získaním tohto potvrdenia o doručení.

               14

               Spoločnosť KFP podala po neúspešnom odvolaní v správnom konaní žalobu na Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie (Správny súd vo Varšave), pričom sa odvolávala na porušenie po prvé článku 29 ods. 4a a 4c zákona o DPH v spojení s článkami 73 a 79 smernice o DPH vyplývajúce z porušenia zásady neutrality DPH, po druhé zásady proporcionality, po tretie zásady prednosti práva Únie a po štvrté procesných pravidiel najmä z dôvodu odmietnutia uplatniť judikatúru Súdneho dvora.

               15

               Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie zastával názor, že článok 29 ods. 4a zákona o DPH ukladá zdaniteľnej osobe, ktorá má v úmysle znížiť si základ dane, povinnosť získať doklad o tom, že opravná faktúra bola doručená nadobúdateľovi tovaru alebo služieb.

               16

               Tento súd sa ďalej domnieval, že uvedený článok 29 ods. 4a je v rozpore s právom Únie, keďže články 73 až 92 smernice o DPH nestanovujú povinnosť mať potvrdenie o doručení opravnej faktúry a zavedenie takejto povinnosti vnútroštátnym zákonodarcom je v rozpore so zásadou neutrality DPH a zásadou proporcionality. Toto ustanovenie vnútroštátneho práva totiž môže mať za následok nezohľadnenie skutočne zníženého základu dane a stanovuje formálne požiadavky, ktoré idú nad rámec toho, čo je nevyhnutné na kontrolu prípadného zneužívania.

               17

               Minister Finansów podal proti tomuto rozsudku kasačný opravný prostriedok na vnútroštátny súd. Podľa jeho názoru vnútroštátny zákonodarca tým, že vyžaduje potvrdenie o doručení opravnej faktúry, iba využil možnosť, ktorú mu priznáva smernica o DPH, a to zvoliť si formy a prostriedky na uplatnenie práva na zníženie základu dane. Táto požiadavka má zaručiť správnosť transakcií a nenarúša zásadu neutrality ani zásadu proporcionality.

               18

               Za týchto okolností Naczelny Sąd Administracyjny rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
               „Možno vzhľadom na to, že podľa článku 90 ods. 1 smernice [o DPH] sa v prípade zníženia ceny po dodaní základ dane primerane zníži za podmienok stanovených členskými štátmi, do pojmu podmienky zahrnúť aj podmienku, aká je upravená článkom 29 ods. 4a [zákona o DPH], ktorá právo na zníženie základu dane uvedené vo faktúre viaže na podmienku, že zdaniteľná osoba musí mať od príjemcu tovaru alebo služieb pred uplynutím lehoty na podanie daňového priznania za zdaniteľné obdobie, počas ktorého príjemca tovaru alebo služieb dostal [opravnú] faktúru, potvrdenie o doručení uvedenej faktúry, a je táto podmienka zlučiteľná so zásadou neutrality DPH a zásadou proporcionality?“

         O prejudiciálnej otázke

               19

               Položenou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či pojem podmienky podľa článku 90 ods. 1 smernice o DPH zahŕňa požiadavku spočívajúcu v tom, že zníženie základu dane, aké vyplýva z pôvodnej faktúry, sa viaže na podmienku, že zdaniteľná osoba musí mať od príjemcu tovaru alebo služieb potvrdenie o doručení opravnej faktúry, a či takáto požiadavka nie je v rozpore so zásadou neutrality DPH a zásadou proporcionality.

               20

               Pokiaľ ide o otázku, či pojem podmienky podľa článku 90 ods. 1 smernice o DPH zahŕňa požiadavku, o ktorú ide v konaní vo veci samej, treba pripomenúť, že z článku 1 ods. 2 a článku 73 smernice o DPH vyplýva, že spoločný systém DPH spočíva v uplatnení zásady, že na tovar a služby sa uplatňuje všeobecná daň zo spotreby presne úmerná ich cene a že základ dane zahŕňa všetko, čo tvorí protihodnotu, ktorú získal alebo má získať dodávateľ tovaru alebo poskytovateľ služieb za tieto transakcie od nadobúdateľa, príjemcu alebo od tretej osoby.

               21

               Konkrétne v prípade zníženia ceny po dodaní článok 90 ods. 1 smernice o DPH stanovuje, že „sa základ dane primerane zníži za podmienok stanovených členskými štátmi“.

               22

               Okrem toho podľa článku 273 uvedenej smernice členské štáty môžu uložiť povinnosti, ktoré považujú za potrebné na riadny výber DPH a na predchádzanie daňovým podvodom, pod podmienkou, že dodržia požiadavku rovnosti zaobchádzania s transakciami uskutočňovanými na vnútroštátnej úrovni a transakciami uskutočňovanými medzi členskými štátmi zdaniteľnými osobami, a pod podmienkou, že tieto povinnosti nepovedú pri obchode medzi členskými štátmi k formalitám spojeným s prechodom hraníc a že táto možnosť sa nepoužije na uloženie ďalších povinností fakturácie ako tých, ktoré sú stanovené v kapitole 3 tej istej smernice.

               23

               Keďže ustanovenia článku 90 ods. 1 a článku 273 smernice o DPH mimo nimi stanovený rámec nespresňujú podmienky ani povinnosti, ktoré môžu stanoviť členské štáty, treba konštatovať, že tieto ustanovenia priznávajú členským štátom určitú mieru voľnej úvahy, najmä pokiaľ ide o formality, ktoré majú zdaniteľné osoby splniť voči daňovým orgánom uvedených štátov, aby v prípade zníženia ceny po dodaní mohlo dôjsť k primeranému zníženiu základu dane.

               24

               V prejednávanej veci je nesporné, že v prípade zníženia ceny po dodaní poľská právna úprava, o ktorú ide v konaní vo veci samej, viaže primerané zníženie základu dane na podmienku, že zdaniteľná osoba má od príjemcu tovaru alebo služieb potvrdenie o doručení opravnej faktúry a že cieľom tejto požiadavky je zabezpečiť riadny výber DPH a predchádzať daňovým podvodom, ako tvrdila najmä poľská vláda.

               25

               Takáto požiadavka spadá pod pojem podmienky podľa článku 90 ods. 1 smernice o DPH a zároveň pod pojem povinností podľa článku 273 tejto smernice.

               26

               Pokiaľ ide o otázku, či zásada neutrality DPH a zásada proporcionality bránia takejto požiadavke, treba pripomenúť, že článok 90 ods. 1 smernice o DPH zaväzuje členské štáty znížiť základ dane, a teda sumu DPH, ktorú má zaplatiť zdaniteľná osoba, vždy, keď po uzavretí transakcie neprijme celú protihodnotu alebo jej časť (pozri rozsudok z 3. júla 1997, Goldsmiths, C-330/95, Zb. s. I-3801, bod 16).

               27

               Toto ustanovenie je vyjadrením základnej zásady smernice o DPH, podľa ktorej základom dane je skutočne prijatá protihodnota a ktorej logickým dôsledkom je to, že daňový orgán nemôže vyberať ako DPH vyššiu sumu, než je suma, ktorú prijala zdaniteľná osoba (pozri v tomto zmysle rozsudok Goldsmiths, už citovaný, bod 15).

               28

               Z judikatúry rovnako vyplýva, že opatrenia, ktoré majú brániť podvodom alebo daňovým únikom, sa v zásade môžu odchýliť od základu DPH len v rozsahu striktne nevyhnutnom na dosiahnutie tohto osobitného cieľa. Tieto opatrenia totiž musia mať čo najmenší dopad na ciele a zásady smernice o DPH, čiže ich nemožno používať takým spôsobom, ktorý by spochybňoval neutralitu DPH, ktorá predstavuje základnú zásadu spoločného systému DPH zavedeného právnymi predpismi Únie v danej oblasti (pozri v tomto zmysle rozsudky Goldsmiths, už citovaný, bod 21; z 18. júna 2009, Stadeco, C-566/07, Zb. s. I-5295, bod 39 a citovanú judikatúru, ako aj z 27. januára 2011, Vandoorne, C-489/09, Zb. s. I-225, bod 27).

               29

               V dôsledku toho, ak sa vrátenie DPH stane nemožným alebo nadmerne ťažkým so zreteľom na podmienky, za ktorých je možné podať žiadosť o vrátenie dane, tieto zásady môžu vyžadovať, aby členské štáty upravili nástroje a procesné postupy potrebné na to, aby mala zdaniteľná osoba možnosť získať späť daň fakturovanú bez právneho dôvodu (rozsudok Stadeco, už citovaný, bod 40 a citovaná judikatúra).

               30

               Pokiaľ ide o možnosť upravenú v článku 183 smernice o DPH, a to stanoviť, aby bol nadmerný odpočet DPH buď prenesený do nasledujúceho obdobia, alebo vyplatený, Súdny dvor spresnil, že podmienky určené členskými štátmi v tejto súvislosti nemôžu narušiť zásadu daňovej neutrality tým, že zdaniteľná osoba bude povinná znášať túto daňovú záťaž v celom rozsahu alebo sčasti (rozsudok z 28. júla 2011, Komisia/Maďarsko, C-274/10, Zb. s. I-7289, bod 45).

               31

               Súdny dvor zdôraznil, že takéto podmienky musia zdaniteľnej osobe umožniť za primeraných podmienok dosiahnuť uspokojenie celej pohľadávky vyplývajúcej z tohto nadmerného odpočtu DPH, čo znamená, že vrátenie dane sa uskutoční v primeranej lehote (rozsudok Komisia/Maďarsko, už citovaný, bod 45).

               32

               V prejednávanej veci treba konštatovať, že skutočnosť, že dodávateľ tovaru alebo služieb má od príjemcu tovaru alebo služieb potvrdenie o doručení opravnej faktúry, môže preukázať, že tento príjemca tovaru alebo služieb je informovaný o tom, že jeho prípadný nárok na odpočet DPH sa musí vypočítať na základe uvedenej opravnej faktúry.

               33

               Predmetná požiadavka môže v zásade prispieť tak k zabezpečeniu riadneho výberu DPH a k predchádzaniu daňovým podvodom, ako aj k zabráneniu nebezpečenstva straty daňových príjmov. Z toho vyplýva, že Poľská republika môže oprávnene tvrdiť, že táto požiadavka sleduje legitímne ciele uvedené v článku 90 ods. 1 a článku 273 smernice o DPH.

               34

               Poľská republika na Súdnom dvore uviedla, že požiadavka, o ktorú ide v konaní vo veci samej, sa uplatňuje len na transakcie uskutočňované na vnútroštátnej úrovni, pričom nie je viazaná na nijakú podmienku splnenia formálnych náležitostí, čiže ju možno splniť akýmkoľvek vhodným prostriedkom. Túto požiadavku teda v zásade nemožno považovať za požiadavku, ktorá je pre zdaniteľné osoby, ktoré sú dodávateľmi tovaru alebo služieb, nadmerne obmedzujúca.

               35

               Spoločnosť KFP však na pojednávaní uviedla, že správny orgán v praxi prijíma len osobitnú formu potvrdenia o doručení, a síce kópiu opravnej faktúry s pečiatkou príjemcu tovaru a služieb.

               36

               Vnútroštátnemu súdu prislúcha overiť, aké sú formy potvrdenia o doručení, ktoré daňový úrad prijíma ako dôkaz na preukázanie požiadavky, o ktorú ide vo veci samej.

               37

               Navyše keďže skutočnosť, že predmetné potvrdenie o doručení umožňuje dodávateľovi tovaru a služieb vypočítať splatnú DPH na základe súm uvedených v opravnej faktúre alebo získať v celom rozsahu späť nadmerný odpočet DPH odvedený daňovému orgánu, táto požiadavka v zásade neutralitu DPH nespochybňuje.

               38

               Keďže je však disponovanie potvrdením o doručení vo vnútroštátnom práve podmienkou sine qua non pre výpočet splatnej DPH na základe súm uvedených v opravnej faktúre alebo pre znovuzískanie odvedeného nadmerného odpočtu DPH, treba konštatovať, že vzhľadom na judikatúru pripomenutú v bodoch 29 až 31 tohto rozsudku je neutralita DPH ovplyvnená, pokiaľ je pre dodávateľa tovaru alebo služieb nemožné alebo neprimerane zložité takéto potvrdenie o doručení v primeranej lehote získať.

               39

               Spoločnosť KFP v tejto súvislosti spresnila bez toho, aby to bolo spochybnené, že poľské právo príjemcovi tovaru alebo služieb nestanovuje nijakú právne záväznú povinnosť potvrdiť doručenie opravnej faktúry, čo prislúcha preveriť vnútroštátnemu súdu.

               40

               Ak sa znovuzískanie nadmerného odpočtu DPH, ktorý bol odvedený daňovému orgánu na základe pôvodnej faktúry, v primeranej lehote stane pre dodávateľa tovaru alebo služieb nemožným alebo nadmerne zložitým z dôvodu podmienky, o ktorú ide v konaní vo veci samej, zásada neutrality DPH a zásada proporcionality vyžadujú, aby dotknutý členský štát umožnil zdaniteľnej osobe, aby vnútroštátnym daňovým orgánom inými prostriedkami preukázala, na jednej strane, že vynaložila úsilie, ktoré je za okolností prejednávanej veci potrebné na zabezpečenie toho, že príjemca tovaru alebo služieb dostal opravnú faktúru a že sa s ňou oboznámil, a na druhej strane, že predmetná transakcia bola skutočne vykonaná v súlade s podmienkami uvedenými v danej opravnej faktúre.

               41

               V tomto ohľade môžu poslúžiť kópie opravnej faktúry a opakovanej výzvy adresovanej príjemcovi tovaru alebo služieb na odoslanie potvrdenia o doručení, ako aj, ako na pojednávaní uviedla KFP bez toho, aby jej v tomto ohľade niekto odporoval, potvrdenia o platbách alebo na predloženie účtovných zápisov umožňujúcich identifikovať sumu, ktorú príjemca tovaru alebo služieb zdaniteľnej osobe skutočne vyplatil za predmetnú transakciu.

               42

               Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na položenú otázku odpovedať:

                        —

                        pojem podmienky podľa článku 90 ods. 1 smernice o DPH zahŕňa požiadavku, ktorá zníženie základu dane vyplývajúceho z pôvodnej faktúry viaže na podmienku, že zdaniteľná osoba musí mať od príjemcu tovaru alebo služieb potvrdenie o doručení opravnej faktúry,

                        —

                        zásada neutrality DPH ani zásada proporcionality takej požiadavke v zásade nebránia. Pokiaľ sa však ukáže, že pre zdaniteľnú osobu, ktorá je dodávateľom tovaru alebo poskytovateľom služieb, je predložiť takéto potvrdenie o doručení v primeranej lehote nemožné alebo nadmerne zložité, nemožno jej odopierať, aby vnútroštátnym daňovým orgánom inými prostriedkami preukázala jednak, že vynaložila úsilie, ktoré je za okolností prejednávanej veci potrebné na zabezpečenie toho, že príjemca tovaru alebo služieb má opravnú faktúru a že sa s ňou oboznámil, a jednak, že predmetná transakcia bola skutočne vykonaná v súlade s podmienkami uvedenými v danej opravnej faktúre.

         O trovách

               43

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol takto:

                     Pojem podmienky podľa článku 90 ods. 1 smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty zahŕňa požiadavku, ktorá zníženie základu dane vyplývajúceho z pôvodnej faktúry viaže na podmienku, že zdaniteľná osoba musí mať od príjemcu tovaru alebo služieb potvrdenie o doručení opravnej faktúry.

                     Zásada neutrality DPH ani zásada proporcionality takej požiadavke v zásade nebránia. Pokiaľ sa však ukáže, že pre zdaniteľnú osobu, ktorá je dodávateľom tovaru alebo poskytovateľom služieb, je predložiť takéto potvrdenie o doručení v primeranej lehote nemožné alebo nadmerne zložité, nemožno jej odopierať, aby vnútroštátnym daňovým orgánom inými prostriedkami preukázala jednak, že vynaložila úsilie, ktoré je za okolností prejednávanej veci potrebné na zabezpečenie toho, že príjemca tovaru alebo služieb má opravnú faktúru a že sa s ňou oboznámil, a jednak, že predmetná transakcia bola skutočne vykonaná v súlade s podmienkami uvedenými v danej opravnej faktúre.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: poľština.