title: Rozsudok Všeobecného súdu (šiesta komora) z 19. mája 2011. # Tempus Vade, SL proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Ochranná známka Spoločenstva - Námietkové konanie - Prihláška slovnej ochrannej známky Spoločenstva AIR FORCE - Skoršie národné slovné a obrazové ochranné známky a skoršie slovné a obrazové ochranné známky Spoločenstva TIME FORCE - Relatívne dôvody zamietnutia - Neexistencia pravdepodobnosti zámeny - Neexistencia podobnosti označení - Článok 8 ods. 1 písm. b) a článok 8 ods. 5 nariadenia (ES) č. 207/2009. # Vec T-81/10.

text:
      Rozsudok Všeobecného súdu (šiesta komora) z 19. mája 2011 – Tempus Vade/ÚHVT – Palacios Serrano (AIR FORCE)
      (vec T‑81/10)
      „Ochranná známka Spoločenstva – Námietkové konanie – Prihláška slovnej ochrannej známky Spoločenstva AIR FORCE – Skoršie národné slovné a obrazové ochranné známky a skoršie slovné a obrazové ochranné známky Spoločenstva TIME FORCE – Relatívne dôvody zamietnutia – Neexistencia pravdepodobnosti zámeny – Neexistencia podobnosti označení – Článok 8 ods. 1 písm. b) a článok 8 ods. 5 nariadenia (ES) č. 207/2009“
      Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Relatívne dôvody zamietnutia – Námietka majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby
         – Pravdepodobnosť zámeny so skoršou ochrannou známkou [nariadenie Rady č. 207/2009, článok 8 ods. 1 písm. b)] (pozri body 38,
         40 – 43)

      Predmet

               Žaloba podaná proti rozhodnutiu štvrtého odvolacieho senátu ÚHVT zo 7. januára 2010 (vec R 1114/2008‑4) týkajúcemu sa námietkového
                  konania medzi Tempus Vade, SL, a Juanom Palaciosom Serranom

            Údaje týkajúce sa veci

               Prihlasovateľ ochrannej známky Spoločenstva:

               Juan Palacios Serrano

               Prihlasovaná ochranná známka Spoločenstva:

               slovná ochranná známka AIR FORCE pre tovary zaradené do triedy 14 – prihláška č. 5016704

               Majiteľ ochrannej známky alebo označenia, ktoré je základom námietky:

               Tempus Vade, SL

               Ochranná známka alebo označenie, ktoré je základom námietky:

               slovná ochranná známka Spoločenstva TIME FORCE (ochranná známka Spoločenstva č. 395657) pre tovary zaradené do tried 14, 18
                  a 25, ako aj obrazové ochranné známky Spoločenstva, ktoré obsahujú slovný prvok TIME FORCE, pre tovary zaradené do tried 14,
                  18 a 25 (ochranná známka Spoločenstva č. 398776) a pre tovary zaradené do tried 3, 8, 9, 14, 18, 25, 34, 35 a 37 (ochranná
                  známka Spoločenstva č. 3112133)

               Rozhodnutie námietkového oddelenia:

               vyhovenie námietke v celom rozsahu

               Rozhodnutie odvolacieho senátu:

               zrušenie rozhodnutia námietkového oddelenia a zamietnutie námietky

      Výrok

                  1.

                  	Žaloba sa zamieta.

                  2.

                  	Tempus Vade, SL, je povinná nahradiť trovy konania.


Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) zo 14. septembra 1999. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Helénskej republike. # Nesplnenie povinnosti členským štátom. # Vec C-401/98.


title: Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 29. novembra 2007. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Talianskej republike. # Nesplnenie povinnosti členským štátom - Smernica 2004/80/ES - Policajná a súdna spolupráca v trestných veciach - Odškodňovanie obetí trestných činov - Neprebratie v stanovenej lehote. # Vec C-112/07.

text:
      Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 29. novembra 2007 – Komisia/Taliansko
      (vec C‑112/07)
      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Smernica 2004/80/ES – Policajná a súdna spolupráca v trestných veciach – Odškodňovanie obetí trestných činov – Neprebratie v stanovenej lehote“
      Žaloba o nesplnenie povinnosti – Skúmanie dôvodnosti Súdnym dvorom – Stav, ktorý treba zohľadniť – Stav ku dňu uplynutia lehoty stanovenej odôvodneným stanoviskom (článok 226 ES) (pozri bod 6)
      Predmet

         Nesplnenie povinnosti členským štátom – Neprijatie ustanovení nevyhnutných na dosiahnutie súladu so smernicou Rady 2004/80/ES
                  z 29. apríla 2004 o odškodňovaní obetí trestných činov (Ú. v. EÚ L 261, s. 15; Mim. vyd. 19/007, s. 65) v stanovenej lehote

            Výrok

                  Talianska republika si tým, že neprijala všetky zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu
                     so smernicou Rady 2004/80/ES z 29. apríla 2004 o odškodňovaní obetí trestných činov, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú
                     z tejto smernice.

                  Talianska republika je povinná nahradiť trovy konania.


title: Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 2. mája 2006.#Európsky parlament proti Rade Európskej únie.#Žaloba o neplatnosť - Nariadenie (ES) č. 1435/2003 - Európske družstvo (SCE) - Voľba právneho základu - Článok 95 ES - Článok 308 ES.#Vec C-436/03.

text:
      Vec C‑436/03
      Európsky parlament
      proti
      Rade Európskej únie
      „Žaloba o neplatnosť – Nariadenie (ES) č. 1435/2003 – Európske družstvo (SCE) – Voľba právneho základu – Článok 95 ES – Článok 308 ES“
      Abstrakt rozsudku
      Akty inštitúcií – Voľba právneho základu – Kritériá – Článok 308 ES – Hranice
      (Článok 95 ES a 308 ES; nariadenie Rady č. 1435/2003)
      Vhodný právny základ, na základe ktorého sa má akt prijať, je potrebné určiť podľa obsahu a hlavného cieľa daného aktu.
      Z tohto hľadiska je použitie článku 308 ES ako právneho základu aktu odôvodnené len vtedy, ak žiadne iné ustanovenie Zmluvy
         nezveruje inštitúciám Spoločenstva právomoc potrebnú na prijatie tohto aktu. Pokiaľ ide o článok 95 ES, tento článok splnomocňuje
         normotvorcu Spoločenstva, aby prijal opatrenia na zlepšenie podmienok vytvárania a fungovania vnútorného trhu, pričom tieto
         opatrenia musia skutočne sledovať uvedený cieľ a prispievať k odstráneniu prekážok hospodárskych slobôd zaručených Zmluvou,
         medzi ktoré patrí aj sloboda usadiť sa. Použitie tohto článku ako právneho základu je takisto možné s cieľom zamedziť vzniku
         prekážok obchodu vyplývajúcich z rôzneho vývoja vnútroštátnych právnych predpisov, vznik prekážok však musí byť pravdepodobný
         a cieľom dotknutého opatrenia musí byť ich zamedzenie.

      Nariadenie č. 1435/2003 o stanovách Európskeho družstva (SCE) však sleduje zavedenie novej právnej formy, ktorá je nadradená
         nad vnútroštátne formy družstiev, podľa ktorých sa má SCE považovať za európsku právnu formu družstiev s osobitným a komunitárnym
         charakterom. Právna forma SCE sa totiž spravuje prednostne týmto nariadením, podmienky jeho založenia sú špecifické pre túto
         právnu formu. Pre SCE je takisto špecifická možnosť, ktorá spočíva v premiestnení jeho štatutárneho sídla z jedného členského
         štátu do iného, bez toho, aby toto premiestnenie viedlo k jeho zrušeniu alebo k vzniku novej právnickej osoby. Preto forma
         európskeho družstva existuje paralelne popri forme družstiev založených podľa vnútroštátneho práva.

      Za týchto okolností nemožno konštatovať, že cieľom nariadenia, ktoré nezasahuje do existencie rôznych vnútroštátnych právnych
         úprav, je aproximovať právne predpisy členských štátov týkajúce sa družstiev. V dôsledku toho článok 95 ES nemohol predstavovať
         vhodný právny základ pre prijatie napadnutého nariadenia, ktoré bolo právom prijaté na základe článku 308 ES.

      (pozri body 35, 36, 38 – 44, 46)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (veľká komora)
      z 2. mája 2006 (*)

      „Žaloba o neplatnosť – Nariadenie (ES) č. 1435/2003 – Európske družstvo (SCE) – Voľba právneho základu – Článok 95 ES – Článok 308 ES“
      Vo veci C‑436/03,
      ktorej predmetom je žaloba o neplatnosť podľa článku 230 ES, podaná 14. októbra 2003,
      Európsky parlament, v zastúpení: pôvodne J. L. Rufas Quintana a E. Waldherr, neskôr E. Waldherr a R. Passos, splnomocnení zástupcovia, s adresou
         na doručovanie v Luxemburgu,

      žalobca,
      ktorého v konaní podporuje:
      Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: pôvodne C. Schmidt, neskôr J.‑F. Pasquier, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      vedľajší účastník konania,
      proti
      Rade Európskej únie, v zastúpení: J.‑P. Jacqué a M. C. Giorgi Fort, splnomocnení zástupcovia,

      žalovanej,
      ktorú v konaní podporujú:
      Španielske kráľovstvo, v zastúpení: E. Braquehais Conesa, splnomocnený zástupca, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska, v zastúpení: R. Caudwell, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci Lord P. Goldsmith, a N. Paines, QC, s adresou na doručovanie
         v Luxemburgu,

      vedľajší účastníci konania,
      SÚDNY DVOR (veľká komora),
      v zložení: predseda V. Skouris, predsedovia komôr P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas a J. Makarczyk, sudcovia J.‑P. Puissochet
         (spravodajca), R. Schintgen, J. Klučka, U. Lõhmus, E. Levits a A. Ó Caoimh,

      generálna advokátka: C. Stix‑Hackl,
      tajomník: R. Grass,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 12. júla 2005,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Európsky parlament navrhuje zrušiť nariadenie Rady (ES) č. 1435/2003 z 22. júla 2003 o stanovách Európskeho družstva (SCE)
         (Ú. v. EÚ L 207, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 280, ďalej len „napadnuté nariadenie“).

       Právny rámec
      2        Napadnuté nariadenie bolo prijaté na základe článku 308 ES. Najmä s cieľom odstrániť prekážky cezhraničnej spolupráce spoločností,
         zohľadňujúc osobitosti družstiev, toto nariadenie ustanovuje jednotné stanovy platné pre európske družstvo (SCE).

      3        Odôvodnenie č. 2 napadnutého nariadenia znie:

      „Vytvorenie vnútorného trhu a zlepšenie, ktoré prináša v hospodárskej a sociálnej situácii v celom spoločenstve znamená nielen
         to, že by sa mali odstrániť prekážky obchodu, ale aj to, že by sa štruktúra výroby mala prispôsobiť rozmeru spoločenstva.
         Na tento účel je dôležité, aby obchodné spoločnosti všetkých právnych foriem a družstvá, ktorých podnikanie sa neobmedzuje
         len na uspokojovanie čisto miestnych potrieb, mali vedieť plánovať a reorganizovať svoju činnosť na úrovni spoločenstva.“

      4        V odôvodneniach č. 11 a 14 sa uvádza:

      „(11) Cezhraničnú spoluprácu medzi družstvami na území spoločenstva v súčasnosti obmedzujú právne a administratívne prekážky, ktoré
         by sa na trhu bez hraníc mali zrušiť.

      (12)      Zavedenie európskej právnej formy pre družstvá na základe spoločných zásad, ktorá by súčasne zohľadňovala ich osobitnú povahu,
         by im malo umožniť vykonávať činnosť prekračujúcu hranice členského štátu na celom území alebo na časti územia spoločenstva.

      (13)      Základným cieľom tohto nariadenia je umožniť, aby fyzické osoby s bydliskom v rôznych členských štátoch alebo právnické osoby
         založené podľa právnych predpisov rôznych členských štátov, mohli zakladať SCE. Umožní sa tiež založenie SCE zlúčením alebo
         splynutím dvoch existujúcich družstiev alebo zmenou právnej formy družstva založeného podľa práva niektorého členského štátu
         na novú právnu formu SCE bez toho, aby sa predtým vyžadovalo zrušenie družstva; predpokladom preto je, aby toto družstvo malo
         svoje sídlo a ústredie v jednom členskom štáte a organizačnú zložku alebo dcérsku spoločnosť v inom členskom štáte.

      (14)      Vzhľadom na osobitný komunitárny charakter SCE platia ustanovenia o ‚skutočnom sídle SCE‘ zakotvené v tomto nariadením bez
         toho, aby boli dotknuté právne predpisy členských štátov, a nie je nimi dotknutý budúci výber odlišných riešení tejto problematiky
         v iných dokumentoch v oblasti práva obchodných spoločností.“

      5        Napadnuté nariadenie najmä stanovuje pravidlá týkajúce sa založenia SCE (článok 2), ako aj jeho minimálneho základného imania
         (článok 3) a stanov (článok 5). Podľa článku 1 ods. 5 napadnutého nariadenia má SCE právnu subjektivitu.

      6        Článok 6 napadnutého nariadenia znie:

      „Sídlo SCE musí byť na území spoločenstva v tom istom členskom štáte, kde má družstvo ústredie. Členský štát môže navyše uložiť
         SCE zapísanému na jeho území povinnosť umiestniť ústredie a sídlo na rovnakom mieste.“

      7        Článok 7 napadnutého nariadenia upravuje premiestnenie štatutárneho sídla SCE, ktoré nevedie k strate právnej subjektivity:

      „Sídlo SCE môže byť premiestnené do iného členského štátu v súlade s odsekmi 2 až 16. Takéto premiestnenie nevedie k zrušeniu
         SCE, ani k vzniku novej právnickej osoby.“

      8        V článku 8 ods. 1 napadnutého nariadenia sa uvádza:

      „SCE sa spravuje:
      a)      týmto nariadením;
      b)      ak to toto nariadenie výslovne pripúšťa, ustanoveniami svojich stanov;
      c)      vo veciach neupravených v tomto nariadení alebo vo veciach upravených týmto nariadením iba čiastočne vo zvyšnej časti, ktorá
         nie je upravená:

      i)      právnymi predpismi, ktoré prijali členské štáty pri vykonávaní opatrení spoločenstva týkajúcich sa výslovne SCE;
      ii)      právnymi predpismi členských štátov uplatniteľných na družstvo založené podľa práva členského štátu sídla SCE;
      iii)      ustanoveniami svojich stanov za rovnakých podmienok ako v prípade družstva založeného podľa práva členského štátu sídla SCE.
      9        Napokon napadnuté nariadenie pripúšťa cezhraničné fúzie SCE (článok 2 ods. 1 štvrtá zarážka a články 19 až 34 napadnutého
         nariadenia).

       Legislatívny proces, ktorý viedol k prijatiu napadnutého nariadenia
      10      Komisia Európskych spoločenstiev predložila Rade Európskej únie svoj pôvodný návrh týkajúci sa SCE 6. marca 1992 (Ú. v. ES
         C 99, 1992, s. 14). Tento návrh sa zakladal na článku 100a Zmluvy ES (zmenený, teraz článok 95 ES).

      11      V nadväznosti na zmeny Zmlúv, ktoré priniesli Maastrichtská a Amsterdamská zmluva, bol právny základ tohto návrhu nariadenia
         upravený tak, že sa odvolával na článok 95 ES. Parlament tento právny základ potvrdil vo svojom stanovisku.

      12      Diskusie v Rade vyústili do zmeny tohto právneho základu, v dôsledku čoho bol článok 95 ES nahradený článkom 308 ES. Z dôvodu
         tejto zmeny sa Rada rozhodla opätovne poradiť s Parlamentom.

      13      V stanovisku zo 14. mája 2003 Parlament požadoval zachovať ako právny základ článok 95 ES. Komisia vo svojich vyjadreniach
         k zmenám navrhnutým Parlamentom toto stanovisko podporila.

      14      Dňa 22. júla 2003 Rada formálne prijala napadnuté nariadenie, pričom potvrdila voľbu článku 308 ES ako právneho základu.

       Návrhy účastníkov konania v konaní pred Súdnym dvorom
      15      Parlament navrhuje, aby Súdny dvor:

      –        zrušil napadnuté nariadenie,
      –        ponechal v platnosti účinky až do nadobudnutia účinnosti nového nariadenia prijatého v primeranej lehote na vhodnom právnom
         základe,

      –        zaviazal Radu na náhradu trov konania.
      16      Rada navrhuje, aby Súdny dvor:

      –        zamietol žalobu,
      –        zaviazal Parlament na náhradu trov konania.
      17      Uznesením predsedu Súdneho dvora z 9. marca 2004 bolo vyhovené návrhu Komisie na vstup do konania na podporu návrhov Parlamentu.
         Týmto uznesením bolo vyhovené aj návrhom Španielskeho kráľovstva a Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska
         na vstup do konania na podporu návrhov Rady.

       O žalobe
       Argumentácia účastníkov konania
      18      Parlament na podporu svojej žaloby uvádza len jeden žalobný dôvod, ktorý sa zakladá na nesprávnej voľbe článku 308 ES ako
         právneho základu napadnutého nariadenia. Podľa neho je vhodným právnym základom článok 95 ES.

      19      V tejto súvislosti pripomína, že rozdiely v práve obchodných spoločností členských štátov predstavujú prekážky pre činnosti
         družstiev, najmä pokiaľ ide o premiestnenie ich sídla a cezhraničné fúzie.

      20      Parlament ďalej tvrdí, že článok 95 ES môže byť bezpochyby právnym základom pre nariadenia. Aproximáciu práva členských štátov
         možno podľa neho takisto uskutočniť vytvorením európskych právnych foriem prostredníctvom doplnenia vnútroštátnych právnych
         predpisov. V prípade SCE je aproximácia práva členských štátov nevyhnutná na vytvorenie a riadenie transeurópskych družstiev.

      21      Parlament dodáva, že pojem „aproximácia“ obsiahnutý v článku 95 ES nezahŕňa len opatrenia na odstránenie prekážok vyplývajúcich
         z rozdielov medzi jednotlivými vnútroštátnymi právnymi poriadkami, ale aj opatrenia určené na prekonanie územných hraníc vnútroštátnych
         právnych poriadkov v miere potrebnej na vytvorenie a fungovanie vnútorného trhu.

      22      Z tohto hľadiska Parlament vyvracia tvrdenie Rady, podľa ktorého musí z opatrenia na aproximáciu nevyhnutne vyplývať úplné
         alebo čiastočné nahradenie vnútroštátnych ustanovení. Navyše Súdny dvor pripustil, že konvergenciu práv členských štátov,
         ktorú sleduje článok 95 ES, možno uskutočniť aj vtedy, ak v určitých členských štátoch nie je daná oblasť nijakým spôsobom
         upravená (rozsudok z 9. októbra 2001, Holandsko/Parlament a Rada, C‑377/98, Zb. s. I‑7079, bod 15).

      23      To isté platí aj podľa tvrdenia Rady, podľa ktorého je predchádzajúcou podmienkou aproximácie právnych predpisov právomoc
         členského štátu prijať v danej oblasti právnu úpravu s rovnakými právnymi účinkami ako aproximácia. Podľa Parlamentu túto
         podmienku nemožno odvodiť z článku 95 ES, najmä keď členský štát nemôže dosiahnuť rovnaký výsledok ako aproximácia právnych
         predpisov.

      24      Parlament ďalej zdôrazňuje, že článok 308 ES nepredstavuje vhodný právny základ pre prijatie napadnutého nariadenia, pretože
         použitie tohto ustanovenia sa viaže najmä na podmienku, že Zmluva ES nestanovuje právomoc na určité konanie na dosiahnutie
         sledovaného cieľa, čo v tejto veci nie je splnené.

      25      Zavedenie európskeho družstva nemožno zamieňať s vytvorením nového inštitútu, ktorý by bol nadradený vnútroštátnym inštitútom,
         ako je tomu v oblasti duševného vlastníctva [pozri najmä nariadenie Rady (ES) č. 40/94 z 20. decembra 1993 o ochrannej známke
         spoločenstva (Ú. v. ES L 11, 1994, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 146) a nariadenie Rady (ES) č. 2100/94 z 27. júla 1994 o právach
         spoločenstva k odrodám rastlín (Ú. v. ES L 227, s. 1; Mim. vyd. 03/016, s. 390)]. Parlament ďalej zdôrazňuje, že týmito nariadeniami
         založenými na článku 308 ES boli zavedené správne orgány Spoločenstva s právnou subjektivitou a finančnou, ako aj administratívnou
         nezávislosťou, čomu však tak v prípade napadnutého nariadenia nie je.

      26      Európske družstvo totiž nie je novou formou spoločnosti, ktorá by bola nezávislá od práva členských štátov, a napadnuté nariadenie
         neustanovuje jeho výlučnú organizáciu, ale obmedzuje sa na úpravu štruktúry, pričom zakaždým odkazuje na rozhodné právo členského
         štátu, v ktorom má štatutárne sídlo.

      27      Komisia ako vedľajší účastník konania podporuje rovnaké tvrdenie, aké obhajuje Parlament. Takisto vychádza zo širokého chápania
         pojmu „harmonizácia“, ktorý je obsiahnutý v článku 95 ES.

      28      Podľa Komisie napadnuté nariadenie sleduje zlepšenie podmienok na vytvorenie a fungovanie vnútorného trhu tým, že prispieva
         k odstráneniu prekážok slobodného poskytovania služieb zavedením európskej právnej formy, ktorá umožňuje družstvám vykonávať
         činnosť mimo ich vnútroštátnych hraníc. V tejto veci osobitné a komunitárne stanovy európskeho družstva doplnili rôzne vnútroštátne
         stanovy družstiev s cieľom uľahčiť rozvoj ich cezhraničných činností.

      29      Na druhej strane Rada tvrdí, že napadnuté nariadenie vytvára novú právnu formu európskeho rozmeru, ktorá sa pripája k družstvám
         založeným podľa vnútroštátneho práva.

      30      Dodáva, že samotná skutočnosť, že akt Spoločenstva je určený na vytvorenie a fungovanie vnútorného trhu, nepostačuje na to,
         aby bol pre jeho právny základ použitý článok 95 ES. Článok 14 ES upresňuje, že článok 95 ES je len jedným z ustanovení na
         uskutočnenie vnútorného trhu.

      31      Na to, aby sa akt mohol zakladať na článku 95 ES, by tento akt musel aproximovať vnútroštátne právne predpisy a sledovať odstránenie
         prekážok, akými sú divergencia a/alebo obmedzený územný účinok vnútroštátnych právnych predpisov, ktoré bránia uskutočneniu
         cieľov Zmluvy.

      32      Rada tvrdí, že harmonizačné opatrenie musí nevyhnutne vyústiť do výsledku, ku ktorému by bolo možné dôjsť súčasným prijatím
         rovnakej právnej úpravy v každom členskom štáte. V tejto veci však žiaden členský štát nemal sám osebe právomoc vytvoriť stanovy,
         aké predvída napadnuté nariadenie.

      33      Z tohto dôvodu a vzhľadom na neexistenciu iného ustanovenia, ktoré by bolo možné použiť, mohol za právny základ napadnutého
         nariadenia slúžiť jedine článok 308 ES.

      34      Španielske kráľovstvo a vláda Spojeného kráľovstva, ktorí sú vedľajšími účastníkmi konania, takisto zastávajú názor, že európske
         družstvo je novou právnou formou. Napadnuté nariadenie preto muselo byť prijaté na základe článku 308 ES.

       Posúdenie Súdnym dvorom
      35      Vhodný právny základ, na základe ktorého sa má akt prijať, je potrebné určiť podľa obsahu a hlavného cieľa daného aktu (pozri
         najmä rozsudky zo 17. marca 1993, Komisia/Rada, C‑155/91, Zb. s. I‑939, body 19 až 21, a Holandsko/Parlament a Rada, už citovaný,
         bod 27).

      36      Z tohto hľadiska je použitie článku 308 ES ako právneho základu aktu odôvodnené len vtedy, ak žiadne iné ustanovenie Zmluvy
         nezveruje inštitúciám Spoločenstva právomoc potrebnú na prijatie tohto aktu (pozri rozsudky z 26. marca 1987, Komisia/Rada,
         45/86, Zb. s. 1493, bod 13, a z 13. júla 1995, Španielsko/Rada, C‑350/92, Zb. s. I‑1985, bod 26).

      37      Súdny dvor teda už rozhodol, že Spoločenstvo sa môže opierať o článok 308 ES pri vytvorení nových inštitútov duševného vlastníctva,
         ktoré sú nadradené vnútroštátnym inštitútom (pozri stanovisko 1/94 z 15. novembra 1994, Zb. s. I‑5267, bod 59, ako aj rozsudky
         Španielsko/Rada, už citovaný, body 23 a 27, a Holandsko/Parlament a Rada, už citovaný, bod 24). Použitie článku 308 ES ako
         právneho základu je naopak vylúčené, ak dotknutý akt Spoločenstva neustanovuje zavedenie nového inštitútu ochrany na úrovni
         Spoločenstva, ale len harmonizuje pravidlá stanovené v práve členských štátov na poskytnutie a ochranu uvedených inštitútov
         (rozsudok Holandsko/Parlament a Rada, už citovaný, bod 25).

      38      Pokiaľ ide o článok 95 ES, tento článok splnomocňuje zákonodarcu Spoločenstva, aby prijal opatrenia na zlepšenie podmienok
         vytvárania a fungovania vnútorného trhu, pričom tieto opatrenia musia skutočne sledovať uvedený cieľ a prispievať k odstráneniu
         prekážok hospodárskych slobôd zaručených Zmluvou, medzi ktoré patrí aj sloboda usadiť sa [pozri najmä rozsudky z 5. októbra
         2000, Nemecko/Parlament a Rada, C‑376/98, Zb. s. I‑8419, body 83, 84 a 95, ako aj z 10. decembra 2002, British American Tobacco
         (Investments) a Imperial Tobacco, C‑491/01, Zb. s. I‑11453, bod 60].

      39      Použitie článku 95 ES ako právneho základu je takisto možné s cieľom zamedziť vzniku prekážok obchodu vyplývajúcich z rôzneho
         vývoja vnútroštátnych právnych predpisov, vznik prekážok však musí byť pravdepodobný a cieľom dotknutého opatrenia musí byť
         ich zamedzenie [pozri v tomto zmysle rozsudky Španielsko/Rada, už citovaný, bod 35, Nemecko/Parlament a Rada, už citovaný,
         bod 86, Holandsko/Parlament a Rada, už citovaný, bod 15, ako aj British American Tobacco (Investments) a Imperial Tobacco,
         už citovaný, bod 61].

      40      V tejto veci vyplýva z obsahu a cieľa napadnutého nariadenia, že toto nariadenie sleduje zavedenie novej právnej formy, ktorá
         je nadradená nad vnútroštátne formy družstiev, ako to zdôrazňujú aj odôvodnenia č. 12 a 14 napadnutého nariadenia, podľa ktorých
         sa má európske družstvo považovať za európsku právnu formu družstiev s osobitným a komunitárnym charakterom.

      41      Právna forma európskeho družstva sa totiž podľa článku 8 ods. 1 písm. a) napadnutého nariadenia spravuje týmto nariadením.
         Jeho článok 8 ods. 1 písm. b) stanovuje, že európske družstvo sa môže spravovať takisto svojimi stanovami, pokiaľ to napadnuté
         nariadenie výslovne pripúšťa. Článok 8 ods. 1 písm. c) nariadenia teda odkazuje najmä na právo členského štátu, v ktorom má
         európske družstvo svoje štatutárne sídlo, len subsidiárne, pre oblasti neupravené týmto nariadením alebo stanovami európskeho
         družstva.

      42      Navyše podmienky založenia európskeho družstva uvedené v článku 2 napadnutého nariadenia sú špecifické pre túto právnu formu.
         Pre európske družstvo je takisto špecifická možnosť stanovená v článku 7 napadnutého nariadenia, ktorá spočíva v premiestnení
         jeho štatutárneho sídla z jedného členského štátu do iného, bez toho, aby toto premiestnenie viedlo k jeho zrušeniu alebo
         k vzniku novej právnickej osoby.

      43      Napokon z ustanovení článku 9 napadnutého nariadenia, podľa ktorého sa s európskym družstvom zaobchádza v každom členskom
         štáte tak, akoby to bolo družstvo založené podľa právnych predpisov členského štátu, v ktorom má svoje sídlo, vyplýva, že
         forma európskeho družstva existuje paralelne popri forme družstiev založených podľa vnútroštátneho práva.

      44      Za týchto okolností nemožno konštatovať, že cieľom napadnutého nariadenia, ktoré nezasahuje do existencie rôznych vnútroštátnych
         právnych úprav, je aproximovať právne predpisy členských štátov týkajúce sa družstiev, pretože jeho cieľom je vytvorenie novej
         formy družstva, ktorá je nadradená vnútroštátnym formám.

      45      Toto zistenie nemôže vyvrátiť skutočnosť, že napadnuté nariadenie nestanovuje vyčerpávajúcim spôsobom všetky pravidlá uplatniteľné
         na európske družstvá, a že v určitých bodoch odkazuje na právo členského štátu, na ktorého území má európske družstvo svoje
         štatutárne sídlo, tento odkaz má totiž tak, ako to bolo zdôrazňované už vyššie, subsidiárny charakter.

      46      Z vyššie uvedeného vyplýva, že článok 95 ES nemohol predstavovať vhodný právny základ pre prijatie napadnutého nariadenia,
         ktoré bolo právom prijaté na základe článku 308 ES.

      47      Keďže jediný žalobný dôvod nie je dôvodný, musí byť zamietnutý.

       O trovách
      48      Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
         ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Rada navrhla zaviazať Parlament na náhradu trov konania a Parlament nemal úspech
         vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania. V súlade s článkom 69 ods. 4 uvedeného rokovacieho
         poriadku Španielske kráľovstvo, Spojené kráľovstvo a Komisia, vedľajší účastníci konania, znášajú svoje vlastné trovy konania.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (veľká komora) rozhodol a vyhlásil:
      1.      Žaloba sa zamieta.
      2.      Európsky parlament je povinný nahradiť trovy konania.
      3.      Španielske kráľovstvo, Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska, ako aj Komisia Európskych spoločenstiev znášajú
            svoje vlastné trovy konania.
      Podpisy
      * Jazyk konania: francúzština


title: Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 18. januára 2007.#Estager SA proti Receveur principal de la recette des douanes de Brive.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania Tribunal de grande instance de Brive-la-Gaillarde - Francúzsko.#Hospodárska a menová politika - Nariadenia (ES) č. 1103/97 a č. 974/98 - Zavedenie eura - Prepočet medzi národnými menovými jednotkami a jednotkou eura - Právna úprava členského štátu upravujúca hodnotu v eurách určitých súm uvedených v národnej mene v právnych predpisoch tohto štátu.#Vec C-359/05.

text:
      Vec C‑359/05
      Estager SA
      proti
      Receveur principal de la recette des douanes de Brive
      (návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný
      tribunal de grande instance de Brive-la-Gaillarde)
      „Hospodárska a menová politika – Nariadenia (ES) č. 1103/97 a č. 974/98 – Zavedenie eura – Prepočet medzi národnými menovými jednotkami a jednotkou eura – Právna úprava členského štátu upravujúca hodnotu v eurách určitých súm uvedených v národnej mene v právnych predpisoch tohto
         štátu“

      Abstrakt rozsudku
      Hospodárska a menová politika – Zavedenie eura – Prepočet medzi národnými menovými jednotkami a jednotkou eura
      (Nariadenia Rady č. 1103/97 a č. 974/98)
      Hoci je pravda, že nariadenia č. 1103/97 o určitých ustanoveniach týkajúcich sa zavedenia eura a č. 2866/98 o prevodných kurzoch
         medzi eurom a menami členských štátov, ktoré zaviedli euro, nijako nezasiahli do daňovej právomoci členských štátov a do možnosti
         členských štátov zvýšiť sumu svojich poplatkov, skutočnosťou zostáva, že prepočet sumy poplatku na eurá musí byť vykonaný
         pri dodržaní ustanovení uvedených v nariadení č. 1103/97, ako aj dodržaní zásady kontinuity právnych nástrojov a cieľa neutrality
         prechodu na euro. To zahŕňa najmä požiadavky právnej istoty a transparentnosti, ktoré umožňujú chrániť dôveru hospodárskych
         subjektov pri zavádzaní eura.

      Nariadenia č. 1103/97 a č. 974/98 o zavedení eura sa preto majú vykladať v tom zmysle, že im odporuje vnútroštátna právna
         úprava, ktorá pri prepočte na eurá sumy poplatku uloženého na množstvá múky, krupice a krúp z mäkkej pšenice dodávaných alebo
         spracovávaných na ľudskú spotrebu, previedla túto sumu na vyššiu sumu, ako by bola suma, ktorá by vyplynula z uplatnenia pravidiel
         prepočtu stanovených v uvedených nariadeniach, okrem prípadu, ak toto zvýšenie dodržuje požiadavky právnej istoty a transparentnosti
         zaručené uvedenými nariadeniami, čo zahŕňa, že ustanovenia dotknutých právnych predpisov umožňujú jasne rozlišovať rozhodnutie
         orgánov členského štátu zvýšiť túto sumu a prepočet uvedenej sumy na eurá. Prináleží vnútroštátnemu súdu, aby preskúmal, či
         je to tak v spore, o ktorom rozhoduje.

      (pozri body 32, 33, 37 a výrok)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (druhá komora)
      z 18. januára 2007 (*)

      „Hospodárska a menová politika – Nariadenia (ES) č. 1103/97 a č. 974/98 – Zavedenie eura – Prepočet medzi národnými menovými jednotkami a jednotkou eura – Právna úprava členského štátu upravujúca hodnotu v eurách určitých súm uvedených v národnej mene v právnych predpisoch tohto
         štátu“

      Vo veci C‑359/05,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Tribunal de grande instance
         de Brive-la-Gaillarde (Francúzsko) z 9. septembra 2005 a doručený Súdnemu dvoru 26. septembra 2005, ktorý súvisí s konaním:

      Estager SA
      proti
      Receveur principal de la recette des douanes de Brive,
      SÚDNY DVOR (druhá komora),
      v zložení: predseda druhej komory C. W. A. Timmermans, sudcovia J. Klučka, R. Silva de Lapuerta (spravodajkyňa), J. Makarczyk
         a G. Arestis,

      generálny advokát: M. Poiares Maduro,
      tajomník: B. Fülöp, referent,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 7. septembra 2006,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        Estager SA, v zastúpení: F. Genot-Delbecque a N. Petrignet, avocates,
      –        francúzska vláda, v zastúpení: G. de Bergues a J.‑C. Gracia, splnomocnení zástupcovia,
      –        Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení:J.‑F. Pasquier a P. Aalto, splnomocnení zástupcovia,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 26. októbra 2006,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu nariadenia Rady (ES) č. 1103/97 zo 17. júna 1997 o určitých ustanoveniach
         týkajúcich sa zavedenia eura (Ú. v. ES L 162, s. 1; Mim. vyd. 10/001, s. 81) a nariadenia Rady (ES) č. 974/98 z 3. mája 1998
         o zavedení eura (Ú. v. ES L 139, s. 1; Mim. vyd. 10/001, s. 111).

      2        Tento návrh bol predložený v rámci konania medzi Estager SA (ďalej len „Estager“) a Receveur principal de la recette des douanes
         de Brive (ďalej len „Receveur principal“) týkajúceho sa zvýšenia poplatku uloženého na množstvá múky, krupice a krúp z mäkkej
         pšenice dodávaných alebo spracovávaných na ľudskú spotrebu (ďalej len „poplatok“) z dôvodu prechodu na euro.

       Právny rámec
       Právna úprava Spoločenstva
      3        Článok 1 nariadenia č. 1103/97 znie:

      „Na účel tohto nariadenia:
      –        ‚právne nástroje‘ znamenajú legislatíve a štatutárne ustanovenia, správne akty, súdne rozhodnutia, zmluvy, jednostranné právne
         akty, platobné nástroje iné ako bankovky a mince a iné nástroje s právnym účinkom,

      …“
      4        Článok 3 uvedeného nariadenia stanovuje:

      „Zavedenie eura nemá za následok zmenu akejkoľvek podmienky právneho nástroja ani oslobodenia od dlhu alebo výkonu podľa akéhokoľvek
         právneho nástroja, ani neposkytuje strane právo jednostranne meniť alebo ukončiť takýto nástroj. Toto ustanovenie je podmienené
         dohodou strán.“

      5        Článok 4 tohto nariadenia stanovuje:

      „1.      Prepočítacie koeficienty sa prijmú ako jedno euro vyjadrené pokiaľ ide o každú z národných mien účastníckych členských štátov.
         Vyjadria sa na šesť platných číslic.

      2.      Prepočítacie koeficienty nebudú zaokrúhlené ani skrátené na menej ako 6 platných číslic pri vykonávaní prevodov.
      3.      Prepočítacie koeficienty sa použijú na prepočty medzi jednotkou euro a národnými menovými jednotkami navzájom. Nebudú sa používať
         inverzné koeficienty odvodené z prepočítacích koeficientov.

      4.      Peňažné čiastky, ktoré majú byť prevedené z jednej národnej meny na inú, sa najprv prevedú na peňažnú čiastku vyjadrenú v jednotke
         euro, pričom táto čiastka môže byť zaokrúhlená na menej ako tri desatinné miesta a potom sa prevedie na inú národnú menovú
         jednotku. Nesmie sa použiť žiadna alternatívna metóda výpočtu, pokiaľ neposkytuje rovnaké výsledky.“

      6        Článok 5 nariadenia č. 1103/97 znie takto:

      „Peňažné čiastky, ktoré majú byť zaplatené alebo účtované, keď sa vykonáva zaokrúhľovanie po prevode na jednotku euro podľa
         článku 4, sa zaokrúhlia smerom nahor alebo nadol na najbližší cent. Peňažné čiastky, ktoré majú byť zaplatené alebo účtované,
         ktoré sú prevedené na národnú menovú jednotku, sa zaokrúhlia smerom nahor alebo nadol na najbližšiu čiastkovú jednotku alebo
         v prípade, ak neexistuje najbližšia čiastková jednotka, na násobok alebo zlomok čiastkovej jednotky alebo národnej menovej
         jednotky podľa národných právnych predpisov alebo praxe. Ak uplatňovanie prepočítacích koeficientov vedie k výsledku, ktorý
         je presne v strede, čiastka sa zaokrúhli smerom nahor.“

      7        Článok 7 nariadenia č. 974/98 stanovuje, že samotné nahradenie meny každého účastníckeho členského štátu eurom nemá za následok
         zmeny denominácie právnych nástrojov existujúcich k dátumu tohto nahradenia.

      8        Článok 14 tohto nariadenia znie:

      „Tam, kde právne nástroje existujúce ku koncu prechodného obdobia vykonávajú odkaz na národné menové jednotky, tieto odkazy
         sa považujú za odkazy na jednotku euro podľa príslušných prepočítacích koeficientov. Uplatnia sa pravidlá pre zaokrúhľovanie
         stanovené v nariadení… č. 1103/97.“

      9        Na základe článku 1 nariadenia Rady (ES) č. 2866/98 z 31. decembra 1998 o prevodných kurzoch medzi eurom a menami členských
         štátov, ktoré zaviedli euro [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 359, s. 1), prepočítací koeficient neodvolateľne stanovený medzi eurom a francúzskym frankom je 1 euro za 6,55957
         FRF.

       Vnútroštátna právna úprava
      10      Poplatok bol zavedený článkom 1618f francúzskeho code général des impôts (všeobecný daňový zákonník). Pred zavedením eura
         bola jeho výška stanovená na 100 FRF za tonu múky, krupice alebo krúp z mäkkej pšenice.

      11      Článok 1 ods. 1 zákona č. 2000‑517 z 15. júna 2000 o oprávnení vlády nariadením upraviť hodnoty niektorých súm vyjadrených
         v právnych predpisoch vo frankoch na eurá (JORF zo 16. júna 2000, s. 9063) stanovuje, že vláda je oprávnená pri príležitosti
         zavedenia eura prijať nariadením opatrenia potrebné na úpravu hodnôt niektorých súm vyjadrených v právnych predpisoch vo francúzskych
         frankoch.

      12      Na základe tohto zákona nariadenie č. 2000‑916 z 19. septembra 2000 o úprave hodnôt niektorých súm vyjadrených v právnych
         predpisoch vo frankoch na eurá (JORF z 22. septembra 2000, s. 14877) stanovil výšku poplatku od 1. januára 2002 na 16 eur.

      13      Článok 1 uvedeného nariadenia znie:

      „V súlade s článkom 14 nariadenia [č. 974/98] sumy uvedené vo frankoch, ktoré sa nachádzajú v právnych predpisoch…, sú od
         1. januára 2002 nahradené sumami v eurách na základe oficiálneho koeficientu a pravidiel zaokrúhľovania Spoločenstva.

      …“
      14      Správa prezidentovi republiky týkajúca sa nariadenia č. 2000‑916 (JORF z 22. septembra 2000, s. 14876) znie:

      „Uplatnením nariadení Spoločenstva č. 1103/97… a č. 974/98… sa odkazy na národné menové jednotky, ktoré sa nachádzajú v právnych
         predpisoch, majú od 1. januára 2002 považovať za odkazy na euro pri uplatnení oficiálneho prepočítacieho koeficientu 6,55957
         [FRF] za 1 euro so zaokrúhľovaním na druhom desatinnom mieste.

      Výsledok vypočítaný na základe týchto pravidiel bude v určitých prípadoch málo čitateľný a zapamätateľný, čo môže mať za následok
         ťažšiu uplatniteľnosť predpisov, v ktorých sa takýto menový odkaz nachádza.

      Na zachovanie zrozumiteľnosti právnych predpisov, a teda na uľahčenie ich riadneho uplatnenia, sa zdá nevyhnutné stanoviť
         peňažné sumy uvedené v niektorých predpisoch v hodnote vyjadrenej v eurách bez desatinných miest alebo vo významnejšej hodnote.

      …
      Predložené nariadenie prijaté na základe oprávnenia [udeleného zákonom č. 2000‑517] sa riadi nasledujúcimi zásadami.
      Po prvé, úprava predpisov musí byť odôvodnená zachovaním ich čitateľnosti, zmenené sú iba peňažné sumy, ktoré sa v tomto ohľade
         môžu iba s ťažkosťami vyjadriť v hodnote s dvoma desatinnými číslami za čiarkou.

      Jasné a priame uplatnenie pravidiel prepočítania a zaokrúhľovania Spoločenstva musia zostať zásadou a úprava výnimkou. Z toho
         vyplýva, že sumy doteraz vyjadrené v desatinných číslach nie sú v zásade menené.

      …
      Tieto úpravy nadobúdajú účinnosť 1. januára 2002, dňom konečného a úplného nahradenia franku eurom.
      …“
       Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
      15      Domnievajúc sa, že uplatnenie nariadení č. 1103/97, 974/98 a 2866/98 malo viesť k stanoveniu sumy poplatku na 15,24 eur a nie
         na sumu 16 eur, Estager listom z 12. marca 2002 požiadal Receveur principal o vrátenie časti poplatku plateného touto spoločnosťou
         od 1. januára 2002.

      16      Rozhodnutím z 26. marca 2002 Receveur principal túto žiadosť o vrátenie zamietol.

      17      Dňa 24. mája 2002 Estager podal na vnútroštátny súd žalobu proti Receveur principal s cieľom dosiahnuť vrátenie súm, o ktorých
         sa domnieva, že boli neoprávnene zaplatené.

      18      Za týchto okolností Tribunal de grande instance de Brive-la-Gaillarde rozhodol prerušiť konanie vo veci samej a položiť Súdnemu
         dvoru túto prejudiciálnu otázku:

      „Sú ustanovenia nariadenia č. 2000-916… týkajúce sa prepočtu poplatku… uplatňovaného na výrobu múky, krupice a krúp z mäkkej
         pšenice zo 100 [FRF] na 16 eur v súlade s nariadeniami Spoločenstva o zavedení eura?“

       O prejudiciálnej otázke
      19      Svojou prejudiciálnou otázku sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či nariadeniam č. 1103/97 a č. 974/98 odporuje vnútroštátna
         právna úprava, ktorá pri prepočte sumy poplatku, ktorý je predmetom sporu vo veci samej, na eurá previedla túto sumu na vyššiu
         sumu, ako by bola suma, ktorá by vyplynula z uplatnenia pravidiel prepočtu stanovených v uvedených nariadeniach.

      20      Aby sa mohlo odpovedať na túto otázku, je potrebné posúdiť ako znenie ustanovení uvedených nariadení, tak aj ich účel.

      21      V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že v bodoch 30 až 34 rozsudku Súdneho dvora zo 14. septembra 2004, Verbraucher-Zentrale
         Hamburg (C‑19/03, Zb. s. I‑8183), Súdny dvor už mal príležitosť preskúmať účel nariadenia č. 1103/97.

      22      Z tohto preskúmania vyplýva, že účelom tohto nariadenia je zabezpečiť, aby sa prechod na jednotnú menu uskutočnil bez vplyvu
         na existujúce záväzky občanov a podnikateľských subjektov. V tomto duchu jeho odôvodnenie č. 4 stanovuje, že „… právna istota
         v počiatočnom štádiu umožní občanom a podnikom ďalej postupovať za vhodných podmienok“. V zmysle odôvodnenia č. 7 „… je všeobecne
         akceptovaná právna zásada, že zavedenie novej meny neovplyvní kontinuitu zmlúv a iných právnych nástrojov“. To isté odôvodnenie
         stanovuje, že cieľom ustanovení nariadenia č. 1103/97 o uvedenej kontinuite je „zabezpečeni[e] právnej istoty a prehľadnosti
         pre hospodárske subjekty, najmä pre spotrebiteľov…“. Článok 3 prvá veta uvedeného nariadenia uvádza, že „zavedenie eura nemá
         za následok zmenu akejkoľvek podmienky právneho nástroja ani oslobodenia od dlhu alebo výkonu podľa akéhokoľvek právneho nástroja,
         ani neposkytuje strane právo jednostranne meniť alebo ukončiť takýto nástroj“ (rozsudok Verbraucher‑Zentrale Hamburg, už citovaný,
         bod 31).

      23      Okrem toho je potrebné pripomenúť, že podľa článku 7 nariadenia č. 974/98 „samotné nahradenie meny každého účastníckeho členského
         štátu eurom nemá účinok zmeny denominácie právnych nástrojov existujúcich k dátumu tohto nahradenia“.

      24      Určenie pravidiel prepočítania takisto prispieva k neutralite prechodu na euro. Snaha o čo najväčšiu neutralitu prepočítania
         pre občanov aj podnikateľské subjekty totiž vyžaduje, ako to uvádza odôvodnenie č. 12 nariadenia č. 1103/97, zabezpečenie
         „vysokej miery presnosti pri operáciách prepočtu“. Článok 4 ods. 1 uvedeného nariadenia takisto stanovuje, že prepočítací
         koeficient sa vyjadrí „na šesť platných číslic“. Ten istý článok vo svojom odseku 2 spresňuje, že „prepočítacie koeficienty
         nebudú zaokrúhlené ani skrátené… pri vykonávaní prevodov“, a podľa odseku 3, že „nebudú sa používať inverzné koeficienty odvodené
         z prepočítacích koeficientov“, pričom účelom posledného citovaného ustanovenia v zmysle odôvodnenia č. 10 uvedeného nariadenia
         je vyhnúť sa „závažným nepresnostiam najmä v prípade vysokých čiastok“ (rozsudok Verbraucher-Zentrale Hamburg, už citovaný,
         bod 32).

      25      Zásada kontinuity právnych nástrojov a cieľ neutrality prechodu na euro sa uplatňujú na „podmienky“ alebo „denominácie“ „právnych
         nástrojov“ v zmysle nariadení č. 1103/97 a č. 974/98.

      26      Nedá sa však pochybovať, že suma, akou je poplatok, ktorý je predmetom sporu vo veci samej, tvorí „podmienky právneho nástroja“
         v zmysle článku 3 nariadenia č. 1103/97.

      27      Je preto potrebné preskúmať, či nariadeniam č. 1103/97 a č. 974/98 odporuje vnútroštátna právna úprava, ktorá pri prechode
         na euro súčasne pristúpila k prepočítaniu v eurách a k zvýšeniu sumy uvedeného poplatku.

      28      V spore vo veci samej je nesporné, že francúzsky zákonodarca prijatím nariadenia č. 2000‑916 zamýšľal pri stanovovaní sumy
         poplatku uplatniť právnu úpravu Spoločenstva týkajúcu sa zavedenia eura.

      29      Ako totiž vyplýva zo správy prezidentovi republiky týkajúcej sa nariadenia č. 2000‑916, ako aj z jasnej formulácie článku
         1 ods. 1 nariadenia, cieľom nariadenia je uplatnením nariadení č. 1103/97 a č. 974/98, ako aj úradných prepočítacích koeficientov
         nahradiť od 1. januára 2002 sumy uvedené vo francúzskych frankoch, ktoré sa nachádzajú v právnych predpisoch, sumami v eurách.

      30      Z uvedenej správy a z článku 2 nariadenia č. 2000‑916 rovnako vyplýva, že na účely zachovania zrozumiteľnosti právnych predpisov
         a na uľahčenie ich uplatnenia niektoré ustanovenia tohto nariadenia majú za cieľ upraviť niektoré sumy v eurách, ktoré sa
         vypočítali uplatnením pravidiel prepočítania Spoločenstva stanovených v článku 1 uvedeného nariadenia.

      31      Francúzska vláda a Komisia Európskych spoločenstiev pritom vo svojich písomných pripomienkach nespochybnili, že zvýšenie sumy
         poplatku sa skutočne udialo, pretože oni, ako aj Estager spoločne pripúšťajú, že doslovné uplatnenie na jednej strane prepočítacích
         koeficientov neodvolateľne stanovených medzi eurom a francúzskym frankom článkom 1 ods. 1 nariadenia č. 2866/98, ako aj na
         druhej strane pravidiel zaokrúhľovania stanovených v článku 5 nariadenia č. 1103/97 by malo viesť k stanoveniu sumy poplatku
         na 15,24 eur namiesto 16 eur.

      32      V tejto súvislosti, hoci je pravda, že, ako zdôrazňuje francúzska vláda, nariadenia č. 1103/97 a č. 2866/98 nijako nezasiahli
         do daňovej právomoci členských štátov a do možnosti členských štátov zvýšiť sumu svojich poplatkov, skutočnosťou zostáva,
         že prepočet sumy poplatku na eurá musí za okolností, ako sú okolnosti v spore vo veci samej, byť vykonaný pri dodržaní ustanovení
         uvedených v nariadení č. 1103/97, ako aj dodržaní zásady kontinuity právnych nástrojov a cieľa neutrality prechodu na euro.

      33      To zahŕňa najmä požiadavky právnej istoty a transparentnosti, ktoré umožňujú chrániť dôveru hospodárskych subjektov pri zavádzaní
         eura. Ako totiž vyplýva z odôvodnenia č. 7 nariadenia č. 1103/97, cieľom ustanovení uvedeného nariadenia týkajúcich sa kontinuity
         zmlúv a iných právnych nástrojov je zabezpečiť pre hospodárske subjekty právnu istotu a prehľadnosť.

      34      Z toho vyplýva, že keď členský štát súčasne pristupuje k prepočítaniu na eurá a k zvýšeniu sumy poplatku, ako tomu je v spore
         vo veci samej, musí dávať pozor, aby právna istota a transparentnosť boli pre hospodárske subjekty zachované.

      35      Dodržanie týchto požiadaviek zahŕňa najmä to, že uvedené subjekty musia jasne v ustanoveniach dotknutých právnych predpisov
         rozlišovať rozhodnutie orgánov tohto členského štátu zvýšiť sumu poplatku a prepočet uvedenej sumy na eurá.

      36      Prináleží vnútroštátnemu súdu, aby preskúmal, či je to tak v spore vo veci samej.

      37      Berúc do úvahy všetky predchádzajúce úvahy, je potrebné odpovedať na položenú otázku tak, že nariadenia č. 1103/97 a č. 974/98
         sa majú vykladať v tom zmysle, že im odporuje vnútroštátna právna úprava, ktorá pri prepočte sumy poplatku, ktorý je predmetom
         sporu vo veci samej, na eurá previedla túto sumu na vyššiu sumu, ako by bola suma, ktorá by vyplynula z uplatnenia pravidiel
         prepočtu stanovených v uvedených nariadeniach, okrem prípadu, ak toto zvýšenie dodržuje požiadavky právnej istoty a transparentnosti
         zaručené uvedenými nariadeniami, čo zahŕňa, že ustanovenia dotknutých právnych predpisov umožňujú jasne rozlišovať rozhodnutie
         orgánov členského štátu zvýšiť túto sumu a prepočet uvedenej sumy na eurá. Prináleží vnútroštátnemu súdu, aby preskúmal, či
         je to tak v spore, o ktorom rozhoduje.

       O trovách
      38      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol takto:
      Nariadenie Rady (ES) č. 1103/97 zo 17. júna 1997 o určitých ustanoveniach týkajúcich sa zavedenia eura a nariadenie Rady (ES)
            č. 974/98 z 3. mája 1998 o zavedení eura sa majú vykladať v tom zmysle, že im odporuje vnútroštátna právna úprava, ktorá pri
            prepočte sumy poplatku uloženého na množstvá múky, krupice a krúp z mäkkej pšenice dodávaných alebo spracovávaných na ľudskú
            spotrebu, ktorý je predmetom sporu vo veci samej, na eurá previedla túto sumu na vyššiu sumu, ako by bola suma, ktorá by vyplynula
            z uplatnenia pravidiel prepočtu stanovených v uvedených nariadeniach, okrem prípadu, ak toto zvýšenie dodržuje požiadavky
            právnej istoty a transparentnosti zaručené uvedenými nariadeniami, čo zahŕňa, že ustanovenia dotknutých právnych predpisov
            umožňujú jasne rozlišovať rozhodnutie orgánov členského štátu zvýšiť túto sumu a prepočet uvedenej sumy na eurá. Prináleží
            vnútroštátnemu súdu, aby preskúmal, či je to tak v spore, o ktorom rozhoduje.
      Podpisy
      * Jazyk konania: francúzština.


title: Rozsudok Súdneho dvora (ôsma komora) z 9. októbra 2008. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Holandskému kráľovstvu. # Nesplnenie povinnosti členským štátom - Smernica 2002/22/ES - Elektronické komunikácie - Jednotné európske núdzové volacie číslo - Miesto, kde sa nachádza volajúci - Neprebratie v stanovenej lehote. # Vec C-230/07.

text:
      Rozsudok Súdneho dvora (ôsma komora) z 9. októbra 2008 – Komisia/Holandsko
      (vec C‑230/07)
      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Smernica 2002/22/ES – Elektronické komunikácie – Jednotné európske núdzové volacie číslo – Miesto, kde sa nachádza volajúci – Neprebratie v stanovenej lehote“
      Členské štáty – Povinnosti – Vykonanie smerníc – Nesplnenie povinnosti – Odôvodnenie – Neprípustnosť (článok 226 ES) (pozri body 16 – 21)
      Predmet

               Nesplnenie povinnosti členským štátom – Neprijatie ustanovení potrebných na dosiahnutie súladu s článkom 26 ods. 3 smernice
                  Európskeho parlamentu a Rady 2002/22/ES zo 7. marca 2002 o univerzálnej službe a právach užívateľov týkajúcich sa elektronických
                  komunikačných sietí a služieb (smernica univerzálnej služby) (Ú. v. ES L 108, s. 51; Mim. vyd. 13/029, s. 367) v stanovenej
                  lehote

            Výrok

                  1.

                  	Holandské kráľovstvo si tým, že nedalo k dispozícii, pokiaľ je to technicky možné, informácie o mieste, kde sa nachádza volajúci,
                     pri volaniach na jednotné európske núdzové volacie číslo „112“ orgánom spracovávajúcim núdzové volania, nesplnilo povinnosti,
                     ktoré mu vyplývajú z článku 26 ods. 3 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2002/22/ES zo 7. marca 2002 o univerzálnej službe
                     a právach užívateľov týkajúcich sa elektronických komunikačných sietí a služieb (smernica univerzálnej služby).

                  2.

                  	Holandské kráľovstvo je povinné nahradiť trovy konania.

                  3.

                  	Litovská republika znáša svoje vlastné trovy konania.


title: Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 24. mája 2005. # Francúzska republika proti Európskemu parlamentu a Rade Európskej únie. # Kozmetické výrobky - Testy na zvieratách - Smernica 2003/15/ES - Čiastočné zrušenie - Článok 1 bod 2 - Neoddeliteľnosť - Neprípustnosť. # Vec C-244/03.

text:
      Vec C‑244/03
      Francúzska republika
      proti
      Európskemu parlamentu
      a
      Rade Európskej únie
      „Kozmetické výrobky – Testy na zvieratách – Smernica 2003/15/ES – Čiastočné zrušenie – Článok 1 bod 2 – Neoddeliteľnosť – Neprípustnosť“
      Návrhy prednesené 17. marca 2005 – generálny advokát L. A. Geelhoed
      Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 24. mája 2005
      Abstrakt rozsudku
      Žaloba o neplatnosť – Predmet – Čiastočné zrušenie – Podmienka – Oddeliteľnosť napadnutých ustanovení – Objektívne kritérium
            – Nesplnená podmienka – Neprípustnosť
      (Článok 230 ES; smernica Európskeho parlamentu a Rady 2003/15, článok 1 body 1 a 2)
      Čiastočné zrušenie aktu Spoločenstva je možné len vtedy, ak časti, ktorých zrušenie sa navrhuje, sú oddeliteľné od ostatných
         častí aktu. Táto podmienka oddeliteľnosti nie je splnená, ak by čiastočné zrušenie aktu spôsobilo zmenu jeho podstaty. Otázka,
         či by čiastočné zrušenie malo takýto účinok, je objektívnym kritériom, a nie kritériom subjektívnym, súvisiacim s politickým
         zámerom orgánu, ktorý sporný akt prijal.

      Je teda potrebné považovať za neprípustnú žalobu členského štátu smerujúcu k zrušeniu článku 1 bodu 2 smernice 2003/15, ktorou
         sa mení a dopĺňa smernica Rady 76/768 o aproximácií právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa kozmetických výrobkov,
         v rozsahu, v akom toto ustanovenie vkladá do smernice 76/768 článok 4a, ktorého predmetom je najmä upraviť podmienky zákazu
         uvádzania na trh kozmetických výrobkov obsahujúcich zložky alebo kombinácie zložiek testované na zvieratách, zatiaľ čo by
         zostal v platnosti – keďže členský štát nenavrhoval, a to ani subsidiárne, jeho zrušenie – článok 1 bod 1 smernice 2003/15,
         ktorým sa vypúšťa článok 4 ods. 1 písm. i) smernice 76/768, ktorý má rovnaký cieľ a ktorý má vložený článok 4a nahradiť, ako
         to vyplýva z odôvodnenia č. 18 smernice 2003/15.

      Keďže článok 1 bod 1 a článok 1 bod 2 smernice 2003/15 sú neoddeliteľnými ustanoveniami, čiastočné zrušenie navrhované členským
         štátom by objektívne zmenilo samotnú podstatu ustanovení prijatých zákonodarcom Spoločenstva, pokiaľ ide o testy na zvieratách,
         ktorých účelom je vývoj kozmetických výrobkov.

      (pozri body 12 – 16, 20 – 21)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (veľká komora)
      z 24. mája 2005 (*)

      „Kozmetické výrobky – Testy na zvieratách – Smernica 2003/15/ES – Čiastočné zrušenie – Článok 1 bod 2 – Neoddeliteľnosť – Neprípustnosť“
      Vo veci C‑244/03,
      ktorej predmetom je žaloba o neplatnosť podľa článku 230 ES, podaná 3. júna 2003,
      Francúzska republika, v zastúpení: pôvodne F. Alabrune, C. Lemaire a G. de Bergues, neskôr posledne menovaný a J.‑L. Florent a D. Petrausch, splnomocnení
         zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      žalobkyňa,
      proti
      Európskemu parlamentu, v zastúpení: pôvodne J. L. Rufas Quintana a M. Moore, neskôr posledne menovaný a K. Bradley, splnomocnení zástupcovia, s adresou
         na doručovanie v Luxemburgu,

      a
      Rade Európskej únie, v zastúpení: J.‑P. Jacqué a M. C. Giorgi Fort, splnomocnení zástupcovia,

      žalovaným,
      SÚDNY DVOR (veľká komora),
      v zložení: predseda V. Skouris, predsedovia komôr P. Jann a C. W. A. Timmermans, sudcovia C. Gulmann, A. La Pergola, J.‑P. Puissochet,
         R. Schintgen, K. Schiemann (spravodajca), J. Makarczyk, P. Kūris, U. Lõhmus, E. Levits a A. Ó Caoimh,

      generálny advokát: L. A. Geelhoed,
      tajomník: K. Sztranc, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 18. januára 2005,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 17. marca 2005,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1       Svojou žalobou Francúzska republika navrhuje zrušenie článku 1 bodu 2 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2003/15/CE z 27. februára
         2003, ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 76/768/EHS o aproximácií právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa kozmetických
         výrobkov (Ú. v. ES L 66, s. 26; Mim. vyd. 13/031, s. 144), v rozsahu, v akom toto ustanovenie vkladá do druhej uvedenej smernice
         článok 4a (ďalej len „napadnuté ustanovenie“).

      2       Uvedený článok 4a (ďalej len „sporné ustanovenie“) znie takto:
      „1.      Bez dopadu na všeobecné povinnosti odvodené z článku 2 členské štáty zakážu:
      a)      uvádzanie kozmetických výrobkov na trh, ktorých konečné zloženie bolo s cieľom splnenia požiadaviek tejto smernice podrobené
         testom na zvieratách za použitia inej ako alternatívnej metódy po tom, ako príslušná alternatívna metóda bola legalizovaná
         a prijatá na úrovni spoločenstva s príslušným ohľadom na vývoj legalizácie v rámci OECD;

      b)      uvádzanie na trh kozmetických výrobkov obsahujúcich zložky alebo kombinácie zložiek, ktoré boli s cieľom splnenia požiadaviek
         tejto smernice podrobené testom na zvieratách za použitia inej ako alternatívnej metódy po tom, ako príslušná alternatívna
         metóda bola legalizovaná a prijatá na úrovni spoločenstva s príslušným ohľadom na vývoj legalizácie v rámci OECD;

      c)      vykonávanie testov na zvieratách na konečných kozmetických výrobkoch na svojom území s cieľom splnenia požiadaviek tejto smernice;
      d)      vykonávanie testov na zvieratách na zložkách alebo na kombináciách zložiek na svojom území s cieľom splnenia požiadaviek tejto
         smernice najneskôr do dátumu, od ktorého sa tieto testy majú nahradiť jednou alebo viacerými legalizovanými alternatívnymi
         metódami, ktoré sú vymenované v prílohe V k smernici Rady 67/548/EHS z 27. júla 1967 o aproximácii zákonov, iných právnych
         predpisov a správnych opatrení týkajúcich sa klasifikácie, balenia a označovania nebezpečných látok… alebo v prílohe IX k tejto
         smernici.

      Európska komisia najneskôr do 11. septembra 2004, v súlade s postupom uvedeným v článku 10 ods. 2 a po porade s Vedeckým výborom
         pre kozmetické výrobky a nepotravinárske výrobky určené pre spotrebiteľov (SCCNFP), stanoví obsah prílohy IX.

      2.      Po porade s SCCNFP a s Európskym centrom pre legalizáciu alternatívnych metód (ECVAM) a s príslušným ohľadom na vývoj legalizácie
         v rámci OECD Komisia vypracuje časové rozvrhy pre vykonanie ustanovení podľa odseku 1 písm. a), b) a d), ktoré zahrňujú konečné
         termíny pre postupné zastavenie viacerých testov na zvieratách. Časové rozvrhy sa sprístupnia verejnosti najneskôr do 11. septembra
         2004 a zašlú Európskemu parlamentu a Rade. Obdobie pre vykonanie sa obmedzí na maximum 6 rokov od nadobudnutia účinnosti smernice
         2003/15/ES vo vzťahu k odseku 1 písm. a), b) a d).

      2.1.      Pokiaľ ide o testy týkajúce sa toxicity opakovaných dávok, reprodukčnej toxicity a toxikokinetiky, pre ktoré zatiaľ žiadne
         alternatívne metódy neexistujú, obdobie pre vykonanie odseku 1 písm. a) a b) sa obmedzí na maximum 10 rokov od nadobudnutia
         účinnosti smernice 2003/15/ES.

      2.2.      Komisia preskúma možné technické ťažkosti pri uplatňovaní zákazu týkajúceho sa testov, najmä tých, ktoré sa týkajú toxicity
         opakovaných dávok, reprodukčnej toxicity a toxikokinetiky, pre ktoré zatiaľ žiadne alternatívne metódy neexistujú. Informácie
         o predbežných a konečných výsledkoch týchto štúdií by mali byť súčasťou výročných správ predložených v súlade s článkom 9.

      Na základe týchto výročných správ časové rozvrhy ustanovené v súlade s odsekom 2 sa môžu prijať najneskôr do 6 rokov, ako
         je uvedené v odseku 2, alebo do 10 rokov, ako je uvedené v odseku 2.1, a po porade s jednotlivými organizáciami tak, ako je
         uvedené v odseku 2.

      2.3.      Komisia sleduje vývoj a súlad s konečnými termínmi, ale aj možné technické ťažkosti pri uplatňovaní zákazu. Informácie o predbežných
         a konečných výsledkoch štúdií Komisie by mali byť súčasťou výročných správ predložených v súlade s článkom 9. V prípade, že
         tieto štúdie vyvodzujú záver najmenej 2 roky pred koncom obdobia uvedenom v odseku 2.1, že z technických príčin nebol zatiaľ
         vytvorený a legalizovaný ani jeden test podľa odseku 2.1 pred uplynutím lehoty stanovenej v odseku 2.1, Európsky parlament
         a Rada sú o tom informovaní a predložia legislatívny návrh v súlade s článkom 251 zmluvy.

      2.4.      Vo výnimočných situáciách, keď je spochybnená zdravotná bezpečnosť [vzniknú vážne obavy, pokiaľ ide o bezpečnosť – neoficiálny preklad] existujúcich kozmetických zložiek, členský štát môže požiadať Komisiu o povolenie výnimky z odseku 1. Požiadavka obsahuje
         zhodnotenie situácie a uvádza potrebné opatrenia. Na základe tohto Komisia môže po porade s SCCNFP a prostredníctvom oprávneného
         [odôvodneného – neoficiálny preklad] rozhodnutia povoliť výnimku v súlade s postupom uvedeným v článku 10 ods. 2. Toto povolenie stanovuje podmienky spojené
         s touto výnimkou v zmysle osobitných cieľov, dĺžky trvania a správy o výsledkoch.

      Výnimka sa povolí len v prípade, ak je:
      a)      zložka používaná často a nedá sa nahradiť inou zložkou, ktorá by bola schopná plniť podobnú funkciu;
      b)      u ľudí odôvodnený osobitný zdravotný problém a potreba vykonania testov na zvieratách je odôvodnená a je podložená Protokolom
         o detailnom výskume, ktorý je navrhnutý ako podklad pre hodnotenie.

      ...“
      3       Podľa článku 1 bodu 1 smernice 2003/15 sa vypúšťa článok 4 ods. 1 písm. i) smernice 76/768. Uvedený článok 4 ods. 1 písm. i),
         ktorý do druhej uvedenej smernice vložila smernica Rady 93/35/EHS zo 14. júna 1993, ktorou sa po šiestykrát mení a dopĺňa
         smernica 76/768 (Ú. v. ES L 151, s. 32; Mim. vyd. 13/012, s. 75), znel:

      „Bez toho, aby boli dotknuté všeobecné záväzky vyvodené z článku 2, členské štáty zakážu predaj kozmetických výrobkov obsahujúcich:
      …
      i)      zložky alebo kombinácie zložiek testované na zvieratách po 1. januári 1998 na dosiahnutie súladu s požiadavkami tejto smernice.
      V prípade nedostatočného pokroku vo vývoji vhodných metód nahrádzajúcich testovanie na zvieratách, a najmä v tých prípadoch,
         kde alternatívne metódy testovania neboli napriek vynaloženému úsiliu vedecky overené, neposkytujú tak spotrebiteľovi rovnakú
         úroveň ochrany so zreteľom na toxikologické testy príručiek OECD, Komisia prijme do 1. januára 1997 návrh opatrení na odklad
         dátumu vykonávania tohto ustanovenia na dostatočne dlhé obdobie, v každom prípade najmenej na dva roky, v súlade s postupom
         ustanoveným v článku 10. ...

      ...“
      4       Dátum uplatňovania tohto posledne uvedeného ustanovenia bol najprv odložený na 30. jún 2000, neskôr na 30. jún 2002, a to
         smernicami Komisie 97/18/ES zo 17. apríla 1997 (Ú. v. ES L 114, s. 43) a 2000/41/ES z 19. júna 2000 (Ú. v. ES L 145, s. 25;
         Mim. vyd. 13/025, s. 278).

      5       V súlade s odôvodnením č. 18 smernice 2003/15 „ustanovenia smernice 93/35/EHS zakazujúce uvádzanie na trh kozmetických výrobkov,
         ktoré obsahujú zložky alebo kombinácie zložiek testovaných na zvieratách, by sa mali nahradiť ustanoveniami tejto smernice.
         V záujme právnej istoty je preto vhodné uplatňovať článok 1 ods. 1 tejto smernice s účinnosťou od 1. júla 2002 pri plnom rešpektovaní
         princípu legitímnych očakávaní“.

      6       Článok 4 ods. 2 smernice 2003/15 stanovuje, že článok 1 bod 1 sa uplatňuje od 1. júla 2002.
       O žalobe
      7       Francúzska republika sa na podporu svojej žaloby odvoláva na päť dôvodov. Ako hlavný dôvod uvádza, že sporné ustanovenie porušuje
         zásadu právnej istoty. Subsidiárne tvrdí, že uvedené ustanovenie porušuje právo na slobodný výkon zárobkovej činnosti, ako
         aj zásady proporcionality, obozretnosti a zákazu diskriminácie. Ďalej žiada, aby boli žalovaní zaviazaní na náhradu trov konania.

      8       Parlament a Rada spochybňujú tak prípustnosť, ako aj dôvodnosť žaloby a navrhujú jej zamietnutie a zaviazanie žalobkyne na
         náhradu trov konania.

      9       Parlament sa domnieva, že článok 1 smernice 2003/15 tým, že vo svojom bode 1 ruší zákaz uvádzania na trh stanovený do toho
         času v článku 4 ods. 1 písm. i) smernice 76/768 a tým, že vo svojom bode 2 nahrádza uvedený zákaz systémom zákazov obsahujúci
         sporné ustanovenie, predstavuje nerozdielny celok. Vyhovieť návrhu žalobkyne na čiastočné zrušenie by sa rovnalo prijatiu
         právnej normy súdnym rozhodnutím. V tomto ohľade Parlament zdôrazňuje, že časť smernice 2003/15 týkajúca sa testov na zvieratách
         je výsledkom všeobecného kompromisu dosiahnutého zmierovacím výborom na základe osobitne zložitých a citlivých diskusií medzi
         Radou, Komisiou a ním samotným. Je zrejmé, že s ohľadom najmä na právny kontext, v ktorom sa sporné ustanovenie nachádza,
         článok 1 bod 1 smernice 2003/15 by nebol nikdy prijatý bez súčasného prijatia sporného ustanovenia, takže tieto dve ustanovenia
         tvoria nerozdielny celok.

      10     Na pojednávaní Rada uviedla, že pokiaľ ide o nemožnosť vyslovenia navrhovaného čiastočného zrušenia, zastáva rovnaké stanovisko
         ako Parlament. Podľa nej by totiž takéto zrušenie zasiahlo do podstaty smernice 2003/15, ako aj základných cieľov sledovaných
         zákonodarcom Spoločenstva natoľko, že výsledkom by bol systém vo všetkých bodoch týmto cieľom odporujúci.

      11     Francúzska vláda tvrdí, že napadnuté ustanovenie možno oddeliť od ostatných ustanovení smernice 2003/15, ktoré budú mať aj
         naďalej právne účinky. To platí jednak v prípade ustanovení týkajúcich sa bezpečnosti kozmetických výrobkov a informovania
         spotrebiteľov, jednak v prípade článku 1 bodu 1 tejto smernice zrušujúceho článok 4 ods. 1 písm. i) smernice 76/768 s účinnosťou
         od 30. júna 2002.

      12     V tomto ohľade treba pripomenúť, že, ako vyplýva z ustálenej judikatúry, čiastočné zrušenie aktu Spoločenstva je možné len
         vtedy, ak časti, ktorých zrušenie sa navrhuje, možno oddeliť od zostávajúcej časti aktu (pozri najmä rozsudky z 10. decembra
         2002, Komisia/Rada, C‑29/99, Zb. s. I‑11221, body 45 a 46; z 21. januára 2003, Komisia/Parlament a Rada, C‑378/00, Zb. s. I‑937,
         bod 30, a z 30. septembra 2003, Nemecko/Komisia, C‑239/01, Zb. s. I‑10333, bod 33).

      13     Súdny dvor tiež opakovane rozhodol, že táto podmienka oddeliteľnosti nie je splnená, ak by čiastočné zrušenie aktu spôsobilo
         zmenu jeho podstaty (rozsudky z 31. marca 1998, Francúzsko a i./Komisia, C‑68/94 a C‑30/95, Zb. s. I‑1375, bod 257; Komisia/Rada,
         už citovaný, bod 46, a Nemecko/Komisia, už citovaný, bod 34).

      14     V skutočnosti, ako na to upozorňuje francúzska vláda, Súdny dvor s ohľadom na vykonávacie nariadenie prijaté Komisiou rozhodol,
         že otázka, či by čiastočné zrušenie malo vplyv na podstatu napadnutého aktu, je objektívnym kritériom, a nie kritériom subjektívnym,
         súvisiacim s politickým zámerom orgánu, ktorý sporný akt prijal (rozsudok Nemecko/Komisia, už citovaný bod 37).

      15     V prejednávanej veci však treba poznamenať, že zrušenie napadnutého ustanovenia, zatiaľ čo by naďalej platil článok 1 bod
         1 smernice 2003/15, by objektívne zmenilo samotnú podstatu ustanovení prijatých zákonodarcom Spoločenstva, pokiaľ ide o testy
         na zvieratách, ktorých účelom je vývoj kozmetických výrobkov, keďže tieto výrobky okrem toho predstavujú jednu z hlavných
         osí uvedenej smernice.

      16     Sporné ustanovenie, ktorého dôvody prijatia sú obsiahnuté v prvých desiatich odôvodneniach smernice 2003/15, však má, čo vyplýva
         aj z odôvodnenia č. 18 tejto smernice, „nahradiť“ článok 4 ods. 1 písm. i) smernice 76/768.

      17     Tieto dve ustanovenia, ktoré majú čiastočne rovnaký cieľ, t. j. upraviť podmienky zákazu uvádzania na trh kozmetických výrobkov
         obsahujúcich zložky alebo kombinácie zložiek testované na zvieratách, by, ako to oprávnene zdôrazňuje Európsky parlament,
         nemali existovať súčasne. Zrušenie skoršieho ustanovenia sa za týchto okolností zdá ako dôsledok prijatia nového ustanovenia,
         čo je v odôvodnení č. 18 smernice 2003/15 uvedené.

      18     Navyše súvislosť medzi sporným ustanovením a ustanovením, ktoré nahrádza, zdôrazňuje tiež odôvodnenie č. 4 smernice 2003/15,
         podľa ktorého „v súlade so smernicou 86/609/EHS a smernicou 93/35/EHS je potrebné, aby cieľ zrušenia testov na zvieratách
         na účely testovania bezpečnosti kozmetických výrobkov bol uskutočnený a aby sa zákaz takýchto testov stal efektívny na území
         členských štátov“.

      19     Za týchto okolností je namieste dospieť k záveru, že vloženie sporného ustanovenia do smernice 76/768 a zrušenie jej článku
         4 ods. 1 písm. i) tejto smernice tvoria nerozdielny celok.

      20     Z toho, že napadnuté ustanovenie nemožno oddeliť od článku 1 bodu 1 smernice 2003/15 vyplýva, že čiastočné zrušenie navrhované
         žalobkyňou nie je možné.

      21     Keďže žalobkyňa nenavrhovala, a to ani subsidiárne, zrušenie uvedeného článku 1 bodu 1 a vo svojej replike navyše zdôraznila
         a na pojednávaní pripomenula, že takýto návrh by bol z jej strany nekoherentný a že si nepraje zrušenie tohto ustanovenia,
         treba skonštatovať, že žaloba je neprípustná (pozri rozsudky Komisia/Rada, už citovaný, body 45 až 51; Komisia/Parlament a Rada,
         už citovaný, body 29 a 30, ako aj Nemecko/Komisia, už citovaný, body 33 až 38).

       O trovách
      22     Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
         ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Európsky parlament a Rada navrhli zaviazať Francúzsku republiku na náhradu trov
         konania a Francúzska republika nemala úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (veľká komora) rozhodol a vyhlásil:
      1.      Žaloba sa zamieta.
      2.      Francúzska republika je povinná nahradiť trovy konania.
      Podpisy
      * Jazyk konania: francúzština.


Rozsudok Súdneho dvora z 22. januára 2002. # Canal Satélite Digital SL proti Adminstración General del Estado, za účasti Distribuidora de Televisión Digital SA (DTS). # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Tribunal Supremo - Španielsko. # Vec C-390/99.


Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 8. júna 2000. # Commissioners of Customs and Excise proti Midland Bank plc. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania High Court of Justice, Queen's Bench Division (Divisional Court) - Spojené kráľovstvo. # Daň z pridanej hodnoty. # Vec C-98/98.