title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (štvrtá komora) z 30. júna 2004.#BMI Bertollo Srl proti Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo (ochranné známky a vzory) (ÚHVT).#Vec T-186/02.

text:
          ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (štvrtá komora)
      z 30. júna 2004 (
            *1
         )
      Vo veci T-186/02,

         BMI Bettollo Srl, so sídlom v Pianezze San Lorenzo (Taliansko), v zastúpenš: F. Tedeschini, M. Pinnarò, P. Santer, V. Corbeddu a M. Bertuccelli, advokáti, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,
      žalobkyňa,
      proti

         Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT), v zastúpení: O. Montalto, splnomocnený zástupca,
      žalovanému,
      ďalší účastník konania pred odvolacím senátom ÚHVT a vedľajší účastník v konaní pred Súdom prvého stupňa:

         Diesel SpA, so sídlom v Molvene (Taliansko), v zastúpení: G. Bozzola a C. Bellomunno, advokáti,
      ktorej predmetom je žaloba proti rozhodnutiu tretieho odvolacieho senátu ÚHVT z 19. marca 2002 (vec R 525/2001-3), týkajúcemu sa námietkového konania medzi BMI Bertollo Sri a Diesel SpA,
      SÚD PRVÉHO STUPŇA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV (štvrtá komora),
      v zložení: predseda komory H. Legal, sudcovia V. Tiili a M. Vilaras, tajomník: B. Pastor, zástupkyňa tajomníka,
      so zreteľom na žalobu podanú do kancelárie Súdu prvého stupňa 14. júna 2002,
      so zreteľom na vyjadrenie k žalobe podané do kancelárie Súdu prvého stupňa 8. novembra 2002,
      so zreteľom na vyjadrenie vedľajšieho účastníka konania Diesel SpA k žalobe podané do kancelárie Súdu prvého stupňa 31. októbra 2002,
      po pojednávaní zo 4. februára 2004,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      Okolnosti predchádzajúce sporu

               1

               Spoločnosť BMI Bettolio Sri podala 17. júla 1998 podľa nariadenia Rady (ES) č. 40/94 z 20. decembra 1993 o ochrannej známke spoločenstva (Ú. v. ES, L 11, 1994, s. 1) v znení zmien a doplnení prihlášku ochrannej známky Spoločenstva na Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT).

               2

               Prihláška ochrannej známky bola podaná na zápis nižšie reprodukovaného označenia, ktoré je podľa opisu farieb obsiahnutého v prihláške červenej farby.

               3

               Výrobky uvedené v prihláške patria do triedy 7, 11 a 21 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb pre zápis známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení a zodpovedajú tomuto opisu:

                        —

                        trieda 7: „Žehličky“,

                        —

                        trieda 11: „Zariadenia na výrobu pary pre žehličky (ani stroje ani časti strojov)“,

                        —

                        trieda 21: „Žehliace dosky“.

               4

               Uvedená prihláška bola zverejnená 12. júla 1999 vo Vestníku ochranných známok Spoločenstva č. 55/99.

               5

               Dňa 7. októbra 1999 podala spoločnosť Diesel SpA podľa článku 42 nariadenia č. 40/94 námietky proti zápisu predmetnej ochrannej známky Spoločenstva. Námietky smerovali proti všetkým výrobkom uvádzaným v prihláške ochrannej známky. Na podporu svojich námietok uvádzala dôvod podľa článku 8 ods. 1 pism. b) nariadenia č. 40/94. Námietky sa zakladali na existencii jednak národnej ochrannej známky č. 686092, zapísanej v Taliansku 23. augusta 1996 pre všetky výrobky a služby patriace do tried 1 až 42 v zmysle vyššie citovanej Niceskej dohody, a tiež ochrannej známky Spoločenstva č. 743401, zapísanej 27. apríla 1999 pre všetky výrobky tried 11, 19, 20 a 21 podľa tejto dohody. Tieto dve skoršie ochranné známky (ďalej len „skoršie ochranné známky“) sú vytvorené slovným označením DIESEL.

               6

               Námietky boli založené na časti tovarov a služieb chránených skoršími ochrannými známkami a menovite:

                        —

                        trieda 7: „Stroje a obrábacie stroje; motory (s výnimkou motorov pre pozemné vozidlá); spriahadlá a prevodové komponenty (s výnimkou spriahadiel a prevodových komponentov pre pozemné vozidlá); poľnohospodárske náradie, ktoré nie je na ručný pohon; liahne na vajcia“,

                        —

                        trieda 11: „Osvetľovacie zariadenia, vykurovacie zariadenia, zariadenia na výrobu pary, varné zariadenia, zariadenia na chladenie, zariadenia na sušenie, ventilačné zariadenia, zariadenia na zásobovanie vodou a na sanitárne účely“,

                        —

                        trieda 21: „Kuchynské náradie a nádoby a náradie a nádoby pre domácnosť (nevyrobené z drahých kovov alebo bez povrchovej úpravy drahými kovmi); hrebene a špongie; kefy (s výnimkou štetcov); materiál na výrobu kief; výrobky na čistenie; oceľová vlna; sklo ako surovina alebo polotovar (s výnimkou stavebného skla); sklenné výrobky, porcelán a hrnčiarsky tovar, ktoré nie sú zaradené do iných tried“.

               7

               Rozhodnutím z 28. februára 2001 námietkové oddelenie vyhovelo námietkam a následne zamietlo zápis prihlasovanej ochrannej známky z dôvodu existencie pravdepodobnosti zámeny vo vzťahu k výrobkom patriacim do tried 11 a 21 na území Talianska a z dôvodu, že, berúc do úvahy vysokú mieru podobnosti medzi spornými označeniami a vzťah medzi označeniami tovarov a tovarmi posudzovanými z hľadiska zámeny, existuje pravdepodobnosť zámeny pri „žehličkách“ žalobkyne, ktoré vykazujú určitú podobu s výrobkami vedľajšieho účastníka konania.

               8

               Dňa 8. mája 2001 žalobkyňa podľa článku 59 nariadenia č. 40/94 podala na ÚHVT odvolanie proti rozhodnutiu námietkového oddelenia.

               9

               Rozhodnutím z 19. marca 2002 (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“) tretí odvolací senát zamietol odvolanie. Odvolací senát v podstate konštatoval, že, berúc do úvahy vnútornú povahu skorších ochranných známok a vysokú mieru podobnosti medzi ochrannými známkami, ako aj zhodu alebo podobnosť medzi prihlasovanými tovarmi, existuje v zmysle článku 8 ods. 1 pism. b) nariadenia č. 40/94 u verejnosti na území, na ktorom sú skoršie ochranné známky chránené, pravdepodobnosť zámeny.

         Návrhy účastníkov konania

               10

               Žalobkyňa navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

                        —

                        zrušil napadnuté rozhodnutie,

                        —

                        vyhovel prihláške ochrannej známky Spoločenstva.

               11

               ÚHVT navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

                        —

                        zamietol žalobu,

                        —

                        zaviazal žalobkyňu na náhradu trov konania.

               12

               Vedľajší účastník konania navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

                        —

                        potvrdil napadnuté rozhodnutie a zamietol prihlášku ochrannej známky DIESELIT,

                        —

                        zaviazal žalobkyňu na náhradu trov konania.

               13

               Na pojednávaní žalobkyňa vzala späť druhú časť svojho žalobného návrhu smerujúcu k nariadeniu zápisu prihlasovanej ochrannej známky, čo Súd prvého stupňa poznamenal do zápisnice z pojednávania.

         Právny stav

               14

               Žalobkyňa sa dovoláva v podstate troch žalobných dôvodov, namietajúc porušenie článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94, porušenie článku 43 ods. 2 a 3 toho istého nariadenia a subsidiárne porušenie článku 7 ods. 1 predmetného nariadenia.

         O prvom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94
      Tvrdenia účastníkov konania

               15

               Žalobkyňa, po prvé, zdôrazňuje, že na rozdiel od konštatovania odvolacieho senátu, skoršie ochranné známky DIESEL nemajú výraznú rozlišovaciu spôsobilosť vo vzťahu k druhu tovarov, ktorých sa týkajú.

               16

               Podľa žalobkyne, hoci bežne užívaný výraz, akým je slovo „diesel“ nevykazuje priamu lexikálnu spojitosť s niektorými prihlasovanými tovarmi, napríklad oblečením, môže naopak naznačovať koncepčnú alebo lexikálnu spojitosť vo vzťahu k iným tovarom patriacim do iných tried rovnako prihlasovaných pre to isté označenie, napríklad typom strojov, nakoľko slovo „diesel“ označuje typ motora. Odvolací senát mal podľa nej posúdiť opisný význam označenia DIESEL pre výrobky uvedené v triedach 7, 11 a 21, medzi ktorými sa nachádzajú menovite „motory“, „spriahadlá a prevodové komponenty“; „poľnohospodárske náradie“ a „osvetľovacie zariadenia, vykurovacie zariadenia, zariadenia na výrobu pary, zariadenia na zásobovanie vodou“ a mal uznať, že existuje lexikologická spojitosť a opisná súvislosť týchto tovarov.

               17

               Preto podľa žalobkyne, ochranná známka tvorená slovom „diesel“, pokiaľ je spájaná s náradím alebo zariadením tvoreným „strojmi“, získava čisto druhovú a opisnú súvislosť medzi tovarmi a označením. Opisná ochranná známka zostáva slabou ochrannou známkou s nižšou mierou rozlišovacej spôsobilosti, a preto aj s nižšou mierou ochrany v prípade tvrdenej zámeny s inou ochrannou známkou. Konkrétne, slabej ochrannej známke nemôže byť priznaná výlučná a úplná ochrana, pokiaľ sú k predmetnému označeniu pripojené varianty alebo modifikácie bežne používaných výrazov, ako je tomu v prípade označenia DIESELIT. Žalobkyňa poukazuje na vnútroštátnu judikatúru, podľa ktorej sú slabými ochrannými známkami označenia pojmovo súvisiace s tovarmi alebo tvorené bežne používanými výrazmi, ktoré nemôžu byť predmetom výlučného a úplného privlastnenia. Žalobkyňa pripomína, že širšia oblasť použitia ochrannej známky Spoločenstva predpokladá, že je ešte prísnejšie zakázané zapísať druhové a opisné názvy a označenia patriace do slovnej zásoby v rozličných členských štátoch.

               18

               Žalobkyňa dodáva, že pre dotknutú verejnosť tvorenú napríklad ženami v domácnosti, všeobecne málo oboznámenými s problematikou motorov všetkých druhov, by označenie DIESEL spojené s náradím a zariadením pre domácnosť mohlo evokovať iba čisto opisnú súvislosť.

               19

               Podľa žalobkyne pre to, aby bola ochranná známka považovaná za silnú, nesmie vo vedomí spotrebiteľov existovať súvislosť medzi touto ochrannou známkou a výrazmi označujúcimi tovary, pre ktoré sa používa. Pre získanie ochrany ochranná známka nesmie byť zhodná ani s druhovým opisom tovaru, ktorého sa týka, ani s opisom odlišného tovaru, ktorý by s ním spotrebitelia napriek tomu mohli stotožňovať, alebo ho k nemu prirovnávať.

               20

               Následne podľa žalobkyne tvrdenie, podľa ktorého skoršie ochranné známky DIESEL sú silnými známkami, hoci sú spájané s výrobkami evokujúcimi v cieľovej skupine verejnosti súvislosť s významom slova, predpokladá ich porovnanie, výrobok za výrobkom, na ktoré odvolací senát poukázal, ale ktoré nevykonal.

               21

               Formulovanie zásady bez vysvetlenia však robí napadnuté rozhodnutie nezákonným pre nedostatok odôvodnenia. Podľa žalobkyne je pre ňu nemožné určiť dôvody, pre ktoré bola formulovaná zásada použitá, a rovnako je nemožné zrekonštruovať úvahy, ktoré viedli k napadnutému rozhodnutiu.

               22

               Po druhé, žalobkyňa zdôrazňuje, že neexistuje fonetická alebo vizuálna podoba medzi prihlasovanou ochrannou známkou a skoršími ochrannými známkami.

               23

               Čo sa týka fonetického porovnania, označenie DIESELIT môže byť, zvlášť cieľovou skupinou verejnosti, vyslovené dvoma spôsobmi („dieselit“ alebo „diselit“). Podľa žalobkyne, keďže taliančina má nezvučné prízvuky, fonetika, nezávisle od talianskej alebo anglosaskej výslovnosti slova, vedie v každom prípade k úplne rozdielnemu zneniu slova „diesel“. Keby sme chceli vyznačiť všetky nezvučné a neviditeľné prízvuky, ktoré si vyžaduje talianska gramatika pri výslovnosti slova „diesel“, muselo by sa písať „diizel“, zatiaľ čo slovo „dieselit“ by sa muselo písať „díeizelit“.

               24

               Čo sa týka vizuálneho porovnania, žalobkyňa poznamenáva, že pre skoršie ochranné známky je použitý jednoduchý a obvyklý typ písma (Times New Roman), zatiaľ čo označenie DIESELIT je napísané úplne odlišným typom písma.

               25

               Po tretie, žalobkyňa spochybňuje závery napadnutého rozhodnutia, týkajúce sa tvrdenej podobnosti výrobkov.

               26

               Žalobkyňa v tomto ohľade tvrdí, že rozdiel medzi „zariadeniami na výrobu pary pre žehličky (ani stroje ani časti strojov)“ a „zariadeniami na výrobu paty“, kategóriou, do ktorej odvolací senát zahrnul tovary ňou prihlasované, je evidentný, pretože skôr menované zariadenia nevyrábajú paru, pokiaľ nie sú pripojené k na to určenému stroju.

               27

               Žalobkyňa napáda tiež spájanie „žehliacej dosky“ s „kuchynským náradím a nádobami a náradím a nádobami pre domácnosť“. Rovnako napáda aj tvrdenú komplementárnu povahu medzi „žehličkou“ a „žehliacou doskou“; táto komplementárnost neexistuje v momente ich nadobudnutia, ale iba v momente ich použitia.

               28

               Nakoniec žalobkyňa napáda tvrdenie odvolacieho senátu, podľa ktorého slovo „dieselit“ môže byť spotrebiteľom vyložené ako talianska verzia ochrannej známky DIESEL, alebo jej „webová verzia“. V skutočnosti spotrebiteľ žehliacich dosiek a potrieb pre domácnosť nie je dotknutý internetovým marketingom. Navyše, keďže všeobecná známosť ochranných známok DIESEL sa týka iného odvetvia ako odvetvia skúmaného v danom prípade, konkrétne športového oblečenia a oblečenia pre mladých, týka sa preto kategórie spotrebiteľov, ktorí nie sú v žiadnom prípade zhodní s časťou verejnosti, ktorá sa zaujíma o domáce potreby.

               29

               ÚHVT tvrdí, že odvolací senát dôvodne prijal záver, že, berúc do úvahy vnútornú povahu skorších ochranných známok a ich značnú podobnosť, rovnako ako zhodnosť alebo podobnosť prihlasovaných výrobkov v cieľovej skupine verejnosti na území, na ktorom sú skoršie ochranné známky chránené, existuje pravdepodobnosť zámeny.

               30

               ÚHVT sa domnieva, že sporné označenia DIESEL a DIESELIT nemajú vo vzťahu k predmetným výrobkom, ktoré sú zhodné, alebo prinajmenšom silne podobné, vôbec opisný význam. Následne, skoršie ochranné známky DIESEL môžu byť pre predmetné výrobky považované za silné ochranné známky.

               31

               Vedľajší účastník konania pripomína, po prvé, že jeho ochranné známky získali v priebehu rokov značnú všeobecnú známosť pre neformálne oblečenie (takzvané „casual“). Následne boli rozšírené na množstvo iných kategórií výrobkov, pretože vedľajší účastník konania zvýšil a rozšíril svoju výrobu. Napriek tomu pripomína, že svoje námietky zakladal na existencii dvoch skorších zápisov, a nie na všeobecnej známosti, ktorú iba spomenul v rámci konania pred odvolacím senátom.

               32

               Čo sa týka vymedzenia dotknutej skupiny verejnosti, podľa vedľajšieho účastníka konania je potrebné sa zaoberať rozličnými osobami, možno zväčša ženského pohlavia, ale nie výlučne ženami v domácnosti, alebo osobami, ktoré nemajú znalosti z oblasti motorov. Musí byť preto vylúčené, aby si priemerný spotrebiteľ pri kúpe žehličky, zariadenia na výrobu pary pre žehličky , alebo žehliacej dosky mohol myslieť, že tieto tovary sú vybavené dieselovým motorom alebo že fungujú na palivo. Navyše, berúc do úvahy dôležitosť internetu, rovnako ako všeobecnú známosť ochranných známok DIESEL, prípona „it“ v označení DIESELIT môže byť väčšinou osôb považovaná za internetovú verziu označenia DIESEL.

         Posúdenie Súdom prvého stupňa

               33

               Podľa článku 8 ods. 1 pism. b) nariadenia č. 40/94 na základe námietky majiteľa skoršej ochrannej známky, ochranná známka, o zápis ktorej sa žiada, nebude zapísaná, „ak kvôli jej zhodnosti alebo podobnosti so skoršou ochrannou známkou a zhodnosti alebo podobnosti tovarov alebo služieb, na ktoré sa vzťahujú tieto ochranné známky, existuje pravdepodobnosť zámeny zo strany verejnosti, pokiaľ ide o územie, na ktorom je skoršia ochranná známka chránená“; je tiež špecifikované, že „pravdepodobnosť zámeny zahŕňa aj pravdepodobnosť asociácie so skoršou ochrannou známkou“. Okrem toho, podľa článku 8 ods. 2 pism. a) bod i) a ii) nariadenia č. 40/94 pod pojmom skoršie ochranné známky treba rozumieť ochranné známky Spoločenstva a ochranné známky zapísané v členskom štáte, ktorých dátum podania prihlášky je skorší ako dátum podania prihlášky ochrannej známky Spoločenstva.

               34

               Podľa judikatúry Súdneho dvora, týkajúcej sa výkladu Prvej smernice Rady 89/104/EHS z 21. decembra 1998 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok (Ú. v. ES L 40, 1989, s. 1), a Súdu prvého stupňa, týkajúcej sa nariadenia č. 40/94, pravdepodobnosť zámeny predstavuje pravdepodobnosť, že verejnosť by sa mohla domnievať, že predmetné tovary alebo služby pochádzajú od jedného podniku alebo prípadne od ekonomicky prepojených podnikov [rozsudky Súdneho dvora z 29. septembra 1998, Canon, C-39/97, Zb. s. I-5507, bod 29, a z 22. júna 1999, Lloyd Schuhfabrik Meyer, C-342/97, Zb. s. I-3819, bod 17; rozsudok Súdu prvého stupňa z 23. októbra 2002, Oberhauser/ÚHVT — Petit Liberto (Fifties), T-104/01, Zb. s. II-4359, bod 25].

               35

               Pravdepodobnosť zámeny u verejnosti musí byť posudzovaná celkovo, berúc do úvahy všetky faktory týkajúce sa konkrétneho prípadu (rozsudok Súdneho dvora z 11. novembra 1997, SABEL, C-251/95, Zb. s. I-6191, bod 22; rozsudky Canon, bod 34 vyššie, bod 16, a Lloyd Schuhfabrik Meyer, bod 34 vyššie, bod 18; rozsudok Súdneho dvora z 22. júna 2000, Marca Mode, C-425/98, Zb. s. I-4861, bod 40; rozsudok Fifties, bod 34 vyššie, bod 26).

               36

               Toto celkové posúdenie predpokladá určitú vzájomnú súvislosť medzi prvkami branými do úvahy a najmä medzi podobnosťou ochranných známok a podobnosťou označovaných tovarov alebo služieb. Nízky stupeň podobnosti medzi označovanými tovarmi alebo službami môže byť kompenzovaný vysokou mierou podobnosti medzi ochrannými známkami a naopak (rozsudok Canon, bod 34 vyššie, bod 17 a Lloyd Schuhfabrik Meyer, bod 34 vyššie, bod 19). Vzájomná súvislosť medzi týmito faktormi sa prejavuje v siedmom odôvodnení nariadenia č. 40/94, podľa ktorého je potrebné vykladať pojem pravdepodobnosti vo vzťahu k pravdepodobnosti zámeny, ktorej posúdenie závisí na množstve faktorov a menovite na známosti ochrannej známky na trhu, asociáciách s používaným alebo zapísaným označením, ktoré by mohli byť vyvolávané, stupni podobnosti medzi ochrannou známkou a označením a medzi označovanými tovarmi alebo službami (rozsudok Fifties, bod 34 vyššie, bod 27).

               37

               Z judikatúry medzi iným vyplýva, že pravdepodobnosť zámeny je tým vyššia, čím vyššia je rozlišovacia spôsobilosť skoršej ochrannej známky (rozsudky SABEL, bod 35 vyššie, bod 24 a Canon, bod 34 vyššie, bod 18) a musí sa konštatovať, či už vo vzťahu k vnútorným vlastnostiam ochrannej známky alebo vo vzťahu ku všeobecnej známosti s ňou spájanou [rozsudok Canon, bod 34 vyššie, bod 18; rozsudky Súdu prvého stupňa z 15. januára 2003, Mystery Drinks/ÚHVT — Karlsberg Brauerei (MYSTERY), T-99/01, Zb. s. II-43, bod 34, a z 22. októbra 2003, Éditions Albert René/ÚHVT - Trucco (Starix), T-311/01, Zb. s. II-4625, bod 42].

               38

               Vnímanie ochranných známok priemerným spotrebiteľom predmetných tovarov alebo služieb má navyše v celkovom posúdení pravdepodobnosti zámeny určujúci význam. Priemerný spotrebiteľ obvykle vníma ochrannú známku ako celok a nevenuje sa skúmaniu jej rôznych detailov (rozsudky SABEL, bod 35 vyššie, bod 23 a Lloyd Schuhfabrik Meyer, bod 34 vyššie, bod 25). Na účely tohto celkového posúdenia musí byť priemerný spotrebiteľ predmetných tovarov považovaný za riadne informovaného a primerane pozorného a obozretného. Okrem iného je potrebné zobrať do úvahy skutočnosť, že priemerný spotrebiteľ má iba zriedka možnosť vykonať priame porovnanie rozličných ochranných známok a musí sa spoľahnúť na ich nedokonalý obraz, ktorý si uchoval v pamäti. Je tiež potrebné zobrať do úvahy skutočnosť, že úroveň pozornosti priemerného spotrebiteľa sa môže meniť v závislosti od kategórie predmetných tovarov alebo služieb (rozsudok Lloyd Schuhfabrik Meyer, bod 34 vyššie, bod 26).

               39

               V danom prípade označenie DIESEL je jednak zapísané v Taliansku ako národná ochranná známka pre všetky tovary patriace do tried 1 až 42, jednak je zapísané ÚHVT ako ochranná známka Spoločenstva pre všetky tovary a služby patriace do tried 11, 19, 20 a 21. Tovary uvádzané v prihláške ochrannej známky Spoločenstva patria do tried 7, 11 a 21. Relevantné územie pre analýzu pravdepodobnosti zámeny je preto, čo sa týka tovarov patriacich do tried 11 a 21, tvorené celým Spoločenstvom a, čo sa týka tovarov patriacich do triedy 7, Talianskom. Okrem toho, berúc do úvahy, že predmetné tovary sú tovarmi bežnej spotreby, cieľovou skupinou verejnosti je priemerný spotrebiteľ, ktorý je považovaný za riadne informovaného a primerane pozorného a obozretného.

               40

               Vo svetle vyššie uvedených úvah je potrebné vykonať porovnanie na jednej strane predmetných tovarov a na strane druhej sporných označení.

         — O porovnaní tovarov

               41

               Čo sa týka porovnania predmetných tovarov je potrebné pripomenúť, že podľa judikatúry Súdneho dvora pri posudzovaní podobnosti medzi predmetnými tovarmi alebo službami, je potrebné zohľadniť všetky relevantné činitele, ktorými sa vyznačuje vzťah medzi tovarmi alebo službami. Tieto činitele zahŕňajú predovšetkým ich povahu, miesto určenia, používanie, ako aj konkurenčný alebo doplňujúci charakter (rozsudok Canon, bod 34 vyššie, bod 23).

               42

               Je nutné konštatovať, že, keďže vedľajší účastník konania odkázal v prihláške svojej ochrannej známky v Taliansku na nadpisy všetkých tried, tento vnútroštátny zápis pokrýva všetky tovary patriace do týchto tried. Rovnako zápis Spoločenstva pokrýva všetky tovary, ktoré by mohli patriť do tried prihlasovaných na úrovni Spoločenstva, menovite triedy 11, 19, 20 a 21, berúc do úvahy to, že vedľajší účastník konania odkázal vo svojej prihláške na nadpisy týchto tried. Predmetné tovary musia byť preto na účely posúdenia pravdepodobnosti zámeny považované za zhodné.

               43

               Je preto potrebné konštatovať, rovnako ako to konštatoval odvolací senát v bode 16 napadnutého rozhodnutia, že tovary uvádzané v prihláške ochrannej známky a tovary chránené skoršími ochrannými známkami sú zhodné alebo podobné.

         — O porovnaní označení

               44

               Pokiaľ ide o porovnanie označení, z ustálenej judikatúry vyplýva, že celkové posúdenie pravdepodobnosti zámeny vo vzťahu k vizuálnej, fonetickej a koncepčnej podobnosti predmetných ochranných známok sa má zakladať na celkovom dojme, ktorý tieto označenia vytvárajú, so zohľadnením najmä ich rozlišujúcich a prevládajúcich prvkov (rozsudok SABEL, bod 35 vyššie, bod 23 a Lloyd Schuhfabrik Meyer, bod 34 vyššie, bod 25).

               45

               Je preto potrebné posúdiť, či miera podobnosti medzi spornými označeniami je dostatočne vysoká preto, aby sa mohla konštatovať existencia pravdepodobnosti zámeny medzi nimi. Na tento účel je potrebné reprodukovať obe označenia, nižšie:

                           DIESEL

                           skoršia ochranná známka

                           prihlasovaná ochranná známka (červená)

               46

               Pokiaľ ide o vizuálne porovnanie, treba konštatovať, že označenie DIESEL je úplne včlenené do prihlasovanej ochrannej známky DIESELIT. Táto v porovnaní so skoršími ochrannými známkami obsahuje dodatočný slovný prvok, menovite príponu „it“. Samotné pridanie prípony „it“ k skorším ochranným známkam však nepostačuje na odstránenie vizuálnej podoby existujúcej medzi týmito dvomi označeniami.

               47

               Navyše, a ako konštatoval odvolací senát a vedľajší účastník konania, grafický prvok prihlasovanej ochrannej známky je vedľajší. V skutočnosti grafické znázornenie spočívajúce v reprodukcii slova „dieselit“ obvyklými a bežnými tlačenými písmenami v červenej farbe neumožní spotrebiteľovi obrátiť svoju pozornosť na iné grafické prvky prihlasovanej ochrannej známky, ako na písmená, z ktorých pozostáva.

               48

               Odvolací senát preto správne konštatoval, že sporné označenia sú z vizuálneho hľadiska podobné.

               49

               Pokiaľ ide o fonetické porovnanie, odvolací senát konštatoval (bod 23 napadnutého rozhodnutia), že:
               „... prípona ,iť ochrannej známky Spoločenstva nemení ideovú povahu ochrannej známky DIESEL, ktorá zostáva stále identifikovateľná ako jadro ochrannej známky žalobkyne. Výslovnosť slova ,dieseľ talianskym spotrebiteľom (ako die alebo di) nie je dôležitá; toto slovo je prítomné v oboch označeniach a fonetický výsledok je teda, bez ohľadu na výslovnosť, rovnaký.“

               50

               Je potrebné konštatovať, že tvrdenia odvolacieho senátu sú správne. V skutočnosti obe označenia majú spoločných šesť prvých písmen (teda celé označenie DIESEL) a týchto šesť prvých písmen bude vyslovovaných rovnakým spôsobom, či už v Taliansku (pre triedu 7), alebo inde v Spoločenstve. Pripojenie prípony „it“ k označeniu žalobkyne nie je preto pri porovnávaní z fonetického hľadiska určujúcim.

               51

               Je teda potrebné konštatovať, že označenia, ktoré sú predmetom sporu, sú z fonetického hľadiska podobné.

               52

               Pokiaľ ide o koncepčné porovnanie sporných označení, je potrebné poznamenať, že odvolací senát nevykonal toto porovnanie dôkladne, ale obmedzil sa na zhodnotenie sémantického obsahu výrazu „diesel“. V tomto smere konštatoval, že skoršie ochranné známky DIESEL, používané pre predmetné tovary, sú ochranné známky vnútorne silné, ktoré nevykazujú žiadnu koncepčnú súvislosť s označovanými tovarmi.

               53

               Odvolací senát preto prijal záver, že skoršie ochranné známky majú vysokú rozlišovaciu spôsobilosť. Je potrebné pripomenúť, že vysoká rozlišovacia spôsobilosť ochrannej známky musí byť konštatovaná buď z dôvodu vnútorných vlastností ochrannej známky, alebo z dôvodu všeobecnej známosti, ktorá je s ňou spojená. V danom prípade odvolací senát konštatoval vysokú rozlišovaciu spôsobilosť vzhľadom k vnútorným vlastnostiam ochranných známok DIESEL, vo vzťahu k tovarom, ktorých sa týka tento spor.

               54

               Čo sa týka tvrdenia žalobkyne, podľa ktorého odvolací senát mal posúdiť opisný význam označenia DIESEL pre tovary uvedené v triedach 7, 11 a 21, medzi ktorými sa nachádzajú menovite „motory“, „spriahadlá a prevodové komponenty“, „poľnohospodárske náradie“ a „osvetľovacie zariadenia, vykurovacie zariadenia, zariadenia na výrobu pary, zariadenia na zásobovanie vodou“, je potrebné konštatovať, že posúdenie miery rozlišovacej spôsobilosti označenia DIESEL musí byť vykonané vo vzťahu k tovarom, na ktorých sa zakladajú námietky.

               55

               Treba poznamenať, že tovary prihlasované žalobkyňou sú v plnom rozsahu zahrnuté medzi tovary chránené skoršími ochrannými známkami. Preto stačí posúdiť rozlišovaciu spôsobilosť iba vo vzťahu k „žehličkám“, „zariadeniam na výrobu pary pre žehličky “ a „žehliacim doskám“, prihlasovaným žalobkyňou, a netreba brať do úvahy iné tovary prihlásené vedľajším účastníkom konania, patriace do týchto tried, ako sú „stroje“ a „motory (s výnimkou motorov pre pozemné vozidlá)“.

               56

               Je potrebné konštatovať, že výraz „diesel“, ktorý označuje palivo alebo typ motora nie je pre „žehličky“, „zariadenia na výrobu pary pre žehličky “ a „žehliace dosky“ opisným. V tomto smere je potrebné sa stotožniť s analýzou odvolacieho senátu, podľa ktorej ochranné známky DIESEL používané pre tieto výrobky sú vnútorne silné ochranné známky, a preto existuje pravdepodobnosť zámeny, aj v prípade existencie variantov a modifikácií, ktoré zachovávajú podstatnú identitu týchto ochranných známok.

               57

               Preto treba konštatovať, že označenie DIESELIT môže byť považované za variant označenia DIESEL. V skutočnosti, pozornosť spotrebiteľa bude pútať rozpoznateľný výraz v označení DIESELIT, t. j. k výraz „diesel“, a tým bude spotrebiteľ predmetnému označeniu dávať rovnaký koncepčný význam ako skorším ochranným známkam. Toto posúdenie je platné pre Taliansko rovnako ako pre celé územie Spoločenstva. Pridanie prípony „it“ nestačí na odstránenie podoby z koncepčného hľadiska, pretože slovo „diesel“ v označení DIESELIT je dominujúce. Navyše, ako odvolací senát dôvodne uviedol v bode 24 napadnutého rozhodnutia, pripojenie prípony „it“ k označeniu žalobkyne môže prípadne vnuknúť spotrebiteľovi myšlienku, že existuje spojitosť medzi oboma označeniami a že označenie DIESELIT môže byť vnímané ako talianska verzia označenia DIESEL.

               58

               Následne je potrebné konštatovať, že existuje rovnako koncepčná podoba medzi spornými označeniami.

               59

               S prihliadnutím na všetky tieto prvky, je namieste konštatovanie, že miera podobnosti medzi predmetnými ochrannými známkami je dostatočne vysoká na to, aby sa cieľová skupina verejnosti mohla domnievať, že predmetné tovary pochádzajú od jedného podniku, prípadne od ekonomicky prepojených podnikov. Preto medzi týmito ochrannými známkami existuje pravdepodobnosť zámeny.

               60

               Čo sa týka tvrdenia žalobkyne, podľa ktorého odvolací senát neodôvodnil svoje rozhodnutie o vysokej rozlišovacej spôsobilosti skorších ochranných známok DIESEL, stačí konštatovať, že z bodu 21 napadnutého rozhodnutia jasne vyplýva, že odvolací senát sa domnieval, že skoršie ochranné známky používané pre tovary v predmetnom spore, sú ochranné známky vnútorne silné a že nevykazujú žiadny priamy alebo nepriamy koncepčný vzťah s tovarmi, ktoré odlišujú, čo predstavuje v tomto smere dostatočné odôvodnenie.

               61

               Okrem toho, čo sa týka tvrdenia žalobkyne, podľa ktorého odvolací senát mylne bral do úvahy všeobecnú známosť alebo dobré meno ochranných známok DIESEL, postačuje uviesť, že z bodu 12 napadnutého rozhodnutia vyplýva, že:
               „... tvrdenia [vedľajšieho účastníka konania] týkajúce sa celosvetového dobrého mena označenia a vzťahujúce sa k jeho skutočnému používaniu nie sú dôležité, nakoľko žiadny dôkaz o používaní nebol predložený a nebol prihlasovateľom podľa článku 43 ods. 2 [nariadenia č. 40/94] požadovaný a ani samotným [vedľajším účastníkom konania] nebol spontánne predložený. Predmetom posúdenia pravdepodobnosti zámeny môže následne byť len ochranná známka, tak ako je uvedená v prihláške ochrannej známky Spoločenstva a skoršia ochranná známka uvedená v námietkach.“

               62

               Z týchto konštatovaní jasne vyplýva, že odvolací senát nebral do úvahy ani dobré meno ani všeobecnú známosť skorších ochranných známok DIESEL. Preto tvrdenie žalobkyne je nedôvodné.

               63

               S prihliadnutím na vyššie uvedené je potrebné zamietnuť prvý žalobný dôvod žalobkyne.

         O druhom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 43 ods. 2 a 3 nariadenia č. 40/94
      Tvrdenia účastníkov konania

               64

               Žalobkyňa tvrdí, že vedľajší účastník konania nepredložil žiadny dôkaz o skutočnom používaní skorších ochranných známok pre predmetné tovary a že z tohto dôvodu mali byť námietky zamietnuté ab initio. V skutočnosti všeobecná známosť ochrannej známky sa obmedzuje na odevné odvetvie.

               65

               ÚHVT pripomína, že v súlade s článkom 43 ods. 2 a 3 nariadenia č. 40/94 majiteľ skoršej ochrannej známky Spoločenstva alebo národnej ochrannej známky musí na žiadosť prihlasovateľa predložiť dôkaz o používaní. ÚHVT je podľa článku 74 nariadenia č. 40/94 povinný v priebehu konania týkajúceho sa relatívnych dôvodov zamietnutia obmedziť skúmanie na žiadosti a dôvody predložené účastníkmi konania. Žalobkyňa však opomenula predniesť takúto žiadosť. Podľa judikatúry Súd prvého stupňa nemôže brať do úvahy žiadosť, ktorá nebola predložená ani prejednaná pred odvolacím senátom. Na pojednávaní ÚHVT pripomenul, že keďže obdobie piatich rokov uvádzané v článku 43 ods. 2 nariadenia č. 40/94, týkajúce sa zápisu skoršej ochrannej známky, ešte neuplynulo, nemôže byť ešte požadovaný dôkaz o skutočnom používaní.

               66

               Vedľajší účastník konania pripomenul, že dôkazy, pokiaľ nie sú predložené spontánne, musia byť predložené v nadväznosti na žiadosť druhého účastníka konania, k čomu v danom prípade nedošlo. Čo sa týka zápisu ochrannej známky Spoločenstva DIESEL, povoleného 27. apríla 1999, keďže ešte neuplynula vyššie uvedená päťročná lehota, žalobkyňa nemôže v nijakom prípade žiadať žiadny dôkaz.

         Posúdenie Súdom prvého stupňa

               67

               Je potrebné pripomenúť, že podľa článku 43 ods. 2 nariadenia č. 40/94, ak si to prihlasovateľ tak želá, majiteľ skoršej ochrannej známky, ktorý podal námietku, musí predložiť dôkaz o tom, že, v období päť rokov pred dňom uverejnenia prihlášky ochrannej známky Spoločenstva, bola skoršia ochranná známka Spoločenstva uvedená v Spoločenstve do používania v súvislosti s tovarmi alebo službami, na ktoré bola zapísaná a ktoré cituje ako opodstatnenie svojej námietky, alebo o tom, že existujú dôvody nepoužívania za predpokladu, že skoršia ochranná známka Spoločenstva bola k tomuto dňu už zapísaná najmenej päť rokov. Podľa odseku 3 predmetného ustanovenia sa odsek 2 uplatňuje na skoršie národné ochranné známky, pričom používanie na území Spoločenstva je nahradené používaním na území členského štátu, v ktorom bola skoršia národná ochranná známka chránená.

               68

               V tomto prípade, ochranná známka Spoločenstva bola zapísaná 27. apríla 1999 a národná ochranná známka bola zapísaná 23. augusta 1996, zatiaľ čo prihláška označenia DIESELIT ako ochrannej známky spoločenstva bola zverejnená 12. júla 1999. Stačí preto konštatovať, že lehota piatich rokov k tomuto dátumu neuplynula ani pre skoršiu ochrannú známku Spoločenstva ani pre skoršiu národnú ochrannú známku. Z toho vyplýva, že dôkaz o skutočnom používaní nemohol byť ešte požadovaný a že skoršie ochranné známky mali byť považované za používané.

               69

               V dôsledku toho je potrebné zamietnuť druhý žalobný dôvod žalobkyne.

         O treťom subsidiárnom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 7 ods. 1 nariadenia č. 40/94

               70

               Žalobkyňa subsidíarne tvrdí, že platnému zapísaniu označenia DIESEL ako ochrannej známky Spoločenstva pre triedy 11 a 21 a ako národnej ochrannej známky pre triedu 7 bráni existencia absolútnych dôvodov pre zamietnutie.

               71

               Je potrebné uviesť, že žalobkyňa sa nemôže v rámci námietkového konania dovolávať absolútneho dôvodu pre zamietnutie platného zápisu označenia vnútroštátnym úradom priemyselného vlastníctva alebo ÚHVT. V skutočnosti je potrebné pripomenúť, že absolútne dôvody zamietnutia uvedené v článku 7 nariadenia č. 40/94 nemôžu byť v rámci námietkového konania skúmané a že tento článok sa nenachádza medzi ustanoveniami, vo vzťahu ku ktorým musí byť posudzovaná zákonnosť napadnutého rozhodnutia [rozsudok Súdu prvého stupňa z 9. apríla 2003, Durferrit/ÚHVT - Kolene (NUTRIDE), T-224/01, Zb. s. II-1589, body 72 a 75]. Pokiaľ sa žalobkyňa domnieva, že ochranná známka DIESEL bola zapísaná v rozpore s ustanoveniami článku 7 nariadenia č. 40/94, mala podať návrh na vyhlásenie neplatnosti skoršej ochrannej známky Spoločenstva podľa článku 51 tohto nariadenia. Navyše platnosť zápisu označenia ako národnej ochrannej známky nemôže byť napádaná v rámci konania o zápise ochrannej známky Spoločenstva, ale výlučne v rámci konania o výmaze ochrannej známky vedeného v členskom štáte [rozsudok Súdu prvého stupňa z 23. októbra 2002, Matratzen Concord/ÚHVT — Hukla Germany (MATRATZEN), T-6/01, Zb. s. II-4335, bod 55].

               72

               Tretí žalobný dôvod žalobkyne je preto potrebné zamietnuť.

               73

               Za týchto okolností je potrebné zamietnuť žalobu v plnom rozsahu.

         O trovách

               74

               Podľa článku 87 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže žalobkyňa nemala vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania ÚHVT a vedľajšieho účastníka konania, v súlade s ich návrhmi.

               Z týchto dôvodov
               SÚD PRVÉHO STUPŇA (štvrtá komora)
               rozhodol a vyhlásil:

                        1.

                        Žaloba sa zamieta.

                        2.

                        Žalobkyňa je povinná nahradiť trovy konania.

                     Legal
                     Tiili
                     Vilaras
                     Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 30. júna 2004.

                           Tajomník
                           H. Jung

                           Predseda komory
                           H. Legal

            (
            *1
         )	Jazyk konania: taliančina.


Rozsudok Súdneho dvora z 5. októbra 1994. # Talianska republika proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Žaloba o neplatnosť. # Vec C-47/91.


Rozsudok Súdneho dvora z 1. októbra 1991. # Raimund Vidrányi proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Úradníci - Odvolanie. # Vec C-283/90 P.


Rozsudok Súdneho dvora z 30. novembra 1982. # Anklagemyndigheden proti Jack Noble Kerr. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Østre Landsret - Dánsko. # Rybolov. # Vec 287/81.


title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (piata komora) zo 7. decembra 2004. # Koninklijke Coöperatie Cosun UA proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Poľnohospodárstvo - Spoločné organizovanie trhov - Cukor - Suma za cukor C odpredaný na vnútornom trhu - Colné právo - Žiadosť o odpustenie - Ustanovenie o spravodlivom zaobchádzaní v článku 13 nariadenia (EHS) č. 1430/79 - Pojem dovozného a vývozného cla - Zásady rovnosti a právnej istoty - Spravodlivé zaobchádzanie. # Vec T-240/02.

text:
      Vec T‑240/02
      Koninklijke Coöperatie Cosun UA
      proti
      Komisii Európskych spoločenstiev
      „Poľnohospodárstvo – Spoločná organizácia trhov – Cukor – Splatná suma za cukor C odpredaný na vnútornom trhu – Colné právo – Žiadosť o odpustenie – Ustanovenie o spravodlivom zaobchádzaní v článku 13 nariadenia (EHS) č. 1430/79 – Pojem dovozného a vývozného cla – Zásady rovnosti a právnej istoty – Spravodlivé zaobchádzanie“
      Rozsudok Súdu prvého stupňa (piata komora) zo 7. decembra 2004
      Abstrakt rozsudku
      Vlastné zdroje Európskych spoločenstiev – Vrátenie alebo odpustenie dovozného alebo vývozného cla – Článok 13 nariadenia č.
            1430/79 – Pojem „dovozné alebo vývozné clo“ – Suma splatná z dôvodu nevyvezenia cukru C – Vylúčenie – Zamietnutie žiadosti
            o odpustenie – Porušenie článku 13, zásady rovnosti alebo zásady právnej istoty alebo údajnej zásady spravodlivého zaobchádzania
            – Neexistencia
      (Nariadenie Rady č. 1430/79, články 1, 13 a 14; nariadenie Rady č. 1785/81, článok 26; nariadenie Komisie č. 2670/81, článok
            3)
      Suma vyrubená výrobcovi cukru z dôvodu, že neodpredal určité množstvá cukru C mimo Spoločenstva, na základe článku 26 nariadenia
         č.º1785/81 o spoločnom organizovaní trhu v sektore cukru [neoficiálny preklad] a článku 3 nariadenia č. 2670/81 ustanovujúceho podrobné vykonávacie pravidlá výroby cukru, ktorá presahuje kvótu, nepredstavuje
         dovozné alebo vývozné clo v zmysle článkov 13 a 14 nariadenia č. 1430/79 o vrátení alebo odpustení dovozného alebo vývozného
         cla [neoficiálny preklad], ktoré vytvárajú možnosť takého vrátenia alebo odpustenia v osobitných prípadoch, ktoré vyplývajú z okolností, ktoré nie
         je možné považovať za podvodné konanie alebo hrubú nedbanlivosť dotknutej osoby. Táto suma totiž nepredstavuje ani clo, ani
         platbu s rovnocenným účinkom, ani poľnohospodársky odvod v zmysle článku 1 ods. 2 písm. a) a b) nariadenia č. 1430/79. Nemôže
         teda byť považovaná vzhľadom na jej ciele alebo spôsob jej výpočtu za sumu, ktorá sa stala dovozným clom, keďže na rozdiel
         od dovozného cla je sankciou, ktorá má predovšetkým odstrašujúci charakter, a jej účelom je zabezpečiť dodržiavanie zákazu
         odpredaja cukru C na vnútornom trhu.

      Rozhodnutie, ktorým Komisia vyhlásila žiadosť o odpustenie uvedenej sumy za neprípustnú, teda neporušuje už citované ustanovenia
         podľa článku 13 nariadenia č. 1430/79. Toto rozhodnutie takisto neporušuje zásady rovnosti alebo právnej istoty ani údajnú
         zásadu spravodlivého zaobchádzania.

      (pozri body 38, 44, 45, 47, 58, 61, 62)
ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (piata komora)
      zo 7. decembra 2004 (*)

      „Poľnohospodárstvo – Spoločná organizácia trhov – Cukor – Splatná suma za cukor C odpredaný na vnútornom trhu – Colné právo – Žiadosť o odpustenie – Ustanovenie o spravodlivom zaobchádzaní v článku 13 nariadenia (EHS) č. 1430/79 – Pojem dovozného a vývozného cla – Zásady rovnosti a právnej istoty – Spravodlivé zaobchádzanie“
      Vo veci T‑240/02,
      Koninklijke Coöperatie Cosun UA, so sídlom v Breda (Holandsko), v zastúpení: M. Slotboom, N. Helder a J. Coumans, advokáti,

      žalobca,
      proti
      Komisii Európskych spoločenstiev, v zastúpení: X. Lewis, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci F. Tuytschaever, advokát, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      žalovanej,
      ktorej predmetom je návrh na zrušenie rozhodnutia Komisie REM 19/01 z 2. mája 2002, ktorým bola žiadosť o odpustenie dovozného
         cla podaná Holandským kráľovstvom v prospech žalobcu vyhlásená za neprípustnú [neoficiálny preklad],

      SÚD PRVÉHO STUPŇAEURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV (piata komora),

      v zložení: predsedníčka komory P. Lindh, sudcovia R. García-Valdecasas a K. Jürimäe,
      tajomník: J. Plingers, referent,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 16. septembra 2004,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
       Právny rámec
       Spoločná organizácia trhu v sektore cukru
      1       Nariadenie Rady (EHS) č. 1785/81 z 30. júna 1981 o spoločnom organizovaní trhu v sektore cukru [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 177, s. 4, ďalej len „základné nariadenie“) upravuje predovšetkým výrobu, dovoz a vývoz cukru. Zavádza okrem
         iného systém výrobných kvót, ktoré v zmysle pätnásteho odôvodnenia tohto nariadenia predstavujú spôsob, ktorý zabezpečí, aby
         sa výrobcom platili ceny Spoločenstva a aby mali odbyt pre svoju produkciu.

      2       Článok 24 základného nariadenia stanovuje v rámci tohto systému kvót na každý hospodársky rok (ktorý začína 1. júla jedného
         roka a končí 30. júna ďalšieho roka) základné množstvá „cukru A“ a „cukru B“, ktoré každý členský štát rozdelí medzi výrobcami
         cukru so sídlom na jeho území. Výrobným podnikom sa tak pridelí na každý hospodársky rok kvóta A a kvóta B. Akékoľvek množstvo
         cukru vyrobeného nad rámec týchto kvót sa nazýva „cukor C“ alebo „cukor, ktorý presahuje kvótu“.

      3       Podmienky na odpredaj cukru závisia od jeho kvalifikácie. Na cukor A a na cukor B sa použijú rôzne podporné mechanizmy, ktoré
         predvída základné nariadenie, pričom v prípade cukru A sa poskytujú zvýšené záruky (zaručené intervenčné ceny a podpora vývozu
         vo forme výrobných náhrad) v porovnaní s cukrom B (iba výrobné náhrady pri vývoze).

      4       Na cukor C sa nevzťahuje ani systém podpory cien, ani výrobné náhrady pri vývoze. Okrem toho cukor C sa nemôže odpredať v rámci
         Spoločenstva, a preto sa musí predať mimo Spoločenstva na svetovom trhu. Článok 26 základného nariadenia v tomto ohľade stanovuje:

      „1. ... cukor C, ktorý sa nepreniesol..., sa nesmie odpredať na vnútornom trhu Spoločenstva a musí sa bez ďalšieho spracovania
         vyviezť do 1. januára nasledujúceho po konci príslušného hospodárskeho roka.

      ...
      3. Podrobné pravidlá uplatňovania tohto článku sa prijmú v súlade s postupom uvedeným v článku 41.
      Tieto pravidlá ustanovia najmä poplatok vyberaný za cukor C..., uvedený v ods. 1, vo vzťahu ku ktorému nebol poskytnutý dôkaz
         v stanovenom termíne, že bol vyvezený bez ďalšieho spracovania v stanovenej lehote.“ [neoficiálny preklad]

      5       Nariadenie Komisie (EHS) č. 2670/81 zo 14. septembra 1981 ustanovujúce podrobné vykonávacie pravidlá výroby cukru, ktorá presahuje
         kvótu (Ú. v. ES L 262, s. 14; Mim. vyd. 03/005, s. 85), uvádza podmienky, za ktorých sa vývoz cukru C považuje za uskutočnený.
         Článok 1 tohto nariadenia v znení nariadenia Komisie (EHS) č. 3892/88 zo 14. decembra 1988, ktorým sa mení dopĺňa nariadenie
         (EHS) č. 2670/81 (Ú. v. ES L 346, s. 29; Mim. vyd. 03/008, s. 157), stanovuje:

      „1. Vývoz uvedený v článku 26 ods. 1 [základného] nariadenia sa považuje za uskutočnený, pokiaľ:
      a)      cukor C... [je] vyvezen[ý] z členského štátu, na území ktorého bol... vyroben[ý];
      b)      príslušný členský štát uvedený pod písmenom a) prevzal vývoznú deklaráciu pred 1. januárom, ktorý nasleduje po konci hospodárskeho
         roku počas ktorého bol... cukor C... vyroben[ý];

      c)      cukor C... opustil... colné územie Spoločenstva najneskôr v lehote 60 dní po 1. januári ako je uvedené pod písmenom b);
      d)      výrobok bol z členského štátu uvedeného pod písmenom a) vyvezený bez náhrady alebo odvodu...
      Okrem prípadu vyššej moci, pokiaľ nie sú splnené všetky podmienky ustanovené v prvom pododseku, príslušné množstvo cukru C...
         sa považuje za predané na vnútornom trhu.

      V prípade vyššej moci prijme príslušná agentúra členského štátu, na ktorého území bol... cukor C... vyroben[ý], opatrenia
         nevyhnutné vzhľadom k okolnostiam, ktoré vznikli pričinením príslušnej strany.“

      6       Článok 3 nariadenia č. 2670/81 zmenený a doplnený článkom 1 nariadenia Komisie (EHS) č. 3559/91 zo 6. decembra 1991, ktorým
         sa mení a dopĺňa nariadenie (EHS) č. 2670/81 (Ú. v. ES L 336, s. 26; Mim. vyd. 03/012, s. 131), stanovuje:

      „1. Príslušný členský štát uvalí poplatok na tie množstvá, ktoré sa v zmysle článku 1 ods. 1 odpredali na vnútornom trhu,
         a to do sumy:

      a) za cukor C na 100 kilogramov:
      –       najvyššiu možnú dovoznú daň na 100 kilogramov bieleho alebo surového cukru platnú počas obdobia zahŕňajúceho hospodársky rok,
         počas ktorého sa príslušný cukor vyrobil a šesť mesiacov nasledujúcich po tom hospodárskom roku, a

      –       1 ECU;
      ...
      4. V prípade množstiev cukru C..., ktoré sa pred vyvezením zničili alebo poškodili bez možnosti ich náhrady, za okolností
         uznaných príslušným orgánom príslušného členského štátu za prípad zásahu vyššej moci, sa zodpovedajúce množstvo uvedené v odseku
         1 neodvádza.“

       Ustanovenie o spravodlivom zaobchádzaní v colnej právnej úprave Spoločenstva
      7       Právna úprava Spoločenstva v oblasti ciel predvída možnosť úplného alebo čiastočného vrátenia alebo odpustenia vyrubených
         vývozných alebo dovozných ciel alebo odpustenie colného dlhu. Podmienky na vrátenie alebo odpustenie cla stanovuje článok
         13 nariadenia Rady (EHS) č. 1430/79 z 2. júla 1979 o vrátení alebo odpustení dovozného alebo vývozného cla [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 175, s. 1), zmenený a doplnený nariadením Rady (EHS) č. 3069/86 zo 7. októbra 1986 o zmene nariadenia č. 1430/79
         [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 286, s. 1). Odsek 1 tohto ustanovenia znie:

      „Dovozné clo môže byť vrátené alebo odpustené aj v osobitných prípadoch..., ktoré vyplývajú z okolností, ktoré nie je možné
         považovať za podvodné konanie alebo hrubú nedbanlivosť dotknutej osoby.

      ...“ [neoficiálny preklad]

      8       Článok 14 nariadenia č. 1430/79 upresňuje, že ustanovenie článku 13 sa rovnako použije aj na vrátenie alebo odpustenie vývozného
         cla.

      9       V zmysle článku 1 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 1430/79 sa pod pojmom „dovozné clo“ rozumie „clo a platby s rovnocenným účinkom,
         ako aj poľnohospodárske odvody a iné platby pri dovoze zavedené v súlade so Spoločnou poľnohospodárskou politikou alebo v súlade
         s osobitnými opatreniami uplatňovanými na základe článku 235 Zmluvy ES [teraz článok 308 ES] na určitý tovar, ktorý je výsledkom
         spracovania poľnohospodárskych výrobkov“ [neoficiálny preklad].

      10     V zmysle článku 1 ods. 2 písm. b) nariadenia č. 1430/79 pojem „vývozné clo“ zahŕňa „poľnohospodárske odvody a iné platby pri
         vývoze zavedené v súlade so Spoločnou poľnohospodárskou politikou alebo v súlade s osobitnými opatreniami uplatňovanými na
         základe článku 235 Zmluvy ES na určitý tovar, ktorý je výsledkom spracovania poľnohospodárskych výrobkov“ [neoficiálny preklad].

       Skutkové okolnosti
      11     Žalobca je družstvo so sídlom v Holandsku a v hospodárskych rokoch 1991/1992 a 1992/1993 vyrábal cukor C. V období medzi 10.
         februárom a 23. septembrom 1993 so sprostredkovaním svojej dcérskej spoločnosti Limako Suiker BV predal spoločnosti Django’s
         Handelsonderneming určité množstvo cukru C určené na vývoz do Chorvátska a Slovinska. V obdobiach medzi 22. júlom a 16. augustom
         1993 a medzi 26. augustom a 24. septembrom 1993 žalobca predal cukor C určený na vývoz do Maroka spoločnostiam NV Voeders
         SA Aliments Serry a Sieger BV.

      12     Holandská finančná informačná a vyšetrovacia služba (ďalej len „FIOD“) požiadala 24. júna 1993 Hoofdproduktschap Akkerbouw
         (ďalej len „HPA“), orgán, ktorý je v Holandsku príslušný pre uplatňovanie predpisov o spoločnom organizovaní trhov vrátane
         trhu cukru o informácie v rámci vyšetrovania v súvislosti s Django’s Handelsonderneming. FIOD dostala od HPA informácie o nedostatkoch
         colných dokumentov týkajúcich sa vývozu cukru C. FIOD s ohľadom na prebiehajúce vyšetrovanie požiadala HPA o rezervovaný postoj
         voči žalobcovi. Zistenie nedostatkov vo vývozných dokumentoch, ktoré dostala HPA, viedli k začatiu súdneho vyšetrovania proti
         Django’s Handelsonderneming z dôvodu podvodu.

      13     V júni a v auguste 1993 sa HPA obrátila na žalobcu a na jeho dcérsku spoločnosť Limako Suiker a informovala ich o nesprávnom
         opečiatkovaní colných dokumentov týkajúcich sa tovaru určeného do Chorvátska a do Slovinska. V októbri 1993 HPA dostala nesprávne
         opečiatkované tlačivá vzťahujúce sa na dodávky cukru C do Maroka.

      14     Dňa 14. októbra 1993 holandské úrady poskytli žalobcovi zoznam čísiel vývozných tlačív, pri ktorých nebol dokázaný vývoz mimo
         Spoločenstva.

      15     Dňa 25. apríla 1994 HPA vyzvala žalobcu na zaplatenie sumy 6 284 721,03 holandských guldenov (NLG) z dôvodu, že žalobca nedokázal,
         že určité množstvo cukru C opustilo územie Spoločenstva do miesta určenia v Chorvátsku, v Slovinsku a v Maroku. Suma tohto
         poplatku bola 13. júna 1994 z dôvodu chyby pri pôvodnom počítaní znížená na 6 250 856,78 NLG, čo predstavuje 2 836 515,14
         eur.

      16     Žalobca podal 18. mája 1994 sťažnosť na HPA proti vyrubeniu poplatku. HPA túto sťažnosť zamietla 19. júna 1995. Žalobca podal
         14. júla 1995 žalobu proti tomuto rozhodnutiu o zamietnutí na College van Beroep voor het bedrijfsleven (Rada pre hospodárske
         spory, ďalej len „CBB“).

      17     Dňa 24. apríla 1995 podal žalobca na HPA žiadosť o odpustenie vymáhaného cla na základe článku 239 nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92
         z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva (Ú. v. ES L 302, s. 1; Mim. vyd. 02/004, s. 307), a článku
         905 nariadenia Komisie (EHS) č. 2454/93 z 2. júla 1993, zavádzajúceho ustanovenia pre vykonávanie nariadenia č. 2913/92 (Ú. v. ES
         L 253, s. 1; Mim. vyd. 02/006, s. 3). Dňa 6. augusta 2001 podalo Holandské kráľovstvo na Komisiu žiadosť o odpustenie dovozného
         cla v prospech žalobcu.

      18     Komisia prijala 2. mája 2002 rozhodnutie REM 19/01, ktorým bola žiadosť o odpustenie dovozného cla podaná Holandským kráľovstvom
         v prospech žalobcu vyhlásená za neprípustnú [neoficiálny preklad] (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“). Na základe tohto rozhodnutia HPA 6. júna 2002 oznámila žalobcovi, že jeho žiadosť o odpustenie
         cla je neprípustná.

       Konanie a návrhy účastníkov konania
      19     Žalobca návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 9. augusta 2002 podal žalobu, na základe ktorej sa začalo toto konanie.
      20     Na základe správy sudcu spravodajcu Súd prvého stupňa (piata komora) rozhodol o otvorení ústnej časti konania. V rámci opatrení
         na zabezpečenie priebehu konania Súd prvého stupňa vyzval Komisiu, aby predložila určité dokumenty. Komisia tejto výzve vyhovela
         v určenej lehote.

      21     CBB predložila rozhodnutím z 9. júna 2004 doručeným Súdnemu dvoru 11. júna dve prejudiciálne otázky na základe článku 234
         ES (vec Koninklijke Coöperatie Cosun, C‑248/04) v súvislosti s konaním prebiehajúcim medzi žalobcom a HPA, ktorého predmetom
         je poplatok vyrubený žalobcovi z dôvodu nevyvezenia predmetného cukru C. Prvou z týchto otázok sa CBB pýta Súdneho dvora,
         či v prípade, ak sa možnosť odpustenia cla na základe článku 13 nariadenia č. 1430/79 neuplatňuje na poplatky za cukor C,
         sú základné nariadenie a nariadenie č. 2670/81 neplatné z dôvodu spravodlivého zaobchádzania s ohľadom na nemožnosť vrátenia
         alebo odpustenia dotknutého poplatku. Druhou prejudiciálnou otázkou sa vnútroštátny súd pýta Súdneho dvora na prípadné dôsledky
         neplatnosti týchto nariadení na vymáhateľnosť poplatku za cukor C za okolností daného prípadu.

      22     Listom z 1. septembra 2004 žalobca navrhol prerušiť toto konanie do vyhlásenia rozsudku Súdneho dvora, ktorým sa ukončí konanie
         v už citovanej veci Koninklijke Coöperatie Cosun, C‑248/04. Komisia predložila svoje pripomienky k tomuto návrhu listom z 9. septembra
         2004, v ktorom uviedla, že prerušenie konania nepovažuje za potrebné.

      23     Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na otázky, ktoré im Súd prvého stupňa položil, boli vypočuté počas verejného pojednávania
         16. septembra 2004. Na pojednávaní žalobca opätovne navrhol prerušenie konania a Komisia opätovne navrhla, aby sa v konaní
         pokračovalo. Keďže Komisia bola proti návrhu na prerušenie konania a prerušenie konania neodôvodňovali mimoriadne okolnosti,
         Súd prvého stupňa tento návrh zamietol.

      24     Žalobca navrhuje, aby Súd prvého stupňa:
      –       zrušil napadnuté rozhodnutie,
      –       zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.
      25     Komisia navrhuje, aby Súd prvého stupňa:
      –       zamietol žalobu ako nedôvodnú,
      –       zaviazal žalobcu na náhradu trov konania.
       Právny stav
      26     Žalobca sa na podporu svojej žaloby odvoláva na hlavný žalobný dôvod, ktorý sa zakladá na porušení článkov 1 a 13 nariadenia
         č. 1430/79 a na subsidiárny žalobný dôvod, ktorý sa zakladá na porušení zásad rovnosti, právnej istoty a údajnej zásady spravodlivého
         zaobchádzania.

       O prvom žalobnom dôvode založenom na porušení článkov 1 a 13 nariadenia č. 1430/79
       Tvrdenia účastníkov konania
      27     Žalobca zdôrazňuje, že dovozný poplatok, ktorý mu bol vyrubený na základe článku 26 základného nariadenia a článku 3 nariadenia
         č. 2670/81, je potrebné považovať za dovozné alebo vývozné clo v zmysle článku 1 ods. 2 nariadenia č. 140/79. Tento poplatok
         v skutočnosti predstavuje platbu s rovnocenným účinkom alebo prinajmenšom poľnohospodársky odvod alebo inú platbu pri dovoze
         alebo vývoze zavedenú v súlade so spoločnou poľnohospodárskou politikou v zmysle tohto ustanovenia.

      28     Žalobca tvrdí, že otázka, či dotknutá suma je dovozným alebo vývozným clom v zmysle tohto ustanovenia, musí byť rozhodnutá
         výlučne na základe objektívnych kritérií založených na povahe tohto odvodu. Uvádza, že v zmysle odôvodnení základného nariadenia
         poplatok za výrobu uplatniteľný na cukor C sleduje rovnaký účel, ako clo, menovite ochranu vnútorného trhu, stabilizáciu trhov
         a zabezpečenie zásobovania. Tento poplatok má konkrétne napraviť obchodné vzťahy, ktoré boli narušené tým, že cukor C nebol
         vyvezený (rozsudok Súdneho dvora z 10. januára 2002, British Sugar, C‑101/99, Zb. s. I‑205, bod 41).

      29     Žalobca rovnako poznamenáva, že v zmysle tretieho odôvodnenia nariadenia č. 2670/81 je potrebné zaradiť cukor C, ktorý sa
         nevyviezol, na rovnakú úroveň s cukrom dovezeným z nečlenských krajín. Vyvodzuje z toho záver, že cukor C podlieha poplatku
         z dôvodu prekročenia hranice, to znamená dovoznému poplatku.

      30     Žalobca takisto pripomína, že v zmysle článku 3 nariadenia č. 2670/81 sa poplatok za výrobu určuje na základe dovoznej dane
         uplatniteľnej na cukor. V tomto smere zdôrazňuje, že v rozpore s tvrdením Komisie uvedeným v napadnutom rozhodnutí tento odkaz
         na dovoznú daň nepredstavuje iba základ výpočtu, a preto suma tohto poplatku je clo. Skutočnosť, že podľa článku 3 nariadenia
         č. 3670/81 sa okrem dovoznej dane zohľadňuje aj paušálna suma, iba ešte viac približuje nevyvezený cukor C k dovezenému cukru,
         pretože ako vyplýva aj z odôvodnení nariadenia Komisie (EHS) č. 2645/70 z 28. decembra o ustanoveniach uplatniteľných na množstvo
         cukru, ktoré prekračuje maximálnu kvótu [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 283, s. 48), táto paušálna suma je vypočítaná na základe nákladov na odbyt dovezeného cukru, a jeho účelom je
         preto vyrovnanie výhody, ktorú by mohol mať výrobca cukru C v porovnaní s dovozcom cukru z tretieho štátu, keďže výrobca by
         nemusel znášať určité náklady, ktoré by dovozca znášať musel.

      31     Nakoniec žalobca uvádza, že zákonodarca Spoločenstva si ani nemohol zvoliť iný spôsob výpočtu poplatku za nevyvezený cukor
         C s odkazom na skutočnosť, že v čase, keď Komisia prijala prvé nariadenie o spoločnom organizovaní trhu v sektore cukru (ďalej
         len „SOT cukru“), menovite nariadenie č. 2645/70, mala na zreteli, že je nevyhnutné stanoviť rovnaké podmienky pre výrobcov
         cukru C ako pre dovozcov. Žalobca z toho vyvodzuje, že je neprípustné zvoliť si iný spôsob výpočtu alebo stanoviť pre výrobcov
         cukru C iné podmienky ako pre dovozcov.

      32     Komisia usudzuje, že napadnuté rozhodnutie je správne v tom, že vyhlásila žiadosť o odpustenie za neprípustnú, keďže suma,
         ktorú je výrobca cukru povinný zaplatiť z dôvodu prekročenia výrobnej kvóty, ktorá mu bola pridelená, sa nemôže považovať
         za dovozné clo, a preto nemôže byť ani odpustená v zmysle colného zákonodarstva Spoločenstva.

       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      33     Články 13 a 14 nariadenia č. 1430/79 vytvárajú možnosť vrátenia alebo odpustenia dovozného alebo vývozného cla v osobitných
         prípadoch, ktoré vyplývajú z okolností, ktoré nie je možné považovať za podvodné konanie alebo hrubú nedbanlivosť dotknutej
         osoby.

      34     V danom prípade sa žiadosť o odpustenie cla, ktorá je predmetom napadnutého rozhodnutia, týkala sumy vyrubenej žalobcovi na
         základe článku 26 základného nariadenia a článku 3 nariadenia č. 2670/81 z dôvodu, že neodpredal určité množstvá cukru C mimo
         Spoločenstva. Vzniká otázka, či táto suma sa má považovať za vývozné alebo dovozné clo v zmysle článku 13 nariadenia č. 1430/79
         a v nadväznosti na to, či žiadosť o odpustenie spadá do rozsahu pôsobnosti tohto ustanovenia.

      35     V súlade s článkom 1 ods. 2 písm. a) a b) nariadenia č. 1430/79 dovozné a vývozné clá zahrnujú po prvé clá, po druhé platby
         s rovnocenným účinkom ako clo a po tretie poľnohospodárske odvody a iné platby pri dovoze zavedené v súlade so Spoločnou poľnohospodárskou
         politikou alebo v súlade s osobitnými opatreniami uplatňovanými na základe článku 308 ES na určitý tovar, ktorý je výsledkom
         spracovania poľnohospodárskych výrobkov.

      36     Dá sa však hneď skonštatovať, že vyrubená suma formálne nespadá ani do jednej z kategórií uvedených v článku 1 ods. 2 písm. a)
         a b) nariadenia č. 1430/79.

      37     V skutočnosti, ako to vyplýva aj z článku 26 základného nariadenia a z článku 3 ods. 1 nariadenia č. 2670/81, táto suma vznikla
         z dôvodu, že k určenému dátumu nebolo preukázané, že určité množstvo cukru C bolo vyvezené v predpísanej lehote. Táto suma
         sa vymáha od výrobcu cukru C z dôvodu, že tento cukor, ktorý presahuje kvótu a ktorý bol vyrobený vo vnútri Spoločenstva,
         sa predal na vnútornom trhu.

      38     Z toho vyplýva, že suma za cukor C nepredstavuje clo, t. j. clo vyplývajúce zo spoločného colného sadzobníka Európskych spoločenstiev
         v zmysle článkov 23 a 26 ES. Nejde ani o platbu s rovnocenným účinkom ako clo, keďže takúto daň v zmysle ustálenej judikatúry
         predstavuje akýkoľvek peňažný odvod, ktorý sa ukladá jednostranne bez ohľadu na spôsob jeho vyberania, a vyrubuje sa na tovary
         z dôvodu prekročenia hranice, ak nejde o clo v pravom slova zmysle (rozsudky Súdneho dvora zo 17. júla 1997, Haahr Petroleum,
         C‑90/94, Zb. s. I‑4085, bod 20, a z 2. apríla 1998, Outokumpu, C‑213/96, Zb. s. I‑1777, bod 20). Nakoniec dotknutá suma nepredstavuje
         ani poľnohospodársky odvod „pri dovoze alebo pri vývoze“, t. j. poplatok vyrubený na poľnohospodárske produkty z dôvodu prekročenia
         vonkajších hraníc Spoločenstva.

      39     Žalobca však tvrdí, že suma vyrubená na nevyvezený cukor C sa má považovať za dovozné alebo vývozné clo, keďže sleduje rovnaký
         účel ako clo, jeho výška sa určuje na základe dovoznej dane uplatniteľnej na cukor a stavia cukor, ktorý presahuje kvótu a nebol
         vyvezený, do porovnateľnej situácie, ako cukor dovezený z tretích štátov.

      40     Je dôležité v tomto smere poznamenať, že poplatok za cukor, ktorý presahuje kvótu je súčasťou mechanizmov SOT cukru. Tieto
         mechanizmy, ako napríklad stanovenie indikatívnych alebo intervenčných cien, vytvorenie spoločného systému obchodovania s tretími
         štátmi alebo vytvorenie systému výrobných kvót, sledujú spoločné ciele, ktoré zahŕňajú potrebné opatrenia na zabezpečenie
         zamestnanosti a životnej úrovne výrobcov, bezpečnosti zásobovania všetkých spotrebiteľov s cukrom, určenej úrovne cien a stability
         trhu s cukrom.

      41     Podobne je dôležité poznamenať, že každý jednotlivý mechanizmus uvedený vyššie sleduje osobitné ciele a napĺňa konkrétne potreby.
         Preto sa nemôže usudzovať v rozpore s tvrdením žalobcu, že poplatok za vyrobený cukor C sleduje presne tie isté účely ako
         clo, presnejšie ako dovozná daň alebo náhrady pri vývoze v rámci SOT cukru.

      42     V skutočnosti, ako to vyplýva aj z piateho odôvodnenia základného nariadenia, založenie spoločného obchodného systému na vonkajších
         hraniciach Spoločenstva, do ktorého patrí aj systém odvodov za dovoz a náhrad za vývoz, má za cieľ stabilizovať trh Spoločenstva
         najmä predchádzaním vplyvu kolísania svetových cien na ceny v rámci Spoločenstva. Na tieto účely sa v rámci SOT cukru predvída
         vyberanie odvodov za dovoz z tretích štátov a vyplácanie náhrad za vývoz do tretích štátov, pričom poslaním oboch týchto nástrojov
         je pokryť v sektore cukru rozdiel medzi cenami vo vnútri a mimo Spoločenstva, ak ceny na svetových trhoch sú nižšie ako ceny
         v Spoločenstve.

      43     SOT cukru takisto vytvára systém výrobných kvót, ktoré v zmysle pätnásteho odôvodnenia základného nariadenia predstavujú spôsob,
         ktorý zabezpečí, aby sa výrobcom platili ceny Spoločenstva a aby mali odbyt svojej produkcie. V rámci tohto systému vytvorilo
         základné nariadenie mechanizmus na riešenie situácie výroby presahujúcej kvóty A a B pridelené výrobcom, t. j. cukru C. Keďže
         táto kategória cukru C predstavuje výlučne nadprodukciu, ktorá nesmie mať nepriaznivý dosah na trh, zákonodarca Spoločenstva
         zakotvil v článku 26 ods. 1 prvom pododseku zákaz jeho odpredaja na vnútornom trhu a tomu zodpovedajúcu povinnosť vývozu (rozsudok
         British Sugar, už citovaný, bod 41).

      44     Porušenie tejto povinnosti má za následok vymáhanie určitej sumy od výrobcu. Táto sankcia má teda predovšetkým odstrašujúci
         charakter a jej účelom je zabezpečiť dodržiavanie zákazu odpredaja cukru C na vnútornom trhu. Táto suma sa určuje s odkazom
         na najvyššiu možnú dovoznú daň platnú počas obdobia zahŕňajúceho hospodársky rok, počas ktorého sa príslušný cukor vyrobil,
         a šesť mesiacov nasledujúcich po tomto hospodárskom roku. V zmysle jedenásteho odôvodnenia základného nariadenia táto suma
         je určená na to, aby výrobcovia v celom rozsahu financovali náklady na odbyt nadprodukcie, ktorá existuje medzi výrobou a spotrebou
         v Spoločenstve.

      45     So zreteľom na to, čo bolo uvedené vyššie, zo skutočnosti, že suma vyrubovaná na cukor C sa vypočíta na základe dovoznej dane
         a priráta sa k nej paušálna suma určená na základe nákladov na odbyt dovezeného cukru, sa nedá vyvodiť záver, že táto suma
         sa stáva dovozným clom. Ako to správne uvádza Komisia v odôvodnení č. 10 napadnutého rozhodnutia, dovozná daň sa zohľadňuje
         iba ako základ alebo spôsob výpočtu na účely určenia tejto sumy. Zákonodarca Spoločenstva si vybral tento základ výpočtu na
         dosiahnutie účelu sledovaného touto sumou vyrubovanou na cukor, ktorý presahuje kvótu a nevyvezie sa v určenej lehote, t. j.
         preto, ako bolo uvedené vyššie, aby sa zabezpečilo dodržiavanie zákazu odpredaja na vnútornom trhu.

      46     Tento záver nespochybňuje tvrdenie žalobcu o tom, že podľa tretieho odôvodnenia nariadenia č. 2670/81 je potrebné zaradiť
         cukor C, ktorý sa nevyviezol, na rovnakú úroveň s cukrom dovezeným z nečlenských krajín. V skutočnosti toto odôvodnenie upresňuje,
         že nevyvezený cukor C sa má zaradiť na rovnakú úroveň s cukrom dovezeným z nečlenských krajín vtedy, „ak sa má stanoviť poplatok,
         ktorý sa má odviesť v prípade predaja na vnútornom trhu“. Odôvodnenia nariadenia č. 2670/81 preto iba potvrdzujú tézu, že
         odkaz na dovoznú daň predstavuje iba základ pre výpočet danej sumy.

      47     Je preto namieste prijať záver, že suma vyrubená žalobcovi z dôvodu, že neodpredal určité množstvá cukru C mimo Spoločenstva,
         na základe článku 26 základného nariadenia a článku 3 nariadenia č. 2670/81, nepredstavuje dovozné alebo vývozné clo v zmysle
         článku 13 nariadenia č. 1430/79, a preto Komisia neporušila tieto ustanovenia tým, že vyhlásila žiadosť o odpustenie za neprípustnú.

      48     Preto je potrebné prvý žalobný dôvod zamietnuť.
       O druhom žalobnom dôvode založenom na porušení zásady rovnosti a právnej istoty a údajnej zásady spravodlivého zaobchádzania
       Tvrdenia účastníkov konania
      49     Žalobca subsidiárne tvrdí, že aj keď suma, o ktorej odpustenie žiadal, nepredstavuje dovozné alebo vývozné clo v zmysle nariadenia
         č. 1430/79, Komisia mala preskúmať túto žiadosť vo svetle článku 13 tohto nariadenia, ktorý predstavuje všeobecné ustanovenie
         o spravodlivom zaobchádzaní (rozsudok Súdu prvého stupňa z 10. mája 2001, Kaufring a i./Komisia, T‑186/97, T‑187/97, T‑190/97
         až T‑192/97, T‑210/97, T‑211/97, T‑216/97 až T‑218/97, T‑279/97, T‑280/97, T‑293/97 a T‑147/99, Zb. s. II‑1337, bod 224),
         a že zamietnutím žiadosti ako neprípustnej porušila zásady rovnosti a spravodlivého zaobchádzania.

      50     Podľa žalobcu z napadnutého rozhodnutia vyplýva, že žalobca nemal žiadne právo na odpustenie cla z dôvodu osobitných okolností,
         a ďalej poznamenáva, že podľa článku 8 ods. 1 a z článku 2 ods. 1 rozhodnutia Rady č. 94/728/ES, Euratom z 31. októbra 1994
         o systéme vlastných zdrojov Európskych spoločenstiev [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 293, s. 9) holandské úrady nemajú právomoc zabezpečiť spravodlivé zaobchádzanie, keďže sú povinné sumu vymáhanú
         na základe článku 3 nariadenia č. 2670/81 vybrať a poskytnúť ju Komisii.

      51     Podľa žalobcu sa s ním zaobchádzalo rozdielne od podnikov v porovnateľnej situácii, ktoré by chceli podať žiadosť o odpustenie
         dovozného alebo vývozného cla z dôvodu osobitných okolností. Napriek týmto okolnostiam nemal možnosť sa dovolať odpustenia
         cla z dôvodu spravodlivého zaobchádzania v žiadnom konaní. Poplatok za nevyvezený cukor C je preto postavený na roveň dovoznému
         clu v každom ohľade okrem právnej ochrany. Je v rozpore so zásadou rovnosti, že ustanovenie článku 13 nariadenia č. 1430/79
         o odpustení cla sa neuplatnilo v prípadoch, ktoré boli identické s inými prípadmi, v ktorých boli ekonomickým subjektom priznané
         tieto výhody.

      52     V tomto ohľade žalobca uvádza, že v danom prípade sú splnené obe podmienky na odpustenie alebo vrátenie cla stanovené v článku
         13 nariadenia č. 1430/79. Po prvé tvrdí, že nemôže byť obvinený zo žiadneho podvodného konania alebo hrubej nedbanlivosti,
         keďže dôvodom nevyvezenia cukru C v danom prípade bolo výlučne podvodné konanie tretích osôb. Po druhé tvrdí, že tento prípad
         je porovnateľný s prípadom, v ktorom bol vynesený rozsudok Súdneho dvora zo 7. septembra 1999, De Haan (C‑61/98, Zb. s. I‑5003).
         Žalobca uvádza, že holandské úrady mali veľmi včasné informácie o podvodnom konaní súvisiacom s množstvami cukru C, ktoré
         predával, ale rozhodli sa ho neinformovať o priebehu vyšetrovania, a preto mu nebola daná možnosť splniť si svoju povinnosť,
         a vyviezol cukor C, ktorý vyrobil, predpísaným spôsobom.

      53     Subsidiárne a v poslednom rade žalobca vo veci uvádza, že ak by Súd prvého stupňa dospel k záveru, že článok 13 nariadenia
         č. 1430/79 sa neuplatňuje, Komisia bola v každom prípade povinná preskúmať žiadosť o odpustenie cla, a to aj mimo rámca tohto
         nariadenia, a obmedzením sa na konštatovanie, že táto žiadosť bola neprípustná, Komisia porušila zásady právnej istoty, rovnosti
         a spravodlivého zaobchádzania. Žalobca tvrdí, že ak Komisia neuznáva túto povinnosť, jeho právna ochrana nie je úplná. Poznamenáva,
         že Súdny dvor potvrdil, že vyššie právne zásady, predovšetkým zásada proporcionality, sa uplatňujú na vyrubovanie poplatku
         za cukor C (rozsudok Súdneho dvora z 29. januára 1998, Südzucker, C‑161/96, Zb. s. I‑281, body 34 a 35). Takisto pripomína
         návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Mischo v súvislosti s rozsudkom British Sugar, už citovaným vyššie (Zb. s. I‑208),
         v ktorých sa uvádza, že pri výklade a uplatňovaní článku 3 nariadenia č. 2670/81 sa musia dodržiavať všeobecné právne zásady.

      54     Komisia uvádza, že odpustenie poplatku za nevyvezený cukor C je potrebné preskúmať v rámci aplikovateľnej právnej úpravy,
         pričom zásada spravodlivého zaobchádzania ju nijakým spôsobom nezaväzuje k tomu, aby vykonala vyšetrovanie mimo rámca právnej
         úpravy. Usudzuje, že situácia výrobcu cukru C, ktorý poruší svoju povinnosť tento cukor vyviesť, nie je porovnateľná so situáciou
         ekonomického subjektu, ktorý dováža určité množstvo cukru do Spoločenstva, a preto nemôže ísť o porušenie zásady rovnosti
         z dôvodu, že by sa s týmito ekonomickými subjektmi zaobchádzalo odlišne. Okrem toho poznamenáva, že článok 1 ods. 1 nariadenia
         č. 2670/81 umožňuje odpustenie poplatku za nevyvezený cukor C v prípade osobitných okolností, menovite vyššej moci.

      55     Čo sa týka argumentu žalobcu, ktorý bol prednesený subsidiárne v poslednom rade, Komisia usudzuje, že použitie ustanovenia
         o spravodlivom zaobchádzaní uvedené v colnom zákonodarstve na prípad, ktorý nespadá do rozsahu pôsobnosti tohto zákonodarstva,
         by samo osebe ohrozovalo zásady právnej istoty a rovnosti. Nakoniec usudzuje, že žalobca si mýli ustanovenie o spravodlivom
         zaobchádzaní obsiahnuté v colnom zákonodarstve Spoločenstva s údajnou zásadou spravodlivého zaobchádzania. Takáto všeobecná
         zásada práva Spoločenstva pritom neexistuje, keďže kritérium spravodlivého zaobchádzania sa tradične preveruje v rámci uplatňovania
         zásady proporcionality.

       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      56     Svojím druhým, subsidiárnym žalobným dôvodom žalobca v podstate tvrdí, že aj keď suma, ktorá mu bola vyrubená, nepredstavuje
         dovozné alebo vývozné clo, Komisia porušila zásadu rovnosti, právnej istoty a údajnú zásadu spravodlivého zaobchádzania tým,
         že zamietla jeho žiadosť o odpustenie ako neprípustnú bez toho, že by dôkladne preskúmala túto žiadosť v rámci nariadenia
         č. 1430/79, a to vo svetle týchto zásad.

      57     Po prvé je namieste uviesť, že spravodlivé zaobchádzanie nedovoľuje odchýlenie sa od uplatňovania právnych predpisov Spoločenstva
         mimo prípadov predvídaných právnou úpravou alebo v prípade, ak sa samotný právny predpis vyhlási za neplatný (rozsudok Súdneho
         dvora z 29. septembra 1998, First City Trading a i., C‑263/97, Zb. s. I‑5537, bod 48). Ako bolo uvedené vyššie, suma upravená
         v článku 26 základného nariadenia a v článku 3 nariadenia č. 2670/81 však nespadá do rozsahu pôsobnosti článku 13 nariadenia
         č. 1430/79.

      58     V tomto ohľade je dôležité skonštatovať, že podľa právnej úpravy SOT cukru, menovite článku 1 ods. 1 druhého a tretieho pododseku
         a článku 3 ods. 4 nariadenia č. 2670/81, sa poplatok za cukor C nevyrubuje v prípadoch, ktoré vnútroštátne úrady uznajú ako
         prípady vyššej moci. Preto spravodlivé zaobchádzanie nemôže zdôvodniť rozšírenie možností odhliadnuť od vyrubenia poplatku
         okrem prípadov vyššej moci.

      59     Po druhé je namieste pripomenúť, že v zmysle ustálenej judikatúry zásada rovnosti, ktorá patrí medzi základné zásady práva
         Spoločenstva, vyžaduje, aby sa porovnateľné prípady neposudzovali odlišne, ak rozlišovanie nie je objektívne zdôvodnené (rozsudok
         Súdneho dvora z 25. novembra 1986, Klensch a i., 201/85 a 202/85, Zb. s. 3477, bod 9; rozsudok Súdu prvého stupňa zo 14. septembra
         1995, Lefebvre a i./Komisia, T‑571/93, Zb. s. II‑2379, bod 78).

      60     Súd prvého stupňa však usudzuje, že výrobca cukru C v Spoločenstve a ekonomický subjekt podliehajúci dovoznému alebo vývoznému
         clu sa nenachádzajú v porovnateľnej situácii. Ako bolo uvedené vyššie, skutočnosti, pre ktoré vzniká povinnosť tieto sumy
         zaplatiť – chýbajúci dôkaz o vyvezení určitého množstva cukru C v požadovanej lehote a dovezenie tovarov na colné územie Spoločenstva
         – nie sú v týchto dvoch prípadoch rovnaké. Na výrobcu cukru sa vzťahuje zákaz odpredaja cukru, ktorý presahuje kvótu na vnútornom
         trhu, a tomu zodpovedajúca povinnosť tento cukor vyviezť (rozsudok British Sugar, už citovaný, bod 41). Okrem toho musí výrobca
         cukru C dodržať časový sled výroby, to znamená najprv musí vyrobiť určité množstvo cukru zodpovedajúce súčtu jeho kvót A a B,
         aby sa potom isté množstvo cukru mohlo považovať za cukor C (rozsudok British Sugar, už citovaný, bod 44). Na dovozcu sa však
         tieto povinnosti nevzťahujú.

      61     Z toho vyplýva, že v danom prípade nie sú splnené podmienky, na základe ktorých by sa dalo skonštatovať, že došlo k diskriminácii.
      62     Po tretie, čo sa týka zásady právnej istoty, na rozdiel od tvrdenia žalobcu skutočnosť, že chýba osobitný mechanizmus, ktorý
         by umožnil žalobcovi požiadať o odpustenie sumy, ktorá mu bola vyrubená z dôvodu spravodlivého zaobchádzania, nemôže predstavovať
         porušenie tejto zásady. V skutočnosti odpustenie alebo vrátenie cla z dôvodu spravodlivého zaobchádzania je výnimkou, ktorú
         je možné použiť iba v osobitne stanovených prípadoch, pričom tieto ustanovenia je potrebné vykladať striktne. V tomto ohľade
         Súd prvého stupňa usudzuje, že zásada právnej istoty je v danom prípade dodržaná, pretože záväzky osoby, ktorá je povinná
         zaplatiť sumu upravenú v článku 26 základného nariadenia a článku 3 nariadenia č. 2670/81, vyplývajú z okolností, ktorých
         právna úprava je jasná a ktoré umožňujú, aby ekonomický subjekt poznal tieto povinnosti spojené s jeho činnosťou.

      63     Z toho, čo bolo uvedené vyššie, vyplýva, že toto tvrdenie je potrebné zamietnuť. Treba preto zamietnuť aj celý žalobný dôvod.
      64     Je preto namieste zamietnuť žalobu v celom rozsahu.
       O trovách
      65     Podľa článku 87 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
         ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže žalobca nemal vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu svojich vlastných
         trov konania, ako aj na náhradu trov, ktoré vznikli Komisii, v súlade s návrhom Komisie.

      Z týchto dôvodov
      Súd prvého stupňa (piata komora)
      rozhodol a vyhlásil:
      1.      Žaloba sa zamieta.
      2.      Žalobca je povinný znášať trovy konania, ktoré mu vznikli, a nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Komisii.

               Lindh

               García-Valdecasas

               Jürimäe

         Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 7. decembra 2004.

               Tajomník

                     Predsedníčka komory

               H. Jung

                     P. Lindh

         * Jazyk konania: holandčina.


Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) zo 6. júla 2000. # Katarina Abrahamsson a Leif Anderson proti Elisabet Fogelqvist. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Överklagandenämnden för Högskolan - Švédsko. # Vec C-407/98.


Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) zo 14. januára 1993. # Bioforce GmbH proti Oberfinanzdirektion München. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Bundesfinanzhof - Nemecko. # Spoločný colný sadzobník. # Vec C-177/91.


Rozsudok Súdu prvého stupňa (tretia rozšírená komora) z 13. septembra 1995. # TWD Textilwerke Deggendorf GmbH proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Štátna pomoc. # Spojené veci T-244/93 a T-486/93.