title: Rozsudok Všeobecného súdu (štvrtá komora) zo 14. júna 2011. # Sphere Time proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Dizajn Spoločenstva - Konanie o vyhlásenie neplatnosti - Zapísaný dizajn Spoločenstva zobrazujúci hodinky pripevnené na šnúrke - Skorší dizajn - Sprístupnenie skoršieho dizajnu verejnosti - Osobitý charakter - Zneužitie právomoci - Články 4, 6, 7 a 61 až 63 nariadenia (ES) č. 6/2002. # Vec T-68/10.

text:
      Vec T‑68/10
      Sphere Time
      proti
      Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT)
      „Dizajn Spoločenstva – Konanie o vyhlásenie neplatnosti – Zapísaný dizajn Spoločenstva zobrazujúci hodinky pripevnené na šnúrke – Skorší dizajn – Sprístupnenie skoršieho dizajnu verejnosti – Osobitý charakter – Zneužitie právomoci – Články 4, 6, 7 a 61 až 63 nariadenia (ES) č. 6/2002“
      Abstrakt rozsudku
      1.      Dizajny Spoločenstva – Dôvody výmazu – Nedostatok osobitého charakteru – Sprístupnenie pôvodcom alebo jeho právnym nástupcom
      (Nariadenie Rady č. 6/2002, článok 7 ods. 2)
      2.      Dizajny Spoločenstva – Dôvody výmazu – Nedostatok osobitého charakteru – Informovaný užívateľ – Pojem
      (Nariadenie Rady č. 6/2002, článok 6 ods. 1)
      3.      Dizajny Spoločenstva – Dôvody výmazu – Nedostatok osobitého charakteru – Dizajn, ktorý u informovaného užívateľa nevyvoláva
            celkový dojem odlišný od dojmu, ktorý vyvoláva skorší dizajn
      (Nariadenie Rady č. 6/2002, článok 6 ods. 1)
      4.      Dizajny Spoločenstva – Dôvody výmazu – Nedostatok osobitého charakteru – Dizajn, ktorý u informovaného užívateľa nevyvoláva
            celkový dojem odlišný od dojmu, ktorý vyvoláva skorší dizajn – Celkové posúdenie všetkých prvkov, ktoré obsahuje skorší dizajn
      (Nariadenie Rady č. 6/2002, článok 6 ods. 1)
      1.      Cieľom článku 7 ods. 2 nariadenia č. 6/2002 o dizajnoch spoločenstva je poskytnúť pôvodcovi alebo jeho právnemu nástupcovi
         možnosť predstaviť dizajn na trhu počas obdobia dvanástich mesiacov predtým, ako sa pristúpi k formálnemu prihláseniu.

      Počas tohto obdobia sa teda pôvodca alebo jeho právny nástupca môže ubezpečiť o obchodnom úspechu predmetného dizajnu predtým,
         ako mu vzniknú náklady týkajúce sa zápisu, bez toho, aby sa musel obávať, že by bolo možné úspešne sa odvolávať na sprístupnenie
         verejnosti, ku ktorému došlo pri tejto príležitosti, v rámci konania o vyhlásenie neplatnosti začatého po prípadnom zápise
         predmetného dizajnu.

      Na to, aby bol uvedený článok uplatniteľný v rámci konania o vyhlásenie neplatnosti, teda musí majiteľ dizajnu, ktorého sa
         návrh na výmaz týka, preukázať, že je buď pôvodcom dizajnu uvádzaného na odôvodnenie uvedeného návrhu, alebo právnym nástupcom
         tohto pôvodcu.

      (pozri body 24 – 26)
      2.      Postavenie „užívateľa“ v zmysle článku 6 ods. 1 nariadenia č. 6/2002 o dizajnoch spoločenstva predpokladá, že dotknutá osoba
         používa výrobok, v ktorom je dizajn stelesnený, v súlade s účelom, na ktorý je ten istý výrobok určený. Prívlastok „informovaný“
         okrem toho naznačuje, že užívateľ bez toho, aby bol návrhárom alebo technickým expertom, pozná rozličné dizajny existujúce
         v dotknutom sektore, disponuje určitou mierou vedomostí, pokiaľ ide o prvky, ktoré tieto dizajny obvykle obsahujú, a z dôvodu
         jeho záujmu o predmetné výrobky je jeho miera pozornosti pri ich používaní pomerne vysoká.

      Pokiaľ ide o propagačné výrobky, pojem informovaný užívateľ zahŕňa jednak profesionála, ktorý ich odoberá na účely distribúcie
         konečným užívateľom, jednak samotných konečných užívateľov. Skutočnosť, že jedna z dvoch skupín informovaných užívateľov vníma
         predmetné dizajny tak, že vytvárajú ten istý celkový dojem, postačuje na konštatovanie, že sporný dizajn nemá osobitý charakter.

      (pozri body 51, 53, 56)
      3.      Dizajn zobrazujúci šnúrku, ktorej dve časti sa spájajú na jednom konci, potom sa prekrývajú a na druhom konci tvoria slučku,
         s okrúhlymi hodinkami pripevnenými na šnúrke na mieste, kde sa jedna z jej častí začína oddeľovať od druhej, s dvomi sústrednými
         prstencami na okraji hodiniek, pričom vonkajší prstenec je prerušený medzerou v hornej časti, v ktorej je aktualizačné tlačidlo,
         nemá osobitý charakter v zmysle článku 6 nariadenia č. 6/2002 o dizajnoch spoločenstva.

      Uvedený dizajn a dizajn SYMBICORT, zobrazujúci takisto šnúrku v podstate rovnakých rozmerov, na ktorej sú na tom istom mieste
         pripevnené okrúhle analógové hodinky, na ktorých okraji sú dva sústredné prstence, pričom vonkajší prstenec je prerušený medzerou
         na tej strane, na ktorej je aktualizačné tlačidlo, vyvolávajú rovnaký celkový dojem na informovaného užívateľa.

      Nemožno totiž konštatovať nijaký podstatný rozdiel, pokiaľ ide o dĺžku a šírku šnúrok predmetných dizajnov.
      Ďalej skutočnosť, že šnúrka dizajnu SYMBICORT je vyobrazená čiernou farbou, nie je podstatná, keďže predmetom sporného dizajnu
         nebola nijaká farba. Keďže sporný dizajn je propagačným výrobkom, je tiež dôvodné domnievať sa, že pri svojom používaní bude
         označený ochrannou známkou. V dôsledku toho prítomnosť ochrannej známky SYMBICORT v dizajne SYMBICORT už vôbec nepredstavuje
         podstatný rozdiel.

      Napokon detaily usporiadania puzdier hodiniek oboch dizajnov a ich ciferníkov nie sú dostatočne výrazné na to, aby ovplyvnili
         celkový dojem vyvolaný týmito dizajnmi. Platí to tým viac, že ručičky hodiniek a obdĺžnikový prvok umiestnený na ciferníku
         hodiniek nie sú súčasťou prvkov chránených sporným dizajnom.

      (pozri body 70, 79, 81 – 84)
      4.      Pri posudzovaní skorších dizajnov v rámci konania o vyhlásenie neplatnosti nie je potrebné skúmať samostatne a výlučne ich
         grafické vyobrazenia, ale skôr posúdiť celkovo všetky vyobrazené prvky umožňujúce určiť dostatočne presne a s istotou celkový
         dojem vyvolávaný predmetným dizajnom. Pokiaľ ide totiž konkrétne o dizajny, ktoré boli použité priamo v obchodnom styku bez
         toho, aby boli zapísané, nemožno vylúčiť, že neexistuje grafické vyobrazenie ukazujúce všetky ich relevantné detaily porovnateľné
         s vyobrazením v prihláške. Za týchto okolností by bolo neprimerané vyžadovať od subjektu, ktorý podal návrh na výmaz, aby
         vo všetkých prípadoch predložil takéto vyobrazenie.

      (pozri body 73, 74)
ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (štvrtá komora)
      zo 14. júna 2011 (*)

      „Dizajn Spoločenstva – Konanie o vyhlásenie neplatnosti – Zapísaný dizajn Spoločenstva zobrazujúci hodinky pripevnené na šnúrke – Skorší dizajn – Sprístupnenie skoršieho dizajnu verejnosti – Osobitý charakter – Zneužitie právomoci – Články 4, 6, 7 a 61 až 63 nariadenia (ES) č. 6/2002“
      Vo veci T‑68/10,
      Sphere Time, so sídlom vo Windhofe (Luxembursko), v zastúpení: C. Jäger, N. Gehlsen a M.‑C. Simon, advokáti,

      žalobkyňa,
      proti
      Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT), v zastúpení: D. Botis, splnomocnený zástupca,

      žalovanému,
      ďalší účastník konania pred odvolacím senátom ÚHVT:
      Punch SAS, so sídlom v Nice (Francúzsko),

      ktorej predmetom je žaloba proti rozhodnutiu tretieho odvolacieho senátu ÚHVT z 2. decembra 2009 (vec R 1130/2008‑3), týkajúcemu
         sa konania o vyhlásenie neplatnosti medzi Punch SAS a Sphere Time,

      VŠEOBECNÝ SÚD (štvrtá komora),
      v zložení: predsedníčka komory I. Pelikánová (spravodajkyňa), sudcovia K. Jürimäe a M. van der Woude,
      tajomník: S. Spyropoulos, referentka,
      so zreteľom na žalobu podanú do kancelárie Všeobecného súdu 15. februára 2010,
      so zreteľom na vyjadrenie k žalobe podané do kancelárie Všeobecného súdu 1. júna 2010,
      so zreteľom na písomnú otázku Všeobecného súdu položenú žalobkyni,
      po pojednávaní z 18. januára 2011,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
       Okolnosti predchádzajúce sporu
      1        Žalobkyňa Sphere Time je majiteľka dizajnu Spoločenstva zapísaného pod číslom 325949‑0002 a prihláseného 14. apríla 2005 (ďalej
         len „sporný dizajn“). Sporný dizajn, ktorý je určený na použitie na hodinky, vyzerá takto:

      2        Dňa 26. marca 2007 Punch SAS ako druhý účastník konania pred odvolacím senátom Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné
         známky a vzory) (ÚHVT) podal na ÚHVT návrh na výmaz sporného dizajnu, založený na článku 25 ods. 1 písm. b) nariadenia Rady
         (ES) č. 6/2002 z 12. decembra 2001 o dizajnoch spoločenstva (Ú. v. ES L 3, 2002, s. 1; Mim. vyd. 13/027, s. 142). V návrhu
         na výmaz druhý účastník konania pred odvolacím senátom tvrdil, že sporný dizajn nie je nový a nemá osobitý charakter v zmysle
         článku 4 nariadenia č. 6/2002 v spojení s článkami 5 a 6 toho istého nariadenia.

      3        Na podporu svojho návrhu na výmaz druhý účastník konania pred odvolacím senátom uviedol viacero údajne skorších dizajnov.

      4        Druhý účastník konania pred odvolacím senátom predložil katalóg zobrazujúci dva dizajny hodiniek vyrábaných spoločnosťou Fuzhou
         Eagle Electronic Co. Ltd (ďalej len „dizajny C a F“), ako aj certifikát uvedenej spoločnosti, podľa ktorého boli dizajny C
         a F uvedené na trh v Európe v roku 2001.

      5        Druhý účastník konania pred odvolacím senátom ďalej predložil katalóg zobrazujúci dva dizajny hodiniek vyrábaných spoločnosťou
         Great Sun Technology Corp., ako aj certifikát uvedenej spoločnosti, podľa ktorého boli tieto dizajny uvedené na trh v Európe
         v roku 2004. K týmto dokumentom bola priložená expedičná faktúra a osvedčenie o pôvode, a to na dodávku 2 000 kusov jedného
         z dvoch dizajnov s vyobrazenou ochrannou známkou SYMBICORT; k expedovaniu výrobkov došlo v apríli 2004 pre zákazníka nachádzajúceho
         sa v Holandsku (tento dizajn sa ďalej označuje ako „dizajn SYMBICORT“). Dizajn SYMBICORT vyzeral takto:

      6        Rozhodnutím z 31. marca 2008 vyhlásilo výmazové oddelenie neplatnosť sporného dizajnu. Uviedlo, že sporný dizajn nemal osobitý
         charakter, keďže vytváral ten istý celkový dojem ako dizajny C a F. Toto rozhodnutie žalobkyňa napadla odvolaním 13. mája
         2008.

      7        Rozhodnutím z 2. decembra 2009 (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“) tretí odvolací senát ÚHVT odvolanie zamietol. Najprv dospel
         k záveru, že expedičná faktúra a osvedčenie o pôvode týkajúce sa dodania dizajnu SYMBICORT predstavujú dôkazy, ktoré z právneho
         hľadiska dostatočne preukázali, že tento dizajn bol sprístupnený verejnosti pred podaním prihlášky na sporný dizajn. Odvolací
         senát vychádzal z porovnania medzi sporným dizajnom a dizajnom SYMBICORT, tak ako ho vníma bežný spotrebiteľ, ktorý zvykne
         používať hodinky pripevnené na šnúrke, a usúdil v prvom rade, že sú veľmi podobné, ďalej, že rozdiely sú zanedbateľné, a napokon,
         že hoci pôvodca mal voľnosť tvorby dizajnu, najmä pokiaľ ide o ciferník hodiniek, nevyužil ju. Na záver odvolací senát dospel
         k záveru, že keďže sporný dizajn vytvára ten istý celkový dojem na informovaného užívateľa ako dizajn SYMBICORT, nemá osobitý
         charakter.

       Návrhy účastníkov konania
      8        Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

      –        zrušil napadnuté rozhodnutie,
      –        zaviazal ÚHVT, aby znášal trovy konania na Všeobecnom súde, a druhého účastníka konania pred odvolacím senátom, aby znášal
         trovy konania na odvolacom senáte ÚHVT.

      9        ÚHVT navrhuje, aby Všeobecný súd:

      –        zamietol žalobu,
      –        zaviazal žalobkyňu na náhradu trov konania.
       Právny stav
      10      Žalobkyňa uvádza tri žalobné dôvody. Prvý dôvod je podľa znenia žaloby založený na porušení článkov 4 a 5 nariadenia č. 6/2002,
         pokiaľ ide o novosť sporného dizajnu. Druhý dôvod je založený na porušení článkov 4 a 6 nariadenia č. 6/2002, pokiaľ ide o posúdenie
         osobitého charakteru sporného dizajnu. Tretí dôvod sa zakladá na zneužití právomoci. Žalobkyňa okrem toho uvádza, že vzhľadom
         na obsah napadnutého rozhodnutia posúdenie dizajnov C a F nie je súčasťou predmetu sporu na Všeobecnom súde. V tejto súvislosti
         sa v napadnutom rozhodnutí odvolací senát nesprávne odchýlil od rozhodnutia výmazového oddelenia, keďže porovnal len sporný
         dizajn s dizajnom SYMBICORT a svoju voľbu neodôvodnil.

      11      ÚHVT spochybňuje dôvodnosť troch žalobných dôvodov. Okrem toho uvádza, že predmet sporu na Všeobecnom súde zahŕňa podobnosť
         sporného dizajnu tak s dizajnmi C a F, ako aj s dizajnom SYMBICORT a odvolací senát len pridal ďalší dôvod k rozhodnutiu výmazového
         oddelenia.

      12      Najprv je potrebné poznamenať, že odvolací senát svoje rozhodnutie oprávnene založil na porovnaní sporného dizajnu s dizajnom
         SYMBICORT.

      13      Z článku 60 ods. 1 nariadenia č. 6/2002 totiž vyplýva, že účinkom podania odvolania je, že odvolací senát je povolaný pristúpiť
         k novému úplnému preskúmaniu tak právneho, ako aj skutkového základu návrhu na výmaz (pozri analogicky rozsudok Súdneho dvora
         z 13. marca 2007, ÚHVT/Kaul, C‑29/05 P, Zb. s. I‑2213, bod 57). Toto konštatovanie implikuje, že odvolací senát môže vychádzať
         z ktoréhokoľvek zo skorších dizajnov uvedených subjektom, ktorý navrhuje výmaz, bez toho, aby bol viazaný obsahom rozhodnutia
         výmazového oddelenia, a bez toho, aby musel v tejto súvislosti uviesť špecifické dôvody.

      14      V predmetnom prípade nie je sporné, že druhý účastník konania pred odvolacím senátom sa v priebehu konania na výmazovom oddelení
         odvolával na dizajn SYMBICORT.

      15      Za týchto okolností v tomto štádiu nie je potrebné určiť, či je posúdenie dizajnov C a F súčasťou predmetu sporu na Všeobecnom
         súde. Na druhej strane je potrebné skúmať najprv prípadnú dôvodnosť odvolania v rozsahu, v akom sa týka posúdenia dizajnu
         SYMBICORT vykonaného v napadnutom rozhodnutí. Až keby Všeobecný súd konštatoval, že v tomto posúdení došlo k protiprávnosti,
         by posúdenie dizajnov C a F mohlo byť relevantné na účely riešenia sporu, ktorý prejednáva.

       O prvom žalobnom dôvode založenom na porušení článkov 4 a 5 nariadenia č. 6/2002
       Tvrdenia účastníkov konania
      16      Žalobkyňa tvrdí, že pokiaľ ide o dátum sprístupnenia dizajnu SYMBICORT verejnosti, je potrebné zohľadniť ustanovenie článku
         7 ods. 2 písm. b) nariadenia č. 6/2002. V dôsledku toho dátum, ktorý by sa mal v predmetnom prípade zohľadniť, nie je dátum
         podania prihlášky sporného dizajnu, teda 14. apríla 2005, ale 14. apríla 2004.

      17      Expedičná faktúra sa týkala expedovania výrobkov zodpovedajúcich dizajnu SYMBICORT, ku ktorému došlo k nešpecifikovanému dátumu
         v apríli 2004. Tento dokument bol vystavený 3. apríla 2004 v Hongkongu (Čína) a vzhľadom na vzdialenosť medzi Hongkongom a Holandskom
         je veľmi pravdepodobné, že vstup výrobkov s dizajnom SYMBICORT na európsky trh, a teda aj sprístupnenie tohto dizajnu verejnosti,
         nastalo po 14. apríli 2004.

      18      Žalobkyňa dodáva, že expedičnú faktúru poskytol druhému účastníkovi konania pred odvolacím senátom výrobca hodiniek zodpovedajúcich
         dizajnu SYMBICORT, ktorý mal záujem preukázať, že uvedený dizajn bol skorší. Takisto nie je isté, či bol originál uvedenej
         faktúry poskytnutý ÚHVT. Preto podľa žalobkyne tento dokument nemožno zohľadniť.

      19      Za týchto okolností sa žalobkyňa domnieva, že skoršie sprístupnenie dizajnu SYMBICORT verejnosti nebolo preukázané. Vyvodzuje
         z toho, že sporný dizajn sa musí považovať za nový.

      20      ÚHVT spochybňuje dôvodnosť tvrdení žalobkyne.

       Posúdenie Všeobecným súdom
      21      Podľa znenia žaloby je prvý dôvod založený na porušení článkov 4 a 5 nariadenia č. 6/2002 týkajúcich sa novosti dizajnu Spoločenstva.
         Ako uvádza ÚHVT, napadnuté rozhodnutie však nie je založené na neexistencii novosti sporného dizajnu.

      22      Prvý dôvod sa totiž týka otázky skoršieho sprístupnenia dizajnu SYMBICORT verejnosti. V skutočnosti sa teda týka údajného
         porušenia článku 6 ods. 1 nariadenia č. 6/2002 v spojení s článkom 7 tohto nariadenia.

      23      Tieto ustanovenia znejú:

      „Článok 6
      Osobitý charakter
      1.      O dizajne platí, že má osobitý charakter, ak celkový dojem, ktorý vyvoláva u informovaného užívateľa, sa odlišuje od celkového
         dojmu vyvolaného u takéhoto užívateľa akýmkoľvek iným dizajnom, ktorý už bol sprístupnený verejnosti:

      …
      b)      v prípade zapísaného dizajnu spoločenstva, pred dňom podania prihlášky na zápis dizajnu, pre ktorý sa žiada ochrana, alebo
         ak sa žiada o právo prednosti, pred dňom vzniku práva prednosti.

      …
      Článok 7
      Sprístupnenie verejnosti
      1.      Na účely uplatnenia článkov 5 a 6, sa dizajn považuje, že bol sprístupnený verejnosti, ak sa zverejnil po zápise, alebo ak
         bol vystavený, použil sa v obchodovaní alebo inak sa zverejnil pred dňom uvedeným v článk[u]… 6 ods. 1 písm. b), s výnimkou,
         ak sa tieto prípady počas bežného obchodovania nemôžu stať známymi kruhom, ktoré sa špecializujú na príslušný sektor a pôsobia
         v rámci spoločenstva. …

      2.      Sprístupnenie verejnosti sa nezohľadňuje na účel uplatňovania článkov 5 a 6, ak dizajn, pre ktorý sa žiada ochrana podľa zapísaného
         dizajnu spoločenstva sprístupnil verejnosti:

      a)      pôvodca, jeho právny nástupca alebo tretia osoba ako výsledok informácií, ktoré poskytol pôvodca alebo jeho právny nástupca,
         alebo ako výsledok opatrení, ktoré prijal pôvodca alebo jeho právny nástupca;

      b)      počas 12 mesačného obdobia pred dňom podania prihlášky, alebo ak sa žiada právo prednosti, pred dňom vzniku práva prednosti.
      …“
      24      Pokiaľ ide po prvé o uplatniteľnosť článku 7 ods. 2 nariadenia č. 6/2002 v predmetnom prípade, je potrebné poznamenať, že
         cieľom tohto ustanovenia je poskytnúť pôvodcovi alebo jeho právnemu nástupcovi možnosť predstaviť dizajn na trhu počas obdobia
         dvanástich mesiacov predtým, ako sa pristúpi k formálnemu prihláseniu.

      25      Počas tohto obdobia sa teda pôvodca alebo jeho právny nástupca môže ubezpečiť o obchodnom úspechu predmetného dizajnu predtým,
         ako mu vzniknú náklady týkajúce sa zápisu, bez toho, aby sa musel obávať, že by bolo možné úspešne sa odvolávať na sprístupnenie
         verejnosti, ku ktorému došlo pri tejto príležitosti, v rámci konania o vyhlásenie neplatnosti začatého po prípadnom zápise
         predmetného dizajnu.

      26      Z vyššie uvedeného vyplýva, že na to, aby bol článok 7 ods. 2 nariadenia č. 6/2002 uplatniteľný v rámci konania o vyhlásenie
         neplatnosti, musí majiteľ dizajnu, ktorého sa návrh na výmaz týka, preukázať, že je buď pôvodcom dizajnu uvádzaného na odôvodnenie
         uvedeného návrhu, alebo právnym nástupcom tohto pôvodcu.

      27      V predmetnom prípade teda žalobkyni prináleží, aby preukázala, že je pôvodcom dizajnu SYMBICORT alebo jeho právnym nástupcom.

      28      Žalobkyňa však ani len netvrdí, že by to tak bolo.

      29      V dôsledku toho sa článok 7 ods. 2 nariadenia č. 6/2002 na sprístupnenie uvedeného dizajnu verejnosti neuplatní.

      30      Za týchto okolností je vzhľadom na to, že žalobkyňa si nenárokovala prednosť na sporný dizajn, po druhé potrebné preskúmať,
         či z dôkazov predložených na ÚHVT vyplýva, že dizajn SYMBICORT bol sprístupnený verejnosti pred 14. aprílom 2005, čo je dátum
         podania prihlášky sporného dizajnu.

      31      V tejto súvislosti druhý účastník konania pred odvolacím senátom predložil expedičnú faktúru týkajúcu sa dodávky 2 000 hodiniek
         zodpovedajúcich dizajnu SYMBICORT zákazníkovi nachádzajúcemu sa v Holandsku. Podľa tejto faktúry boli predmetné výrobky expedované
         z Hongkongu 3. apríla 2004.

      32      Vzhľadom na zvyčajné prepravné lehoty expedičná faktúra smeruje k preukázaniu toho, že predmetné hodinky boli dodané do Holandska,
         a teda že dizajn SYMBICORT bol sprístupnený kruhom, ktoré sa špecializujú na príslušný sektor a pôsobia v rámci Spoločenstva,
         pred 14. aprílom 2005, čo je dátum podania prihlášky sporného dizajnu. Okrem toho žalobkyňa nepredložila nijaký dôkaz, ktorý
         by mohol preukázať, že k tomuto sprístupneniu verejnosti nedošlo alebo že k nemu došlo až po uvedenom dátume podania prihlášky.

      33      Po tretie, pokiaľ ide o dôkaznú hodnotu expedičnej faktúry, je potrebné pripustiť, že Great Sun Technology, ktorá vyrába hodinky
         zodpovedajúce dizajnu SYMBICORT a ktorá predmetný dokument dodala druhému účastníkovi konania pred odvolacím senátom, má záujem
         na tom, aby bol sporný dizajn vyhlásený za neplatný. Tento výsledok by jej totiž umožnil pokračovať v predávaní svojich výrobkov
         v rámci Európskej únie.

      34      Hoci táto okolnosť môže spôsobovať pochybnosti týkajúce sa vierohodnosti vyhlásenia riaditeľa Great Sun Technology, ktoré
         bolo takisto predložené na ÚHVT, tento záver neplatí v prípade expedičnej faktúry.

      35      Táto faktúra totiž nebola vydaná špecificky ako dôkaz v rámci konania o vyhlásenie neplatnosti, ale v rámci bežnej obchodnej
         činnosti s cieľom potvrdiť, že došlo k plneniu, a vyzvať dlžníka, aby zaplatil dohodnutú cenu.

      36      Expedičná faktúra navyše nie je adresovaná druhému účastníkovi konania pred odvolacím senátom, ale tretej spoločnosti a bola
         vydaná v apríli 2004, teda takmer tri roky pred podaním návrhu na výmaz z 26. marca 2007.

      37      Za týchto okolností nie je potrebné domnievať sa, že dôkazná povaha expedičnej faktúry je ovplyvnená tým, že ju druhému účastníkovi
         konania pred odvolacím senátom vydal výrobca hodiniek s dizajnom SYMBICORT.

      38      Pokiaľ ide o to, že bola predložená kópia expedičnej faktúry a nie jej originál, táto okolnosť sama osebe nepredstavuje prekážku
         zohľadnenia predmetného dokumentu.

      39      Predloženie originálu tohto dokumentu by mohlo byť relevantné v prípade potreby, keby jeho kópia bola nečitateľná alebo keby
         existovali indície, že dokument bol predmetnom manipulácie s cieľom zmeny obsahu. Žalobkyňa však neuviedla tvrdenia v tomto
         zmysle a skúmanie expedičnej faktúry, ktoré vykonal ÚHVT, v tejto súvislosti takisto neodhalilo nijaké podozrenie.

      40      V dôsledku toho ani skutočnosť, že bola predložená kópia expedičnej faktúry a nie jej originál, neovplyvňuje dôkaznú povahu
         predloženého dokumentu.

      41      Vzhľadom na predchádzajúce úvahy je potrebné dospieť k záveru, že odvolací senát sa nedopustil nesprávneho posúdenia, keď
         sa domnieval, že sa preukázalo, že dizajn SYMBICORT bol sprístupnený verejnosti pred dátumom podania prihlášky sporného dizajnu.
         Preto je potrebné prvý žalobný dôvod zamietnuť.

       O druhom žalobnom dôvode založenom na porušení článkov 4 a 6 nariadenia č. 6/2002
       Tvrdenia účastníkov konania
      42      Žalobkyňa tvrdí, že odvolací senát sa tým, že konštatoval, že sporný dizajn vytvára ten istý celkový dojem ako dizajn SYMBICORT,
         dopustil nesprávneho posúdenia.

      43      Žalobkyňa najprv tvrdí, že keďže dizajn SYMBICORT bol určený na používanie na reklamné účely, informovaným užívateľom je profesionál,
         ktorý chce nadobudnúť propagačné výrobky. Uvádza, že keďže na trhu je v ponuke veľký počet šnúrok, informovaný užívateľ bude
         špecifiká predmetnej šnúrky pozorne vnímať.

      44      Žalobkyňa pokračuje tým, že odvolaciemu senátu vytýka po prvé, že nezohľadnil všetky relevantné prvky dvoch predmetných dizajnov,
         teda šnúrku, puzdro hodiniek, samotné hodinky a fixačný prvok. Odvolací senát totiž len porovnal ciferník hodiniek, ich polohu
         a farbu oboch dizajnov. Tým okrem toho nezohľadnil okolnosť, že voľnosť pôvodcu analógových hodiniek je obmedzená. Pôvodca
         však má veľkú voľnosť, pokiaľ ide o šnúrku a fixačný prvok.

      45      Po druhé vo vyobrazení oznámenom ÚHVT dizajn SYMBICORT nebol zobrazený celý, keďže obsahoval len dve šnúrky idúce dvoma rôznymi
         smermi, ale nie sponu, ktorá ich spájala. Keďže porovnanie dizajnov sa musí vykonať vzhľadom na ich vyobrazenia, odvolací
         senát nemusel vychádzať z domnienky, že dizajn SYMBICORT mal šnúrku umožňujúcu nosiť hodinky okolo krku.

      46      Po tretie žalobkyňa namieta proti konštatovaniu odvolacieho senátu, podľa ktorého je fixačný prvok sporného dizajnu vyobrazený
         prerušovanou čiarou. Tento prvok je vyobrazený plnou čiarou, preto mal byť zohľadnený, a to o to viac, že predstavuje dôležitú
         zložku sporného dizajnu. Tento prvok totiž priťahuje pozornosť informovaného užívateľa, keďže jednak v prípade neho voľnosť
         pôvodcu nie je obmedzená a jednak jeho forma určuje predmety, ktoré možno zavesiť na šnúrku.

      47      V predmetnom prípade fixačný prvok dizajnu SYMBICORT nebol viditeľný na vyobrazení oznámenom ÚHVT, takže jeho existencia a prípadné
         vlastnosti nebolo možné potvrdiť. Okrem toho sa fixačný prvok sporného dizajnu zjavne odlišuje od okraja dizajnu SYMBICORT.

      48      ÚHVT spochybňuje dôvodnosť tvrdení žalobkyne.

       Posúdenie Všeobecným súdom
      49      Podľa článkov 4 a 6 nariadenia č. 6/2002:

      „Článok 4
      Podmienky ochrany
      1.      Dizajn je chránený dizajnom spoločenstva, ak je nový a má osobitý charakter.
      …
      Článok 6
      Osobitý charakter
      1.      O dizajne platí, že má osobitý charakter, ak celkový dojem, ktorý vyvoláva u informovaného užívateľa, sa odlišuje od celkového
         dojmu vyvolaného u takéhoto užívateľa akýmkoľvek iným dizajnom, ktorý už bol sprístupnený verejnosti:

      …
      b)      v prípade zapísaného dizajnu spoločenstva, pred dňom podania prihlášky na zápis dizajnu, pre ktorý sa žiada ochrana, alebo
         ak sa žiada o právo prednosti, pred dňom vzniku práva prednosti.

      2.      Pri posudzovaní osobitého charakteru sa zohľadňuje miera tvorivej voľnosti pôvodcu pri tvorbe dizajnu.“
      50      Preto je potrebné preskúmať, či sa z hľadiska informovaného užívateľa a vzhľadom na stupeň voľnosti pôvodcu hodiniek pripevnených
         na šnúrku celkový dojem zo sporného dizajnu líši od dojmu z dizajnu SYMBICORT.

      –       O informovanom užívateľovi
      51      Pokiaľ ide o výklad pojmu informovaný užívateľ, treba konštatovať, že postavenie „užívateľa“ predpokladá, že dotknutá osoba
         používa výrobok, v ktorom je dizajn stelesnený, v súlade s účelom, na ktorý je ten istý výrobok určený. Prívlastok „informovaný“
         okrem toho naznačuje, že užívateľ bez toho, aby bol návrhárom alebo technickým expertom, pozná rozličné dizajny existujúce
         v dotknutom sektore, disponuje určitou mierou vedomostí, pokiaľ ide o prvky, ktoré tieto dizajny obvykle obsahujú, a z dôvodu
         jeho záujmu o predmetné výrobky je jeho miera pozornosti pri ich používaní pomerne vysoká [rozsudok Všeobecného súdu z 22. júna
         2010, Shenzhen Taiden/ÚHVT – Bosch Security Systems (Komunikačné zariadenie), T‑153/08, Zb. s. II‑2517, body 46 a 47].

      52      V predmetnom prípade v bode 21 napadnutého rozhodnutia odvolací senát dospel k záveru, že informovaný užívateľ je riadny spotrebiteľ,
         ktorý je zvyknutý na hodinky pripevnené na šnúrku a zavesené okolo krku.

      53      Je nesporné, že dizajn SYMBICORT je takisto ako sporný dizajn propagačným výrobkom. Pokiaľ ide o takéto výrobky, pojem informovaný
         užívateľ, tak ako je definovaný v bode 51 vyššie, zahŕňa jednak profesionála, ktorý ich odoberá na účely distribúcie konečným
         užívateľom, jednak samotných konečných užívateľov.

      54      V dôsledku toho je v predmetnom prípade potrebné domnievať sa, že informovaný užívateľ je tak priemerný spotrebiteľ uvádzaný
         v napadnutom rozhodnutí, ako aj profesionál uvádzaný žalobkyňou.

      55      Navyše žalobkyňa neuviedla argumenty, z ktorých by vyplývalo, že vnímanie predmetných dizajnov dvoma skupinami užívateľov
         je odlišné.

      56      Okrem toho skutočnosť, že jedna z dvoch skupín informovaných užívateľov uvedených vyššie vníma predmetné dizajny tak, že vytvárajú
         ten istý celkový dojem, v každom prípade postačuje na konštatovanie, že sporný dizajn nemá osobitý charakter.

      57      Za týchto okolností to, že napadnuté rozhodnutie nezaraďuje profesionálov medzi informovaných užívateľov hodiniek pripevnených
         na šnúrke, nemá dosah na zákonnosť uvedeného rozhodnutia.

      –       O miere voľnosti pôvodcu
      58      Pred skúmaním miery voľnosti pôvodcu, ktorá je podľa žalobkyne obmedzená, pokiaľ ide o hodinky, a rozsiahla, pokiaľ ide o šnúrku
         a fixačný prvok, je potrebné určiť, ktoré prvky sú naozaj chránené sporným dizajnom a v dôsledku toho relevantné v rámci porovnania
         tohto dizajnu s dizajnom SYMBICORT.

      59      V tejto súvislosti bod 11.4 smerníc o skúmaní dizajnov Spoločenstva, prijatých rozhodnutím predsedu ÚHVT EX-03-9 z 9. decembra
         2003, nazvaný „Podmienky formy vyobrazenia dizajnu“, stanovuje:

      „…
      Vyobrazenie dizajnu sa obmedzuje na typické prvky, na ktoré sa žiada ochrana. Vyobrazenie však môže obsahovať iné elementy,
         ktoré pomáhajú opísať typické prvky dizajnu, na ktorý sa žiada ochrana. V prihláške dizajnu Spoločenstva je možné uviesť tieto
         identifikačné znaky:

      1.      Prerušovanú čiaru možno použiť v nákrese buď na označenie prvkov, na ktoré sa nežiada ochrana, alebo na označenie častí dizajnu,
         ktoré nie sú viditeľné na predmetnom nákrese. Prerušovaná čiara preto opisuje prvky, ktoré nie je vidno na nákrese, na ktorom
         sú vyobrazené tieto prvky.

      …“
      60      Žalobkyňa toto pravidlo nespochybňuje. Vychádza však z vyobrazenia sporného dizajnu v napadnutom rozhodnutí, uverejneného
         vo Vestníku dizajnov Spoločenstva a v databáze dizajnov Spoločenstva, ktorá je dostupná na internetovej stránke ÚHVT, a tvrdí, že na rozdiel od toho, čo sa
         domnieval odvolací senát v bode 20 napadnutého rozhodnutia, fixačný prvok sporného dizajnu nebol vyobrazený prerušovanou čiarou.

      61      V tejto súvislosti je po prvé potrebné poznamenať, že vyobrazenie sporného dizajnu v napadnutom rozhodnutí nie je relevantné
         v súvislosti s porovnaním rozsahu ochrany uvedeného dizajnu.

      62      Po druhé celkový nákres sporného dizajnu, vyobrazený vo Vestníku dizajnov Spoločenstva, ako aj v databáze dizajnov Spoločenstva, umožňuje konštatovať, že niektoré prvky uvedeného dizajnu a najmä jeho fixačný
         prvok sú vyobrazené menej výraznými čiarami v porovnaní s inými prvkami, ako je šnúrka a puzdro hodiniek. Z dôvodu zmenšenej
         veľkosti celkového pohľadu však nemožno s istotou určiť, či sú dotknuté prvky vyobrazené prerušovanou čiarou.

      63      Po tretie prípadnú neistotu v tejto súvislosti odstraňuje celkový nákres sporného dizajnu, ktorý je k dispozícii z celkového
         nákresu v elektronickej verzii Vestníka dizajnov Spoločenstva, ako aj v databáze dizajnov Spoločenstva, a je okrem toho zhodný aj s vyobrazením sporného dizajnu nachádzajúcim sa v prihláške
         podanej žalobkyňou na ÚHVT. Tento nákres totiž umožňuje jasne vnímať to, že fixačný prvok sporného dizajnu je vyobrazený prerušovanou
         čiarou, takisto ako ručičky hodiniek a obdĺžnikový prvok umiestnený na ciferníku hodiniek.

      64      Za týchto okolností je potrebné domnievať sa, že fixačný prvok sporného dizajnu, ručičky hodiniek a obdĺžnikový prvok umiestnený
         na ciferníku hodiniek nie sú súčasťou prvkov, ktoré sú chránené sporným dizajnom. Toto konštatovanie implikuje, že miera voľnosti
         pôvodcu, pokiaľ ide o tieto prvky, je v predmetnom prípade irelevantná.

      65      Pokiaľ ide o ostatné prvky uvedené žalobkyňou, je potrebné poznamenať, že žalobkyňa preháňa mieru voľnosti pôvodcu, pokiaľ
         ide o šnúrku.

      66      Hoci existuje určitá variabilnosť, pokiaľ ide o dĺžku a šírku tohto prvku, tieto vlastnosti musia byť také, aby bolo možné
         nosiť šnúrku pohodlne okolo krku. Ten istý záver platí, pokiaľ ide o umiestnenie hodiniek na šnúrke.

      67      V dôsledku toho v konštatovaniach odvolacieho senátu v tomto zmysle, ktoré sú uvedené v bode 21 napadnutého rozhodnutia, nedošlo
         k nesprávnemu posúdeniu.

      68      Na druhej strane, čo sa týka miery voľnosti pôvodcu, pokiaľ ide o hodinky, je potrebné pripustiť, že analógové hodinky nepochybne
         musia obsahovať niektoré prvky, aby mohli plniť svoju funkciu, a to ciferník, ručičky umiestnené približne v strede ciferníka
         a aktualizačné tlačidlo.

      69      Tieto obmedzenia sa síce týkajú prítomnosti niektorých prvkov na hodinkách, ale nemajú výrazný vplyv na ich formu a celkový
         vzhľad. Najmä ciferník a puzdro teda môžu mať rôzne formy a možno ich usporiadať rôznymi spôsobmi, ako to v podstate konštatoval
         aj odvolací senát v bode 21 napadnutého rozhodnutia.

      –       O porovnaní celkových dojmov vyvolávaných dvoma predmetnými dizajnmi
      70      Vzhľadom na to, čo je uvedené vyššie, pokiaľ ide o prvky, ktoré sú chránené sporným dizajnom, a mieru voľnosti pôvodcu hodiniek
         pripevnených na šnúrke, je potrebné sa domnievať, že celkový dojem vyvolávaný sporným dizajnom určujú nasledujúce prvky:

      –        šnúrka, ktorej dve časti sa spájajú na jednom konci, potom sa prekrývajú a na druhom konci tvoria slučku,
      –        okrúhle hodinky pripevnené na šnúrke na mieste, kde sa jedna z jej častí začína oddeľovať od druhej,
      –        dva sústredné prstence na okraji hodiniek, pričom vonkajší prstenec je prerušený medzerou v hornej časti, v ktorej je aktualizačné
         tlačidlo.

      71      Pokiaľ ide o celkový dojem vyvolávaný dizajnom SYMBICORT, je potrebné najprv skúmať tvrdenie žalobkyne, podľa ktorého odvolací
         senát nemal vychádzať z domnienky, že dizajn SYMBICORT obsahuje šnúrku umožňujúcu nosiť hodinky okolo krku.

      72      V tejto súvislosti je pravda, že vyobrazenie dizajnu SYMBICORT predložené ÚHVT ukazuje len dve šnúrky idúce rôznymi smermi,
         ale nie slučku, ktorá sa má nosiť okolo krku.

      73      Pri posudzovaní skorších dizajnov však nie je potrebné skúmať samostatne a výlučne ich grafické vyobrazenia, ale skôr posúdiť
         celkovo všetky vyobrazené prvky umožňujúce určiť dostatočne presne a s istotou celkový dojem vyvolávaný predmetným dizajnom.

      74      Pokiaľ ide totiž konkrétne o dizajny, ktoré boli použité priamo v obchodnom styku bez toho, aby boli zapísané, nemožno vylúčiť,
         že neexistuje grafické vyobrazenie ukazujúce všetky ich relevantné detaily porovnateľné s vyobrazením v prihláške. Za týchto
         okolností by bolo neprimerané vyžadovať od subjektu, ktorý podal návrh na výmaz, aby vo všetkých prípadoch predložil takéto
         vyobrazenie.

      75      V predmetnom prípade sú na vyobrazení dizajnu SYMBICORT predloženom druhým účastníkom konania pred odvolacím senátom dve šnúrky
         zrazu prerušené a nápis „symbicort“ je vyobrazený na jednej z nich len čiastočne. Táto okolnosť naznačuje, že neexistencia
         slučky je spôsobená neúplnosťou vyobrazenia a nie tým, ako predmetný dizajn v skutočnosti naozaj vyzerá.

      76      Ďalej z expedičnej faktúry, ako aj z osvedčenia o pôvode vyplýva, že dodávka, ktorú odoslala Great Sun Technology do Holandska
         3. apríla 2004, obsahovala 2 000 kusov „šnúrok s hodinkami ,SYMBICORT‘“.

      77      Je nesporné, že funkciou šnúrky, o akú ide vo veci samej, je umožniť nosiť predmet okolo krku.

      78      Za týchto okolností vzhľadom na to, že celkový dojem, ktorý dizajn vyvoláva u informovaného užívateľa, sa nevyhnutne musí
         určiť aj s ohľadom na spôsob, ako sa predmetný výrobok používa (rozsudok Komunikačné zariadenie, už citovaný, bod 66), odvolací
         senát sa v bode 20 napadnutého rozhodnutia správne domnieval, že dizajn SYMBICORT obsahuje naozaj šnúrku umožňujúcu zavesiť
         hodinky okolo krku bez ohľadu na neúplné grafické vyobrazenie predložené ÚHVT.

      79      Vzhľadom na vyššie uvedené je potrebné dospieť k záveru, že celkový dojem vyvolaný dizajnom SYMBICORT je určený prvkami vymenovanými
         v bode 70 vyššie. Ako totiž správne konštatoval odvolací senát v bode 19 napadnutého rozhodnutia, dizajn SYMBICORT má takisto
         šnúrku v podstate rovnakých rozmerov, na ktorej sú na tom istom mieste pripevnené okrúhle analógové hodinky. Takisto na okraji
         hodiniek sú dva sústredné prstence, pričom vonkajší prstenec je prerušený medzerou na tej strane, na ktorej je aktualizačné
         tlačidlo.

      80      Okrem toho odvolací senát v bode 20 napadnutého rozhodnutia správne konštatoval, že existujúce rozdiely medzi predmetnými
         dizajnmi uvedené žalobkyňou sú zanedbateľné.

      81      Pokiaľ ide teda o dĺžku a šírku šnúrok predmetných dizajnov, nemožno konštatovať nijaký podstatný rozdiel.

      82      Ďalej skutočnosť, že šnúrka dizajnu SYMBICORT je vyobrazená čiernou farbou, nie je podstatná, keďže predmetom sporného dizajnu
         nebola nijaká farba. Keďže sporný dizajn je propagačným výrobkom, je tiež dôvodné domnievať sa, že pri svojom používaní bude
         označený ochrannou známkou. V dôsledku toho prítomnosť ochrannej známky SYMBICORT v dizajne SYMBICORT už vôbec nepredstavuje
         podstatný rozdiel.

      83      Napokon detaily usporiadania puzdier hodiniek oboch dizajnov a ich ciferníkov nie sú dostatočne výrazné na to, aby ovplyvnili
         celkový dojem vyvolaný týmito dizajnmi. Platí to tým viac, že z bodov 58 až 64 vyššie vyplýva, že ručičky hodiniek a obdĺžnikový
         prvok umiestnený na ciferníku hodiniek nie sú súčasťou prvkov chránených sporným dizajnom.

      84      Vzhľadom na všetky úvahy uvedené vyššie sa treba domnievať, že sporný dizajn a dizajn SYMBICORT vyvolávajú u informovaného
         užívateľa taký istý celkový dojem. Preto odvolací senát správne dospel k tomu istému záveru v bode 22 napadnutého rozhodnutia
         a vyvodil z toho, že sporný dizajn nemá osobitý charakter v zmysle článku 6 nariadenia č. 6/2002, a teda ho treba vymazať.

      85      Za týchto okolností treba druhý žalobný dôvod zamietnuť.

       O treťom žalobnom dôvode založenom na zneužití právomoci v zmysle článku 61 ods. 2 nariadenia č. 6/2002
       Tvrdenia účastníkov konania
      86      Žalobkyňa tvrdí, že odvolací senát sa dopustil zneužitia právomoci tým, že po prvé z právneho hľadiska neposúdil dostatočne
         všetky jej argumenty a predložené dôkazy, najmä expedičnú faktúru, po druhé neuznal voľnosť pôvodcu, pokiaľ ide o šnúrku a fixačný
         prvok, a po tretie založil napadnuté rozhodnutie na nesprávnom posúdení fixačného prvku sporného dizajnu. Žalobkyňa v tomto
         kontexte uvádza, že odvolací senát nevykonal skutočné posúdenie, ale len sa obmedzil na konštatovanie nepodporené argumentáciou
         ani odkazmi na dôkazy, čím porušil jej právo na obranu. Okrem toho je možné, že odvolací senát tým, že sa odvolal na skutočnosť,
         že fixačný prvok bol vyobrazený prerušovanou čiarou, odkázal na neznámy dizajn.

      87      ÚHVT spochybňuje dôvodnosť tvrdení žalobkyne.

       Posúdenie Všeobecným súdom
      88      Je potrebné pripomenúť, že pojem zneužitie právomoci má v práve Únie presný význam a že sa vzťahuje na situáciu, keď správny
         orgán používa svoje právomoci na iný účel, ako je účel, na ktorý mu boli zverené. V tejto súvislosti z ustálenej judikatúry
         vyplýva, že rozhodnutie predstavuje zneužitie právomoci len vtedy, ak sa na základe objektívnych, relevantných a zhodujúcich
         sa indícií zdá, že bolo prijaté na to, aby sa dosiahli iné ciele ako tie, ktoré sú uvádzané [rozsudky Súdu prvého stupňa z 24. apríla
         1996, Industrias Pesqueras Campos a i./Komisia, T‑551/93 a T‑231/94 až T‑234/94, Zb. s. II‑247, bod 168, a z 12. januára 2000,
         DKV/ÚHVT (COMPANYLINE), T‑19/99, Zb. s. II‑1, bod 33].

      89      V predmetnom prípade žalobkyňa nepreukázala ani netvrdila, že také indície existujú. Údajné zneužitie právomoci, ktoré uviedla,
         je nanajvýš potenciálnym nesprávnym posúdením, ktoré by mohlo predstavovať porušenie ustanovení článkov 4, 6 a 7 nariadenia
         č. 6/2002. Zo skúmania prvého a druhého žalobného dôvodu však vyplýva, že tvrdenia žalobkyne v tejto súvislosti sú v každom
         prípade nedôvodné.

      90      Pokiaľ ide o údajné porušenie práv žalobkyne na obranu, z článku 62 nariadenia č. 6/2002 vyplýva, že rozhodnutia ÚHVT sa môžu
         zakladať len na dôvodoch alebo dôkazoch, ku ktorým sa účastníci konania mohli vyjadriť. V predmetnom prípade v rámci konaní
         na ÚHVT sa žalobkyňa vyjadrila k dôkaznej sile expedičnej faktúry, k voľnosti pôvodcu, k neúplnosti vyobrazenia dizajnu SYMBICORT
         a k významu fixačného prvku v rámci celkového dojmu vyvolaného hodinkami pripevnenými na šnúrke. Okolnosť, podľa ktorej fixačný
         prvok nie je súčasťou prvkov chránených sporným dizajnom, bola uvedená výslovne v bode 21 rozhodnutia výmazového odboru, takže
         žalobkyňa bola schopná predložiť svoje pripomienky k tomuto aspektu v rámci konania o odvolaní. Preto výhrada založená na
         porušení práv žalobkyne na obranu musí byť tiež zamietnutá.

      91      V rozsahu, v akom možno tvrdenia predložené v rámci tretieho žalobného dôvodu vykladať tak, že sa týkajú porušenia povinnosti
         odôvodnenia, tak ako je uvedená v článku 62 nariadenia č. 6/2002, alebo povinnosti skúmania uvádzaných dôvodov a návrhov predkladaných
         účastníkmi konania, ktorú stanovuje článok 63 ods. 1 uvedeného nariadenia, je potrebné konštatovať, že napadnuté rozhodnutie
         uvádza koherentne a dostatočne podrobne dôvody, pre ktoré sa odvolací senát domnieval jednak, že dôkazy týkajúce sa dizajnu
         SYMBICORT, konkrétne expedičná faktúra, sú vierohodné a majú dôkaznú hodnotu (body 7 a 15 až 17 napadnutého rozhodnutia),
         a jednak, že v rámci vnímania informovaným užívateľom sporný dizajn vyvoláva ten istý celkový dojem ako dizajn SYMBICORT vzhľadom
         na voľnosť pôvodcu (body 18 až 22 napadnutého rozhodnutia). Napadnuté rozhodnutie teda nie je v tejto súvislosti nezákonné.

      92      Vzhľadom na všetky úvahy uvedené vyššie treba tretí žalobný dôvod zamietnuť.

      93      Keďže žiadny z dôvodov uvádzaných žalobkyňou nie je dôvodný v rozsahu, v akom sa týka dôkazu o sprístupnení dizajnu SYMBICORT
         verejnosti a porovnania medzi dizajnom SYMBICORT a sporným dizajnom, nie je potrebné ich skúmať vo vzťahu k dizajnom C a F,
         a to v súlade s tým, čo sa uvádza v bodoch 12 až 15 vyššie. Za týchto okolností teda porovnanie medzi sporným dizajnom a dizajnom
         SYMBICORT, ktoré vykonal odvolací senát, predstavuje dostatočný základ pre napadnuté rozhodnutie.

      94      Preto je potrebné zamietnuť žalobu ako celok.

       O trovách
      95      Podľa článku 87 ods. 2 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu je účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, povinný nahradiť
         trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže žalobkyňa nemala vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ju na
         náhradu trov konania v súlade s návrhom ÚHVT.

      Z týchto dôvodov
      VŠEOBECNÝ SÚD (štvrtá komora)
      rozhodol a vyhlásil:
      1.      Žaloba sa zamieta.
      2.      Spoločnosť Sphere Time je povinná nahradiť trovy konania.

               Pelikánová

               Jürimäe

               van der Woude

         Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 14. júna 2011.
      Podpisy
      * Jazyk konania: angličtina.


title: Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 25. júna 2015.#Saatgut-Treuhandverwaltungs GmbH proti Gerhard und Jürgen Vogel GbR a i.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Landgericht Mannheim.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Práva Spoločenstva k odrodám rastlín – Nariadenie (ES) č. 2100/94 – Výnimka stanovená v článku 14 – Používanie produktu zberu na účely rozmnožovania poľnohospodármi bez povolenia majiteľa práv – Povinnosť poľnohospodárov zaplatiť za toto používanie spravodlivú odmenu – Lehota, v ktorej je potrebné zaplatiť odmenu, aby bolo možné využiť výnimku – Možnosť majiteľa práv využiť možnosť uplatnenia článku 94 – Porušenie.#Vec C-242/14.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (druhá komora)
      z 25. júna 2015 (
            *1
         )
      „Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Práva Spoločenstva k odrodám rastlín — Nariadenie (ES) č. 2100/94 — Výnimka stanovená v článku 14 — Používanie produktu zberu na účely rozmnožovania poľnohospodármi bez povolenia majiteľa práv — Povinnosť poľnohospodárov zaplatiť za toto používanie spravodlivú odmenu — Lehota, v ktorej je potrebné zaplatiť odmenu, aby bolo možné využiť výnimku — Možnosť majiteľa práv využiť možnosť uplatnenia článku 94 — Porušenie“
      Vo veci C‑242/14,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Landgericht Mannheim (Nemecko) z 9. mája 2014 a doručený Súdnemu dvoru 19. mája 2014, ktorý súvisí s konaním:

         Saatgut‑Treuhandverwaltungs GmbH

      proti

         Gerhard und Jürgen Vogel GbR,

         Jürgenovi Vogelovi,

         Gerhardovi Vogelovi,

      SÚDNY DVOR (druhá komora),
      v zložení: predsedníčka druhej komory R. Silva de Lapuerta, sudcovia J.‑C. Bonichot, A. Arabadžiev, J. L. da Cruz Vilaça a C. Lycourgos (spravodajca),
      generálny advokát: N. Jääskinen,
      tajomník: A. Calot Escobar,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               Saatgut‑Treuhandverwaltungs GmbH, v zastúpení: K. von Gierke a E. Trauernicht, Rechtsanwälte,

               —

               Gerhard und Jürgen Vogel GbR, ako aj G. a J. Vogelovci, v zastúpení: J. Beismann a M. Miersch, Rechtsanwälte,

               —

               španielska vláda, v zastúpení: A. Gavela Llopis, splnomocnená zástupkyňa,

               —

               holandská vláda, v zastúpení: M. Bulterman, C. Schillemans a J. Langer, splnomocnení zástupcovia,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: G. von Rintelen a I. Galindo Martín, splnomocnení zástupcovia,

         po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 5. marca 2015,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu niektorých ustanovení nariadenia Rady (ES) č. 2100/94 z 27. júla 1994 o právach spoločenstva k odrodám rastlín (Ú. v. ES L 227, s. 1; Mim. vyd. 03/016, s. 390) a nariadenia Komisie (ES) č. 1768/95 z 24. júla 1995, ktoré ustanovuje pravidlá poľnohospodárskych výnimiek pre potreby článku 14 ods. 3 nariadenia č. 2100/94 (Ú. v. ES L 173, s. 14; Mim. vyd. 03/018, s. 63).

               2

               Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Saatgut‑Treuhandverwaltungs GmbH (ďalej len „STV“), zástupkyňou záujmov majiteľa práv Spoločenstva k odrodám rastlín pre odrodu ozimného jačmeňa Finita, a poľnohospodárskou spoločnosťou Gerhard und Jürgen Vogel GbR, ako aj pánmi G. a J. Vogelovcami, spoločníkmi osobne zodpovednými za túto spoločnosť (ďalej len „spoločníci Vogelovci“), vo veci výsevu tejto odrody z ich strany.

         Právny rámec

         Nariadenie č. 2100/94

               3

               Článok 13 nariadenia č. 2100/94 s názvom „Práva majiteľa práv spoločenstva k odrodám rastlín a zakázané konanie“ stanovuje:
               „1.   Vlastníctvo práv spoločenstva k odrodám má za účinok, že majiteľ alebo majitelia práva spoločenstva k odrodám, ďalej nazývaní iba ‚majitelia‘, majú nárok na vykonávanie činností stanovených v odseku 2.
               2.   Bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia článkov 15 a 16, si nasledujúce činnosti, týkajúce sa množiteľského materiálu odrôd alebo zozberaného materiálu chránenej odrody, ďalej spoločne nazývané iba ‚materiál’, vyžadujú povolenie majiteľa:

                        a)

                        výroba alebo reprodukcia (množenie);

                  …
               Vydanie povolenia majiteľa môže podliehať podmienkam a obmedzeniam ním určeným.
               …“

               4

               Článok 14 tohto nariadenia s názvom „Výnimka z práv spoločenstva k odrodám rastlín“ upravuje:
               „1.   Napriek článku 13 ods. 2 a s cieľom ochrany poľnohospodárskej výroby sa poľnohospodárom povoľuje používať s cieľom rozmnožovania (pestovania) na poli na ich vlastnej poľnohospodárskej usadlosti produkt zberu, ktorý získali na ich vlastnej poľnohospodárskej usadlosti sadením množiteľského materiálu odrody inej, než je hybridná alebo syntetická odroda, chránenej právom spoločenstva k odrodám rastlín.
               2.   Ustanovenia odseku 1 sa vzťahujú výhradne na nasledujúce druhy poľnohospodárskych rastlín:
               …

                        b)

                        Obilniny:

                  …
               Hordeum vulgare – Jačmeň
               …
               3.   Podmienky na nadobudnutie účinnosti výnimky stanovenej v odseku 1 a ochrany oprávnených záujmov šľachtiteľov a poľnohospodárov pred nadobudnutím účinnosti tohto nariadenia sa stanovia vo vykonávacích predpisoch podľa článku 114 na základe týchto kritérií:
               …

                        —

                        malí poľnohospodári nie sú povinní platiť majiteľovi žiadnu odmenu;…
                        …

                        —

                        ostatní poľnohospodári sú povinní majiteľovi platiť spravodlivú odmenu, ktorá bude zreteľne nižšia než čiastka účtovaná za licencovanú produkciu množiteľského materiálu tej istej odrody v tej istej oblasti; prihliadajúc na rozsah, v ktorom sa pre príslušnú odrodu bude využívať výnimka ustanovená v odseku 1, môže sa konkrétna výška tejto odmeny časom meniť,

                        —

                        sledovanie dodržiavania ustanovení tohto článku alebo ustanovení prijatých podľa tohto článku je výhradnou zodpovednosťou majiteľov; pri organizovaní takéhoto sledovania nesmú majitelia žiadať o pomoc úradné orgány,

                        —

                        na požiadanie majiteľov im poľnohospodári a prevádzajúci spracovateľské služby poskytnú príslušné informácie; príslušné informácie môžu rovnako poskytnúť aj úradné orgány podieľajúce sa na sledovaní poľnohospodárskej výroby, ak tieto informácie získali bežným plnením ich úloh, bez dodatočného zaťaženia alebo nákladov. …“

               5

               Článok 94 uvedeného nariadenia týkajúci sa občianskoprávnych žalôb, ktoré sa môžu podať v prípade porušenia práva pri použití odrôd rastlín, znie:
               „1.   Majiteľ môže zažalovať kohokoľvek, kto:

                        a)

                        v súvislosti s odrodou, pre ktorú bolo udelené právo spoločenstva k odrodám rastlín, vykoná bez oprávnenia niektorú z činností uvedených v článku 13 ods. 2,
                        …

                  s cieľom dosiahnutia zákazu takéhoto porušovania jeho práv, zaplatenia primeraného odškodnenia alebo oboch možností súčasne.
               2.   Ktokoľvek, kto takto konal, či už úmyselne alebo z nedbanlivosti, je taktiež zodpovedný za náhradu akýchkoľvek ďalších škôd, ktoré boli majiteľovi spôsobené takýmto konaním. V prípade nevedomej nedbanlivosti možno nárok na náhradu škôd znížiť tak, aby zodpovedal takejto nevedomej nedbanlivosti, avšak nikdy nie tak, aby náhrada škôd bola nižšia než výhoda, ktorú spôsobením škôd získala osoba, ktorá práva majiteľa porušila.“

         Nariadenie č. 1768/95

               6

               Článok 1 nariadenia č. 1768/95 vo svojom odseku 1 ustanovuje pravidlá a podmienky uvedenia výnimky z ochrany práv do platnosti pre potreby článku 14 ods. 1 nariadenia č. 2100/94.

               7

               Článok 2 tohto nariadenia znie:
               „1.   Podmienky uvedené v článku 1 sa uplatnia pre majiteľa, zastúpeného šľachtiteľom ako aj pre farmára [poľnohospodára – neoficiálny preklad], takým spôsobom, že sa zabezpečia chránené záujmy každého.
               2.   Zákonité záujmy sa nepovažujú za chránené záujmy ak jeden alebo viac z týchto záujmov sú nepriaznivo ovplyvnené bez možnosti odhadu potreby vytvorenia primeranej rovnováhy medzi každým z nich alebo potreby proporcionálnosti medzi účelom príslušnej podmienky a skutočným účinkom zavedenia.“

               8

               Článok 6 uvedeného nariadenia s názvom „Individuálne podmienky platieb“ vo svojom odseku 1 stanovuje:
               „Bez toho, aby boli ovplyvnené ustanovenia odseku 2, individuálna povinnosť farmára [poľnohospodára – neoficiálny preklad] platiť primeranú odmenu platí od doby aktuálneho využívania zberaných produktov určených na rozmnožovanie na parcele.
               Majiteľ môže určiť dátum a spôsob platby. Avšak, majiteľ nemôže určiť dátum splatnosti, ktorý je skorší ako dátum, kedy vzniká povinnosť.“

               9

               Článok 7 toho istého nariadenia s názvom „Malí farmári [poľnohospodári – neoficiálny preklad]“ vo svojom odseku 2 upravuje:
               „Oblasti poľnohospodárskych pozemkov farmára [poľnohospodára – neoficiálny preklad], na ktorých sa pestujú rastliny, ale ktoré sú ponechané úhorom, prechodne, alebo stále, v obchodnom [hospodárskom – neoficiálny preklad] roku začínajúcom 1. júla a končiacom 30. júna nasledujúceho kalendárneho roka (‚obchodný [hospodársky – neoficiálny preklad] rok‘), v ktorom nastáva povinnosť platiť odmeny, sa považujú za oblasti, na ktorých sú rastliny stále pestované, ak sú subvencie alebo kompenzačné platby dotované spoločenstvom, alebo členským štátom v súvislosti s týmito pozemkami.“

               10

               Článok 17 nariadenia č. 1768/95 nazvaný „Priestupky [Porušenia – neoficiálny preklad]“ stanovuje:
               „Majiteľ môže uplatniť práva vyplývajúce z ochrany práv odrôd rastlín v rámci spoločenstva voči osobe, ktorá porušuje ktorúkoľvek podmienku alebo obmedzenie súvisiace s výnimkou v zmysle článku 14 základného nariadenia ako je uvedené v tomto nariadení.“

         Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky

               11

               Spoločnosť STV je združenie majiteľov práv k chráneným odrodám rastlín, ktoré okrem iného vykonáva práva majiteľa odrody ozimného jačmeňa Finita chráneného nariadením č. 2100/94. Spoločnosť STV zverejňuje na svojej internetovej stránke zoznam všetkých chránených odrôd rastlín, ktorých práva spravuje počas jednotlivých hospodárskych rokov, ako aj výšku poplatkov, ktoré je potrebné uhradiť za výsev týchto odrôd. Okrem toho spoločnosť STV každoročne žiada poľnohospodárov bez toho, aby označila konkrétnu odrodu, aby jej poskytli informácie o prípadnom výseve chránených odrôd rastlín, ktorých práva spravuje, a na tento účel im zasiela formuláre vyhlásenia o výseve spolu s príručkou, v ktorej sú uvedené všetky chránené odrody, ktoré spravuje v príslušnom hospodárskom roku, ako aj majitelia práv k týmto odrodám a držitelia licencií na ich používanie. Spoločníci Vogelovci, ktorí nemajú so spoločnosťou STV nijaký zmluvný vzťah, na tieto žiadosti o poskytnutie informácií neodpovedali.

               12

               Spoločnosť STV sa 16. decembra 2011 prostredníctvom jedného spracovateľa dozvedela, že spoločníci Vogelovci si počas hospodárskeho roka 2010/2011 dali dodať 35 metrických centov osiva odrody ozimného jačmeňa Finita.

               13

               Spoločnosť STV požiadala listom z 31. mája 2012 spoločníkov Vogelovcov o overenie údajov týkajúcich sa výsevu odrody ozimného jačmeňa Finita, o ktorom sa dozvedela prostredníctvom uvedeného spracovateľa, a o poskytnutie informácií týkajúcich sa daného výsevu, pričom spoločníci mali odpovedať najneskôr 20. júna 2012. Spoločníci Vogelovci na tento list nereagovali.

               14

               Listom z 27. júla 2012 spoločnosť STV požiadala spoločníkov Vogelovcov o zaplatenie sumy 262,50 eura zodpovedajúcej plnej výške poplatku, ktorý by bolo potrebné uhradiť za používanie licencie osiva odrody ozimného jačmeňa Finita, nazvanej „licencia C“, ako náhrady škody spôsobenej utajeným výsevom tejto chránenej odrody. Keďže k úhrade nedošlo, spoločnosť STV podala 18. marca 2013 žalobu, ktorou sa domáhala uvedeného odškodnenia na základe článku 94 ods. 1 a 2 nariadenia č. 2100/94.

               15

               Na podporu svojej žaloby spoločnosť STV uvádza, že spoločníci Vogelovci sú v zmysle článku 94 ods. 1 nariadenia č. 2100/94 povinní uhradiť spravodlivú odmenu v sume rovnajúcej sa plnej výške poplatku za licenciu C, lebo uskutočnili „neoprávnený“ výsev v zmysle tohto ustanovenia a nemôže sa na nich vzťahovať výnimka upravená v článku 14 ods. 1 tohto nariadenia, keďže si nesplnili povinnosť uhradiť odmenu stanovenú v článku 14 ods. 3 štvrtej zarážke uvedeného nariadenia. Spoločnosť STV okrem toho tvrdí, že táto povinnosť úhrady existovala nezávisle od žiadosti majiteľa práv na ochranu predmetnej odrody o informácie a že poľnohospodár ju musí splniť pred výsevom a v každom prípade pred koncom hospodárskeho roka, počas ktorého sa výsev uskutoční. Navyše sa domnieva, že údaje uverejnené na internetovej stránke a príručka, v ktorej sú uvedené všetky chránené odrody, ktorých práva spravuje, a ktorú každoročne zasiela poľnohospodárom, im umožňujú samostatne si vypočítať a teda aj uhradiť sumu, ktorú sú povinní zaplatiť za výsev týchto odrôd.

               16

               Spoločníci Vogelovci namietajú voči povinnosti zaplatiť sumu rovnajúcu sa plnej výške poplatku za licenciu C z dôvodu náhrady škody. Domnievajú sa, že sú nanajvýš povinní zaplatiť sumu zníženú z dôvodu „oprávneného“ výsevu v zmysle článku 14 ods. 1 nariadenia č. 2100/94. Navyše tvrdia, že neboli povinní odpovedať na žiadosť o informácie z 31. mája 2012, keďže táto sa netýkala aktuálneho hospodárskeho roka. Podľa spoločníkov Vogelovcov, aby bolo možné považovať podmienky nároku na odškodnenie za splnené, muselo by dôjsť k porušeniu povinnosti informovať.

               17

               Vnútroštátny súd uvádza, že tvrdenie spoločnosti STV, podľa ktorého je poľnohospodár pred výsevom povinný z vlastnej iniciatívy uhradiť odmenu upravenú v článku 14 ods. 3 štvrtej zarážke nariadenia č. 2100/94, vzbudzuje pochybnosti predovšetkým s ohľadom na článok 6 ods. 1 nariadenia č. 1768/95. Poukazuje na skutočnosť, že toto posledné uvedené ustanovenie sa zdá byť v rozpore s domnienkou, že poľnohospodár je pred výsevom povinný vopred uhradiť túto odmenu. Okrem toho vnútroštátny súd tvrdí, že ak môže byť uvedená odmena uhradená po výseve chránenej odrody, vzniká otázka, dokedy ju musí poľnohospodár zaplatiť, aby sa na neho vzťahovala výnimka podľa článku 14 nariadenia č. 2100/94 a unikol tak uplatneniu ustanovení článku 94 tohto nariadenia, ktoré sa týkajú porušenia. Podľa uvedeného vnútroštátneho súdu však ustanovenia nariadení č. 2100/94 a č. 1768/95 neposkytujú jasnú a presnú odpoveď na túto otázku, ktorou sa navyše nezaoberal ani Súdny dvor.

               18

               Za týchto podmienok Landgericht Mannheim rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky:

                        „1.

                        Je poľnohospodár, ktorý používal množiteľský materiál chránenej odrody získaný pestovaním bez toho, aby na tento účel uzatvoril zmluvu s majiteľom práv k odrodám rastlín, povinný zaplatiť primerané odškodnenie podľa článku 94 ods. 1 nariadenia č. 2100/94 a v prípade úmyselného konania alebo nedbanlivosti povinný nahradiť ďalšiu škodu spôsobenú porušením práv k odrodám rastlín podľa článku 94 ods. 2 uvedeného nariadenia už vtedy, keď v čase skutočného využívania produktu zberu určeného na rozmnožovanie na parcele ešte nesplnil povinnosť zaplatiť spravodlivú odmenu (poplatok za výsev), ktorá mu prináleží podľa článku 14 ods. 3 štvrtej zarážky uvedeného nariadenia v spojení s článkom 5 a nasl. nariadenia č.1768/95?

                        2.

                        Ak na prvú otázku treba odpovedať v tom zmysle, že poľnohospodár si môže splniť povinnosť zaplatiť spravodlivú odmenu za výsev ešte aj po skutočnom využívaní produktu zberu určeného na rozmnožovanie na parcele, majú sa uvedené ustanovenia vykladať v tom zmysle, že stanovujú lehotu, počas ktorej poľnohospodár, ktorý použil množiteľský materiál chránenej odrody získaný pestovaním, musí splniť povinnosť zaplatiť spravodlivú odmenu, aby sa výsev mohol v zmysle článku 94 ods. 1 v spojení s článkom 14 nariadenia č. 2100/94 považovať za ,oprávnený‘?“

         O prejudiciálnych otázkach

               19

               Svojimi otázkami, ktoré je potrebné skúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, v akej lehote je poľnohospodár, ktorý používal množiteľský materiál chránenej odrody rastlín získaný pestovaním (poľnohospodárske osivo) bez toho, aby na tento účel uzatvoril zmluvu s majiteľom práv k predmetným odrodám rastlín, povinný si splniť povinnosť úhrady spravodlivej odmeny podľa článku 14 ods. 3 štvrtej zarážky nariadenia č. 2100/94 (ďalej len „spravodlivá derogačná odmena“), aby sa na neho vzťahovala výnimka z povinnosti získať povolenie tohto majiteľa práv podľa tohto článku 14.

               20

               Najprv treba pripomenúť, že podľa článku 13 ods. 2 nariadenia č. 2100/94 sa vyžaduje povolenie majiteľa práv Spoločenstva k odrodám rastlín, pokiaľ ide o množiteľský materiál odrôd alebo zozbieraný materiál chránenej odrody, najmä na výrobu alebo reprodukciu (množenie). V tomto kontexte upravuje článok 14 ods. 1 tohto nariadenia výnimku zo zásady, keďže použitie produktu zberu získaného poľnohospodármi na poli na ich vlastnej poľnohospodárskej usadlosti na účely rozmnožovania nepodlieha súhlasu majiteľa práv, pokiaľ spĺňajú určité podmienky výslovne stanovené v článku 14 ods. 3 uvedeného nariadenia (pozri rozsudok Geistbeck, C‑509/10, EU:C:2012:416, body 21 a 22).

               21

               Jednou z týchto podmienok, ktorá je uvedená v článku 14 ods. 3 štvrtej zarážke nariadenia č. 2100/94, je úhrada spravodlivej derogačnej odmeny majiteľovi práv k predmetným odrodám rastlín v zmysle uvedeného použitia.

               22

               Poľnohospodár, ktorý využíva produkt zberu chránenej odrody získaný pestovaním bez toho, aby tomuto majiteľovi zaplatil danú odmenu, sa nemôže dovolávať článku 14 ods. 1 nariadenia č. 2100/94, a preto sa usudzuje, že vykonal jednu z činností uvedených v článku 13 ods. 2 tohto nariadenia bez toho, aby k tomu mal povolenie. Preto z článku 94 toho istého nariadenia vyplýva, že uvedený majiteľ môže tohto poľnohospodára žalovať s cieľom dosiahnutia zákazu takéhoto porušovania jeho práv alebo zaplatenia primeraného odškodnenia alebo oboch možností súčasne. Ak by poľnohospodár konal úmyselne alebo z nedbanlivosti, je tiež zodpovedný za náhradu ďalších škôd, ktoré boli rovnakému majiteľovi práv spôsobené takýmto konaním (rozsudok Schulin, C‑305/00, EU:C:2003:218, bod 71).

               23

               Vnútroštátny súd sa v prvom rade pýta, či predmetný poľnohospodár musí uhradiť spravodlivú derogačnú odmenu pred skutočným využívaním produktu zberu určeného na rozmnožovanie na parcele.

               24

               V tejto súvislosti článok 6 nariadenia č. 1768/95, ktorý upravuje pravidlá uplatnenia povinnosti úhrady spravodlivej derogačnej odmeny, stanovuje vo svojom odseku 1 druhom pododseku, že majiteľ práv k predmetným odrodám rastlín síce môže určiť dátum a spôsob platby, avšak dátum splatnosti tejto platby nemôže nastať pred dátumom vzniku povinnosti uhradenia spravodlivej odmeny. V súlade s článkom 6 ods. 1 prvým pododsekom tohto nariadenia táto povinnosť vzniká, keď poľnohospodár skutočne využíva produkt zberu chránenej odrody určený na rozmnožovanie na parcele. Z toho vyplýva, že tento poľnohospodár si môže splniť uvedenú povinnosť aj po vysiatí produktu zberu chránenej odrody, keďže dátum skutočného využitia tohto produktu určeného na rozmnožovanie nepredstavuje lehotu, do uplynutia ktorej musí dôjsť k úhrade spravodlivej derogačnej odmeny, ale okamih, od ktorého sa táto odmena stáva splatnou.

               25

               Hoci uvedené ustanovenie potvrdzuje, že poľnohospodár si môže splniť povinnosť úhrady spravodlivej derogačnej odmeny aj po skutočnom zasiatí produktu zberu chránenej odrody, to isté ustanovenie neuvádza žiadnu lehotu, v ktorej je tento poľnohospodár povinný túto odmenu zaplatiť v prípade, ak mu nebola stanovená v súlade s článkom 6 ods. 1 druhým pododsekom nariadenia č. 1768/95 týmto majiteľom práv.

               26

               V tejto súvislosti spoločníci Vogelovci a španielska vláda v podstate tvrdia, že uvedená lehota môže plynúť bez obmedzenia. Odvolávajú sa práve na článok 6 ods. 1 nariadenia č. 1768/95, pričom v tejto súvislosti tvrdia, že hoci toto ustanovenie upravuje vznik uvedenej povinnosti úhrady, nestanovuje žiadnu lehotu.

               27

               Takýto výklad však nemožno prijať.

               28

               Po prvé totiž, ako uviedol v bode 39 svojich návrhov aj generálny advokát, ak by sa poľnohospodárovi, ktorý použil množiteľský materiál chránenej odrody rastlín získaný pestovaním (poľnohospodárske osivo), umožnilo splniť si povinnosť úhrady spravodlivej derogačnej odmeny bez časového obmedzenia, a tým by mohol neobmedzene uplatňovať výnimku upravenú v článku 14 nariadenia č. 2100/94, boli by žaloby uvedené v článku 94 tohto nariadenia zbavené potrebného účinku. Navyše zavedením takýchto žalôb proti všetkým porušiteľom, ktorí si nesplnili danú povinnosť úhrady, článok 94 zabraňuje, aby títo porušitelia mohli napraviť svoju situáciu aj po tom, čo majiteľ práv zistí utajené používanie chránenej odrody rastlín. Z toho vyplýva, že iba existencia lehoty na úhradu zabezpečí efektívne uplatňovanie uvedených žalôb.

               29

               Po druhé je potrebné pripomenúť, že jedine majitelia práv na ochranu odrôd rastlín sú zodpovední za dohľad a dozor nad použitím chránených odrôd rastlín v rámci povoleného pestovania, a preto sú odkázaní na dobrú vieru a spoluprácu dotknutých poľnohospodárov (rozsudok Geistbeck, C‑509/10, EU:C:2012:416, bod 42). Neexistencia konkrétnej lehoty, v ktorej by boli poľnohospodári povinní splniť si povinnosť úhrady spravodlivej derogačnej odmeny, by mohla podporovať poľnohospodárov k jej odkladu na neurčito v nádeji, že sa vyhnú jej zaplateniu. Umožniť poľnohospodárom takéhoto nesplnenia ich vlastných povinností voči majiteľom práv by bolo v rozpore s cieľom uvedeným v článku 2 nariadenia č. 1768/95, ktorý smeruje k zachovaniu primeranej rovnováhy medzi chránenými záujmami dotknutých poľnohospodárov a dotknutých majiteľov práv.

               30

               Skúmajúc, či relevantné ustanovenia skutočne upravujú lehotu na úhradu, je dôležité uviesť, že z článku 7 ods. 2 nariadenia č. 1768/95 vyplýva, že hospodársky rok, v priebehu ktorého je nutné zaplatiť odmenu, sa začína 1. júla a končí sa 30. júna nasledujúceho roka. Hoci sa toto ustanovenie týka určenia oblastí slúžiacich na pestovanie rastlín „malými poľnohospodármi“, preukazuje, že inštitúcia, ktorá je autorom nariadenia č. 2100/94, považovala pri stanovení podmienok uplatnenia článku 14 ods. 3 tohto nariadenia hospodársky rok, v priebehu ktorého sa používal množiteľský materiál chránenej odrody rastlín získaný pestovaním (poľnohospodárske osivo), za relevantnú lehotu, počas ktorej má byť vyplatená spravodlivá derogačná odmena.

               31

               Poľnohospodár, ktorý nezaplatil spravodlivú derogačnú odmenu v lehote, ktorá uplynula na konci hospodárskeho roka, počas ktorého sa uskutočnilo využitie množiteľského materiálu chránenej odrody rastlín získaného pestovaním bez toho, aby na tento účel uzatvoril zmluvu s majiteľom práv, sa považuje za poľnohospodára, ktorý vykonal jednu z činností uvedených v článku 13 ods. 2 nariadenia č. 2100/94 bez toho, aby k tomu mal povolenie, čo umožňuje majiteľovi práv podať voči nemu žaloby podľa článku 94 tohto nariadenia.

               32

               Vzhľadom na vyššie uvedené je potrebné na položené otázky odpovedať v tom zmysle, že aby sa na poľnohospodára, ktorý používal množiteľský materiál chránenej odrody rastlín získaný pestovaním (poľnohospodárske osivo) bez toho, aby na tento účel uzatvoril zmluvu s majiteľom práv k predmetným odrodám rastlín, vzťahovala výnimka z povinnosti získať povolenie tohto majiteľa podľa článku 14 nariadenia č. 2100/94, je povinný si splniť povinnosť úhrady spravodlivej derogačnej odmeny v lehote, ktorá uplynie pred koncom hospodárskeho roka, počas ktorého sa použitie uskutočnilo, t. j. najneskôr do 30. júna nasledujúceho po dátume opakovaného výsevu.

         O trovách

               33

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol takto:

                     Aby sa na poľnohospodára, ktorý používal množiteľský materiál chránenej odrody rastlín získaný pestovaním (poľnohospodárske osivo) bez toho, aby na tento účel uzatvoril zmluvu s majiteľom práv Spoločenstva k predmetným odrodám rastlín, vzťahovala výnimka z povinnosti získať povolenie tohto majiteľa podľa článku 14 nariadenia Rady (ES) č. 2100/94 z 27. júla 1994 o právach Spoločenstva k odrodám rastlín, je povinný si splniť povinnosť úhrady spravodlivej odmeny v zmysle tohto článku 14 ods. 3 štvrtej zarážky v lehote, ktorá uplynie pred koncom hospodárskeho roka, počas ktorého sa použitie uskutočnilo, t. j. najneskôr do 30. júna nasledujúceho po dátume opakovaného výsevu.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: nemčina.