title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (druhá komora) z 20. apríla 2005. # Atomic Austria GmbH proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Ochranná známka Spoločenstva - Slovná ochranná známka ATOMIC BLITZ - Námietka majiteľa národných slovných ochranných známok ATOMIC - Dôkaz o obnovení zápisu skoršej ochrannej známky - Rozsah skúmania ÚHVT - Zamietnutie námietky - Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 40/94. # Vec T-318/03.

text:
      Vec T‑318/03
      Atomic Austria GmbH
      proti
      Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT)
      „Ochranná známka Spoločenstva – Slovná ochranná známka ATOMIC BLITZ – Námietka majiteľa národných slovných ochranných známok ATOMIC – Dôkaz o obnovení zápisu skoršej ochrannej známky – Rozsah preskúmania ÚHVT – Zamietnutie námietky – Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 40/94“
      Rozsudok Súdu prvého stupňa (druhá komora) z 20. apríla 2005
      Abstrakt rozsudku
      1.     Ochranná známka Spoločenstva – Procesné ustanovenia – Preskúmanie skutočností ex offo – Námietkové konanie – Skúmanie obmedzené
            na uvedené dôvody – Posúdenie vecnej správnosti uvedených skutkových okolností a dôkaznej sily predložených podkladov Úradom
            – Rozsah – Rešpektovanie práva na obranu
      (Nariadenie Rady č. 40/94, článok 74 ods. 1)
      2.     Ochranná známka Spoločenstva – Procesné ustanovenia – Preskúmanie skutočností ex offo – Námietkové konanie – Skúmanie obmedzené
            na uvedené dôvody – Povinná forma dôkazov na odôvodnenie existencie skoršieho práva namietateľa – Neexistencia
      (Nariadenie Rady č. 40/94, článok 74 ods. 1)
      3.     Ochranná známka Spoločenstva – Procesné ustanovenia – Preskúmanie skutočností ex offo – Námietkové konanie – Zásada kontradiktórnosti
            – Vplyv – Obmedzenia
      (Nariadenie Rady č. 40/94, článok 74 ods. 1)
      1.     Hoci najmä podľa článku 74 ods. 1 in fine  nariadenia č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva v konaniach týkajúcich sa relatívnych dôvodov zamietnutia zápisu prináleží
         účastníkovi konania, ktorý namieta proti zápisu ochrannej známky Spoločenstva a ktorý sa odvoláva na skoršiu národnú ochrannú
         známku, aby preukázal jej existenciu a prípadne rozsah ochrany, Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory)
         prináleží preskúmať, či boli splnené podmienky použitia uplatneného dôvodu zamietnutia zápisu. V tomto smere je potrebné posúdiť
         vecnú správnosť uvedených skutočností a dôkaznú silu podkladov, ktoré účastníci konania predložili.

      Úrad musí vziať do úvahy najmä vnútroštátne právne predpisy členského štátu, v ktorom skoršia ochranná známka, na ktorej je
         založená námietka, požíva ochranu. V takomto prípade sa musí z vlastného podnetu oboznámiť, prostriedkami, ktoré považuje
         za užitočné na tento účel, s vnútroštátnymi právnymi predpismi daného členského štátu, ak sú takéto informácie potrebné na
         posúdenie podmienok použitia dôvodu daného zamietnutia zápisu a najmä vecnej správnosti predkladaných skutkových okolností
         alebo dôkaznej sily predložených dokumentov. Obmedzenie skutkového základu preskúmania vykonávaného Úradom totiž nevylučuje,
         že Úrad zohľadní okrem skutočností výslovne uvedených účastníkmi námietkového konania aj všeobecne známe skutočnosti, teda
         skutočnosti, ktoré môže poznať každý alebo s ktorými je možné sa oboznámiť prostredníctvom všeobecne prístupných zdrojov.
         Úrad môže takisto, ak to uzná za potrebné, vyzvať účastníkov konania, aby mu predložili informácie o určitej konkrétnej záležitosti
         upravenej vnútroštátnymi predpismi. Dotknutá strana pritom nie je povinná predkladať z vlastného podnetu všeobecné informácie
         o právnych predpisoch duševného vlastníctva, ktoré sú v platnosti v danom členskom štáte.

      Preskúmanie skutočností a podkladov predložených Úradu sa musí vykonať pri rešpektovaní práva na uplatňovanie procesných práv,
         ktoré majú účastníci námietkového konania, a zásady rovného postavenia v konaní. Ak má totiž prihlasovateľ ochrannej známky
         Spoločenstva pochybnosti o dôkaznej sile dokumentov predložených namietateľom, na preukázanie existencie uplatneného skoršieho
         práva alebo ešte vo vzťahu k rozsahu tohto práva, môže ich vyjadriť v konaní pred Úradom, ktorý je povinný starostlivo skúmať
         pripomienky v danej veci. Úrad sa nemôže v žiadnom prípade zbaviť povinnosti posúdenia skutočností a predložených dokumentov
         v celom rozsahu tým, že uvedie, že prináleží namietateľovi, aby mu z vlastného podnetu dodal na podporu svojich tvrdení podrobné
         informácie o právnych predpisoch členského štátu, v ktorom je chránená skoršia ochranná známka, na ktorej sa zakladá námietka.

      (pozri body 33 – 38)
      2.     Ani nariadenie č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva, ani nariadenie č. 2868/95, ktorým sa vykonáva nariadenie č. 40/94,
         nešpecifikujú povinnú formu dôkazov, ktoré musí predložiť namietateľ na odôvodnenie existencie svojho skoršieho práva v rámci
         námietkového konania. Z toho vyplýva, že na jednej strane má namietateľ voľnosť výberu dôkazu, ktorý považuje za potrebný
         predložiť Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) na podporu svojej námietky, a na strane druhej
         je Úrad povinný skúmať všetky predložené podklady, aby usúdil, či sú naozaj dôkazom o zápise alebo podaní skoršej ochrannej
         známky, a nemôže hneď odmietnuť predložený druh dôkazu ako neprijateľný z dôvodu jeho formy. Tento záver potvrdzujú existujúce
         rozdiely v správnej praxi členských štátov. Ak by sa totiž pripustilo, že Úrad môže stanovovať formálne podmienky pre predkladané
         dôkazy, vyplývalo by z toho, že v určitých prípadoch by sa predloženie takýchto dôkazov mohlo stať pre účastníkov konania
         nemožným.

      (pozri body 39 – 41)
      3.     Hoci v rámci námietkového konania proti zápisu ochrannej známky Spoločenstva zásada kontradiktórnosti vyžaduje, aby mal druhý
         účastník námietkového konania možnosť oboznámiť sa s dôkazmi predloženými namietateľom v jazyku konania, nemôže sa vykladať
         v tom zmysle, že tieto dôkazy mu musia sami osebe osvedčovať existenciu skorších ochranných známok bez toho, aby sa tento
         účastník konania obrátil na odbornú pomoc alebo na všeobecne prístupné zdroje informácií, ktoré sú však mimo predložených
         dôkazov.

      (pozri bod 51)
ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (druhá komora)
      z 20. apríla 2005 (*)

      „Ochranná známka Spoločenstva – Slovná ochranná známka ATOMIC BLITZ – Námietka majiteľa národných slovných ochranných známok ATOMIC – Dôkaz o obnovení zápisu skoršej ochrannej známky – Rozsah preskúmania ÚHVT – Zamietnutie námietky – Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 40/94“
      Vo veci T‑318/03,
      Atomic Austria GmbH, so sídlom v Altenmarkte (Rakúsko), v zastúpení: G. Kucsko a C. Schumacher, advokáti,

      žalobkyňa,
      proti
      Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT), v zastúpení: G. Schneider a B. Müller, splnomocnení zástupcovia,

      žalovanému,
      ďalší účastník konania pred odvolacím senátom ÚHVT:
      Fabricas Agrupadas de Muñecas de Onil, SA, so sídlom v Onile (Španielsko),

      ktorej predmetom je návrh na zrušenie rozhodnutia druhého odvolacieho senátu ÚHVT z 9. júla 2003 (vec R 95/2003‑2), týkajúceho
         sa námietkového konania medzi Atomic Austria GmbH a Fabricas Agrupadas de Muñecas de Onil, SA,

      SÚD PRVÉHO STUPŇAEURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV (druhá komora),

      v zložení: predseda komory J. Pirrung, sudcovia A. W. H. Meij a I. Pelikánová,
      tajomník: J. Plingers, referent,
      so zreteľom na žalobu podanú do kancelárie Súdu prvého stupňa 15. septembra 2003,
      so zreteľom na vyjadrenie k žalobe podané do kancelárie Súdu prvého stupňa 3. februára 2004,
      po pojednávaní z 9. novembra 2004,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
       Okolnosti predchádzajúce sporu
      1       Španielska spoločnosť Fabricas Agrupadas de Muñecas de Onil, SA podala 13. novembra 2000 na Úrad pre harmonizáciu vnútorného
         trhu (Ochranné známky a vzory) (ÚHVT) prihlášku ochrannej známky Spoločenstva podľa nariadenia Rady (ES) č. 40/94 z 20. decembra
         1993 o ochrannej známke spoločenstva (Ú. v. ES L 11, 1994, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 146) v znení zmien a doplnení.

      2       Ochrannou známkou, ktorej zápis sa žiada, je slovné označenie ATOMIC BLITZ.
      3       Výrobky uvedené v prihláške patria do triedy 28 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb pre zápis
         známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení a zodpovedajú tomuto opisu: „hry a hračky, gymnastické a športové výrobky,
         ktoré nie sú zaradené v iných triedach“.

      4       Uvedená prihláška bola zverejnená 9. júla 2001 vo Vestníku ochranných známok Spoločenstva č.  60/2001.

      5       Odvolávajúc sa na článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94, podala spoločnosť Atomic Austria GmbH (ďalej len „žalobkyňa“)
         3. októbra 2001 námietku proti prihláške. Námietka bola odôvodnená existenciou piatich skorších ochranných známok pozostávajúcich
         z označenia ATOMIC (ďalej len „skoršie ochranné známky“), ktoré boli v Rakúsku zapísané takto:

      –       slovná ochranná známka č. 75 086 prihlásená 16. marca 1973 a zapísaná 23. augusta 1973,
      –       slovná ochranná známka č. 76 640 prihlásená 8. februára 1974 a zapísaná 15. marca 1974,
      –       slovná ochranná známka č. 85 558 prihlásená 2. marca 1977 a zapísaná 16. mája 1977,
      –       slovná ochranná známka č. 97 370 prihlásená 27. marca 1981 a zapísaná 22. júla 1981,
      –       slovná ochranná známka č. 106 849 prihlásená 28. júna 1984 a zapísaná 10. septembra 1984.
      6       K aktu námietky žalobkyne bol pripojený, pri každej skoršej ochrannej známke, výpis z registra ochranných známok v Rakúsku
         spolu s prekladom do angličtiny, ako aj osvedčenie vydané patentovým zástupcom, ktorý žalobkyňu zastupoval pred ÚHVT, ktoré
         potvrdzovalo, že „… päť zápisov je v plnej platnosti pre všetky tovary uvedené vo výpisoch a v mojom preklade“. Výpisy pochádzali
         z 19. apríla 1999.

      7       Námietkové oddelenie ÚHVT listom z 23. novembra 2001 oznámilo žalobkyni, že jej námietka bola oznámená prihlasovateľovi, a poskytlo
         jej lehotu štyroch mesiacov, ktorá uplynula 23. marca 2002, aby doplnila do spisu všetky ďalšie skutočnosti, dôkazy alebo
         pripomienky, ktoré považuje za potrebné na podporu svojej námietky.

      8       K tomuto listu bola pripojená vysvetľujúca poznámka týkajúca sa požadovaných dôkazov na podporu námietky (ďalej len „vysvetľujúca
         poznámka“). Ani list, ani vysvetľujúca poznámka neobsahovali výslovnú výzvu na predloženie presne určených chýbajúcich dokumentov.

      9       V stanovenej lehote žalobkyňa nepredložila žiadny ďalší dôkaz na podporu svojej námietky.
      10     Rozhodnutím z 9. decembra 2002 námietkové oddelenie ÚHVT zamietlo námietku v celom rozsahu z dôvodu, že žalobkyňa nepredložila
         v stanovenej lehote dôkazy o obnovení zápisu skorších ochranných známok, čím by sa preukázala ich platnosť.

      11     Žalobkyňa podala 17. januára 2003 proti rozhodnutiu námietkového oddelenia ÚHVT odvolanie. Žalobkyňa uvádzala, že námietkové
         oddelenie nevzalo do úvahy osvedčenie patentového zástupcu, že kópie predložených výpisov neobsahovali žiadne údaje, ktoré
         by nasvedčovali tomu, že už uplynula ochranná doba vo vzťahu k týmto zápisom a že námietkové oddelenie malo výslovne požiadať
         žalobkyňu o predloženie chýbajúcich dokumentov.

      12     Rozhodnutím z 9. júla 2003 (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“) druhý odvolací senát ÚHVT zamietol odvolanie podané proti rozhodnutiu
         námietkového oddelenia.

      13     Odvolací senát uviedol, že vysvetľujúca poznámka pripojená k listu ÚHVT z 23. novembra 2001 uvádzala jasným a nepochybným
         spôsobom, že obnovenie skorších ochranných známok sa malo preukázať osvedčením o obnovení alebo akýmkoľvek iným rovnocenným
         dôkazom. Usúdil, že osvedčenie vydané patentovým zástupcom, ktorý zastupoval žalobkyňu pred ÚHVT, potvrdzujúce platnosť skorších
         ochranných známok nemožno považovať za dôkaz rovnocenný s úradným potvrdením o obnovení. Napokon uviedol, že skutočnosť, že
         vysvetľujúca poznámka bola pripojená k listu z 23. novembra 2001, umožňuje odlíšiť toto konanie od konaní, v ktorých boli
         vydané rozhodnutia odvolacích senátov, na ktoré sa odvoláva žalobkyňa, a v ktorých bolo rozhodnuté, že námietkové oddelenie
         malo zaslať dodatočnú výzvu.

       Konanie
      14     Listom z 27. októbra 2004 ÚHVT predložil určité pripomienky k správe pre pojednávanie.
      15     Súd prvého stupňa 16. novembra 2004, po pojednávaní, vyzval účastníkov konania, aby mu predložili právne normy upravujúce
         dĺžku doby platnosti ochranných známok podľa rakúskeho práva. Žalobkyňa odpovedala na túto výzvu listom z 25. novembra 2004
         a ÚHVT listom z 29. novembra 2004.

      16     Po vyjadreniach účastníkov konania bola ústna časť konania skončená 10. decembra 2004.
       Návrhy účastníkov konania
      17     Žalobkyňa navrhuje, aby Súd prvého stupňa:
      –       zrušil napadnuté rozhodnutie,
      –       zaviazal ÚHVT na náhradu trov konania.
      18     ÚHVT navrhuje, aby Súd prvého stupňa:
      –       zamietol žalobu,
      –       zaviazal žalobkyňu na náhradu trov konania.
       Právny stav
      19     Na podporu svojej žaloby uvádza žalobkyňa tri žalobné dôvody založené v prvom rade na skutočnosti, že odvolací senát neuznal,
         že neboli zohľadnené dôkazy, ktoré žalobkyňa predložila, a subsidiárne na skutočnosti, že odvolací senát nepovažoval za vadu
         konania to, že námietkové oddelenie neupozornilo žalobkyňu, že určité dokumenty chýbajú, a takisto subsidiárne na skutočnosti,
         že odvolací senát neuznal, že námietkové oddelenie porušilo zásadu ochrany legitímnej dôvery tým, že neoznámilo zmenu svojej
         zvyčajnej praxe.

       O prvom žalobnom dôvode založenom na nezohľadnení predložených dôkazov námietkovým oddelením
      20     Prvý žalobný dôvod sa rozdeľuje na dve časti. V rámci prvej časti žalobkyňa uvádza, že výpisy z registra ochranných známok
         v Rakúsku, ktoré žalobkyňa predložila, boli dostatočným dôkazom platnosti skorších ochranných známok. V rámci druhej časti
         subsidiárne uvádza, že takýmto dôkazom bolo predložené osvedčenie vydané patentovým zástupcom.

      21     Najprv je potrebné skúmať prvú časť tohto žalobného dôvodu.
       Tvrdenia účastníkov konania
      22     Žalobkyňa uvádza, že dokumenty predložené spolu s námietkou 3. októbra 2001 boli úplné. Podľa nej dôkaz vyžadovaný pravidlom
         16 ods. 2 nariadenia Komisie (ES) č. 2868/95 z 13.decembra 1995, ktorým sa vykonáva nariadenie Rady (ES) č. 40/94 o ochrannej
         známke spoločenstva (Ú. v. ES L 303, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 189), bol predložený, pretože úradné výpisy z registra týkajúce
         sa skorších ochranných známok umožňovali preukázať, že predmetné ochranné známky boli ešte stále platné. V skutočnosti žalobkyňa
         uvádza, že ak by v okamihu vydania výpisov ochrana skorších ochranných známok už napríklad skončila, Österreichisches Patentamt
         (Rakúsky patentový úrad) by k výpisom pripojil príslušnú poznámku. Vzhľadom na to, že výpisy predložené žalobkyňou týkajúce
         sa skorších ochranných známok neobsahovali takéto poznámky, námietkové oddelenie nemalo žiadny dôvod domnievať sa, že zápis
         už nie je platný.

      23     Navyše medzi dátumom vydania výpisov z registra a dátumom podania námietky nebolo potrebné žiadne obnovenie vo vzťahu k skorším
         ochranným známkam, s výnimkou ochrannej známky č. 97 370. Podľa žalobkyne teda nebolo potrebné predložiť potvrdenie o obnovení
         alebo iný rovnocenný dôkaz v zmysle vysvetľujúcej poznámky.

      24     Na pojednávaní žalobkyňa uviedla, že dĺžka ochrannej doby ochrannej známky, tak, ako by mohla vyplývať z úradného dokumentu,
         nezaručuje, že ochranná známka bude chránená presne počas tohto obdobia. Na strane jednej, ochrana môže byť obnovená; v Rakúsku
         sa totiž môže obnovenie vykonať v lehote, ktorá končí až šesť mesiacov po uplynutí ochrannej doby. Na strane druhej môže byť
         ochranná známka zrušená súdnym rozhodnutím pred uplynutím tejto lehoty, alebo sa majiteľ môže vzdať svojej ochrannej známky.
         Žalobkyňa z toho vyvodzuje, že takisto uvedenie dĺžky ochrannej doby nezaručuje, že ochranná známka je účinne chránená až
         do uvedeného dátumu a že v dôsledku toho dĺžka ochrannej doby nemá význam porovnateľný s ostatnými charakteristikami ochrannej
         známky, akými sú zoznam výrobkov a služieb, ktoré sú predmetom ochrany.

      25     Okrem toho žalobkyňa uviedla na pojednávaní, že Österreichisches Patentamt nevydáva osobitné potvrdenia o obnovení ochrannej
         známky. V takejto situácii sa žalobkyňa rozhodla preukázať platnosť skorších ochranných známok za pomoci výpisov z registra.

      26     ÚHVT pripomína, že je to namietateľ, kto má predložiť dôkaz o existencii skoršieho práva, na ktorom sa zakladá jeho námietka.
         Dôkaz o skoršej ochrannej známke má podľa neho zahŕňať takisto dôkaz o jej prípadnom obnovení. V prípade, že nie je obnovená,
         ochranná známka totiž stráca platnosť, a teda už nemôže prekážať zápisu nových ochranných známok.

      27     Podľa ÚHVT však výpisy z registra Österreichisches Patentamt týkajúce sa skorších ochranných známok, ktoré boli pripojené
         k námietke žalobkyne, neumožňovali určiť dátum uplynutia ochrannej doby skorších ochranných známok ako podstatnej súčasti
         práva, ktoré poskytuje ochranná známka. Vzhľadom na to, že chýbalo konkrétne vysvetlenie týkajúce sa dĺžky ochrannej doby
         skorších ochranných známok zo strany žalobkyne, ÚHVT usúdil, že táto dĺžka je desať rokov. Táto dĺžka ochrannej doby uplynula
         pre všetky skoršie ochranné známky zapísané medzi rokmi 1973 a 1984.

      28     Uznávajúc použitie zásad, ktoré boli stanovené v uznesení Súdu prvého stupňa zo 17. novembra 2003, Strongline/ÚHVT – Scala
         (SCALA) (T‑235/02, Zb. s. II‑4903), mutatis mutandis, ÚHVT takisto uvádza, že skutočnosť, že dátum uplynutia ochrannej doby nevyplýva z výpisov z registra, bráni druhému účastníkovi
         námietkového konania a odvolaciemu senátu preveriť s dostatočnou istotou právny status a vlastníctvo skorších ochranných známok.
         Teda, podľa ÚHVT, samotné predložené výpisy nemôžu slúžiť ako jediný dôkaz existencie skorších ochranných známok.

      29     Na pojednávaní ÚHVT navyše uviedol, že výpisy predložené žalobkyňou boli príliš staré v okamihu ich predloženia ÚHVT. Takisto
         uvádza, že hoci žalobkyňa nemohla predložiť úradné potvrdenie o obnovení, mohla obnovenie skorších ochranných známok preukázať
         aspoň predložením citácií rakúskeho práva upravujúceho dĺžku ochrannej doby ochranných známok alebo sprievodných listov od
         Österreichisches Patentamt k potvrdeniam o zápise skorších ochranných známok.

      30     Okrem toho uvádza ÚHVT niekoľko tvrdení na podporu prvej časti tohto žalobného dôvodu, a teda návrhu na zrušenie napadnutého
         rozhodnutia.

       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      31     Súd prvého stupňa najprv pripomína, ako to vyplýva z piateho odôvodnenia nariadenia č. 40/94, že právo Spoločenstva týkajúce
         sa ochranných známok nenahrádza právne predpisy členských štátov o ochranných známkach. Systém vytvorený týmto nariadením
         predpokladá, že ÚHVT zohľadní existenciu skorších ochranných známok alebo skorších vnútroštátnych práv.

      32     Teda článok 8 ods. 1 v spojení s článkom 8 ods. 2 písm. a) bodmi ii) a iii) tohto nariadenia stanovuje, že majiteľ národnej
         alebo medzinárodnej skoršej ochrannej známky, ktorá je platná v členskom štáte, môže namietať, za podmienok stanovených týmto
         nariadením, proti zápisu ochrannej známky Spoločenstva.

      33     Ako to vyplýva najmä z článku 74 ods. 1 in fine nariadenia č. 40/94, v konaniach týkajúcich sa relatívnych dôvodov zamietnutia zápisu prináleží účastníkovi konania, ktorý
         namieta proti zápisu ochrannej známky Spoločenstva a ktorý sa odvoláva na skoršiu národnú ochrannú známku, aby preukázal jej
         existenciu a prípadne rozsah ochrany.

      34     Naopak, ÚHVT prináleží preskúmať, či boli v rámci námietkového konania splnené podmienky použitia uplatneného dôvodu zamietnutia
         zápisu. V tomto smere je potrebné posúdiť vecnú správnosť uvedených skutočností a dôkaznú silu podkladov, ktoré účastníci
         konania predložili.

      35     Môže nastať situácia, že ÚHVT musí vziať do úvahy najmä vnútroštátne právne predpisy členského štátu, v ktorom skoršia ochranná
         známka, na ktorej je založená námietka, požíva ochranu. V takomto prípade sa musí z vlastného podnetu oboznámiť, prostriedkami,
         ktoré považuje za užitočné na tento účel, s vnútroštátnymi právnymi predpismi daného členského štátu, ak sú takéto informácie
         potrebné na posúdenie podmienok použitia dôvodu daného zamietnutia zápisu a najmä vecnej správnosti predkladaných skutkových
         okolností alebo dôkaznej sily predložených dokumentov. Obmedzenie skutkového základu preskúmania vykonávaného ÚHVT totiž nevylučuje,
         že ÚHVT zohľadní okrem skutočností výslovne uvedených účastníkmi námietkového konania aj všeobecne známe skutočnosti, teda
         skutočnosti, ktoré môže poznať každý alebo s ktorými je možné sa oboznámiť prostredníctvom všeobecne prístupných zdrojov [rozsudok
         Súdu prvého stupňa z 22. júna 2004, Ruiz-Picasso a i./ÚHVT – DaimlerChrysler (PICARO), T‑185/02, Zb. s. II‑1739, bod 29, v tomto
         bode nebol napadnutý odvolaním].

      36     ÚHVT môže takisto, ak to uzná za potrebné, vyzvať účastníkov konania, aby mu predložili informácie o určitej konkrétnej záležitosti
         upravenej vnútroštátnymi predpismi. Dotknutá strana pritom nie je povinná predkladať z vlastného podnetu všeobecné informácie
         o právnych predpisoch duševného vlastníctva, ktoré sú v platnosti v danom členskom štáte.

      37     Preskúmanie skutočností a podkladov predložených ÚHVT sa musí vykonať pri rešpektovaní práva na uplatňovanie procesných práv,
         ktoré majú účastníci námietkového konania, a zásady rovného postavenia v konaní. Ak má totiž prihlasovateľ ochrannej známky
         Spoločenstva pochybnosti o dôkaznej sile dokumentov predložených namietateľom, na preukázanie existencie uplatneného skoršieho
         práva alebo ešte vo vzťahu k rozsahu tohto práva, môže ich vyjadriť v konaní pred ÚHVT, ktorý je povinný starostlivo skúmať
         pripomienky v danej veci.

      38     ÚHVT sa nemôže v žiadnom prípade zbaviť povinnosti posúdenia skutočností a predložených dokumentov v celom rozsahu tým, že
         uvedie, že prináleží namietateľovi, aby mu z vlastného podnetu dodal na podporu svojich tvrdení podrobné informácie o právnych
         predpisoch členského štátu, v ktorom je chránená skoršia ochranná známka, na ktorej sa zakladá námietka.

      39     Okrem toho je potrebné poznamenať, že ani nariadenie č. 40/94, ani nariadenie č. 2868/95 nešpecifikujú povinnú formu dôkazov,
         ktoré musí predložiť namietateľ na odôvodnenie existencie svojho skoršieho práva. Nariadenie č 2868/95 sa obmedzuje na stanovenie
         v pravidle 16 ods. 2, že „ak je námietka podaná na základe skoršej známky, ktorá nie je ochrannou známkou spoločenstva, tak
         oznámenie o námietke je doplnené dôkazom o zápise alebo o podaní príslušnej skoršej známky, ako je napr. potvrdenie o zápise“.
         Okrem toho, článok 76 ods. 1 nariadenia č. 40/94, ktorý predstavuje usmernenie pre konania pred ÚHVT, stanovuje iba nevyčerpávajúci
         zoznam možných opatrení („… je súčasťou spôsobu poskytovania alebo získavania dôkazov…“).

      40     Z toho vyplýva, že na jednej strane má namietateľ voľnosť výberu dôkazu, ktorý považuje za potrebný predložiť ÚHVT na podporu
         svojej námietky, a na strane druhej je ÚHVT povinný skúmať všetky predložené podklady, aby usúdil, či sú naozaj dôkazom o zápise
         alebo podaní skoršej ochrannej známky, a nemôže hneď odmietnuť predložený druh dôkazu ako neprijateľný z dôvodu jeho formy.

      41     Tento záver potvrdzujú existujúce rozdiely v správnej praxi členských štátov. Ak by sa totiž pripustilo, že ÚHVT môže stanovovať
         formálne podmienky pre predkladané dôkazy, vyplývalo by z toho, že v určitých prípadoch by sa predloženie takýchto dôkazov
         mohlo stať pre účastníkov konania nemožným. Takýmto prípadom by mohol byť aj prípad, o ktorý ide v tomto konaní, vzhľadom
         na to, že žalobkyňa, bez toho, aby tomu ÚHVT protirečil, uvádza, že Österreichisches Patentamt nevydáva úradný dokument potvrdzujúci
         obnovenie ochrannej známky, a preto žalobkyňa nemohla takýto dokument predložiť.

      42     V tejto súvislosti žalobkyňa predložila výpisy vydané Österreichisches Patentamt 19. apríla 1999. Na piatich výpisoch, z ktorých
         každý zodpovedal skoršej ochrannej známke, kolónka s názvom „Zaniklo dňa“ neobsahuje žiadny údaj. Z toho vyplýva, že tieto
         dokumenty potvrdzujú platnosť skorších ochranných známok ku dňu vydania výpisov, teda k 19. aprílu 1999. Z výpisov takisto
         vyplýva, že skoršie ochranné známky boli zaregistrované v príslušnom poradí 23. augusta 1973 (ochranná známka č. 75 086),
         15. marca 1974 (ochranná známka č. 76 640), 16. mája 1977 (ochranná známka č. 85 558), 22. júla 1981 (ochranná známka č. 97 370)
         a 10. septembra 1984 (ochranná známka č. 106 849).

      43     Vzhľadom na to, že chýbali konkrétne informácie zo strany žalobkyne, odvolací senát sa domnieval, že ochranná doba ochranných
         známok trvá podľa rakúskeho práva desať rokov odo dňa zápisu. Hoci, ako vyplýva z právnych predpisov daného členského štátu,
         ktoré predložili účastníci konania v odpovedi na výzvu Súdu prvého stupňa, je pravdou, že domnienka ÚHVT bola správna, je
         potrebné uviesť v tomto smere, že ÚHVT, ktorý je špecializovaným úradom Spoločenstva v oblasti duševného vlastníctva a má
         teda značné skúsenosti v tejto oblasti, sa nemal uspokojiť iba s obyčajnou domnienkou vo vzťahu k podstatným skutočnostiam
         týkajúcich sa ochrany skorších ochranných známok. V prvom rade totiž odvolací senát konal odporujúcim si spôsobom tým, že
         sa opieral na jednej strane o predpokladanú dobu desať rokov na ochranu rakúskej ochrannej známky a na strane druhej odmietol
         uplatniť v plnej miere ten istý predpoklad týkajúci sa dĺžky ochrannej doby pri posudzovaní významu výpisov z registra predložených
         žalobkyňou. V druhom rade, z vyššie uvedených bodov 31 až 41 vyplýva, že odvolací senát si mal riadne preveriť dĺžku ochrannej
         doby ochranných známok v Rakúsku podľa právneho poriadku tohto členského štátu.

      44     Podľa článku 19 ods. 1 Markenschutzgesetz (zákon o ochrane ochranných známok) z roku 1970, dĺžka ochrannej doby rakúskej ochrannej
         známky uplynie desať rokov po skončení mesiaca, počas ktorého bola ochranná známka zapísaná. Táto doba je obnoviteľná. V prípade
         obnovenia začína nová ochranná doba, ktorá je takisto desať rokov, plynúť v deň nasledujúci po uplynutí predchádzajúcej ochrannej
         doby, a to nezávisle od dátumu skutočného obnovenia.

      45     Z toho vyplýva, že na zachovanie ochrany musela byť každá ochranná známka obnovovaná každých desať rokov. Skutočnosť, že,
         tak ako je uvedené v bode 42 vyššie, všetky skoršie ochranné známky boli platné 19. apríla 1999, znamená, že obnovenia, ku
         ktorým malo dôjsť v príslušnom poradí v rokoch 1991 (ochranná známka č. 97 370), 1993 (ochranná známka č. 75 086), 1994 (ochranná
         známka č. 76 640 a ochranná známka č. 106 849) a 1997 (ochranná známka č. 85 558) boli vykonané. Táto skutočnosť takisto znamená,
         že ochranná doba bola predĺžená do 31. augusta 2003 pre ochrannú známku č. 75 086, až do 31. marca 2004 pre ochrannú známku
         č. 76 640, až do 31. mája 2007 pre ochrannú známku č. 85 558, až do 31. júla 2001 pre ochrannú známku č. 97 370 a až do 30. septembra
         2004 pre ochrannú známku č. 106 849.

      46     Teda, na rozdiel od tvrdenia ÚHVT, výpisy predložené žalobkyňou umožňovali určiť dátum uplynutia ochrannej doby skorších ochranných
         známok a navyše bolo možné na základe nich dôjsť k záveru, že štyri z piatich skorších ochranných známok (s výnimkou ochrannej
         známky č. 97 370) boli platné v okamihu rozhodnutia odvolacieho senátu, teda 9. júla 2003.

      47     Skutočnosť, že výpisy boli staršie ako 29 mesiacov v okamihu ich predloženia ÚHVT, nemôže tento záver vyvrátiť. Hoci by bolo
         želateľné, aby žalobkyňa predložila novšie výpisy, posúdenie uvedené v bodoch 45 a 46 vyššie je nezávislé od toho, kedy boli
         výpisy vydané. Okrem toho je zjavné, že postavenie piatich skorších ochranných známok sa nezmenilo medzi vydaním výpisov a ich
         predložením. Napokon, patentový zástupca žalobkyne sa rozhodol pripojiť k výpisom svoje osvedčenie potvrdzujúce trvanie platnosti
         skorších ochranných známok práve preto, aby bolo pokryté toto posledne uvedené obdobie, ktorému sa pri vydávaní úradných dokumentov
         nemožno vyhnúť.

      48     Takisto je potrebné zamietnuť tvrdenie ÚHVT, podľa ktorého žalobkyňa mohla ako dôkaz obnovenia týchto ochranných známok predložiť
         buď príslušné ustanovenia z rakúskeho práva, alebo sprievodné listy Österreichisches Patentamt, ktoré boli pripojené k potvrdeniam
         o zápise skorších ochranných známok.

      49     V skutočnosti, ako sa uvádza v bodoch 31 až 41 a 43 vyššie, žalobkyňa nebola povinná predložiť z vlastného podnetu všeobecné
         informácie o rakúskom práve upravujúcom ochranné známky.

      50     Sprievodné listy, pokiaľ ide o tie, ktoré príkladmo uviedol ÚHVT na pojednávaní, sú písané všeobecným spôsobom a iba preberajú
         ustanovenia o dĺžke ochrannej doby obsiahnuté v Markenschutzgesetz z roku 1970. Z toho vyplýva, že prípadné predloženie týchto
         listov nemá v tomto prípade význam.

      51     Napokon, pokiaľ ide o judikatúru citovanú ÚHVT o povinnosti predložiť zrozumiteľný preklad dôkazov a dôkazných dokumentov
         (uznesenie SCALA, už citované), Súd prvého stupňa uvádza, že hoci zásada kontradiktórnosti vyžaduje, aby mal druhý účastník
         námietkového konania možnosť oboznámiť sa s dôkazmi predloženými žalobkyňou v jazyku konania, nemôže sa vykladať v tom zmysle,
         že tieto dôkazy mu musia sami osebe osvedčovať existenciu skorších ochranných známok bez toho, aby sa tento účastník konania
         obrátil na odbornú pomoc alebo na všeobecne prístupné zdroje informácií, ktoré sú však mimo predložených dôkazov.

      52     Preto je potrebné prijať tento žalobný dôvod v jeho prvej časti.
      53     Z toho vyplýva, že napadnuté rozhodnutie musí byť zrušené bez toho, aby bolo potrebné zaoberať sa tvrdeniami predloženými
         ÚHVT na podporu prvej časti prvého žalobného dôvodu žalobkyne a bez toho, aby sa musel Súd prvého stupňa vyjadriť k ich prípustnosti.

      54     Keďže bol prijatý prvý žalobný dôvod, nie je potrebné skúmať žalobné dôvody, ktoré žalobkyňa uviedla subsidiárne.
       O trovách
      55     Podľa článku 87 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť
         trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže ÚHVT nemal vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu
         trov konania v súlade s návrhom žalobkyne.

      Z týchto dôvodov
      SÚD PRVÉHO STUPŇA (druhá komora)
      rozhodol a vyhlásil:
      1.      Rozhodnutie druhého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) z 9. júla 2003 (vec
            R 95/2003-2) sa zrušuje.
      2.      Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) je povinný nahradiť trovy konania.

               Pirrung

               Meij

               Pelikánová

         Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 20. apríla 2005.

               Tajomník

                     Predseda komory

               H. Jung

                     J. Pirrung

         * Jazyk konania: nemčina.


Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 15. júna 1976. # Ute Wack proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Vec 1-76.


Rozsudok Súdneho dvora z 8. júla 1999. # Société Baxter, B. Braun Médical SA, Société Fresenius France a Laboratoires Bristol-Myers-Squibb SA proti Premier Ministre, Ministère du Travail a des Affaires sociales, Ministère de l'Economie et des Finances a Ministère de l'Agriculture, de la Pêche et de l'Alimentation. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Conseil d'État - Francúzsko. # Vec C-254/97.


Rozsudok Súdneho dvora z 30. septembra 1986. # P. Agostini a iní proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Úradníci. # Vec 233/83.


Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 20. novembra 1980. # François Gerin proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Prípustnosť - Potvrdzujúci akt. # Vec 806/79.


title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (piata komora) zo 7. júna 2005.#Lidl Stiftung & Co. KG proti Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo (ochranné známky a vzory) (ÚHVT).#Vec T-303/03.

text:
      Vec T‑303/03
      Lidl Stiftung & Co. KG
      proti
      Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT)
      „Ochranná známka Spoločenstva – Námietkové konanie – Prihláška slovnej ochrannej známky Salvita – Skoršia národná slovná ochranná známka SOLEVITA – Dôkaz o používaní skoršej národnej ochrannej známky – Zamietnutie námietky“
      Rozsudok Súdu prvého stupňa (piata komora) zo 7. júna 2005
      Abstrakt rozsudku
      1.     Ochranná známka Spoločenstva – Pripomienky tretích osôb a námietka – Preskúmanie námietky – Dôkaz o používaní skoršej ochrannej
            známky – Riadne používanie – Pojem – Výklad zohľadňujúci ratio legis článku 43 ods. 2 a 3 nariadenia č. 40/94
      (Nariadenie Rady č. 40/94, článok 43 ods. 2 a 3)
      2.     Ochranná známka Spoločenstva – Pripomienky tretích osôb a námietka – Preskúmanie námietky – Dôkaz o používaní skoršej ochrannej
            známky – Riadne používanie – Pojem – Kritériá posúdenia – Požiadavka konkrétnych a objektívnych dôkazných prostriedkov
      (Nariadenie Rady č. 40/94, článok 43 ods. 2 a 3)
      3.     Ochranná známka Spoločenstva – Pripomienky tretích osôb a námietka – Preskúmanie námietky – Dôkaz o používaní skoršej ochrannej
            známky – Dôkazná sila dôkazných prostriedkov – Kritériá posúdenia
      [Nariadenie Rady č. 40/94, článok 43 ods. 2 a 3 a článok 76 ods. 1 písm. f); nariadenie Komisie č. 2868/95, článok 1, pravidlo
            22 ods. 3]
      4.     Ochranná známka Spoločenstva – Opravné prostriedky – Žaloba pred súdom Spoločenstva – Podmienka prípustnosti – Dôvody, ktoré
            smerujú len proti rozhodnutiam odvolacích senátov
      (Nariadenie Rady č. 40/94, článok 63 ods. 1)
      5.     Ochranná známka Spoločenstva – Opravné prostriedky – Rozhodnutie o odvolaní – Rešpektovanie práva na obranu – Dosah zásady
      (Nariadenie Rady č. 40/94, článok 73)
      6.     Ochranná známka Spoločenstva – Procesné ustanovenia – Preskúmanie skutočností ex offo – Námietkové konanie – Preskúmanie obmedzené
            na uvedené dôvody a predložené návrhy – Dôkazy – Povinnosť účastníkov konania predložiť tieto dôkazy
      (Nariadenie Rady č. 40/94, článok 74 ods. 1)
      7.     Ochranná známka Spoločenstva – Pripomienky tretích osôb a námietka – Preskúmanie námietky – Dôkaz o používaní skoršej ochrannej
            známky – Žiadosť predložená prihlasovateľom výslovne a v primeranom čase – Účinok – Dôkazné bremeno zaťažujúce namietateľa
            – Nespochybnenie skutočností uvádzaných na podporu námietky – Nedostatok relevantnosti
      (Nariadenie Rady č. 40/94, článok 43 ods. 2 a 3)
      1.     Pre výklad pojmu riadne používanie v zmysle článku 43 ods. 2 a 3 nariadenia 40/94 o ochrannej známke spoločenstva je potrebné
         zohľadniť skutočnosť, že ratio legis požiadavky, podľa ktorej skoršia ochranná známka má byť predmetom riadneho používania preto, aby mohla byť základom námietky
         prihlášky ochrannej známky Spoločenstva, je obmedzenie konfliktov medzi dvoma ochrannými známkami, ak neexistuje spravodlivý
         ekonomický dôvod vyplývajúci zo skutočnej funkcie ochrannej známky na trhu. Naproti tomu, uvedené ustanovenie nesmeruje ani
         k hodnoteniu ekonomického úspechu podniku, ani ku kontrole ekonomickej stratégie podniku a ani k vyhradeniu ochrany ochrannými
         známkami iba kvantitatívne významnému obchodnému používaniu.

      (pozri bod 35)
      2.     Ochranná známka je v zmysle článku 43 ods. 2 a 3 nariadenia 40/94 o ochrannej známke spoločenstva predmetom riadneho používania,
         pokiaľ je používaná v súlade so svojou základnou funkciou, ktorou je zaručiť identitu pôvodu tovarov alebo služieb, pre ktoré
         bola zapísaná v záujme vytvorenia a zachovania odbytu pre tieto tovary alebo služby, čo vylučuje symbolické používanie ochrannej
         známky, ktorého účelom je len zachovanie práv z ochrannej známky. V tejto súvislosti podmienka týkajúca sa riadneho používania
         ochrannej známky vyžaduje, aby táto ochranná známka, chránená na relevantnom území, bola navonok verejne používaná.

      Posúdenie riadnej povahy používania ochrannej známky musí spočívať na súhrne skutočností a okolností týkajúcich sa určenia
         jej skutočného obchodného používania, najmä na tom, či jej používanie v príslušnom ekonomickom odvetví možno považovať za
         dostačujúce pre udržanie alebo vytvorenie podielu na trhu pre tovary alebo služby chránené ochrannou známkou, na povahe týchto
         tovarov a služieb, povahe trhu, rozsahu a frekventovanosti používania ochrannej známky.

      Na účely skúmania riadnej povahy používania skoršej ochrannej známky je potrebné vykonať globálne posúdenie vzhľadom na všetky
         relevantné okolnosti danej veci. Okrem toho, riadne používanie nemôže byť preukázané pravdepodobnosťami alebo domnienkami,
         ale musí byť založené na konkrétnych a objektívnych prvkoch, ktoré preukazujú skutočné a dostatočné používanie ochrannej známky
         na predmetnom trhu.

      (pozri body 36 – 38)
      3.     Nič v nariadení č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva, ani v nariadení č. 2868/95, ktorým sa vykonáva nariadenie č. 40/94,
         neumožňuje usúdiť, že dôkazná sila dôkazných prostriedkov, v zmysle článku 43 ods. 2 a 3 nariadenia č. 40/94, vrátane slávnostných
         vyhlásení o používaní ochrannej známky, má byť posudzovaná vo svetle vnútroštátnej právnej úpravy členského štátu. Pre posúdenie
         dôkaznej sily takéhoto dokumentu je potrebné najprv overiť vierohodnosť informácie, ktorú obsahuje. Potom treba zohľadniť
         pôvod dokumentu, okolnosti jeho vypracovania, jeho adresáta a položiť si otázku, či sa vzhľadom na svoj obsah javí zmysluplný
         a dôveryhodný.

      (pozri bod 42)
      4.     Podľa článku 63 ods. 1 nariadenia č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva žaloby sa na súd Spoločenstva sa môžu podávať iba
         proti rozhodnutiam odvolacích senátov. Takže v rámci takejto žaloby sú prípustné iba dôvody, ktoré smerujú proti rozhodnutiu
         samotného odvolacieho senátu. Dôvod založený na porušení právneho ustanovenia rozhodnutím útvaru Úradu pre harmonizáciu vnútorného
         trhu (ochranné známky a vzory) rozhodujúceho v prvom stupni musí byť z toho dôvodu zamietnutý ako neprípustný.

      (pozri body 59, 60)
      5.     Ak v priebehu odvolania proti rozhodnutiu útvaru Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) rozhodujúceho
         v prvom stupni žalobca sám predložil určité dokumenty Úradu, a teda mal možnosť sa k nim vyjadriť, ako aj k ich relevantnosti,
         odvolací senát nemusí vypočuť žalobcu vo vzťahu k otázke posúdenia skutkových okolností, na ktorom sa rozhodol založiť svoje
         rozhodnutie.

      Posúdenie skutkových okolností je súčasťou rozhodovacieho aktu a právo byť vypočutý sa vzťahuje na všetky skutkové a právne
         okolnosti, ktoré tvoria základ rozhodovacieho aktu, ale nie na konečne stanovisko, ktoré chce správny orgán prijať.

      (pozri bod 62)
      6.     Podľa článku 74 ods. 1 nariadenia č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva „v prípade konaní týkajúcich sa relatívnych dôvodov
         zamietnutia zápisu sa však úrad pri svojom skúmaní obmedzí na fakty, dôkazy a argumenty predložené stranami a na požadovaný
         žalobný nárok [v konaniach týkajúcich sa relatívnych dôvodov zamietnutia zápisu sa však úrad pri svojom skúmaní obmedzí na
         dôvody, dôkazy a návrhy predložené účastníkmi konania – neoficiálny preklad]“. Aj keď znenie tohto ustanovenia sa vo francúzskom jazyku výslovne nezmieňuje o predložení dôkazov účastníkmi konania,
         vyplýva z neho, že prináleží účastníkom konania predložiť dôkazy na podporu svojich návrhov.

      (pozri body 74, 76)
      7.     Podľa článku 43 ods. 2 a 3 nariadenia č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva na žiadosť prihlasovateľa musí majiteľ skoršej
         ochrannej známky, ktorý podal námietku, predložiť dôkaz, že táto ochranná známka bola riadne používaná, alebo že existujú
         oprávnené dôvody jej nepoužívania. Predloženie takejto žiadosti prihlasovateľom má za následok, že namietateľ nesie dôkazné
         bremeno o riadnom používaní (alebo o existencii oprávnených dôvodov pre nepoužívanie) pod hrozbou zamietnutia námietky. Aby
         nastal tento následok, žiadosť musí byť predložená výslovne a v primeranom čase Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné
         známky a vzory).

      Z uvedeného vyplýva, že nepreukázanie riadneho používania nemôže byť potrestané zamietnutím námietky, ak o toto preukázanie
         prihlasovateľ nepožiadal pred Úradom výslovne a v primeranom čase.

      Ak je žiadosť predložená výslovne a v primeranom čase a namietateľ nepredloží dôkaz, ktorý je povinný predložiť, Úrad správne
         zamietne námietku, a to napriek tomu, že prihlasovateľ ochrannej známky nespochybnil prvky uvádzané žalobcom na podporu jeho
         námietky.

      (pozri body 77 – 79)
ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (piata komora)
      zo 7. júna 2005 (*)

      „Ochranná známka Spoločenstva – Námietkové konanie – Prihláška slovnej ochrannej známky Salvita – Skoršia národná slovná ochranná známka SOLEVITA – Dôkaz o používaní skoršej národnej ochrannej známky – Zamietnutie námietky“
      Vo veci T‑303/03,
      Lidl Stiftung & Co. KG, so sídlom v Neckarsulme (Nemecko), v zastúpení: P. Groß, advokát,

      žalobca,
      proti
      Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT), v zastúpení: U. Pfleghar a G. Schneider, splnomocnení zástupcovia,

      žalovanému,
      ďalší účastník konania pred odvolacím senátom ÚHVT a vedľajší účastník konania pred Súdom prvého stupňa:
      REWE-Zentral AG, so sídlom v Kolíne (Nemecko), pôvodne v zastúpení: M. Kinkeldey, neskôr M. Kinkeldey a C. Schmitt, advokáti,

      ktorej predmetom je žaloba proti rozhodnutiu prvého odvolacieho senátu ÚHVT z 30. júna 2003 (vec R 408/2002‑1), týkajúcemu
         sa námietky majiteľa národnej ochrannej známky SOLEVITA proti zápisu slovnej ochrannej známky Spoločenstva Salvita,

      SÚD PRVÉHO STUPŇA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV (piata komora),

      v zložení: predseda komory M. Vilaras, sudcovia F. Dehousse a D. Šváby,
      tajomník: H. Jung,
      so zreteľom na žalobu podanú do kancelárie Súdu prvého stupňa 4. septembra 2003,
      so zreteľom na vyjadrenie ÚHVT k žalobe podané do kancelárie Súdu prvého stupňa 16. januára 2004,
      so zreteľom na vyjadrenie vedľajšieho účastníka konania k žalobe podané do kancelárie Súdu prvého stupňa 16. januára 2004,
      po pojednávaní z 30. novembra 2004,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
       Okolnosti predchádzajúce sporu
      1       REWE-Central AG podal 14. augusta 1997 prihlášku ochrannej známky Spoločenstva na Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné
         známky a vzory) (ÚHVT) v súlade s nariadením Rady (ES) č. 40/94 z 20. decembra 1993 o ochrannej známke spoločenstva (Ú. v. ES
         L 11, 1994, s. 1; Mim. vyd. 17/001 s. 146).

      2       Prihláška ochrannej známky bola podaná pre zápis slovného označenia Salvita.
      3       Výrobky, uvedené v prihláške, patria do tried 5, 29, 30 a 32 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb
         pre zápis známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení a pre každú z tried zodpovedajú tomuto opisu:

      –       trieda 5: „Zdravotnícke prípravky, žuvačky na lekárske účely; detská výživa; všetky uvedené výrobky predávané výlučne v potravinách“,
      –       trieda 29: „Mäso, ryby, hydina a divina, mäkkýše a kôrovce, aj pripravené; údeniny, mäso, hydina a divina, kaviár; mäsové,
         hydinové, divie a rybie šaláty; mäsové, hydinové, divie a rybie nátierky, mäsové výťažky; sušené (pripravené) ovocie a zelenina;
         kompóty zo zeleniny a ovocia; gastronomické šaláty z ovocia alebo zeleniny; zemiakové výrobky, teda hranolčeky, krokety, opekané
         zemiaky, skoré zemiaky, zemiakové pyré, zemiakové gule, opekané zemiaky na bernský spôsob, zemiakové placky, lupienky, tyčinky;
         semmelknödel (knedle); polotovary a pripravené jedlá, konkrétne polievky (vrátane instantných polievok), prihrievané jedlá,
         pripravené jedlá v prášku vyrobené z jedného alebo viacero nasledujúcich výrobkov; mäso, ryby, zelenina, pripravené ovocie,
         syr, cestoviny, ryža; aspik z mäsa, želé z ovocia a zeleniny, lekváry; vajíčka, mlieko a mliečne výrobky, najmä mlieko na
         pitie, kyslé mlieko, cmar, jogurt, ovocný jogurt, čokoládový alebo jogurt s kakaom, mliečne nápoje bez alkoholu, kefír, smotana,
         tvaroh, výrobky z tvarohu s ovocím alebo bylinami, dezerty z mlieka a z príchutí so želatínou a/alebo so škrobom na zahustenie,
         maslo, bravčová masť, syr a syrové výrobky; zahustené pudingy; šalátové omáčky; oleje a jedlé tuky; slané koláčiky, obilné
         lupienky, slané a neslané oriešky a iné výrobky na chrumkanie patriace do triedy 29; všetky (prípadne) už uvedené výrobky
         určené na dietetické použitie nie na lekárske účely; všetky uvedené výrobky (ak je to možné) tiež zamrazené alebo konzervované,
         sterilizované alebo homogenizované“,

      –       trieda 30: „Omáčky, kompóty, zahusťujúci prášok na omáčky, omáčky v prášku, kečup, chren, kapary; káva, čaj, kakao, horúca
         čokoláda, výrobky z čokolády, kakao v prášku; čokoládové nápoje, marcipán, nugát, výrobky z marcipánu a nugátu; puding, dezerty
         z pudingu, krémy na natieranie vyrobené najmä z cukru, kakaa, nugátu, mlieka a/alebo tukov; čokoládové cukríky, tiež plnené;
         cukor, cukrovinky, vanilkový cukor, cukríky najmä karamelové, mentolové cukríky, ovocné cukríky, žuvačky, lízatka, žuvačky
         nepoužívané na lekárske účely; ryža, tapioka, kávovinové náhradky; pizze; múka a prípravky vyrobené z obilnín na potravinárske
         účely, celozrné lúpané obilniny, teda ryža, pšenica, ovos, jačmeň, raž, proso, kukurica a pohánka, tieto tovary vo forme zmesi
         alebo iných prípravkov, najmä pšeničné otruby, pšeničné klíčky, kukuričná múka, kukuričná krupica, ľanové zrnká, müsli a tyčinky
         z müsli (najmä zložené z ovsených vločiek, suchého ovocia, orechov), vločky, pukance; chlieb, pečivo, zákusky a cukrovinky;
         cestoviny a celozrné cestoviny najmä rezance; pripravené cesto na zákusky, chuťové prísady, polevy na torty, jedlé glazúry,
         zmrzlina; med, melasa; droždie, prášok do pečiva; puding v prášku; soľ, horčica; ocot; koreniny, zmesi korenín, korenie; slané
         koláčiky, obilné lupienky, slané a neslané oriešky a iné výrobky na chrumkanie patriace do triedy 30; všetky (prípadne) už
         uvedené výrobky určené na dietetické použitie nie na lekárske účely; všetky uvedené výrobky (ak je to možné) tiež zamrazené
         alebo konzervované, sterilizované alebo homogenizované“,

      –       trieda 32: „Pivá; minerálne a sýtené vody a iné nealkoholické nápoje; ovocné nápoje a šťavy, zeleninové šťavy; sirupy a iné
         prípravky na výrobu nápojov; nápoje zo žinčice; práškové nápoje“.

      4       Uvedená prihláška bola zverejnená 13. júla 1998 vo Vestníku ochranných známok Spoločenstva č. 50/98.

      5       Lidl Stiftung & Co. KG podal 13. októbra 1998 námietku proti zápisu prihlasovanej ochrannej známky, tvrdiac, že existuje pravdepodobnosť
         zámeny podľa článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94. Námietka vychádzala z existencie skoršej nemeckej ochrannej známky
         SOLEVITA zapísanej 27. júna 1983 pre výrobky patriace do triedy 32 v zmysle Niceskej dohody. Námietka bola podaná voči jednotlivým
         výrobkom patriacim do tried 29, 30 a 32, ktoré boli uvedené v prihláške ochrannej známky Spoločenstva.

      6       Listom z 27. októbra 1999 požiadal vedľajší účastník konania žalobcu, v súlade s článkom 43 ods. 2 nariadenia č. 40/94, aby
         predložil dôkaz o používaní jeho ochrannej známky.

      7       Námietkové oddelenie ÚHVT 18. januára 2000 vyzvalo žalobcu, aby predložil tento dôkaz v lehote dvoch mesiacov.
      8       Žalobca 14. februára 2000 predložil:
      –       slávnostné vyhlásenie podpísané riaditeľom zahraničného obchodu z 27. januára 2000 o obrate uskutočnenom v Spolkovej republike
         Nemecko v rokoch 1993 až 1999 výrobkov chránených ochrannou známkou SOLEVITA,

      –       zoznam výrobkov chránených ochrannou známkou SOLEVITA uvedených na trh v rokoch 1993 až 1999 nazvaný „Solevita bis 10-1999“
         (Solevita do októbra 1999), na ktorom bola uvedená poznámka „Stand: 23. März 1998 – 27.01.00“ (aktualizácia: 23. marca 1998
         – 27.01.00),

      –       kópie vzorov balení jednotlivých ovocných džúsov uvedených na trh pod ochrannou známkou SOLEVITA, na žiadnej z nich nebol
         uvedený dátum.

      9       Námietkové oddelenie 28. marca 2002 zamietlo námietku podanú žalobcom. V odôvodnení svojho rozhodnutia v podstate vysvetlilo,
         že dokumenty predložené žalobcom nie sú dostatočné na preukázanie skutočného riadneho používania skoršej národnej ochrannej
         známky. Námietkové oddelenie najmä poukázalo na to, že vzory obalov nemali dátum, že slávnostné vyhlásenie má len relatívnu
         dôkaznú silu, keďže pochádza od riadiaceho zamestnanca žalobcu a že, okrem toho, toto vyhlásenie predstavuje iba indíciu o používaní
         ochrannej známky. Podľa námietkového oddelenia žalobca nepredložil ani faktúry, ani vysvetlenie tretích osôb, ktoré by podporili
         alebo potvrdili obrat uvedený žalobcom, takže preskúmanie dôkazných prostriedkov viedlo k záveru, že skutočné a riadne používanie
         ochrannej známky nebolo preukázané. Námietkové oddelenie okrem toho upresnilo, že je potrebné námietku zamietnuť, pretože
         kolidujúce označenia nie sú podobné.

      10     Žalobca podal 10. mája 2002 odvolanie proti rozhodnutiu námietkového oddelenia. Usúdil najmä, že v prejednávanej veci bol
         predložený dôkaz o používaní ochrannej známky. Okrem toho žalobca usúdil, že námietkové oddelenie porušilo jeho právo byť
         vypočutý, keďže mu nebolo umožnené predložiť svoje pripomienky k posúdeniu prvkov uvedených na účely preukázania riadneho
         používania ochrannej známky. Námietkové oddelenie tiež porušilo „dispozičnú“ zásadu, keďže vedľajší účastník konania nespochybnil
         používanie ochrannej známky.

      11     Prvý odvolací senát ÚHVT rozhodnutím z 30. júna 2003 (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“) odvolanie zamietol.
      12     Odvolací senát v podstate vo vzťahu k dôkazu o používaní ochrannej známky uviedol, že čestné vyhlásenie je jednostranným vyhlásením
         vypracovaným zainteresovaným účastníkom alebo riadiacim pracovníkom jeho podniku a že takéto vyhlásenie nestačí na preukázanie
         objektívnych faktov, ibaže by bolo podporené doplňujúcimi dôkazmi, ako napríklad faktúrami, k čomu ale v prejednávanej veci
         nedošlo. Okrem toho, keďže kópie vzorov obalov neobsahovali žiaden údaj o dĺžke uvedenia na trhu, odvolací senát usúdil, že
         nemôžu potvrdiť uvádzaný obrat, rovnako, ako aj ostatné predložené dôkazy. Odvolací senát z toho vyvodil, že námietkové oddelenie
         správne rozhodlo, že predložené dokumenty nepostačujú na preukázanie používania ochrannej známky v priebehu obdobia, ktoré
         sa má zohľadniť.

      13     Vo vzťahu k právu byť vypočutý v zmysle článku 73 druhej vety nariadenia č. 40/94, odvolací senát zdôraznil, že v priebehu
         preskúmania spisu môže ÚHVT použiť všetky údaje uvedené niektorým účastníkom konania bez toho, aby tento mal možnosť sa k tomu
         najprv vyjadriť, keďže dotknutý účastník by mal poznať tieto údaje. Čo sa týka „dispozičnej“ zásady, odvolací senát usúdil,
         že otázka používania ochrannej známky podlieha tejto zásade v podstate iba v tom zmysle, že navrhovateľ môže kedykoľvek svoj
         návrh vziať späť. Námietkové oddelenie teda neporušilo článok 74 ods. 1 nariadenia č. 40/94.

       Návrhy účastníkov konania
      14     Žalobca navrhuje, aby Súd prvého stupňa:
      –       zrušil napadnuté rozhodnutie,
      –       zaviazal ÚHVT na náhradu trov konania.
      15     ÚHVT a vedľajší účastník konania navrhujú, aby Súd prvého stupňa:
      –       zamietol žalobu,
      –       zaviazal žalobcu na náhradu trov konania.
       Právny stav
      16     Žalobca uvádza na podporu svojej žaloby tri dôvody. V prvom dôvode spochybňuje záver odvolacieho senátu, že v prejednávanej
         veci nebolo preukázané používanie ochrannej známky. V druhom a treťom dôvode žalobca tvrdí, že bolo porušené jeho právo byť
         vypočutý a „dispozičná“ zásada.

       O dôkaze o riadnom používaní ochrannej známky
       Tvrdenia účastníkov konania
      17     Prvý dôvod žalobcu je založený na piatich bodoch.
      18     Po prvé, žalobca, pripomínajúc znenie článku 43 ods. 2 a 3 nariadenia č. 40/94 a odkazujúc na viacero rozhodnutí vydaných
         odvolacími senátmi ÚHVT, uvádza, že pod pojmom „riadne používanie“ treba rozumieť vážne používanie skoršej ochrannej známky
         na trhu s úmyslom upriamiť pozornosť prípadných zákazníkov na výrobky alebo služby ponúkané pod týmto označením. Článok 43
         ods. 3 nariadenia č. 40/94 teda nevyžaduje, na rozdiel od iných ustanovení, akým je napríklad článok 7 ods. 3 tohto nariadenia,
         predloženie extenzívneho dôkazu o používaní ochrannej známky. Stačí preukázať, že skoršia ochranná známka bola skutočne používaná
         a že nebola používaná na trhu iba „ako fiktívne právo“.

      19     Po druhé, žalobca zdôrazňuje skutočnosť, že odvolací senát odkazuje vo svojom rozhodnutí na rozsudok Súdneho dvora z 11. marca
         2003, Ansul (C‑40/01, Zb. s. I‑2439) a na rozsudok Súdu prvého stupňa z 12. marca 2003, Goulbourn/ÚHVT – Redcats (Silk Cocoon)
         (T‑174/01, Zb. s. II‑789). Podľa žalobcu sa zdá, že odvolací senát si myslí, že tieto dva rozsudky sa týkajú otázky dokumentov,
         ktoré postačujú na preukázanie riadneho používania ochrannej známky. Toto však nie je ten prípad, keďže podľa žalobcu tieto
         dva rozsudky nijako nesúvisia s predmetom prejednávanej veci.

      20     Po tretie, žalobca, odkazujúc na článok 43 ods. 2 nariadenia č. 40/94 a pravidlo 22 ods. 2 a 3 nariadenia Komisie č. 2868/95
         z 13. decembra 1995, ktorým sa vykonáva nariadenie č. 40/94 (Ú. v. ES L 303, s. 1; Mim. vyd. 17/001 s. 189), spochybňuje prístup
         prijatý odvolacím senátom, že niektoré dokumenty postačujú na charakterizovanie vierohodného používania v zmysle nemeckého
         práva, ale nepostačujú vždy na preukázanie používania v zmysle nariadenia č. 40/94. Táto poznámka sa týka najmä skutočnosti,
         že slávnostnému vyhláseniu sa priznala slabšia dôkazná sila, akú bežne má v nemeckom práve.

      21     Po štvrté, žalobca tvrdí, že napadnuté rozhodnutie je v rozpore s rozhodnutím tretieho odvolacieho senátu ÚHVT vydaným 11. júla
         2001 vo veci R 759/2000‑3, Grafenwälder/Grafenwalder. V tejto veci namietateľ predložil slávnostné vyhlásenie, výpis o mesačných
         obratoch za sporné obdobie, dve kópie výrobkov označených jeho ochrannou známkou, ako aj reklamnú brožúrku. Žalobca zdôrazňuje
         skutočnosť, že odvolací senát, keď zrušil stanovisko námietkového oddelenia, najmä uviedol v bode 22 svojho rozhodnutia, že
         „prvky predložené namietateľom postačujú v prejednávanej veci na splnenie týchto požiadaviek o to viac, že pravidlo [22 nariadenia
         č. 2868/95] nevyžaduje kumulatívne predloženie všetkých dôkazných prostriedkov uvedených v jeho znení“. Podľa žalobcu je toto
         právne stanovisko navyše v súlade s rozhodnutím druhého odvolacieho senátu vydaným 8. novembra 2000 vo veci R 756/1999‑2,
         DOCTORS/DOC & TORS.

      22     Po piate, žalobca usudzuje, že dokumenty doložené do spisu, posudzované ako celok, nenechávajú priestor na pochybnosti o tom,
         že skoršia ochranná známka bola výrazne a riadne používaná vo vzťahu k predmetnému výrobku a v období, ktoré sa má zohľadniť
         v Nemecku, t. j. v členskom štáte, v ktorom bola táto ochranná známka zapísaná. Na podporu svojho hľadiska žalobca odkazuje
         na rozhodnutie vydané prvým odvolacím senátom ÚHVT zo 6. apríla 2001 vo veci R 129/2000‑1, VISIO/VISION. Vyvodzuje z neho
         záver, že v prejednávanej veci bolo preukázané riadne používanie ochrannej známky v zmysle článku 43 ods. 2 nariadenia č. 40/94.

      23     ÚHVT usudzuje, že aj keď sa v rámci námietkového konania nevyžaduje, aby namietateľ preukázal, že jeho ochranná známka nadobudla
         rozlišovaciu spôsobilosť používaním, ako to upravuje článok 7 ods. 3 nariadenia č. 40/94, táto skutočnosť neoslobodzuje namietateľa
         od dôkazného bremena, ktoré mu prináleží.

      24     Naopak, podľa článku 43 ods. 2 nariadenia č. 40/94 namietateľ má predložiť dôkaz o tom, že označenie bolo predmetom riadneho
         používania v priebehu relevantného obdobia.

      25     Isteže, pravidlo 22 ods. 3 nariadenia č. 2868/95 nevyžaduje kumulatívne predloženie všetkých dôkazov, ktoré sú v ňom spomenuté.
         Dôkazy poskytnuté namietateľom by však mali umožniť jasne označiť miesto, dobu, význam a povahu používania skoršej ochrannej
         známky v zmysle odseku 2 tohto pravidla.

      26     V prejednávanej veci ÚHVT uznáva, že dokumenty založené do spisu predstavujú dôkazné prostriedky prípustné podľa článku 76
         ods. 1 nariadenia č. 40/94 a pravidla 22 ods. 2 a 3 nariadenia č. 2868/95. Predovšetkým upresňuje, že „slávnostné vyhlásenie“
         predložené namietateľom predstavuje prípustný dôkaz.

      27     ÚHVT však usudzuje, že dôkazná sila podobného vyhlásenia musí byť posudzovaná spolu so všetkými ostatnými predloženými dôkazmi
         so zreteľom na ich obsah a osobitné okolnosti každej veci. Takéto preskúmanie vedie k záveru, že toto slávnostné vyhlásenie,
         brané ako také alebo so zreteľom na inventár výrobkov uvedených v prílohe, nepostačuje na preukázanie riadneho používania
         skoršieho práva.

      28     V tejto súvislosti ÚHVT usudzuje, že zoznam priložený k slávnostnému vyhláseniu iba opakuje čísla uvedené vo vyhlásení bez
         toho, aby ich preukazoval. Tieto údaje teda nepostačujú na preukázanie riadneho používania, keďže ich nepotvrdzujú napríklad
         faktúry, katalógy alebo reklamné inzeráty. Okrem toho, čo sa týka nedatovaných kópií obalov výrobkov, tieto vedú iba k jednoduchým
         predpokladom, a teda nepodporujú ostatné dôkazné prostriedky a vyhlásenia.

      29     Vedľajší účastník konania tiež uznáva, že slávnostné vyhlásenie predstavuje prípustný dôkazný prostriedok výslovne upravený
         v článku 76 ods. 1 písm. f) nariadenia č. 40/94. Prináleží však ÚHVT, konkrétne jeho odvolacím senátom, aby voľne posúdil
         podľa svojej úvahy dôkaznú silu tohto slávnostného vyhlásenia.

      30     V prejednávanej veci sa údaje týkajúce sa predaných kusov a údajného obdobia predaja výrobkov uvádzajú iba v slávnostnom vyhlásení
         riaditeľa zahraničného obchodu samotného žalobcu. Inventár výrobkov pochádza tiež od samotného žalobcu a nepotvrdzuje ho žiaden
         objektívny prvok. Takže neposilňuje dôkaznú silu slávnostného vyhlásenia. V skutočnosti ide o jednoduché písomné tvrdenie
         účastníka, ktoré nemá žiadnu dôkaznú silu. Čo sa týka vzorov obalov, vedľajší účastník konania usudzuje, že sú jedinými objektívnymi
         prvkami, ktoré predložil žalobca. Neobsahujú však žiaden údaj o dátume ich používania alebo o relevantnom období.

      31     Vedľajší účastník konania tiež upresňuje, že aj v nemeckom práve slávnostné vyhlásenie postačuje na preukázanie skutočného
         a riadneho používania iba pod podmienkou, že je doplnené a podporené inými dôkaznými prostriedkami. V tejto súvislosti odkazuje
         na rozhodnutie prvého odvolacieho senátu ÚHVT citované v žalobe.

       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      32     Článok 43 ods. 2 a 3 nariadenia č. 40/94 stanovuje, že prihlasovateľ ochrannej známky Spoločenstva môže žiadať o predloženie
         dôkazu o tom, že skoršia ochranná známka bola riadne používaná na území, na ktorom je zapísaná, v období piatich rokov pred
         dňom uverejnenia prihlášky ochrannej známky, ktorá je predmetom námietky.

      33     Podľa pravidla 22 ods. 2 nariadenia č. 2868/95, údaje a doklady, ktoré sa majú predložiť, aby sa dokázalo používanie ochrannej
         známky, pozostávajú z údajov týkajúcich sa miesta, času, rozsahu a charakteru používania namietanej ochrannej známky na tovary
         a služby, pre ktoré je známka zapísaná a na ktorých je námietka založená. Podľa tohto pravidla majú byť predložené „dôkazy
         na podporu“.

      34     V tejto súvislosti pravidlo 22 ods. 3 nariadenia č. 2868/95 upresňuje, že dôkazy o používaní ochrannej známky sa „v zásade“
         obmedzujú na predloženie podporných dokumentov a položiek, „ako sú napríklad“ obaly, etikety, cenníky, katalógy, faktúry,
         fotografie, novinové inzeráty a písomné vyhlásenia, ako je uvedené v článku 76 ods. 1 písm. f) nariadenia č. 40/94, ku ktorým
         patria najmä slávnostné písomné vyhlásenia.

      35     Okrem toho, pre výklad pojmu riadne používanie je potrebné zohľadniť skutočnosť, že ratio legis požiadavky, podľa ktorej skoršia ochranná známka má byť predmetom riadneho používania preto, aby mohla byť základom námietky
         prihlášky ochrannej známky Spoločenstva, je obmedzenie konfliktov medzi dvoma ochrannými známkami, ak neexistuje spravodlivý
         ekonomický dôvod vyplývajúci zo skutočnej funkcie ochrannej známky na trhu (rozsudok Silk Cocoon, už citovaný v bode 19 vyššie,
         bod 38). Naproti tomu, uvedené ustanovenie nesmeruje ani k hodnoteniu ekonomického úspechu podniku, ani ku kontrole ekonomickej
         stratégie podniku a ani k vyhradeniu ochrany ochrannými známkami iba kvantitatívne významnému obchodnému používaniu [rozsudok
         Súdu prvého stupňa z 8. júla 2004, MFE Marienfelde/ÚHVT – Vétoquinol (HIPOVITON), T‑334/01, Zb. s. II‑2787, bod 32].

      36     Ako vyplýva z rozsudku Ansul, už citovaného v bode 19 vyššie, týkajúceho sa výkladu článku 12 ods. 1 prvej smernice Rady 89/104/EHS
         z 21. decembra 1988 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok (Ú. v. ES L 40, 1989, s. 1;
         Mim. vyd. 17/001 s. 92), ktorého normatívny obsah v zásade zodpovedá článku 43 nariadenia č. 40/94, ochranná známka je predmetom
         riadneho používania, pokiaľ je používaná v súlade so svojou základnou funkciou, ktorou je zaručiť identitu pôvodu tovarov
         alebo služieb, pre ktoré bola zapísaná v záujme vytvorenia a zachovania odbytu pre tieto tovary alebo služby, čo vylučuje
         symbolické používanie ochrannej známky, ktorého účelom je len zachovanie práv z ochrannej známky (bod 43). V tejto súvislosti
         podmienka týkajúca sa riadneho používania ochrannej známky vyžaduje, aby táto ochranná známka, chránená na relevantnom území,
         bola navonok verejne používaná (rozsudok Silk Cocoon, už citovaný v bode 19 vyššie, bod 39, a analogicky rozsudok Ansul, už
         citovaný v bode 19 vyššie, bod 37).

      37     Posúdenie riadnej povahy používania ochrannej známky musí spočívať na súhrne skutočností a okolností týkajúcich sa určenia
         jej skutočného obchodného používania, najmä na tom, či jej používanie v príslušnom ekonomickom odvetví možno považovať za
         dostačujúce pre udržanie alebo vytvorenie podielu na trhu pre tovary alebo služby chránené ochrannou známkou, na povahe týchto
         tovarov a služieb, povahe trhu, rozsahu a frekventovanosti používania ochrannej známky (rozsudok HIPOVITON, už citovaný v bode
         35 vyššie, bod 34; pozri v tomto zmysle analogicky rozsudok Ansul, už citovaný v bode 19 vyššie, bod 43).

      38     Na účely skúmania riadnej povahy používania skoršej ochrannej známky je potrebné vykonať globálne posúdenie vzhľadom na všetky
         relevantné okolnosti danej veci (rozsudok HIPOVITON, už citovaný v bode 35 vyššie, bod 36). Okrem toho, riadne používanie
         nemôže byť preukázané pravdepodobnosťami alebo domnienkami, ale musí byť založené na konkrétnych a objektívnych prvkoch, ktoré
         preukazujú skutočné a dostatočné používanie ochrannej známky na predmetnom trhu [rozsudok Súdu prvého stupňa z 12. decembra
         2002, Kabushiki Kaisha Fernandes/ÚHVT – Harrison (HIWATT), T‑39/01, Zb. s. II‑5233, bod 47].

      39     V prejednávanej veci písomné vyhlásenie riaditeľa zahraničného obchodu žalobcu, ako aj zoznam v podobe tabuľky tovarov uvedených
         na trh obsahovali údaje o používaní ochrannej známky týkajúce sa miesta (Nemecko), obdobia (1993 – 1999), významu (obrat za
         rok a podľa výrobkov) a povahy označených výrobkov (najmä ovocné džúsy).

      40     Čo sa týka písomného vyhlásenia riaditeľa zahraničného obchodu žalobcu, je potrebné pripomenúť, že článok 76 ods. 1 písm. f)
         nariadenia č. 40/94 upravuje ako dôkazný prostriedok o používaní ochrannej známky na základe odkazu v pravidle 22 nariadenia
         č. 2868/95 „písomné vyhlásenia overené alebo potvrdené, alebo majúce podobný účinok podľa práva štátu, v ktorom bolo vyhlásenie
         zostavené“. Z uvedeného vyplýva, že treba určiť podľa právnej úpravy dotknutého členského štátu účinky písomného vyhlásenia
         iba v prípade, ak takéto vyhlásenie nebolo urobené pod prísahou alebo nebolo slávnostné. V prejednávanej veci je preukázané,
         že písomné vyhlásenie riaditeľa zahraničného obchodu žalobcu je slávnostným vyhlásením, ktoré odvolací senát uznal ako také
         za prípustné. Takže a bez toho, aby bolo potrebné preskúmať jeho účinky podľa nemeckého práva, toto vyhlásenie patrí k dôkazným
         prostriedkom upraveným v článku 76 ods. 1 písm. f) nariadenia č. 40/94, na ktorý odkazuje pravidlo 22 nariadenia č. 2868/95.

      41     Aj keď slávnostné vyhlásenie a zoznam v podobe tabuľky výrobkov uvedených na trh žalobcom môžu byť považované za prípustné
         dôkazné prostriedky, napriek tomu je potrebné uskutočniť všeobecné posúdenie prvkov spisu so zreteľom na všetky relevantné
         okolnosti na účely stanovenia, či bolo preukázané riadne používanie ochrannej známky. V tejto súvislosti treba podčiarknuť,
         že podľa pravidla 22 ods. 3 nariadenia č. 2868/95 účastníci konania majú k dispozícii rozličné dôkazné prostriedky. Okrem
         toho, nič v nariadení č. 40/94, ani v nariadení č. 2868/95 neumožňuje usúdiť, že dôkazné prostriedky o používaní ochrannej
         známky, posudzované ako celok alebo samostatne, musia nevyhnutne viesť ÚHVT k záveru, že riadne používanie ochrannej známky
         bolo preukázané.

      42     V prejednávanej veci sa žiada, po prvé, poznamenať, že slávnostné vyhlásenie a zoznam v podobe tabuľky výrobkov uvedených
         na trh boli vyhotovené samotným žalobcom. V tejto súvislosti sa žiada pripomenúť, že pre posúdenie dôkaznej sily dokumentu
         je potrebné najprv overiť vierohodnosť informácie, ktorú obsahuje. Potom treba zohľadniť pôvod dokumentu, okolnosti jeho vypracovania,
         jeho adresáta a položiť si otázku, či sa vzhľadom na svoj obsah javí zmysluplný a dôveryhodný [pozri v tomto zmysle a analogicky
         rozsudok Súdu prvého stupňa z 15. marca 2000, Cimenteries CBR a i./Komisia, T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95 až T‑32/95, T‑34/95
         až T‑39/95, T‑42/95 až T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95 až T‑65/95, T‑68/95 až T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 a T‑104/95, Zb.
         s. II‑491, bod 1838; pozri tiež návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Léger 28. októbra 2004 vo veci C‑57/02 P, Acerinox/Komisia,
         (rozsudok zo 14. júla 2005, Zb. s. I‑6689, bod 202]. Nič v nariadení č. 40/94, ani v nariadení č. 2868/95 neumožňuje usúdiť,
         že dôkazná sila dôkazných prostriedkov, vrátane slávnostných vyhlásení o používaní ochrannej známky, má byť posudzovaná vo
         svetle vnútroštátnej právnej úpravy členského štátu.

      43     Po druhé, nikdy v priebehu konania pred ÚHVT žalobca nepredložil iné prvky, ktoré by umožnili podporiť najmä čísla uvádzané
         vo svojom slávnostnom vyhlásení, ako aj vo svojom zozname výrobkov uvedených na trh.

      44     Jedinými doplňujúcimi prvkami doloženými do spisu sú kópie vzorov obalov dotknutých výrobkov bez dátumu. Aj keď tieto kópie
         môžu mať za následok podporu „povahy“ (ovocné džúsy) a prípadne „miesta“ (tieto vzory obalov boli napísané po nemecky) používania
         ochrannej známky, neobsahujú však žiaden prvok umožňujúci podporiť obdobie alebo význam tohto používania.

      45     Na záver je potrebné poznamenať, že doplňujúce prvky, ktoré by umožnili podporiť údaje obsiahnuté v slávnostnom vyhlásení
         – napríklad faktúry, katalógy alebo novinové inzeráty – nemajú takú povahu, aby bolo pre žalobcu ťažké si ich zaobstarať.
         Predovšetkým tieto prvky mohli byť predložené odvolaciemu senátu, a to o to viac, že už aj v rozhodnutí námietkového oddelenia
         sa uvádzala nedostatočnosť dôkazov o používaní ochrannej známky.

      46     So zreteľom na vyššie uvedené a vzhľadom na všetky relevantné okolnosti, je potrebné uzavrieť, že odvolací senát sa nedopustil
         omylu, keď usúdil, že v prejednávanej veci používanie skoršej ochrannej známky nebolo preukázané.

      47     Ďalšie tvrdenia uvádzané žalobcom nemôžu vyvrátiť toto posúdenie.
      48     Čo sa týka skutočnosti, že odvolací senát odkazoval v napadnutom rozhodnutí na rozsudky Ansul a Silk Cocoon, už citované v bode
         19 vyššie, ktoré vraj nie sú relevantné v prejednávanej veci, stačí poznamenať, v rozpore s tvrdením žalobcu, že odvolací
         senát neuviedol, že tieto rozsudky sa týkajú otázky, ktoré dokumenty dostatočne preukazujú riadne používanie ochrannej známky.
         Odvolací senát, ako jasne vyplýva z bodu 15 napadnutého rozhodnutia, iba odkázal na tieto dva rozsudky, keďže definujú pojem
         „riadne používanie“ v zmysle právnej úpravy Spoločenstva. Toto tvrdenie teda nie je relevantné.

      49     Vo vzťahu k okolnosti, že skoršie rozhodnutia odvolacích senátov ÚHVT sú vraj v rozpore s napadnutým rozhodnutím, stačí pripomenúť,
         že zákonnosť rozhodnutí odvolacích senátov musí byť posudzovaná výlučne na základe nariadenia č. 40/94, ako ho vykladá súd
         Spoločenstva, a nie na základe skoršej rozhodovacej praxe odvolacích senátov [rozsudky Súdu prvého stupňa z 9. októbra 2002,
         Glaverbel/ÚHVT (Plocha sklenenej dosky), T‑36/01, Zb. s. II‑3887, bod 35, a z 20. novembra 2002, Bosch/ÚHVT (Kit pro a Kit
         Super Pro), T‑79/01 a T‑86/01, Zb. s. II‑4881, bod 32]. Toto tvrdenie sa teda nemôže uplatniť.

      50     Zo všetkých týchto dôvodov musí byť prvý dôvod zamietnutý.
       O porušení práva byť vypočutý
       Tvrdenia účastníkov konania
      51     Žalobca usudzuje, že keďže odvolací senát sa nevyjadril v tom zmysle, že pochybuje o vierohodnosti slávnostného vyhlásenia
         a že mu priznáva iba obmedzenú dôkaznú silu, mal mu najprv dať možnosť predložiť pripomienky v súlade s článkom 73 druhou
         vetou nariadenia č. 40/94. Žalobca upresňuje, že so zreteľom na iné rozhodnutie iného odvolacieho senátu v inej veci (vec
         Grafenwälder/Grafenwalder, uvedená v bode 21 vyššie) mohol predpokladať, že dokumenty predložené ÚHVT boli dostatočné pre
         poskytnutie informácií o mieste, dobe, význame a povahe používania ochrannej známky. Žalobca najmä uvádza, že nemal dôvod
         myslieť si, že odvolací senát prizná slávnostnému vyhláseniu obmedzenú dôkaznú silu. Žalobca teda usudzuje, že mal byť informovaný
         príslušným „súdnym orgánom“ o právnom stanovisku, ktoré nepoznal a ktoré sa stalo základom pre rozhodnutie uvedeného „súdneho
         orgánu“. Za týchto okolností sa táto vec odlišuje od veci, o ktorej sa rozhodlo rozsudkom Súdu prvého stupňa z 5. júna 2002,
         Hershey Foods/ÚHVT (Kiss Device with plume) (T‑198/00, Zb. s. II‑2567), na ktorý odkazuje napadnuté rozhodnutie.

      52     ÚHVT usudzuje, že právo byť vypočutý sa vzťahuje na všetky skutkové a právne okolnosti, ktoré tvoria základ rozhodovacieho
         aktu, ale nie na konečne stanovisko, ktoré chce správny orgán prijať. Za týchto okolností ÚHVT usudzuje, že nedošlo k porušeniu
         práva byť vypočutý námietkovým oddelením a že toto rozhodnutie v žiadnom prípade nemôže byť preskúmateľné Súdom prvého stupňa.

      53     Pokiaľ by sa dôvod uvádzaný žalobcom týkal rozhodnutia odvolacieho senátu, ÚHVT usudzuje, že nárok založený na zamietnutí
         práva byť vypočutý je nepochopiteľný, keďže odvolací senát zamietol námietku z rovnakého dôvodu ako námietkové oddelenie.

      54     Vedľajší účastník konania usudzuje, že ÚHVT môže založiť svoje rozhodnutie iba na skutočnostiach, s ktorými boli oboznámení
         obaja účastníci konania a ku ktorým mali možnosť sa vyjadriť. Posúdenie okolnosti, do akej miery niektoré uvádzané skutočnosti
         sú dostatočné na preukázanie skutočného a riadneho používania, je právnou otázkou. Nejde o skonštatovanie okolností, ale o právne
         posúdenie predložených dokumentov a toto posúdenie nemusí ÚHVT predbežne oznámiť účastníkom konania. Vedľajší účastník konania
         tiež uvádza, že by bolo v rozpore s povinnosťou nestrannosti ÚHVT, keby vyzýval niektorého účastníka na doplnenie dôkazov
         o používaní ochrannej známky.

       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      55     V úvode je potrebné usúdiť, že dôvodom založeným na porušení zásady byť vypočutý žalobca v skutočnosti namieta porušenie článku
         73 druhej vety nariadenia č. 40/94, ktorý stanovuje, že rozhodnutia ÚHVT môžu byť založené iba na dôvodoch, ku ktorým mali
         účastníci konania možnosť predložiť svoje pripomienky.

      56     Okrem toho sa žiada poznamenať, že žalobca v priebehu pojednávania uviedol, že tento dôvod sa týka tak konania, v ktorom bolo
         vydané rozhodnutie námietkového oddelenia, ako aj konania, v ktorom bolo vydané napadnuté rozhodnutie.

      57     Čo sa týka konania, v ktorom bolo vydané rozhodnutie námietkového oddelenia, tento dôvod bol v tejto súvislosti po prvýkrát
         uvedený v štádiu ústnej časti konania.

      58     Podľa článku 48 ods. 2 prvého pododseku Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa je však uvádzanie nových dôvodov prípustné
         počas konania len vtedy, ak sú tieto dôvody založené na nových právnych a skutkových okolnostiach, ktoré vyšli najavo v priebehu
         konania.

      59     V každom prípade podľa článku 63 ods. 1 nariadenia č. 40/94 žaloby sa na súd Spoločenstva môžu podávať iba proti rozhodnutiam
         odvolacích senátov. Takže je potrebné usúdiť, že v rámci takejto žaloby sú prípustné iba dôvody, ktoré smerujú proti rozhodnutiu
         samotného odvolacieho senátu.

      60     Dôvod založený na porušení článku 73 druhej vety nariadenia č. 40/94 musí byť teda v časti týkajúcej sa rozhodnutia námietkového
         oddelenia zamietnutý ako neprípustný.

      61     Čo sa týka napadnutého rozhodnutia, aj keby sa usúdilo, že žalobca v skutočnosti namieta, že odvolací senát nezrušil rozhodnutie
         námietkového oddelenia napriek tomu, že toto rozhodnutie údajne nespĺňa procesné náležitosti, treba usúdiť, že v bode 26 napadnutého
         rozhodnutia bolo plným právom uvedené, že pri preskúmaní spisu ÚHVT môže použiť všetky údaje poskytnuté niektorým účastníkom
         bez toho, aby tento mal možnosť sa predtým k nim vyjadriť. Odvolací senát v každom prípade nebol povinný zrušiť rozhodnutie
         námietkového oddelenia z tohto jediného dôvodu, ak nedošlo k nezákonnosti vo veci samej. Okrem toho sa žiada podčiarknuť,
         že žalobca podal odvolanie na odvolací senát najmä preto, aby presadil svoje hľadisko vo vzťahu k relevantnosti prvkov uvedených
         na účely preukázania riadneho používania ochrannej známky v prejednávanej veci a v tejto súvislosti bol aj vypočutý.

      62     Čo sa týka práva byť vypočutý pred samotným odvolacím senátom, je potrebné pripomenúť, že posúdenie skutkových okolností prináleží
         rozhodovaciemu aktu. Právo byť vypočutý sa však vzťahuje na všetky skutkové a právne okolnosti, ktoré tvoria základ rozhodovacieho
         aktu, ale nie na konečne stanovisko, ktoré chce správny orgán prijať (pozri analogicky rozsudok Súdu prvého stupňa z 21. januára
         1999, Neue Maxhütte Stahlwerke a Lech-Stahlwerke/Komisia, T‑129/95, T‑2/96 a T‑97/96, Zb. s. II‑17, bod 231). Navyše, ako
         už bolo uvedené, žalobca sám predložil tieto dokumenty ÚHVT, takže mal možnosť sa vyjadriť k nim, ako aj k ich relevantnosti.
         Za týchto okolností, odvolací senát nemusí vypočuť žalobcu vo vzťahu k otázke posúdenia skutkových okolností, na ktorom sa
         rozhodol založiť svoje rozhodnutie.

      63     Z týchto dôvodov dôvod založený na porušení článku 73 druhej vety nariadenia č. 40/94 musí byť zamietnutý.
       O porušení „dispozičnej“ zásady
       Tvrdenia účastníkov konania
      64     „Dispozičná“ zásada, ktorá je obsiahnutá v článku 74 ods. 1 nariadenia č. 40/94, má podľa žalobcu za následok, že pokiaľ odvolací
         senát nemusel pochybovať o vierohodnosti údajov poskytnutých v podobe slávnostného vyhlásenia na základe pripomienky vedľajšieho
         účastníka konania alebo protichodných údajov obsiahnutých v dokumentoch, nemal právo z úradnej moci spochybniť údaje a priznať
         slávnostnému vyhláseniu slabšiu dôkaznú silu.

      65     V prejednávanej veci odvolací senát nesprávne usúdil, že nedošlo k porušeniu článku 74 ods. 1 nariadenia č. 40/94. Odvolací
         senát totiž nevyvodil žiaden dôsledok z toho, že vedľajší účastník konania nespochybnil predložené dôkazy o používaní ochrannej
         známky. Navyše, odvolací senát nezohľadnil skutočnosť, že povaha a obsah týchto dôkazov boli mlčky uznané za presvedčivé,
         keďže vedľajší účastník konania obmedzil zoznam svojich výrobkov a následne sa vyjadroval vrátane odvolacieho konania iba
         k otázke pravdepodobnosti zámeny. Za týchto okolností nebol dôvod spochybňovať presnosť a pravdivosť predložených dokumentov.
         Podľa žalobcu, námietkové oddelenie teda nemalo na akom právnom základe, po prvé, z úradnej moci usúdiť o nich, že sú spochybnené,
         po druhé, pochybovať o vierohodnosti údajov obsiahnutých v slávnostnom vyhlásení a po tretie, uznať im slabšiu dôkaznú silu.
         Napadnuté rozhodnutie už len z tohto dôvodu predstavuje porušenie podstatných formálnych náležitostí.

      66     Čo sa týka otázky, či bolo preukázané používanie, keďže vedľajší účastník konania toto používanie už nespochybňoval po tom,
         ako žalobca predložil potvrdzujúce doklady s tým súvisiace, ÚHVT uvádza, že Súd prvého stupňa sa už vyslovil o takomto tvrdení
         vo svojom rozsudku z 13. júna 2002, Chef Revival USA/ÚHVT – Massagué Marín (Chef) (T‑232/00, Zb. s. II‑2749). Podľa tohto
         rozsudku z článku 74 ods. 1 nariadenia č. 40/94 vyplýva, že prináleží účastníkom konania predložiť dôkazy na podporu svojich
         návrhov. Tento rozsudok neuvádza výnimku z tejto zásady v prípade nespochybnenia.

      67     Vo vzťahu k otázke, či nekonanie môže byť považované za odsúhlasenie skutočností, ÚHVT podčiarkuje, že ani nariadenie č. 40/94,
         ani nariadenie č. 2868/95 výslovne na takúto zásadu neodkazujú. Ak prihlasovateľ nepredloží pripomienky, ÚHVT môže rozhodnúť
         o námietke na základe dôkazov, ktoré má k dispozícii. ÚHVT ešte uvádza, že aj keď prihlasovateľ ochrannej známky nereaguje
         na námietku, ÚHVT má k dispozícii jeho prihlášku a v spojení s námietkou aj nevyhnutný základ pre prijatie rozhodnutia.

      68     ÚHVT dodáva, že podľa článku 43 ods. 2 nariadenia č. 40/94, ak prihlasovateľ ochrannej známky žiada, aby bol predložený dôkaz
         o používaní ochrannej známky namietateľom, v prípade, ak tento dôkaz nie je predložený, námietka sa zamietne.

      69     Na záver, vzhľadom na všetky tieto okolnosti, ÚHVT upresňuje, že tvrdenie žalobcu, že obmedzenie prihlášky predstavuje implicitné
         uznanie, nemôže byť prijaté. Podľa ÚHVT takéto obmedzenie sa môže kedykoľvek vykonať a nie je v žiadnom prípade spojené s námietkovým
         konaním. Záver žalobcu v tejto súvislosti nie je presvedčivý.

      70     Vedľajší účastník konania uvádza, že podľa článku 74 ods. 1 nariadenia č. 40/94 preskúmanie skutočností ÚHVT sa obmedzuje
         na uvedené dôvody a návrhy predložené účastníkmi konania. Námietka teda nemôže byť zamietnutá z jednoduchého dôvodu, a to,
         že namietateľ nepreukázal vážne a riadne používanie, ak prihlasovateľ nespochybnil používanie ochrannej známky, ktorá je základom
         námietky. Ak totiž podľa vedľajšieho účastníka konania používanie ochrannej známky, na ktorej sa zakladá námietka, je spochybnené
         kedykoľvek v priebehu konania, toto spochybnenie sa vzťahuje na celé konanie vrátane prípadného odvolacieho konania. Preto
         nie je potrebné zopakovať toto spochybnenie, keďže toto zostáva účinné, pokiaľ prihlasovateľ ochrannej známky výslovne od
         neho neupustí, alebo pokiaľ výslovne neuzná vážne a riadne používanie skoršej ochrannej známky, k čomu však v prejednávanej
         veci nedošlo.

      71     Vedľajší účastník konania dodáva, že v priebehu konania pred odvolacím senátom predložil pripomienky k nedostatku používania
         ochrannej známky. Čo sa týka skutočnosti, že predložil v námietkovom konaní iba tvrdenie o pravdepodobnosti zámeny medzi ochrannými
         známkami, neznamená to, že upustil od dôvodu založeného na nedostatku vážneho a riadneho používania. Takéto upustenie mohlo
         nastať iba výslovne, k čomu v prejednávanej veci nedošlo.

      72     Čo sa týka obmedzenia zoznamu výrobkov uvedených v prihláške, vedľajší účastník konania usudzuje, že toto obmedzenie neznamená,
         že sa výslovne vzdal možnosti spochybniť používanie ochrannej známky. Od tohto spochybnenia možno upustiť iba prostredníctvom
         výslovného vyhlásenia pred ÚHVT. Vedľajší účastník konania dodáva, že obmedzenie zoznamu výrobkov a služieb sa týka iných
         okolností a vedie k iným námietkovým konaniam.

       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      73     Na úvod treba usúdiť, že dôvod žalobcu založený na porušení „dispozičnej“ zásady sa v skutočnosti týka porušenia článku 74
         ods. 1 nariadenia č. 40/94.

      74     Podľa tohto ustanovenia „v prípade konaní týkajúcich sa relatívnych dôvodov zamietnutia zápisu sa však úrad pri svojom skúmaní
         obmedzí na fakty, dôkazy a argumenty predložené stranami a na požadovaný žalobný nárok [v konaniach týkajúcich sa relatívnych
         dôvodov zamietnutia zápisu sa však úrad pri svojom skúmaní obmedzí na dôvody, dôkazy a návrhy predložené účastníkmi konania
         – neoficiálny preklad]“. Pojem „návrhy“ v prejednávanej veci zahŕňa prihlášku ochrannej známky, ako aj námietku, ktorá bola v súvislosti s ňou
         podaná. Pojem „dôvody“ zahŕňa skutkové a právne prvky, ktoré účastníci predložili na podporu svojich návrhov.

      75     V prejednávanej veci teda ÚHVT prejednával dva návrhy v zmysle článku 74 ods. 1 nariadenia č. 40/94. Prvý, predložený vedľajším
         účastníkom konania, smeroval k zápisu ochrannej známky Salvita. Druhý návrh predložený žalobcom namietal tento zápis z dôvodu
         existencie skoršej ochrannej známky SOLEVITA. Oba návrhy boli podporené dôvodmi predloženými účastníkmi konania.

      76     V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že znenie článku 74 ods. 1 nariadenia č. 40/94 sa vo francúzskom jazyku výslovne
         nezmieňuje o predložení dôkazov účastníkmi konania, z tohto ustanovenia však prinajmenšom vyplýva, že prináleží účastníkom
         konania predložiť dôkazy na podporu svojich návrhov. Tento výklad podporuje preskúmanie ďalších jazykových verzií toho istého
         ustanovenia, a najmä verzie anglickej uvádzajúcej „the facts, evidence and arguments provided by the parties“, nemeckej uvádzajúcej
         „das Vorbringen… der Beteiligten“ a talianskej odkazujúcej na „[ai] fatti, prove ed argomenti addotti… dalle parti“ (rozsudok
         Chef, už citovaný v bode 66 vyššie, bod 45).

      77     Okrem toho, podľa článku 43 ods. 2 a 3 nariadenia č. 40/94 na žiadosť prihlasovateľa musí majiteľ skoršej ochrannej známky,
         ktorý podal námietku, predložiť dôkaz, že táto ochranná známka bola skutočne používaná, alebo že existujú oprávnené dôvody
         jej nepoužívania. Predloženie takejto žiadosti prihlasovateľom má za následok, že namietateľ nesie dôkazné bremeno o riadnom
         používaní (alebo o existencii oprávnených dôvodov pre nepoužívanie) pod hrozbou zamietnutia námietky. Aby nastal tento následok,
         žiadosť musí byť predložená výslovne a v primeranom čase ÚHVT. Z uvedeného vyplýva, že nepreukázanie riadneho používania nemôže
         byť potrestané zamietnutím námietky, ak o toto preukázanie prihlasovateľ nepožiadal pred ÚHVT výslovne a v primeranom čase
         [rozsudok Súdu prvého stupňa zo 17. marca 2004, El Corte Inglés/ÚHVT – González Cabello a Iberia Líneas Aéreas de España (MUNDICOR),
         T‑183/02 a T‑184/02, Zb. s. II‑965, body 38 a 39].

      78     V prejednávanej veci vedľajší účastník konania podľa článku 43 ods. 2 nariadenia č. 40/94 vyzval 27. októbra 1999 žalobcu,
         aby predložil dôkaz o riadnom používaní jeho ochrannej známky. Je preukázané, že jeho žiadosť bola predložená výslovne a v primeranom
         čase. Jej následkom teda dôkazné bremeno o riadnom používaní ochrannej známky nesie žalobca.

      79     Za týchto okolností, so zreteľom na skutočnosť, že vedľajší účastník konania nezobral späť prihlášku ochrannej známky Salvita,
         že prináležalo žalobcovi preukázať riadne používanie jeho ochrannej známky a že v prejednávanej veci ho nepreukázal, je potrebné
         rozhodnúť, že ÚHVT správne zamietol námietku, a to napriek tomu, že vedľajší účastník konania nespochybnil skutočnosti uvádzané
         žalobcom na podporu jeho námietky.

      80     Čo sa týka tvrdenia uvedeného žalobcom, že vedľajší účastník konania obmedzil zoznam výrobkov v prihláške, a teda implicitne
         uznal preukázanie riadneho používania ochrannej známky, treba poznamenať, že vedľajší účastník konania požiadal o obmedzenie
         výrobkov triedy 5 uvedených v jeho prihláške ochrannej známky. Okrem toho je preukázané, že námietka podaná žalobcom sa týkala
         iba výrobkov tried 29, 30 a 32 uvedených v jeho prihláške ochrannej známky. Z uvedeného vyplýva, že obmedzenie zoznamu výrobkov
         uvedených v prihláške nemôže mať v prejednávanej veci vplyv na námietku podanú žalobcom. V každom prípade sa žiada pripomenúť,
         že prináleží žalobcovi preukázať, že jeho ochranná známka bola riadne používaná. Bez tohto preukázania a keďže vedľajší účastník
         konania svoju prihlášku ochrannej známky nezobral späť, ÚHVT mal právo zamietnuť námietku podanú žalobcom.

      81     Vzhľadom na predchádzajúce úvahy dôvod založený na porušení článku 74 ods. 1 druhej vety nariadenia č. 40/94 musí byť zamietnutý,
         a teda musí byť zamietnutá žaloba ako celok.

       O trovách
      82     Podľa článku 87 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
         ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže žalobca nemal vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania
         v súlade s návrhom ÚHVT a vedľajšieho účastníka konania.

      Z týchto dôvodov
      SÚD PRVÉHO STUPŇA (piata komora)
      rozhodol a vyhlásil:
      1.      Žaloba sa zamieta.
      2.      Žalobca je povinný nahradiť trovy konania.

               Vilaras

               Dehousse

               Šváby

         Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 7. júna 2005.

               Tajomník

                     Predseda komory

               H. Jung

                     M. Vilaras

         * Jazyk konania: nemčina.