title: Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 25. novembra 2010.#Európska komisia proti Talianskej republike.#Aproximácia právnych predpisov - Výrobky z kakaa a čokolády - Označovanie - Doplnenie slova ‚čistá‘ alebo výrazu ‚čistá čokoláda‘ na etiketu niektorých výrobkov.#Vec C-47/09.

text:
      Vec C‑47/09
      Európska komisia
      proti
      Talianskej republike
      „Aproximácia právnych predpisov – Výrobky z kakaa a čokolády – Označovanie – Doplnenie slova ‚čistá‘ alebo výrazu ‚čistá čokoláda‘ na označení niektorých výrobkov“
      Abstrakt rozsudku
      Aproximácia právnych predpisov – Označovanie a prezentácia potravín – Smernice 79/112, 2000/13 a 2000/36 – Výrobky z kakaa
            a čokolády
      [Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2000/13, článok 2 ods. 1 písm. a); smernica Európskeho parlamentu a Rady 2000/36, článok
            3 ods. 1 a 5; smernica Rady 79/112]
      Členský štát, ktorý si tým, že vo vnútroštátnej právnej úprave stanovil možnosť doplniť prídavným menom „čistá“ obchodný názov
         výrobkov z čokolády, ktoré neobsahujú iné rastlinné tuky než kakaové maslo, nesplnil povinnosti, ktoré jej vyplývajú jednak
         z článku 3 ods. 5 smernice 2000/36 o výrobkoch z kakaa a čokolády určených na ľudskú spotrebu a takisto z článku 3 ods. 1
         uvedenej smernice v spojení s článkom 2 ods. 1 písm. a) smernice 2000/13 o aproximácii právnych predpisov členských štátov,
         týkajúcich sa označovania, prezentácie a reklamy potravín.

      Smernica 2000/36 zaviedla úplnú harmonizáciu obchodných názvov výrobkov z čokolády, avšak normotvorca Spoločenstva stanovil,
         že dôsledkom pridania náhradných rastlinných tukov nie je použitie iných názvov pre tieto výrobky, ale uvedenie ďalších informácií
         na označení. Pridanie iných rastlinných tukov než kakaové maslo do výrobkov z kakaa a čokolády, ktoré spĺňajú minimálne požiadavky
         na obsah stanovené uvedenou smernicou, však nemôže podstatne zmeniť vlastnosti týchto výrobkov tak, aby došlo k ich zmene
         na iné výrobky. Uvedenie nestranného a objektívneho údaja poskytujúceho spotrebiteľovi informáciu o tom, že výrobok neobsahuje
         iné rastlinné tuky než kakaové maslo, v inej časti označenia by stačilo na zabezpečenie správneho informovania spotrebiteľov.

      (pozri body 29, 32, 39, 41, 45, 49 a výrok)

ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (prvá komora)
      z 25. novembra 2010 (*)

      „Aproximácia právnych predpisov – Výrobky z kakaa a čokolády – Označovanie – Doplnenie slova ‚čistá‘ alebo výrazu ‚čistá čokoláda‘ na označení niektorých výrobkov“
      Vo veci C‑47/09,
      ktorej predmetom je žaloba o nesplnenie povinnosti podľa článku 226 ES, podaná 30. januára 2009,
      Európska komisia, v zastúpení: F. Clotuche‑Duvieusart a D. Nardi, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      žalobkyňa,
      proti
      Talianskej republike, v zastúpení: G. Palmieri, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci P. Gentili, avvocato dello Stato, s adresou na doručovanie
         v Luxemburgu,

      žalovanej,
      SÚDNY DVOR (prvá komora),
      v zložení: predseda prvej komory A. Tizzano, sudcovia J.‑J. Kasel, M. Ilešič, E. Levits a M. Berger (spravodajkyňa),
      generálny advokát: Y. Bot,
      tajomník: L. Hewlett, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 10. júna 2010,
      so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Svojou žalobou Komisia Európskych spoločenstiev navrhuje, aby Súdny dvor určil, že Talianska republika si tým, že stanovila
         možnosť doplniť prídavným menom „čistá“ alebo výrazom „čistá čokoláda“ označenie výrobkov z čokolády, ktoré neobsahujú iné
         rastlinné tuky než kakaové maslo, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú jednak z článku 3 ods. 5 smernice Európskeho parlamentu
         a Rady 2000/36/ES z 23. júna 2000 o výrobkoch z kakaa a čokolády určených na ľudskú spotrebu (Ú. v. ES L 197, s. 19; Mim. vyd. 13/025,
         s. 431) a takisto z ustanovenia článku 3 smernice 2000/36 v spojení s článkom 2 ods. 1 písm. a) smernice 2000/13/ES Európskeho
         parlamentu a Rady z 20. marca 2000 o aproximácii právnych predpisov členských štátov, týkajúcich sa označovania, prezentácie
         a reklamy potravín (Ú. v. ES L 109, s. 29; Mim. vyd. 15/005, s. 75).

       Právny rámec
       Právo Únie
      2        Právna úprava označovania výrobkov z kakaa a čokolády sa nachádza v „horizontálnej“ smernici, a to smernici 2000/13, a vo
         „vertikálnej“ alebo „odvetvovej“ smernici, t. j. smernici 2000/36, ktorá je vo vzťahu k smernici 2000/13 lex specialis.

       Smernica 2000/36
      3        Účelom smernice 2000/36 je jednak stanoviť spoločné pravidlá pridávania iných rastlinných tukov než kakaové maslo do výrobkov
         z kakaa a čokolády a takisto vykonať harmonizáciu obchodných názvov.

      4        Na účely používania iných rastlinných tukov než kakaové maslo odôvodnenia č. 5, 6, 9 a 10 smernice 2000/36 stanovujú toto:

      „(5)      V niektorých členských štátoch je povolené, najviac do 5 %, pridávanie rastlinných tukov iných než kakaové maslo do výrobkov
         z čokolády.

      (6)      Vo všetkých členských štátoch by malo byť povolené, najviac do 5 %, pridávanie niektorých rastlinných tukov iných než kakaové
         maslo do výrobkov z čokolády; tieto rastlinné tuky by mali byť ekvivalentami kakaového masla, preto by mali byť definované
         v súlade s technickými a vedeckými kritériami.

      …
      (9)      V prípade výrobkov z čokolády, do ktorých boli pridané rastlinné tuky iné než kakaové maslo, by mali byť spotrebiteľom okrem
         zoznamu zložiek naviac zaručené pravdivé, nestranné a objektívne informácie.

      (10)      Smernica 79/112/EHS na druhej strane nevylučuje označovanie výrobkov z čokolády, ktoré uvádza, že do výrobku neboli pridané
         iné rastlinné tuky než kakaové maslo za predpokladu, že príslušné informácie sú pravdivé, nestranné, objektívne a nezavádzajú
         spotrebiteľa.“

      5        Pokiaľ ide o obchodné názvy, odôvodnenie č. 7 smernice 2000/36 znie takto:

      „Na účely garantovania jednotnej povahy vnútorného trhu musia byť všetky výrobky spadajúce pod túto smernicu schopné voľne
         sa pohybovať v spoločenstve pod obchodnými názvami stanovenými v ustanoveniach prílohy I tejto smernice.“

      6        Článok 2 ods. 1 a 2 uvedenej smernice stanovuje:

      „1.      Do výrobkov z čokolády, ktoré sú definované v prílohe I oddiele A v bodoch 3, 4, 5, 6, 8 a 9, môžu byť pridávané rastlinné
         tuky iné než kakaové maslo tak, ako sú definované a uvedené v prílohe II. Bez toho, aby sa znížil minimálny obsah kakaového
         masla alebo celkový obsah kakaovej sušiny, nesmie takéto pridanie po odpočítaní celkovej hmotnosti akýchkoľvek iných jedlých
         látok použitých v súlade s prílohou I oddiel B prekročiť 5 % konečného výrobku.

      2.      Výrobky z čokolády, ktoré obsahujú rastlinné tuky iné než kakaové maslo v súlade s odsekom 1, sa môžu predávať vo všetkých
         členských štátoch za predpokladu, že ich označenie je tak, ako je to stanovené v článku 3, doplnené o viditeľné a jasne čitateľné
         prehlásenie: ‚obsahuje okrem kakaového masla aj rastlinné tuky‘. Toto prehlásenie sa musí nachádzať v tom istom zornom poli
         ako zoznam zložiek, jasne oddelené od tohto zoznamu, jeho písmená musia byť aspoň tak isto veľké a vysádzané tučne, pričom
         blízko prehlásenia sa musí nachádzať obchodný názov; bez ohľadu na túto povinnosť sa obchodný názov môže nachádzať aj na inom
         mieste.“

      7        Článok 3 smernice 2000/36 stanovuje:

      „Smernica 79/112/EHS sa uplatňuje na výrobky definované v prílohe I za týchto podmienok:
      1.      Obchodné názvy vymenované v prílohe I sa uplatňujú výhradne na výrobky v nej uvedené a musia byť v rámci obchodovania používané
         na ich označenie.

      …
      5.      Obchodné názvy ‚čokoláda‘, ‚mliečna čokoláda‘ a ‚čokoláda na polevu‘ špecifikované v prílohe I možno doplniť informáciami
         alebo popismi týkajúcimi sa akostných kritérií za predpokladu, že dané výrobky obsahujú:

      –        v prípade čokolády najmenej 43 % celkovej kakaovej sušiny, vrátane najmenej 26 % kakaového masla,
      –        v prípade mliečnej čokolády najmenej 30 % celkovej kakaovej sušiny a najmenej 18 % mliečnej sušiny získanej čiastočnou alebo
         úplnou dehydratáciou plnotučného mlieka, čiastočne alebo úplne odstredeného mlieka, smotany alebo z čiastočne alebo úplne
         dehydratovanej smotany, masla alebo mliečneho tuku, vrátane najmenej 4,5 % mliečneho tuku,

      –        v prípade čokolády na polevu najmenej 16 % celkom odtučnenej kakaovej sušiny.“
      8        Článok 4 smernice 2000/36 stanovuje:

      „Členské štáty neprijmú vo vzťahu k výrobkom definovaným v prílohe I vnútroštátne právne predpisy, ktoré nestanovuje táto
         smernica.“

       Smernica 2000/13
      9        Smernica Rady 79/112/EHS z 18. decembra 1978 o aproximácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa označovania,
         prezentácie a reklamy potravín [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 33, 1979, s. 1) bola zrušená a nahradená smernicou 2000/13. Odkazy na zrušenú smernicu sa tak považujú za odkazy
         na smernicu 2000/13.

      10      Článok 2 ods. 1 smernice 2000/13 stanovuje:

      „Použité označenie a metódy nesmú:
      a)      byť také, aby uviedli kupujúceho do omylu ohľadom podstaty látky, najmä:
      i)      pokiaľ ide o vlastnosti potraviny a hlavne druhu, identity, vlastností, zloženia, množstva, trvanlivosti, pôvodu alebo miesta
         pôvodu, spôsobu výroby alebo produkcie;

      ii)      pripisovaním takých účinkov alebo vlastností potravine, aké nemá;
      iii)      poukazovaním, že potravina má osobitné vlastnosti, keď v skutočnosti všetky podobné potraviny majú takéto charakteristiky;
      b)      podliehajú ustanoveniam spoločenstva platným pre prírodné minerálne vody a potraviny určeným na osobitné výživové účely, pripisovať
         akejkoľvek potravine vlastnosť uvádzajúcu, že u ľudí pôsobí preventívne, liečivo, alebo lieči chorobu, prípadne sa odvoláva
         na takéto vlastnosti.“

       Vnútroštátne právo
      11      Článok 28 ods. 1 zákona č. 39 z 1. marca 2002 o ustanoveniach na vykonanie povinností vyplývajúcich z členstva Talianska v Európskych
         spoločenstvách –zákon Spoločenstva 2001 (riadna príloha GURI č. 72 z 26. marca 2002, ďalej len „zákon č. 39/2002“) stanovuje:

      „Vykonanie smernice 2000/36/ES o výrobkoch z kakaa a čokolády určených na ľudskú spotrebu
      Vykonanie smernice Európskeho parlamentu a Rady 2000/36/ES z 23. júna 2000 o výrobkoch z kakaa a čokolády určených na ľudskú
         spotrebu musí vyhovovať týmto hlavným zásadám a kritériám:

      a)      zaručiť, aby označovanie výrobkov z kakaa a čokolády bolo nielen transparentné, ale aby obsahovalo aj iný údaj o tom, že výrobok
         bol vyrobený pridaním rastlinného tuku iného než kakaové maslo, alebo sa na jeho výrobu použilo výhradne kakaové maslo; v prvom
         prípade musí byť na označení uvedené slovo ‚čokoláda‘, zatiaľ čo v druhom prípade môže byť použitý výraz ‚čistá čokoláda‘,

      b)      stanoviť mechanizmus certifikácie kvality pre typické výrobky, ktoré na výrobu čokolády používajú výhradne kakaové maslo.“
      12      Článok 6 ods. 1 legislatívneho dekrétu č. 178 z 12. júna 2003, ktorým sa vykonáva smernica 2000/36/ES o výrobkoch z kakaa
         a čokolády určených na ľudskú spotrebu (GURI č. 165 z 18. júla 2003, ďalej len „legislatívny dekrét č. 178/2003“) stanovuje:

      „Používanie výrazu ‚čistá čokoláda‘
      Výrobky z čokolády uvedené v prílohe I bodoch 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 a 10, ktoré neobsahujú iné rastlinné tuky než kakaové maslo,
         s výnimkou plnky v prípade, že neobsahuje výrobky z kakaa alebo čokolády, môžu mať na označení uvedené slovo ‚čistá‘ v spojení
         so slovom ‚čokoláda‘, ktoré dopĺňa alebo je súčasťou obchodných názvov stanovených v prílohe I, alebo údaj ‚čistá čokoláda‘
         nachádzajúci sa v inej časti označenia.“

      13      Článok 7 ods. 8 uvedeného legislatívneho dekrétu stanovuje:

      „Pokuty
      Správna pokuta od 3 000 do 8 000 eur bude uložená tomu, kto používa slovo ‚čistá‘ v spojení so slovom ‚čokoláda‘ na označení
         výrobkov uvedených v prílohe I bodoch 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 a 10, ktoré obsahujú iné rastlinné tuky než kakaové maslo, s výnimkou
         plnky v prípade, že neobsahuje výrobky z kakaa alebo čokolády.“

       Konanie pred podaním žaloby
      14      Komisia listom z 22. marca 2004 upozornila talianske orgány na nezlučiteľnosť zákona č. 39/2002 a legislatívneho dekrétu č. 178/2003
         so smernicami 2000/13 a 2000/36. Talianske orgány odpovedali prostredníctvom oznámenia z 23. apríla 2004, ktoré vydalo ministerstvo
         výrobných činností.

      15      Keďže Komisia s touto odpoveďou nebola spokojná, začala konanie o nesplnení povinnosti podľa článku 226 ES a v dôsledku toho
         zaslala 13. októbra 2004 Talianskej republike výzvu.

      16      Keďže talianske úrady neposkytli žiadnu odpoveď, Komisia zaslala 5. júla 2005 odôvodnené stanovisko, v ktorom tento členský
         štát vyzvala na prijatie opatrení potrebných na dosiahnutie súladu s týmto stanoviskom v lehote dvoch mesiacov od jeho doručenia.

      17      V listoch z 21. októbra a 4. novembra 2005 talianske orgány oznámili svoj úmysel vykonať zmenu článkov 6 a 7 legislatívneho
         dekrétu č. 178/2003, na základe čoho požiadali o ukončenie tohto konania.

      18      Keďže napriek následným vykonaným zmenám sa situácia nezmenila, Komisia sa rozhodla podať túto žalobu.

       O žalobe
       Tvrdenia účastníkov konania
      19      Komisia tvrdí, že tým, že talianska právna úprava zaviedla možnosť doplniť podľa článku 28 ods. 1 zákona č. 39/2002 a článku
         6 legislatívneho dekrétu č. 178/2003 prídavným menom „čistá“ alebo výrazom „čistá čokoláda“ označenie výrobkov z čokolády,
         a konkrétnejšie obchodné názvy výrobkov, ktoré neobsahujú iné rastlinné tuky než kakaové maslo, stanovené v prílohe I tohto
         dekrétu, zaviedla dodatočný názov pre výrobky z čokolády, na základe ktorého môžu byť tieto výrobky považované za „čisté“
         alebo za „nie čisté“. Toto rozlišovanie je v podstate porušením článku 3 ods. 1 a 5 smernice 2000/36 a je v rozpore s judikatúrou
         Súdneho dvora, ktorou bola uznaná rovnaká povaha výrobkov z čokolády obsahujúcich najviac 5 % niektorých rastlinných tukov
         (rozsudok zo 16. januára 2003, Komisia/Taliansko, C‑14/00, Zb. s. I‑513, bod 87).

      20      Komisia pripomína, že použitie iných rastlinných tukov než kakaové maslo podlieha striktnej právnej úprave. Toto použitie
         sa nielenže obmedzuje na šesť látok, ktoré sa nachádzajú na taxatívnom zozname v prílohe II smernice 2000/36, ale navyše ich
         pridávanie nemôže prekročiť 5 % konečného výrobku. Okrem toho tak, ako vyžaduje odôvodnenie č. 9 tejto smernice, informácia
         týkajúca sa prítomnosti rastlinných tukov musí byť správna, nestranná, objektívna a nesmie zavádzať spotrebiteľa. Preto článok
         2 ods. 2 uvedenej smernice stanovuje, že údaj „obsahuje okrem kakaového masla aj rastlinné tuky“ sa musí nachádzať „blízko“
         a nie v obchodnom názve. Normotvorca Spoločenstva stanovil, že spotrebiteľ je informovaný o tom, či výrobky z čokolády obsahujú
         alebo neobsahujú iné rastlinné tuky než kakaové maslo, a to prostredníctvom označenia a nie prostredníctvom samostatného obchodného
         názvu.

      21      Komisia uvádza, že rozlišovanie stanovené talianskou právnou úpravou je pre priemerného spotrebiteľa dvojnásobne zavádzajúce.
         Domnieva sa totiž, že použitie prídavného mena „čistá“ nie je ani správne, ani nestranné, ani objektívne, a je teda samo osebe
         zavádzajúce.

      22      Predovšetkým slovo „čistá“ automaticky priznáva výrobku, ktorý neobsahuje tento údaj, negatívny význam.

      23      Následne skutočnosť, že boli vytvorené dve kategórie výrobkov z čokolády, hoci zákon stanovuje iba jednu, môže uviesť spotrebiteľa
         do omylu tým, že si bude myslieť, že existujú dve kategórie čokolády.

      24      Napokon údaj „čistá čokoláda“ nie je dostatočne jasný na to, aby informoval spotrebiteľa o skutočnosti, že dotknutá čokoláda
         obsahuje iba kakaové maslo bez prídavkov iných rastlinných tukov.

      25      Talianska republika nespochybňuje skutočnosť, že obchodné názvy uvedené v prílohe I smernice 2000/36 sú povinné a ich výpočet
         je taxatívny. Poukazuje však na to, že obchodný názov nie je jediným údajom na označení. Je jasné, že členské štáty môžu na
         označenie doplniť ďalšie údaje, a to najmä na účely informovania spotrebiteľa o tom, že žiaden iný rastlinný tuk než kakaové
         maslo nebol použitý. Na označení je teda možné uviesť akýkoľvek údaj, ktorý nepovedie k zámene s obchodným názvom, ktorý musí
         zostať taký, ako je stanovený v prílohe I.

      26      Taliansky zákonodarca nemal v úmysle zaviesť nový obchodný názov, ani označenie kritérií kvality, ktoré sa nezakladá na vyššom
         obsahu kakaa, než je požadované minimum, ale na výhradnom používaní kakaového masla. Prídavné meno „čistá“ nemá povahu kvalitatívneho
         údaju, ale má výlučne opisný charakter. Slúži tak len na uvádzanie zloženia dotknutého výrobku bez toho, aby sa to dotklo
         skutočnosti, či výrobok je alebo nie je kvalitnejší. Článok 6 legislatívneho dekrétu č. 178/2003 podľa názoru Talianskej republiky
         je v súlade s článkom 3 ods. 1 a 5 smernice 2000/36.

      27      Talianska republika tvrdí, že účelom doplnenia prídavného mena „čistá“ je informovať o tom, že použitým rastlinným tukom nie
         je žiadne iné maslo, ale výhradne kakaové maslo. To vysvetľuje, prečo doplnenie prídavného mena „čistá“ do obchodného názvu
         nie je v rozpore s týmto názvom, ktorý zostáva nezmenený. Z toho dôvodu nemožno tvrdiť, že došlo k zavedeniu nového názvu,
         ktorý príloha I smernice 2000/36 nestanovuje.

      28      Talianska republika tvrdí, že výraz „čistá čokoláda“ má iba opisný charakter, keďže sa obmedzuje na poskytnutie informácie
         spotrebiteľovi, t. j. informácie, na ktorú má spotrebiteľ právo podľa odôvodnenia č. 10 smernice 2000/36 a smernice 2000/13.
         Na základe tejto informácie má spotrebiteľ následne možnosť slobodne sa rozhodnúť, ktorý výrobok si kúpi. V situácii, keď
         je spotrebiteľ úplne informovaný o tom, že výrobky z čokolády môžu obsahovať iné rastlinné tuky než kakaové maslo, sa tento
         druh údajov vníma ako informácia o tom, či sa v týchto výrobkoch tieto rastlinné tuky nachádzajú alebo nenachádzajú.

       Posúdenie Súdnym dvorom
       O žalobnom dôvode založenom na nesplnení povinností vyplývajúcich z článku 3 ods. 1 smernice 2000/36 a článku 2 ods. 1 písm. a)
         smernice 2000/13

      29      Pokiaľ ide o nesplnenie povinností vyplývajúcich z článku 3 ods. 1 smernice 2000/36 a článku 2 ods. 2 písm. a) smernice 2000/13,
         je potrebné v prvom rade konštatovať tak, ako uviedla Komisia, že článok 3 smernice 2000/36 zaviedol úplnú harmonizáciu obchodných
         názvov výrobkov z kakaa a čokolády určených na ľudskú spotrebu s cieľom garantovať jednotnú povahu vnútorného trhu. Obchodné
         názvy stanovené v prílohe I smernice 2000/36 sú podľa článku 3 ods. 1 tejto smernice jednak povinné a vzťahujú sa iba na výrobky,
         ktoré sa nachádzajú v uvedenej prílohe. Doplnenie prídavných mien označujúcich kvalitu podlieha osobitným podmienkam stanoveným
         v článku 3 ods. 5 smernice 2000/36. Okrem toho článok 4 uvedenej smernice stanovuje, že členské štáty neprijmú vo vzťahu k výrobkom
         definovaným v prílohe I vnútroštátne právne predpisy, ktoré nestanovuje samotná smernica 2000/36. Z toho vyplýva, že prostredníctvom
         článku 3 tejto smernice došlo k úplnej harmonizácii obchodných názvov výrobkov z čokolády, ktorých záväznú povahu Talianska
         republika nikdy nespochybnila.

      30      Tento výklad navyše podporuje vývoj uvedenej smernice. Smernica Rady 73/241/EHS z 24. júla 1973 o aproximácii právnych predpisov
         členských štátov vzťahujúcich sa na výrobky z kakaa a čokolády určené na ľudskú spotrebu [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 228, s. 23) vo svojom odôvodnení č. 7 stanovuje, „že používanie rastlinných tukov iných než kakaové maslo vo
         výrobkoch z čokolády je v niektorých členských štátoch povolené a táto možnosť sa vo významnej miere využíva; že však v súčasnosti
         nemožno rozhodnúť o možnostiach a spôsoboch rozšírenia používania týchto tukov v Spoločenstve ako celku vzhľadom na to, že
         hospodárske a technické údaje, ktoré sú v súčasnosti k dispozícii, neumožňujú prijať konečný postoj, a že z toho dôvodu je
         potrebné opätovne preskúmať situáciu vzhľadom na budúci vývoj“ [neoficiálny preklad].

      31      Normotvorca Spoločenstva tak prostredníctvom smernice 73/241 nebol, vzhľadom na rozdiely medzi právnymi úpravami členských
         štátov v období prijatia smernice, schopný zaujať konečné stanovisko k otázke dôsledkov použitia iných rastlinných tukov než
         kakaové maslo, pokiaľ ide o názvy alebo označenia. Rada Európskej únie sa tak v dôsledku toho v súvislosti s používaním iných
         rastlinných tukov než kakaové maslo obmedzila na stanovenie dočasnej právnej úpravy, ktorá sa mala podľa článku 14 ods. 2
         písm. a) uvedenej smernice preskúmať po uplynutí troch rokov.

      32      Normotvorca Spoločenstva prostredníctvom smernice 2000/36 stanovil, že dôsledkom pridania náhradných rastlinných tukov nie
         je použitie iných názvov pre tieto výrobky, ale uvedenie ďalších informácií na označení. Pokiaľ ide o výrobky z čokolády,
         do ktorých boli pridané iné rastlinné tuky než kakaové maslo, článok 2 smernice 2000/36, vykladaný na základe odôvodnenia
         č. 9 tejto smernice, zaručuje spotrebiteľom okrem zoznamu zložiek navyše pravdivé, nestranné a objektívne informácie o dotknutom
         výrobku prostredníctvom údaju „obsahuje okrem kakaového masla aj rastlinné tuky“.

      33      V tejto súvislosti, ale bez toho, aby bola stanovená povinnosť použiť akýkoľvek zvláštny údaj, odôvodnenie č. 10 smernice
         2000/36 stanovuje, že na označení výrobkov z čokolády môže byť uvedené, že do výrobku neboli pridané iné rastlinné tuky než
         kakaové maslo, za predpokladu, že príslušné informácie sú pravdivé, nestranné, objektívne a nezavádzajú spotrebiteľa.

      34      Pokiaľ ide o posúdenie zlučiteľnosti talianskej právnej úpravy s ustanoveniami smernice 2000/36, takými aké boli pripomenuté
         a uvedené do svojich súvislostí, je potrebné v prvom rade uviesť, že článok 6 legislatívneho dekrétu č. 178/2003 stanovuje,
         že niektoré výrobky z čokolády, ktoré neobsahujú iné rastlinné tuky než kakaové maslo, môžu mať na označení uvedené slovo
         „čistá“ v spojení so slovom „čokoláda“, ktoré dopĺňa alebo je súčasťou obchodných názvov. Ak sa však doplnenie slova „čokoláda“
         o slová „mliečna“, „biela“ alebo „plnená“ musí považovať za vytvorenie nových obchodných názvov, potom je to tak aj v prípade
         doplnenia slova „čistá“.

      35      Je však potrebné konštatovať, že smernica 2000/36 nestanovuje ani obchodný názov „čistá čokoláda“ a ani zavedenie takého názvu
         vnútroštátnym zákonodarcom.

      36      V takom prípade je článok 6 legislatívneho dekrétu č. 178/2003 tým, že umožňuje vykonanie takej zmeny obchodných názvov, v rozpore
         s povinným a taxatívnym systémom obchodných názvov, ktorý stanovuje článok 3 ods. 1 smernice 2000/36 a obmedzuje článok 4
         uvedenej smernice.

      37      V druhom rade je potrebné tiež uviesť tak, ako tvrdí Komisia, že dvojité označovanie, ktoré zaviedol taliansky zákonodarca,
         vôbec nespĺňa požiadavky článku 2 ods. 1 písm. a) smernice 2000/13, ktorý stanovuje, že spotrebiteľovi musia byť poskytnuté
         pravdivé, nestranné, objektívne informácie, ktoré ho nezavádzajú.

      38      Hoci Talianska republika správne zdôraznila právo spotrebiteľov na správne informácie, platí, že zmena obchodných názvov,
         tak ako to je v konaní vo veci samej, nie je na účely dosiahnutia tohto cieľa vhodnou metódou.

      39      Je totiž potrebné pripomenúť, že Súdny dvor rozhodol, že pridanie iných rastlinných tukov než kakaové maslo do výrobkov z čokolády
         alebo kakaa, ktoré spĺňajú minimálne požiadavky na obsah stanovené smernicou 73/241, ktorú v súčasnosti nahradila smernica
         2000/36, nemôže podstatne zmeniť vlastnosti týchto výrobkov tak, aby došlo k ich zmene na iné výrobky (pozri rozsudky zo 16. januára
         2003, Komisia/Španielsko, C‑12/00, Zb. s. I‑459, bod 92, a Komisia/Taliansko, už citovaný, bod 87).

      40      Z tejto judikatúry vyplýva, že použitie iných rastlinných tukov než kakaové maslo v rámci obmedzení stanovených v článku 2
         ods. 1 smernice 2000/36 nevedie samo osebe k dostatočnej zmene týchto výrobkov, ktorá by umožňovala odôvodniť rozlišovanie
         ich obchodných názvov.

      41      Naopak uvedenie nestranného a objektívneho údaja poskytujúceho spotrebiteľovi informáciu o tom, že výrobok neobsahuje iné
         rastlinné tuky než kakaové maslo, v inej časti označenia by stačilo na zabezpečenie správneho informovania spotrebiteľov (pozri
         v tomto zmysle rozsudky Komisia/Španielsko, už citovaný, bod 93, a Komisia/Taliansko, už citovaný, bod 88).

      42      Z toho vyplýva, že aj keď podľa talianskej právnej úpravy nie je použitie prídavného mena „čistá“ povinné, povolenie zaviesť
         obchodné názvy odlišné od obchodných názvov stanovených smernicou 2000/36 môže vyvolať dojem existencie rozdielov medzi základnými
         vlastnosťami dotknutých výrobkov.

      43      V tomto prípade, keďže článok 6 legislatívneho dekrétu č. 178/2003 umožňuje zachovať dve kategórie obchodných názvov, ktoré
         v podstate označujú ten istý výrobok, môže tento článok uviesť spotrebiteľov do omylu a porušovať tak ich právo na správne,
         nestranné a objektívne informácie.

      44      Z uvedeného vyplýva, že tento článok 6 nie je v súlade s požiadavkami článku 3 ods. 1 smernice 2000/36 a článku 2 ods. 1 písm. a)
         smernice 2000/13. Prvý žalobný dôvod je preto dôvodný.

       O žalobnom dôvode založenom na nesplnení povinností vyplývajúcich z článku 3 ods. 5 smernice 2000/36
      45      Na účely odpovede na tento žalobný dôvod, ktorý uviedla Komisia, je potrebné konštatovať, že tak, ako sa pripomína v bodoch
         29 až 36 tohto rozsudku, článok 3 smernice 2000/36, ktorého rámec stanovuje článok 4 tejto smernice, zaviedol úplnú harmonizáciu
         obchodných názvov výrobkov z čokolády. V rámci tohto povinného a taxatívneho systému podlieha doplnenie prídavných mien označujúcich
         kvalitu dodržaniu osobitných podmienok stanovených v článku 3 ods. 5 uvedenej smernice.

      46      Je však potrebné uviesť, že v rozpore s uvedenými podmienkami článok 6 legislatívneho dekrétu č. 178/2003 stanovuje v prípade
         niektorých výrobkov z čokolády, a to najmä tých, ktoré sú uvedené v článku 3 ods. 5 smernice 2000/36, možnosť, aby slovo „čistá“
         bolo v obchodných názvoch pripojené k slovu „čokoláda“ alebo bolo jeho súčasťou, pokiaľ tieto výrobky neobsahujú iné rastlinné
         tuky než kakaové maslo.

      47      Z toho vyplýva, že vzhľadom na to, že článok 6 legislatívneho dekrétu č. 178/2003 umožňuje doplniť taký údaj, ktorý sa týka
         kritéria kvality, do obchodných názvov výrobkov uvedených v článku 3 ods. 5 smernice 2000/36, potom nie je v súlade s požiadavkami
         stanovenými pre toto ustanovenie.

      48      Je preto potrebné vyhovieť druhému žalobnému dôvodu.

      49      Vzhľadom na všetky uvedené úvahy je potrebné konštatovať, že Talianska republika si tým, že stanovila možnosť doplniť prídavným
         menom „čistá“ obchodný názov výrobkov z čokolády, ktoré neobsahujú iné rastlinné tuky než kakaové maslo, nesplnila povinnosti,
         ktoré jej vyplývajú jednak z článku 3 ods. 5 smernice 2000/36 a takisto z článku 3 ods. 1 uvedenej smernice v spojení s článkom
         2 ods. 1 písm. a) smernice 2000/13.

       O trovách
      50      Na základe článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
         ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia navrhla zaviazať Taliansku republiku na náhradu trov konania a Talianska
         republika nemala úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol a vyhlásil:
      1.      Talianska republika si tým, že stanovila možnosť doplniť prídavným menom „čistá“ obchodný názov výrobkov z čokolády, ktoré
            neobsahujú iné rastlinné tuky než kakaové maslo, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú jednak z článku 3 ods. 5 smernice
            Európskeho parlamentu a Rady 2000/36/ES z 23. júna 2000 o výrobkoch z kakaa a čokolády určených na ľudskú spotrebu a takisto
            z článku 3 ods. 1 uvedenej smernice v spojení s článkom 2 ods. 1 písm. a) smernice 2000/13/ES Európskeho parlamentu a Rady
            z 20. marca 2000 o aproximácii právnych predpisov členských štátov, týkajúcich sa označovania, prezentácie a reklamy potravín.
      2.      Talianska republika je povinná nahradiť trovy konania.
      Podpisy
      * Jazyk konania: taliančina.


title: Rozsudok Súdneho dvora z 20. februára 1979. # Rewe-Zentral AG proti Bundesmonopolverwaltung für Branntwein. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Hessisches Finanzgericht - Nemecko. # Vec 120/78.

text:
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORAz 20. februára 1979 (*)„Opatrenia s rovnakým účinkom ako množstevné obmedzenia“Vo veci 120/78,ktorej
 predmetom je návrh podaný podľa článku 177 Zmluvy EHS, ktorým
Hessisches Finanzgericht (Finančný súd spolkovej krajiny Hesensko)
navrhuje, aby v súvislosti s konaním pred vnútroštátnym súdom
medziSociété Rewe-Zentral AG, so sídlom v Kolíne,aBundesmonopolverwaltung für Branntwein (spolkovým monopolným úradom pre liehoviny)Súdny
 dvor vydal prejudiciálne rozhodnutie o výklade článkov 30
a 37 Zmluvy EHS vo vzťahu k článku 100 ods. 3 nemeckého
zákona o monopole liehovín,SÚDNY DVOR,v zložení:
 predseda H. Kutscher, predsedovia komôr J. Mertens de Wilmars
a Mackenzie Stuart, sudcovia A. M. Donner, P. Pescatore, M.
Sørensen, A. O’Keeffe, G. Bosco a A. Touffait,generálny advokát: F. Capotorti,tajomník: A. Van Houtte,vyhlásil tentoRozsudok1        Uznesením
 z 28. apríla 1978 doručeným Súdnemu dvoru 22. mája 1978
predložil Hessisches Finanzgericht Súdnemu dvoru v zmysle článku
177 Zmluvy EHS dve prejudiciálne otázky týkajúce sa výkladu článkov 30
a 37 Zmluvy EHS na účel posúdenia zlučiteľnosti ustanovenia
nemeckého predpisu o uvádzaní alkoholických nápojov na trh, ktorý
stanovuje minimálny stupeň alkoholu pre rôzne kategórie alkoholických
výrobkov, s právom Spoločenstva.2        Z rozhodnutia
 o postúpení veci vyplýva, že hlavný žalobca má v úmysle
dovážať tovar „cassis de Dijon“ pôvodom z Francúzska na účely jeho
uvedenia na trh v Spolkovej republike Nemecko.Žalobca
 sa obrátil na spolkový monopolný úrad pre liehoviny
(Bundesmonopolverwaltung) so žiadosťou o vydanie povolenia dovážať
predmetný výrobok. Tento úrad mu oznámil, že výrobok nemá vzhľadom na
nedostatočný stupeň alkoholu vlastnosti požadované pre uvedenie na trh
v Spolkovej republike Nemecko.3        Toto
 stanovisko uvedeného úradu vychádza z odseku 100 zákona
„Branntweinmonopolgesetz“ a z vykonávacích predpisov vydaných
monopolným úradom na základe tohto ustanovenia, ktoré ustanovujú
minimálny obsah alkoholu pre určené kategórie likérov a iné
alkoholické nápoje (Verordnung über den Mindestweingeistgehalt von
Trinkbranntweinen z 28. februára 1958, Bundesanzeiger
č. 48 z 11. marca 1958).Z uvedených
 ustanovení vyplýva, že uvádzanie ovocných likérov, ako je „cassis de
Dijon“ na trh podlieha požiadavke minimálneho obsahu alkoholu 25 %,
 zatiaľ čo predmetný výrobok, ktorý je voľne uvedený na trh vo
Francúzsku, má obsah alkoholu 15 % až 20 %.4        Žalobca
 tvrdí, že stanovenie minimálneho obsahu alkoholu nemeckým predpisom
spôsobuje, že známe alkoholické výrobky pôvodom z iných členských
štátov Spoločenstva sa nemôžu predávať v Spolkovej republike
Nemecko a že toto stanovenie preto vytvára prekážku voľného pohybu
tovarov medzi členskými štátmi, pretože presahuje rámec obchodných
predpisov, ktoré sú im vyhradené.Podľa neho
 ide o opatrenie s rovnakým účinkom ako množstevné obmedzenia
dovozu, čo je v rozpore s článkom 30 Zmluvy EHS.Navyše,
 keďže ide o opatrenie zavedené v rámci riadenia monopolu
liehovín, žalobca sa nazdáva, že ide aj o porušenie článku 37,
v zmysle ktorého členské štáty postupne prispôsobia štátne monopoly
 obchodnej povahy tak, aby po uplynutí prechodného obdobia neexistovala
diskriminácia medzi štátnymi príslušníkmi členských štátov
v podmienkach nákupu a odbytu tovaru.5        Na
 účely vyriešenia tohto sporu predložil Hessisches Finanzgericht dve
otázky tohto znenia:a)      Majú
 sa opatrenia s rovnakým účinkom ako množstevné obmedzenia dovozu
v zmysle článku 30 Zmluvy EHS vykladať v tom zmysle, že sa
rovnako vzťahujú aj na stanovenie minimálneho obsahu liehu pre liehoviny
 určené na ľudskú spotrebu, ktoré zaviedol nemecký
Branntweinmonopolgesetz, ktorý bráni uvedeniu tradičných výrobkov
z ostatných členských štátov s obsahom liehu pod stanovenou
hranicou do obehu v Spolkovej republike Nemecko?b)      Môže
 spadať stanovenie tohto minimálneho obsahu alkoholu pod pojem
diskriminácie medzi štátnymi príslušníkmi členských štátov
v podmienkach nákupu a odbytu tovaru v zmysle článku 37
Zmluvy EHS?6        Vnútroštátny
 súd sa tiež pýta na kritériá výkladu, ktorý by mu umožnil posúdiť, či
sa na požiadavku minimálneho obsahu alkoholu môže vzťahovať zákaz
všetkých opatrení s rovnakým účinkom ako množstevné obmedzenia pre
obchod medzi členskými štátmi obsiahnutý v článku 30 Zmluvy alebo
zákaz akejkoľvek diskriminácie medzi štátnymi príslušníkmi členských
štátov v podmienkach nákupu a odbytu tovaru v zmysle
článku 37.7        V tejto
 súvislosti treba upozorniť, že článok 37 je špecifickým ustanovením pre
 štátne monopoly obchodného charakteru.Toto
 ustanovenie nie je preto relevantné vo vzťahu k vnútroštátnym
ustanoveniam, ktoré sa netýkajú výkonu špecifickej funkcie verejného
monopolu, teda jeho výhradného práva, ale týkajú sa vo všeobecnosti
výroby alkoholických nápojov a ich uvádzania na trh bez ohľadu na
to, či spadajú pod uvedený monopol.Za
týchto podmienok treba preskúmať dopad opatrenia posudzovaného
vnútroštátnym súdom na obchod v rámci Spoločenstva výhradne
z hľadiska požiadaviek vyplývajúcich z článku 30 v zmysle
 prvej otázky.8        Pri
 neexistencii spoločných predpisov týkajúcich sa výroby alkoholu
a jeho uvádzania na trh – návrh nariadenia, ktorý Komisia
predložila Rade 7. decembra 1976 (Ú. v. ES C 309,
s. 2), Rada ešte neschválila – je vecou členských štátov upraviť na
 svojom území všetky otázky týkajúce sa výroby alkoholu
a alkoholických nápojov a ich uvádzania na trh.Prekážky
 pohybu v rámci Spoločenstva vyplývajúce z rozdielov medzi
vnútroštátnymi predpismi, ktoré sa týkajú uvádzania predmetných výrobkov
 na trh, musia byť akceptované do tej miery, do akej možno tieto
predpisy považovať za potrebné na splnenie nevyhnutných požiadaviek,
najmä na účinnosť daňových kontrol, ochranu verejného zdravia, poctivosť
 obchodných transakcií a ochranu spotrebiteľov.9        Vláda
 Spolkovej republiky Nemecko, ktorá pristúpila do tohto konania,
predložila rôzne argumenty, ktoré podľa nej odôvodňujú uplatnenie
ustanovení o minimálnom obsahu alkoholu v alkoholických
nápojoch, pričom sa odvoláva na ochranu verejného zdravia a na
ochranu spotrebiteľov proti nekalým obchodným praktikám.10      Pokiaľ
 ide o ochranu verejného zdravia, nemecká vláda vysvetľuje, že
úlohou stanovenia minimálneho obsahu alkoholu vo vnútroštátnom práve je
zabrániť šíreniu na vnútroštátnom trhu najmä alkoholických nápojov
s nízkym obsahom alkoholu, ktoré podľa nej môžu ľahšie spôsobiť
návyk ako nápoje s vyšším obsahom alkoholu.11      Takéto
 úvahy nie sú rozhodujúce, keďže spotrebiteľ má na trhu
k dispozícii mimoriadne širokú ponuku výrobkov s nízkym až
stredným stupňom alkoholu a navyše značná časť alkoholických
nápojov s vysokým obsahom alkoholu, ktoré sa voľne predávajú na
nemeckom trhu, sa bežne konzumuje v zriedenej forme.12      Nemecká
 vláda ďalej tvrdí, že ustanovenie spodnej hranice obsahu alkoholu pre
niektoré likéry je v záujme ochrany spotrebiteľa proti nekalým
praktikám výrobcov alebo distribútorov alkoholických nápojov.Tento
 argument je založený na úvahe, že zníženie obsahu alkoholu zaisťuje
konkurenčnú výhodu vo vzťahu k nápojom s vyšším obsahom
alkoholu, pretože alkohol tvorí vzhľadom na vysoké daňové zaťaženie,
ktorému podlieha, najnákladnejšiu zložku nápojov.Navyše,
 podľa nemeckej vlády pripustenie alkoholických výrobkov do voľného
obehu, ak zodpovedajú, pokiaľ ide o obsah alkoholu, normám krajiny
výroby, by mohlo mať za následok, že v rámci Spoločenstva sa ako
spoločný štandard presadí najnižší obsah alkoholu, ktorý je prípustný
v ktoromkoľvek z členských štátov, a dokonca neúčinnosť
všetkých predpisov upravujúcich túto oblasť, pretože predpisy viacerých
členských štátov nepoznajú žiadnu takúto spodnú hranicu.13      Ako
 Komisia správne uviedla, stanovenie hraničných hodnôt obsahu alkoholu
v nápojoch môže slúžiť normalizácii výrobkov uvedených na trh
a ich označeniu v záujme väčšej transparentnosti obchodných
transakcií a ponúk pre verejnosť.Na
druhej strane však nemožno ísť tak ďaleko, aby sa povinné stanovenie
minimálneho obsahu alkoholu považovalo za hlavnú záruku poctivosti
obchodných transakcií, pretože je ľahké zabezpečiť potrebnú
informovanosť kupujúceho zavedením požiadavky označenia pôvodu
a obsahu alkoholu na obale výrobkov.14      Z vyššie
 uvedeného vyplýva, že požiadavky na minimálny obsah alkoholu
alkoholických nápojov nesledujú cieľ, ktorý by spočíval vo všeobecnom
záujme a ktorý by mal prednosť pred požiadavkami voľného obehu
tovarov, ktorý je jedným zo základných pravidiel Spoločenstva.Praktický
 účinok požiadaviek tohto druhu spočíva hlavne v zabezpečení výhody
 pre alkoholické nápoje s vysokým obsahom alkoholu, čím sa
z domáceho trhu vylúčia výrobky z ostatných členských štátov,
ktoré nespĺňajú túto požiadavku.Preto sa
zdá, že jednostranná požiadavka uložená predpisom jedného členského
štátu na minimálny obsah alkoholu na účely predaja alkoholických nápojov
 tvorí prekážku obchodu, ktorá je nezlučiteľná s ustanoveniami
článku 30 Zmluvy.Preto neexistuje žiadny
závažný dôvod, prečo by sa alkoholické nápoje, pokiaľ sú legálne
vyrábané a uvedené na trh v niektorom členskom štáte, nemohli
uviesť na trh iných členských štátov a prečo by sa na ne mal
vzťahovať zákonom stanovený zákaz uvádzania na trh nápojov s nižším
 obsahom alkoholu, ako je limit stanovený vnútroštátnym predpisom.15      Na
 prvú otázku treba preto odpovedať tak, že pod pojmom „opatrenia
s rovnakým účinkom ako množstevné obmedzenia dovozu“ uvedeným
v článku 30 Zmluvy treba rozumieť, že zákaz uvedený v tomto
článku sa vzťahuje aj na stanovenie minimálneho obsahu alkoholu
v alkoholických nápojoch určených na ľudskú spotrebu právnym
predpisom niektorého členského štátu, pokiaľ ide o dovoz
alkoholických nápojov legálne vyrábaných a uvedených na trh
v inom členskom štáte. O trovách16      Vláda
 Dánskeho kráľovstva, Spolkovej republiky Nemecko a Komisia
Európskych spoločenstiev nemajú právo na náhradu trov konania, ktoré im
vznikli v súvislosti s pripomienkami, ktoré podali Súdnemu
dvoru.Vzhľadom na to, že konanie pred
Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej
incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti
s prekážkou postupu v konaní pred Hessisches Finanzgericht,
o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.Z týchto
 dôvodov Súdny dvor rozhodol o otázkach položených uznesením
Hessisches Finanzgericht z 28. apríla 1978 takto:Pod
 pojmom „opatrenia s rovnakým účinkom ako množstevné obmedzenia
dovozu“ uvedeným v článku 30 Zmluvy EHS treba rozumieť, že zákaz
uvedený v tomto článku sa vzťahuje aj na stanovenie minimálneho
obsahu alkoholu v alkoholických nápojoch určených na ľudskú
spotrebu právnym predpisom niektorého členského štátu, pokiaľ ide
o dovoz alkoholických nápojov legálne vyrábaných a uvedených
na trh v inom členskom štáte.KutscherMertens de Wilmars      Mackenzie Stuart      DonnerPescatoreSørensenO’Keeffe      BoscoTouffaitRozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 20. februára 1979.Tajomník PredsedaA. Van Houtte H. Kutscher* Jazyk konania: nemčina.


title: Rozsudok Všeobecného súdu (prvá komora) z 13. júla 2011. # Trade-Stomil sp. z o.o. proti Európskej komisii. # Hospodárska súťaž - Kartely - Trh s butadiénovým kaučukom a butadiénstyrénovým kaučukom vyrábaným emulznou polymerizáciou - Rozhodnutie, v ktorom sa konštatuje porušenie článku 81 ES - Účasť na karteli - Pripísateľnosť protiprávneho správania - Pokuty - Závažnosť a dĺžka trvania porušenia - Poľahčujúce okolnosti. # Vec T-53/07.

text:
      Vec T‑53/07
      Trade-Stomil sp. z o.o.
      proti
      Európskej komisii
      „Hospodárska súťaž – Kartely – Trh s butadiénovým kaučukom a butadiénstyrénovým kaučukom vyrábaným emulznou polymerizáciou – Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 81 ES – Účasť na karteli – Pripísateľnosť protiprávneho správania – Pokuty – Závažnosť a dĺžka trvania porušenia – Poľahčujúce okolnosti“
      Abstrakt rozsudku
      Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rozhodnutie Komisie, ktorým sa konštatuje porušenie – Dôkazy, ktoré treba predložiť
      (Článok 81 ods. 1 ES)
      Pokiaľ ide o dokazovanie porušenia článku 81 ods. 1 ES, je Komisia povinná preukázať porušenia, ktoré konštatuje, a pripojiť
         vhodné dôkazy na to, aby právneho hľadiska dostatočne preukázala existenciu skutočností zakladajúcich porušenie. Je tak nevyhnutné,
         aby Komisia uviedla presné a zhodujúce sa dôkazy na podloženie pevného presvedčenia, že došlo k spáchaniu porušenia.

      Akákoľvek pochybnosť súdu musí byť na prospech podniku, ktorému bolo určené rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie. Súd
         preto nemôže dospieť k záveru, že Komisia z právneho hľadiska dostatočne preukázala dané porušenie, ak má v tejto súvislosti
         naďalej akékoľvek pochybnosti.

      Okrem toho je obvyklé, že činnosti, ktoré zahŕňajú protisúťažnú prax a dohody, prebiehajú skryte, že stretnutia sa konajú
         tajne a že dokumentácia, ktorá sa ich týka, je zredukovaná na minimum. Z toho vyplýva, že aj keď Komisia objaví dôkazy výslovne
         preukazujúce nezákonný kontakt medzi hospodárskymi subjektmi, tie sú obyčajne len zlomkovité a zriedkavé do tej miery, že
         je často nutné rekonštruovať niektoré detaily prostredníctvom dedukcie. Vo väčšine prípadov sa preto existencia protisúťažného
         postupu alebo dohody musí vyvodiť z určitého množstva zhodných okolností a nepriamych dôkazov, ktoré – posudzované ako celok
         – môžu v prípade neexistencie iného prijateľného vysvetlenia predstavovať dôkaz porušenia pravidiel hospodárskej súťaže.

      Aj keď niektoré skutočnosti zohľadnené Komisiou môžu mať určitú dôkaznú hodnotu, keďže nie sú vzhľadom na rozpory v rozhodnutí
         Komisie, ktoré sa týkajú najmä stretnutí organizovaných v rámci kartelu, a pochybnosti, ktoré svedčia v prospech daného podniku,
         dostatočné na odôvodnenie konštatovania existencie porušenia zo strany daného podniku, je potrebné zrušiť rozhodnutie Komisie.

      (pozri body 63, 64, 76, 78)
ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (prvá komora)
      z 13. júla 2011 (*)

      „Hospodárska súťaž – Kartely – Trh s butadiénovým kaučukom a butadiénstyrénovým kaučukom vyrábaným emulznou polymerizáciou – Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 81 ES – Účasť na karteli – Pripísateľnosť protiprávneho správania – Pokuty – Závažnosť a dĺžka trvania porušenia – Poľahčujúce okolnosti“
      Vo veci T‑53/07,
      Trade‑Stomil sp. z o.o., so sídlom v Lodži (Poľsko), v zastúpení: F. Carlin, barrister, a E. Batchelor, solicitor,

      žalobca,
      proti
      Európskej komisii, v zastúpení: pôvodne X. Lewis a V. Bottka, neskôr V. Bottka a V. Di Bucci, splnomocnení zástupcovia,

      žalovanej,
      ktorej predmetom je návrh na zrušenie rozhodnutia Komisie K(2006) 5700 v konečnom znení z 29. novembra 2006 týkajúceho sa
         konania o uplatnení článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (vec COMP/F/38.638 – Butadiénový kaučuk a butadiénstyrénový kaučuk
         vyrábaný emulznou polymerizáciou) v rozsahu, v akom sa týka Trade‑Stomil sp. z o.o., alebo subsidiárne zrušenie alebo zníženie
         pokuty uloženej Trade‑Stomil,

      VŠEOBECNÝ SÚD (prvá komora),
      v zložení: sudcovia F. Dehousse (spravodajca), vykonávajúci funkciu predsedu komory, I. Wiszniewska‑Białecka a N. Wahl,
      tajomník: K Pocheć, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 20. októbra 2009,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
       Okolnosti predchádzajúce sporu
      1        Rozhodnutím K(2006) 5700 v konečnom znení z 29. novembra 2006 (vec COMP/F/38.638 – Butadiénový kaučuk a butadiénstyrénový
         kaučuk vyrábaný emulznou polymerizáciou, ďalej len „napadnuté rozhodnutie“) Komisia Európskych spoločenstiev konštatovala,
         že viaceré podniky porušili článok 81 ods. 1 ES a článok 53 Dohody o Európskom hospodárskom priestore (EHP) tým, že sa zúčastnili
         na karteli na trhu vyššie uvedených výrobkov.

      2        Podniky, ktoré boli adresátmi napadnutého rozhodnutia, sú tieto:

      –        Bayer AG, so sídlom v Leverkusene (Nemecko),
      –        The Dow Chemical Company, so sídlom v Midlande, Michigan (Spojené štáty americké) (ďalej len „Dow Chemical“),
      –        Dow Deutschland Inc., so sídlom v Schwalbachu (Nemecko),
      –        Dow Deutschland Anlagengesellschaft mbH (predtým Dow Deutschland GmbH & Co. OHG), so sídlom v Schwalbachu,
      –        Dow Europe, so sídlom v Horgene (Švajčiarsko),
      –        Eni SpA, so sídlom v Ríme (Taliansko),
      –        Polimeri Europa SpA, so sídlom v Brindisi (Taliansko) (ďalej len „Polimeri“),
      –        Shell Petroleum NV, so sídlom v Haagu (Holandsko),
      –        Shell Nederland BV, so sídlom v Haagu,
      –        Shell Nederland Chemie BV, so sídlom v Rotterdame (Holandsko),
      –        Unipetrol a.s., so sídlom v Prahe (Česká republika),
      –        Kaučuk a.s., so sídlom v Kralupoch nad Vltavou (Česká republika),
      –        Trade‑Stomil sp. z o.o., so sídlom Lodži (Poľsko) (ďalej len „Stomil“).
      3        Dow Chemical úplne ovláda priamo alebo nepriamo Dow Deutschland, Dow Deutschland Anlagengesellschaft a Dow Europe (ďalej spoločne
         len „Dow“) (odôvodnenia č. 16 až 21 napadnutého rozhodnutia).

      4        Činnosť Eni, pokiaľ ide o dotknuté výrobky, najprv zabezpečovala EniChem Elastomeri Srl, ktorú nepriamo ovládala Eni prostredníctvom
         svojej dcérskej spoločnosti EniChem SpA (ďalej len „EniChem SpA“). Dňa 1. novembra 1997 došlo k zlúčeniu EniChem Elastomeri
         a EniChem SpA. Eni ovládala 99,97 % EniChem SpA. Dňa 1. januára 2002 EniChem SpA previedla svoju strategickú chemickú činnosť
         (vrátane činnosti spojenej s butadiénovým kaučukom a butadiénstyrénovým kaučukom vyrábaným emulznou polymerizáciou) na dcérsku
         spoločnosť Polimeri, ktorú úplne ovládala. Eni ovláda priamo a nepriamo Polimeri od 21. októbra 2002. Od 1. mája 2003 EniChem
         SpA zmenila svoje obchodné meno na Syndial SpA (odôvodnenia č. 26 až 32 napadnutého rozhodnutia). Komisia používa v napadnutom
         rozhodnutí označenie „EniChem“ ako odkaz na každú spoločnosť, ktorú vlastní Eni (ďalej len „EniChem“) (odôvodnenie č. 36 napadnutého
         rozhodnutia).

      5        Shell Nederland Chemie je dcérskou spoločnosťou Shell Nederland, ktorú úplne ovláda Shell Petroleum (ďalej spoločne len „Shell“)
         (odôvodnenia č. 38 až 40 napadnutého rozhodnutia).

      6        Kaučuk vznikol v roku 1997 zlúčením Kaučuk Group a.s. a Chemopetrol Group a.s. Dňa 21. júla 1997 Unipetrol nadobudol všetok
         majetok, práva a povinnosti zlúčených podnikov. Unipetrol má 100 % akcií v spoločnosti Kaučuk (odôvodnenia č. 45 a 46 napadnutého
         rozhodnutia). Okrem toho podľa napadnutého rozhodnutia Tavorex s.r.o. (ďalej len „Tavorex“) so sídlom v Českej republike zastupoval
         Kaučuk (a jeho predchodcu Kaučuk Group) pri vývozoch od roku 1991 do 28. februára 2003. Ďalej, podľa napadnutého rozhodnutia,
         Tavorex zastupoval Kaučuk od roku 1996 na stretnutiach Európskeho združenia syntetického kaučuku (odôvodnenie č. 49 napadnutého
         rozhodnutia).

      7        Stomil podľa napadnutého rozhodnutia zastupoval poľského výrobcu Chemical Company Dwory S.A. (ďalej len „Dwory“) pri vývozných
         činnostiach už približne 30 rokov prinajmenšom až do roku 2001. Ďalej, podľa napadnutého rozhodnutia, Stomil zastupoval Dwory
         v rokoch od 1997 do 2000 na stretnutiach Európskeho združenia syntetického kaučuku (odôvodnenie č. 51 napadnutého rozhodnutia).

      8        Obdobie, o ktorom sa konštatovalo, že počas neho trvalo porušenie, bolo od 20. mája 1996 do 28. novembra 2002 (v prípade Bayer,
         Eni a Polimeri), od 20. mája 1996 do 31. mája 1999 (v prípade Shell Petroleum, Shell Nederland a Shell Nederland Chemie),
         od 1. júla 1996 do 28. novembra 2002 (v prípade Dow Chemical), od 1. júla 1996 do 27. novembra 2001 (v prípade Dow Deutschland),
         od 16. novembra 1999 do 28. novembra 2002 (v prípade Unipetrolu a Kaučuku), od 16. novembra 1999 do 22. februára 2000 (v prípade
         Stomilu), od 22. februára 2001 do 28. februára 2002 (v prípade Dow Deutschland Anlagengesellschaft) a od 26. novembra 2001
         do 28. novembra 2002 (v prípade Dow Europe) (odôvodnenia č. 476 až 485 a článok 1 výroku napadnutého rozhodnutia).

      9        Butadiénový kaučuk (ďalej len „BK“) a butadiénstyrénový kaučuk vyrábaný emulznou polymerizáciou (ďalej len „BSK“) sú syntetické
         kaučuky v podstate používané pri výrobe pneumatík. Tieto dva výrobky sú navzájom zastupiteľné a nahraditeľné aj inými druhmi
         syntetických kaučukov, ako aj prírodným kaučukom (odôvodnenia č. 3 až 6 napadnutého rozhodnutia).

      10      Okrem výrobcov uvedených v napadnutom rozhodnutí iní výrobcovia nachádzajúci sa v Ázii a vo východnej Európe predali obmedzené
         množstvá BK a BSK na území EHP. Okrem toho značnú časť BK vyrábajú priamo veľkí výrobcovia pneumatík (odôvodnenie č. 54 napadnutého
         rozhodnutia).

      11      Dňa 20. decembra 2002 sa Bayer skontaktoval so službami Komisie a vyjadril svoje želanie spolupracovať na základe oznámenia
         Komisie o oslobodení od pokút a znížení pokút v prípadoch kartelov (Ú. v. ES C 45, 2002, s. 3; Mim. vyd. 08/002, s. 155, ďalej
         len „oznámenie o spolupráci“), pokiaľ ide o BK a BSK. Pokiaľ ide o BSK, Bayer poskytol ústne vyhlásenie opisujúce činnosti
         kartelu. Toto ústne vyhlásenie bolo zaregistrované na kazete (odôvodnenie č. 67 napadnutého rozhodnutia).

      12      Dňa 14. januára 2003 Bayer poskytol ústne vyhlásenie opisujúce činnosti kartelu, pokiaľ ide o BK. Toto ústne vyhlásenie bolo
         zaregistrované na kazete. Bayer takisto poskytol zápisnice zo stretnutí výboru BK v rámci Európskeho združenia syntetického
         kaučuku (odôvodnenie č. 68 napadnutého rozhodnutia).

      13      Dňa 5. februára 2003 Komisia oznámila Bayer svoje rozhodnutie priznať mu podmienečnú imunitu od pokuty (odôvodnenie č. 69
         napadnutého rozhodnutia).

      14      Dňa 27. marca 2003 Komisia vykonala návštevu na účely vyšetrovania na základe článku 14 ods. 3 nariadenia Rady č. 17 zo 6. februára
         1962, prvého nariadenia implementujúceho články [81 ES] a [82 ES] (Ú. v. ES 13, s. 204; Mim. vyd. 08/001, s. 3) v priestoroch
         Dow Deutschland & Co. (odôvodnenie č. 70 napadnutého rozhodnutia).

      15      Medzi septembrom 2003 a júlom 2006 Komisia adresovala podnikom uvedeným v napadnutom rozhodnutí viaceré žiadosti o informácie
         na základe článku 11 nariadenia č. 17 a článku 18 nariadenia Rady (ES) č. 1/2003 zo 16. decembra 2002 o vykonávaní pravidiel
         hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 [ES] a 82 [ES] (Ú. v. ES L 1, s. 1; Mim. vyd. 08/002, s. 205) (odôvodnenie č. 71
         napadnutého rozhodnutia).

      16      Dňa 16. októbra 2003 sa zástupcovia Dow Deutschland a Dow Deutschland & Co. stretli so službami Komisie a vyjadrili svoje
         želanie spolupracovať na základe oznámenia o spolupráci. Počas tohto stretnutia Komisiu ústne oboznámili s činnosťami kartelu,
         pokiaľ ide o BK a BSK. Toto ústne oboznámenie bolo zaregistrované. Došlo aj k odovzdaniu spisu obsahujúceho dokumenty týkajúce
         sa kartelu (odôvodnenie č. 72 napadnutého rozhodnutia).

      17      Dňa 4. marca 2005 Dow Deutschland bol informovaný o zámere Komisie priznať mu zníženie pokuty v rozsahu 30 až 50 % (odôvodnenie
         č. 73 napadnutého rozhodnutia).

      18      Dňa 7. júna 2005 Komisia začala konanie a zaslala prvé oznámenie o výhradách podnikom, ktoré boli adresátmi napadnutého rozhodnutia
         – s výnimkou Unipetrolu –, ako aj spoločnosti Dwory. Prvé oznámenie o výhradách bolo takisto prijaté aj vo vzťahu k spoločnosti
         Tavorex, ale nebolo jej oznámené, lebo Tavorex bol od októbra 2004 v konkurze. Konanie týkajúce sa tejto spoločnosti bolo
         teda skončené (odôvodnenia č. 49 a 74 napadnutého rozhodnutia).

      19      Dotknuté podniky predložili písomné pripomienky týkajúce sa tohto prvého oznámenia o výhradách (odôvodnenie č. 75 napadnutého
         rozhodnutia). Mali takisto prístup k spisu vo forme CD‑ROM, ústnym vyhláseniam a príslušným dokumentom v priestoroch Komisie
         (odôvodnenie č. 76 napadnutého rozhodnutia).

      20      Dňa 3. novembra 2005 Manufacture française des pneumatiques Michelin (ďalej len „Michelin“) požiadal o vstup do konania ako
         vedľajší účastník konania. Poskytol 13. januára 2006 písomné pripomienky (odôvodnenie č. 78 napadnutého rozhodnutia).

      21      Dňa 6. apríla 2006 Komisia prijala druhé oznámenie o výhradách určené podnikom, ktoré boli adresátmi napadnutého rozhodnutia.
         Dotknuté podniky predložili v tejto súvislosti písomné pripomienky (odôvodnenie č. 84 napadnutého rozhodnutia).

      22      Dňa 12. mája 2006 Michelin predložil sťažnosť na základe článku 5 nariadenia (ES) č. 773/2004 Komisie zo 7. apríla 2004, ktoré
         sa týka vedenia konania Komisiou podľa článkov 81 [ES] a 82 [ES] (Ú. v. EÚ L 123, s. 18; Mim. vyd. 08/003, s. 81) (odôvodnenie
         č. 85 napadnutého rozhodnutia).

      23      Dňa 22. júna 2006 sa podniky s výnimkou Stomilu, ktoré boli adresátmi napadnutého rozhodnutia, ako aj Michelin zúčastnili
         na pojednávaní na Komisii (odôvodnenie č. 86 napadnutého rozhodnutia).

      24      Komisia sa vzhľadom na neexistenciu dostatočných dôkazov o účasti spoločnosti Dwory na karteli rozhodla skončiť konanie voči
         nej (odôvodnenie č. 88 napadnutého rozhodnutia). Komisia sa takisto rozhodla skončiť konanie voči Syndialu (odôvodnenie č. 89
         napadnutého rozhodnutia).

      25      Okrem toho, hoci sa pôvodne použili dve rôzne čísla veci (jedno pre BK a druhé pre BSK) (COMP/E‑1/38.637 a COMP/E‑1/38.638),
         Komisia používala po prvom oznámení o výhradách jednotné číslo veci (COMP/F/38.638) (odôvodnenia č. 90 a 91 napadnutého rozhodnutia).

      26      Správne konanie viedlo k tomu, že Komisia prijala 29. novembra 2006 napadnuté rozhodnutie.

      27      Podľa článku 1 výroku napadnutého rozhodnutia tieto podniky porušili článok 81 ES a článok 53 EHP tým, že sa zúčastnili počas
         uvedených období na jednotnom a pokračujúcom postupe, v rámci ktorého sa dohodli na cieľových cenách, rozdelení zákazníkov
         dohodami o neútočení a výmene citlivých informácií o cenách, konkurentoch a zákazníkoch v sektoroch BK a BSK:

      a)      Bayer od 20. mája 1996 do 28. novembra 2002;
      b)      Dow Chemical od 1. júla 1996 do 28. novembra 2002, Dow Deutschland od 1. júla 1996 do 27. novembra 2001, Dow Deutschland Anlagengesellschaft
         od 22. februára 2001 do 28. februára 2002, Dow Europe od 26. novembra 2001 do 28. novembra 2002;

      c)      Eni od 20. mája 1996 do 28. novembra 2002, Polimeri od 20. mája 1996 do 28. novembra 2002;
      d)      Shell Petroleum od 20. mája 1996 do 31. mája 1999, Shell Nederland od 20. mája 1996 do 31. mája 1999, Shell Nederland Chemie
         od 20. mája 1996 do 31. mája 1999;

      e)      Unipetrol od 16. novembra 1999 do 28. novembra 2002, Kaučuk od 16. novembra 1999 do 28. novembra 2002;
      f)      Stomil od 16. novembra 1999 do 22. februára 2000.
      28      Na základe konštatovaní týkajúcich sa skutkových okolností a právneho posúdenia vykonaného v napadnutom rozhodnutí Komisia
         uložila dotknutým podnikom pokuty, ktorých suma bola vypočítaná na základe metodológie uvedenej v Usmerneniach k metóde stanovovania
         pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO (Ú. v. ES C 9, 1998, s. 3; Mim. vyd.
         08/001, s. 171, ďalej len „usmernenia“), ako aj na základe oznámenia o spolupráci.

      29      Článok 2 výroku napadnutého rozhodnutia ukladá tieto pokuty:

      a)      Bayer: 0 eur;
      b)      Dow Chemical: 64,575 milióna eur, z toho:
      i)      60,27 milióna eur solidárne s Dow Deutschland;
      ii)      47,355 milióna eur solidárne s Dow Deutschland Anlagengesellschaft a Dow Europe;
      c)      Eni a Polimeri solidárne: 272,25 milióna eur;
      d)      Shell Petroleum, Shell Nederland a Shell Nederland Chemie solidárne: 160,875 milióna eur;
      e)      Unipetrol a Kaučuk solidárne: 17,55 milióna eur;
      f)      Stomil: 3,8 milióna eur.
      30      Článok 3 výroku napadnutého rozhodnutia nariaďuje podnikom vymenovaným v článku 1 okamžite ukončiť, ak tak ešte neurobili,
         porušenia uvedené v tom istom článku a zdržať sa ďalej akéhokoľvek aktu alebo správania opísaného v článku 1, ako aj akéhokoľvek
         opatrenia, ktoré má rovnaký predmet alebo účinok.

       Konanie a návrhy účastníkov konania
      31      Stomil návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 19. februára 2007 podal žalobu, na základe ktorej sa začalo toto konanie.

      32      Rozhodnutím predsedu Súdu prvého stupňa z 2. apríla 2009 bol N. Wahl určený, aby doplnil komoru z dôvodu prekážky jedného
         z jej členov vo výkone funkcie.

      33      Na základe správy sudcu spravodajcu Súd prvého stupňa (prvá komora) rozhodol o otvorení ústnej časti konania.

      34      V rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania stanovených v článku 64 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa tento súd
         vyzval účastníkov konania, aby odpovedali na niektoré otázky a poskytli určité dokumenty. Účastníci konania týmto výzvam vyhoveli
         v stanovených lehotách.

      35      Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na ústne otázky, ktoré im Súd prvého stupňa položil, boli vypočuté na pojednávaní
         20. októbra 2009.

      36      Stomil navrhuje, aby Všeobecný súd:

      –        v prvom rade zrušil napadnuté rozhodnutie, a to najmä jeho články 1 až 4, v rozsahu, v akom sa ho týka,
      –        subsidiárne:
      –        zrušil článok 2 napadnutého rozhodnutia v rozsahu, v akom sa ho týka,
      –        alebo zmenil článok 2 napadnutého rozhodnutia v rozsahu, v akom sa ho týka, tak, aby sa zrušila alebo podstatne znížila výška
         pokuty,

      –        zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.
      37      Komisia navrhuje, aby Všeobecný súd:

      –        zamietol žalobu,
      –        zaviazal Stomil na náhradu trov konania.
       Právny stav
      38      Žaloba Stomilu sa zakladá na štrnástich žalobných dôvodoch. Cieľom týchto dôvodov je spochybniť účasť Stomilu na karteli,
         skutočnosť, že Komisia mohla vyvodiť zodpovednosť Stomilu, hoci konal ako sprostredkovateľ spoločnosti Dwory, dĺžku porušenia
         a sumu pokuty. Okrem toho Stomil navrhuje prijatie opatrení na zabezpečenie priebehu konania, ktorých cieľom je najmä zaviazať
         Komisiu, aby mu poskytla prístup k vyhláseniam podnikov vykonaných v rámci oznámenia o spolupráci.

      39      V prvom rade je potrebné skúmať prvý dôvod, ktorý uvádza Stomil, založený na tom, že sa nepreukázala účasť Stomilu na karteli.

       O prvom dôvode založenom na tom, že sa nepreukázala účasť Stomilu na karteli
       Tvrdenia účastníkov konania
      –       Tvrdenia Stomilu
      40      Stomil sa domnieva, že Komisia porušila článok 81 ES tým, že nepreukázala z právneho hľadiska dostatočne svoju účasť na karteli.

      41      Komisia uznala účasť Stomil na dvoch stretnutiach kartelu, teda na stretnutiach, ktoré sa konali 16. novembra 1999 vo Frankfurte
         (Nemecko) a 22. februára 2000 vo Wermelskirchene (Nemecko). Podľa Stomilu nie sú závery Komisie dôvodné. Okrem toho Stomil
         tvrdí, že žiadny iný element nepreukazuje jeho účasť na predmetnom karteli.

      –       O účasti Stomilu na stretnutí 16. novembra 1999 vo Frankfurte
      42      Podľa Stomilu dôkazy uvádzané Komisiou nepreukazujú, že sa Stomil zúčastnil 16. novembra 1999 večer v hoteli Méridien na neformálnom
         stretnutí, ktoré sa konalo popri stretnutí Európskeho združenia syntetického kaučuku.

      43      Stomil konkrétne uvádza, že pán L. (Stomil) nebýval v hoteli Méridien a odišiel po stretnutí Európskeho združenia syntetického
         kaučuku, ktoré sa skončilo o 11.00 hod. 16. novembra 1999. Stomil poskytol v tejto súvislosti dve vyhlásenia pána L. (Stomil),
         ako aj zápis z hotela. Stomil tvrdí, že nezmenil svoju verziu týkajúcu sa skutkových okolností, ako uvádza Komisia vo svojich
         podaniach. Stomil vždy popieral, že by sa zúčastnil na predmetnom protiprávnom stretnutí. Elementy uvádzané Stomilom sú prípustné
         a Komisia neprávom odkázala na rozsudok Súdu prvého stupňa z 8. marca 2007, France Télécom/Komisia (T‑339/04, Zb. s. II‑521).

      44      Vyhlásenie Dow, prebraté v odôvodnení č. 202 napadnutého rozhodnutia, nie je hodnoverné, lebo ho potvrdil len pán P. (Bayer),
         ktorý nebol 16. novembra 1999 večer vo Frankfurte. Stomil v tejto súvislosti odkazuje na viaceré dokumenty z vyšetrovacieho
         spisu. Preto podľa Stomilu v súlade s judikatúrou nepodložené tvrdenie Dow, ktoré spochybňuje Stomil a ostatné subjekty obvinené
         v správnom konaní, nepredstavuje primeraný dôkaz o účasti Stomilu na tomto stretnutí. Stomil takisto zdôrazňuje, že pán L. (EniChem)
         nemohol byť 16. novembra 1999 večer vo Frankfurte.

      45      Žiadny dôkaz nepotvrdzuje prítomnosť pána L. (Stomil). Vyúčtovanie pána F. (Dow) neidentifikuje dôvod platby ani prípadných
         účastníkov na stretnutí. Pokiaľ ide o poznámky pána N. (Dow) písané rukou, neuvádzajú pána L. (Stomil) ani Stomil. Je veľmi
         pravdepodobné, že tieto poznámky predstavovali v skutočnosti pomôcku pána N na zapamätanie. Iste, spoločnosť Dwory sa uvádza
         v týchto poznámkach (ako „OS“). Viaceré elementy, ktoré predkladá Stomil, však preukazujú, že táto spoločnosť nemohla byť
         zdrojom informácií uvedených v predmetných poznámkach. Tieto rukou písané poznámky sú teda osobné odhady pána N., prípadne
         pochádzajú z verejných zdrojov. Konkrétne Stomil uvádza, že pokiaľ ide o Michelin, nemal vôbec žiadny kontakt s týmto zákazníkom
         od druhého semestra roku 1998, keď mu spoločnosť Dwory oznámila, že preberá predaj BSK tomuto zákazníkovi. Pokiaľ ide o spoločnosť
         Goodyear, Stomil v rokoch 1999 alebo 2000 nevykonal dodávky tomuto zákazníkovi. Pokiaľ ide o spoločnosť „TGA“, Stomil nepozná
         tohto zákazníka. Nakoniec, Stomil nemohol poznať potenciál spoločnosti Dwory týkajúci sa „domáceho“ BSK, lebo Dwory bol iba
         vývozcom. Okrem toho traja hlavní klienti Stomilu boli v zozname vynechaní, a to spoločnosti Vredestein, Nokian a Pegasus.
         Ďalej Stomil uvádza, že členovia kartelu si pravidelne a viackrát zamieňali Stomil a Dwory.

      46      Stomil dodáva, že Komisia pripúšťa vo vyjadrení k žalobe, že stretnutie 16. novembra 1999, ktoré sa uvádza v napadnutom rozhodnutí,
         sa v skutočnosti nekonalo. Komisia tak chcela nahradiť závery týkajúce sa skutkových okolností napadnutého rozhodnutia teóriou,
         podľa ktorej sa protiprávne stretnutie konalo 15. novembra 1999. Stomil zdôrazňuje, že žiadny dôkaz nesvedčí v prospech tejto
         teórie. Jediný dôkaz poskytnutý Komisiou je príjmový doklad z toho istého dátumu, ktorý potvrdzuje, že v bare boli podané
         nápoje v sume 89,50 nemeckých mariek (DEM). Podľa Stomilu tento príjmový doklad nepredstavuje dôkaz o tom, o čom sa diskutovalo
         alebo že diskusia mohla predstavovať protiprávne správanie. Okrem toho z napadnutého rozhodnutia vyplýva, že účet z baru zaplatil
         pán F. (Dow) a nie pán P. (Bayer) a že k tomu došlo 16. novembra 1999. Nakoniec Stomil zdôrazňuje, že Komisia tvrdí, že pán
         T. (Kralupy) sa zúčastnil na protiprávnych diskusiách, hoci z vyúčtovania pána P. vyplýva, že pán T. nebol prítomný.

      47      Odvolávanie sa na toto nové údajné stretnutie poškodzuje práva na obhajobu a povinnosť odôvodnenia vo vzťahu k Stomilu, ktorý
         nikdy nemal príležitosť odpovedať na toto tvrdenie počas správneho konania.

      48      Okrem toho chyba Komisie spôsobuje protiprávnosť článku 1 napadnutého rozhodnutia, ktorý konštatuje, že Stomil sa zúčastnil
         na predmetnom porušení od 16. novembra 1999. Stomil odkazuje na rozsudok Súdu prvého stupňa z 11. decembra 2003, Ventouris/Komisia
         (T‑59/99, Zb. s. II‑5257, body 31 až 33), a dodáva, že výrok rozhodnutia možno vykladať s prihliadnutím na jeho odôvodnenie
         iba v prípade nejasnosti jeho formulácie. V predmetnom prípade Stomil tvrdí, že vo výroku napadnutého rozhodnutia nie je žiadna
         nejednoznačnosť.

      –       O účasti Stomilu na stretnutí 22. februára 2000 vo Wermelskirchene
      49      Stomil tvrdí, že neexistuje dôkaz o tom, že účastníci stretnutia podvýboru Európskeho združenia syntetického kaučuku sa 22. februára
         2000 vo Wermelskirchene dopustili protiprávneho konania.

      50      Komisia však uviedla v odôvodnení č. 446 napadnutého rozhodnutia, že toto stretnutie predstavovalo koniec účasti Stomilu na
         karteli.

      –       O neexistencii iného prvku preukazujúceho účasť Stomilu na karteli
      51      Stomil tvrdí, že keďže jediný dôkaz predložený Komisiou nepreukazuje jeho účasť na karteli, ani ostatné všeobecné tvrdenia
         uvedené v napadnutom rozhodnutí nemožno považovať za dôkazné.

      52      Stomil najmä zdôrazňuje po prvé neexistenciu dôkazu o jeho účasti na akejkoľvek dohode o stanovení cien. Stomil v tejto súvislosti
         tvrdí, že Bayer uviedol Dwory vo vyhlásení prebratom v odôvodnení č. 114 napadnutého rozhodnutia a nie Stomil, ako tvrdí Komisia.
         Stomil uvádza, že sa zúčastnil spolu so spoločnosťou Dwory na stretnutiach Európskeho združenia syntetického kaučuku počas
         obdobia po roku 1999. Dow neidentifikoval Stomil ani ako účastníka diskusií o cenách. Stomil odkazuje v tejto súvislosti na
         odôvodnenie č. 115 napadnutého rozhodnutia. To isté platí, pokiaľ ide o dôkazy Shell, ktoré sa týkajú obdobia od 30. augusta
         1995 do 31. mája 1999 (odôvodnenia č. 119, 120 a 123 napadnutého rozhodnutia).

      53      Po druhé Stomil tvrdí, že neexistuje dôkaz o jeho účasti na rozdelení trhu. Vyhlásenie Dow prebraté v odôvodnení č. 125 napadnutého
         rozhodnutia neuvádza ani predmet dohody, ani jej dátum, ani to, či sa týkala Stomilu, alebo spoločnosti Dwory. Záver Komisie
         podľa ktorého Dow chcel uviesť Stomil, nie je teda ničím podložený.

      54      Po tretie, pokiaľ ide o výmenu citlivých obchodných informácií, Stomil tvrdí, že jediným stretnutím, o ktoré ide, bolo to
         zo 16. novembra 1999, ktoré sa konalo vo Frankfurte. Okrem toho tvrdenie Shell v odôvodnení č. 133 napadnutého rozhodnutia
         nemá žiadnu hodnotu, pokiaľ ide o obdobie týkajúce sa Stomilu. Ďalej, ako už bolo preukázané vyššie, Stomil nemal citlivé
         informácie o dodávkach BSK od spoločnosti Dwory za obdobie identifikované v napadnutom rozhodnutí.

      55      Ostatné všeobecné tvrdenia obsiahnuté v napadnutom rozhodnutí sú okrem toho nedostatočné na preukázanie účasti Stomilu na
         karteli. Odôvodnenia č. 155, 156, 158 a 159 napadnutého rozhodnutia sa buď týkajú spoločnosti Dwory, alebo nepreukazujú existenciu
         protiprávneho správania, pokiaľ ide o Stomil.

       Tvrdenia Komisie
      –       O účasti Stomilu na stretnutí zo 16. novembra 1999 vo Frankfurte
      56      Komisia najprv uvádza, že z opisu uvedeného v napadnutom rozhodnutí vyplýva (odôvodnenia č. 199 až 212 napadnutého rozhodnutia),
         že neformálne stretnutie sa konalo v skorých hodinách 16. novembra 1999, boli na ňom uzatvorené dohody o cenách a došlo k výmene
         informácií o hlavných zákazníkoch.

      57      Komisia tvrdí, že Stomil v žalobe zmenil svoju verziu skutkových okolností. Stomil založil teraz svoje popieranie účasti na
         predmetnom protiprávnom stretnutí v mieste, kde sa nachádzal pán L. (Stomil) večer 16. novembra 1999. Stomil však tieto skutočnosti
         neuviedol počas správneho konania. V dôsledku toho v súlade s judikatúrou by mal Všeobecný súd považovať elementy uvádzané
         Stomilom na podporu jeho tvrdení za neprípustné [teda dve vyhlásenia pána L. (Stomil) a jeho zápis z hotela]. Komisia dodáva,
         že tieto dokumenty sú v skutočnosti irelevantné. Okrem toho má Komisia dôkazy o priebehu neformálneho stretnutia 15. novembra
         1999 večer, ako aj o účasti pána L. (Stomil) na tomto stretnutí. Komisia konkrétne uvádza zápis z hotela a formulár vyúčtovania
         pána P., ktoré sú založené vo vyšetrovacom spise.

      58      Na rozdiel od tvrdení Stomilu Komisia uvádza, že vyhlásenie Dow v odôvodnení č. 204 napadnutého rozhodnutia obsahuje jasnú
         spomienku o účasti pána L. (Stomil) na diskusiách o karteli. Toto vyhlásenie potvrdil Bayer (odôvodnenie č. 205 napadnutého
         rozhodnutia). Pokiaľ ide o rukou písané poznámky pána N. (Dow), Komisia tvrdí, že ich prvá časť odkazuje na širší trh ako
         trh s BSK, ktorý mal istý význam pre Stomil. Komisia okrem toho uvádza, že len nedávno sa postupne skončil vzťah medzi Stomilom
         a spoločnosťou Dwory, aj to len čiastočne, a v dôsledku toho mali vymieňané informácie veľmi pravdepodobne význam a relevantnosť
         pre Stomil. Komisia má teda dostatočné dôkazy o prítomnosti a účasti Stomilu na stretnutí kartelu 15. a 16. novembra 1999.

      59      Komisia dodáva, že v časti 4.3.8 napadnutého rozhodnutia predložila dôkaz o uskutočnení stretnutia „15. – 16. novembra 1999“.
         Stretnutie 15. novembra 1999 nebolo teda „nové“. Okrem toho si Stomil zamieňa dve vyúčtovania. Pán P. uhradil účet v bare
         Casablanca. Pán F. uhradil prenájom sály na stretnutie. Chronológia udalostí sa teda nezmenila. Neexistuje ani nekoherentnosť
         dôkazov uvádzaných Komisiou.

      60      Napokon Komisia tvrdí, že výrok napadnutého rozhodnutia, najmä jeho článok 1 písm. f) neuvádza výslovne, že by sa Stomil zúčastnil
         na stretnutí 15. novembra 1999. Napadnuté rozhodnutie uvádza, že Stomil sa zúčastnil na porušení článku 81 ES v období od
         16. novembra 1999 do 22. februára 2000. Komisia poznamenáva, že nikdy netvrdila, že záväzky dohodnuté na stretnutí 15. novembra
         1999 večer mali okamžité účinky. V každom prípade stretnutie trvalo až do skorých hodín 16. novembra 1999.

      –       O účasti Stomilu na stretnutí z 22. februára 2000 vo Wermelskirchene
      61      Komisia upresňuje, že ako vyplýva z odôvodnení č. 213 až 215 napadnutého rozhodnutia, netvrdí, že k protiprávnej činnosti
         došlo počas stretnutia 22. februára 2000, ktoré sa konalo vo Wermelskirchene. V dôsledku toho sú tvrdenia uvádzané Stomilom
         v danej súvislosti neúčinné.

      –       O neexistencii iného prvku preukazujúceho účasť Stomilu na karteli
      62      Komisia uvádza, že netvrdila v napadnutom rozhodnutí, že stretnutie 15. a 16. novembra 1999 viedlo k explicitnej forme dohody
         o rozdelení trhu. Komisia však tvrdí, že má dôkazy preukazujúce prítomnosť a účasť Stomilu na tomto stretnutí, na diskusiách
         týkajúcich sa cien a výmeny informácií. Účasť Stomilu potvrdili rukou písané poznámky a vyhlásenia Dow (odôvodnenia č. 201
         a 202 napadnutého rozhodnutia). Účasť pána L. (Stomil) a jeho status zamestnanca Stomilu potvrdil Dow a zápisnica z oficiálneho
         stretnutia, ktorú Komisia predložila. Takisto dôkazy Bayer uvedené v odôvodneniach č. 155 a 156 napadnutého rozhodnutia potvrdzujú
         účasť pána L. (Stomil).

       Posúdenie Všeobecným súdom
      63      Je potrebné pripomenúť, že pokiaľ ide o dokazovanie porušenia článku 81 ods. 1 ES, je Komisia povinná preukázať porušenia,
         ktoré konštatuje, a pripojiť vhodné dôkazy na to, aby právneho hľadiska dostatočne preukázala existenciu skutočností zakladajúcich
         porušenie (rozsudky Súdneho dvora zo 17. decembra 1998, Baustahlgewebe/Komisia, C‑185/95 P, Zb. s. I‑8417, bod 58, a z 8. júla
         1999, Komisia/Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, Zb. s. I‑4125, bod 86). Je tak nevyhnutné, aby Komisia uviedla presné a zhodujúce
         sa dôkazy na podloženie pevného presvedčenia, že došlo k spáchaniu porušenia (pozri rozsudok Súdu prvého stupňa zo 6. júla
         2000, Volkswagen/Komisia, T‑62/98, Zb. s. II‑2707, bod 43 a tam citovanú judikatúru). Je potrebné tiež pripomenúť, že na to,
         aby existovala dohoda v zmysle článku 81 ods. 1 ES, stačí, aby dotknuté podniky vyjadrili spoločnú vôľu správať sa na trhu
         určitým spôsobom (rozsudky Súdneho dvora z 15. júla 1970, ACF Chemiefarma/Komisia, 41/69, Zb. s. 661, bod 112, a z 29. októbra
         1980, van Landewyck a i./Komisia, 209/78 až 215/78 a 218/78, Zb. s. 3125, bod 86, rozsudok Súdu prvého stupňa zo 17. decembra
         1991, Hercules Chemicals/Komisia, T‑7/89, Zb. s. II‑1711, bod 256). Akákoľvek pochybnosť súdu musí byť na prospech podniku,
         ktorému bolo určené rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie. Súd preto nemôže dospieť k záveru, že Komisia z právneho
         hľadiska dostatočne preukázala dané porušenie, ak má v tejto súvislosti naďalej akékoľvek pochybnosti (rozsudok Súdu prvého
         stupňa z 25. októbra 2005, Groupe Danone/Komisia, T‑38/02, Zb. s. II‑4407, bod 215).

      64      Okrem toho je obvyklé, že činnosti, ktoré zahŕňajú protisúťažnú prax a dohody, prebiehajú skryte, že stretnutia sa konajú
         tajne a že dokumentácia, ktorá sa ich týka, je zredukovaná na minimum. Z toho vyplýva, že aj keď Komisia objaví dôkazy výslovne
         preukazujúce nezákonný kontakt medzi hospodárskymi subjektmi, tie sú obyčajne len zlomkovité a zriedkavé do tej miery, že
         je často nutné rekonštruovať niektoré detaily prostredníctvom dedukcie. Vo väčšine prípadov sa preto existencia protisúťažného
         postupu alebo dohody musí vyvodiť z určitého množstva zhodných okolností a nepriamych dôkazov, ktoré – posudzované ako celok
         – môžu v prípade neexistencie iného prijateľného vysvetlenia predstavovať dôkaz porušenia pravidiel hospodárskej súťaže (rozsudky
         Súdneho dvora zo 7. januára 2004, Aalborg Portland a i./Komisia, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P
         a C‑219/00 P, Zb. s. I‑123, body 55 až 57, a z 25. januára 2007, Sumitomo Metal Industries a Nippon Steel/Komisia, C‑403/04 P
         a C‑405/04 P, Zb. s. I‑729, bod 51).

      65      V predmetnom prípade je potrebné uviesť, že účasť Stomilu na predmetnom karteli bola uznaná, len pokiaľ ide o protiprávne
         stretnutie 15. a 16. novembra 1999, ktoré sa konalo vo Frankfurte.

      66      Konkrétnejšie, v tejto súvislosti Komisia uznala, že došlo k stretnutiu kartelu popri oficiálnom stretnutí Európskeho združenia
         syntetického kaučuku, a to „večer a v noci 16. novembra 1999“ (odôvodnenie č. 212 napadnutého rozhodnutia). Toto protiprávne
         stretnutie sa týkalo pánov P. (Bayer), F., N., V. (Dow), L. (Stomil), L. (EniChem) a T. (Tavorex). Dotknuté osoby sa najprv
         stretli v bare hotela a potom si prenajali rokovaciu sálu (odôvodnenie č. 202 napadnutého rozhodnutia).

      67      Na úvod je potrebné odmietnuť argumenty Komisie, podľa ktorých je tvrdenie Stomilu, že pán L. (Stomil) nebol 16. novembra
         večer vo Frankfurte, neprípustné, ako aj dokumenty doložené v spise v tejto súvislosti. Je totiž potrebné domnievať sa, že
         Stomil len spochybňuje na Všeobecnom súde výhradu týkajúcu sa ho v napadnutom rozhodnutí. Okrem toho z elementov v spise vyplýva,
         že Stomil vždy spochybňoval počas správneho konania svoju účasť na protiprávnom stretnutí. V každom prípade a z dôvodov uvedených
         ďalej je potrebné uviesť, že dotknuté dokumenty nie sú relevantné na účely rozhodnutia vo veci, ako uvádza ďalej Komisia vo
         svojich písomnostiach.

      68      Pokiaľ ide o vec samu, po prvé z dokumentov v spise vyplýva, že ako tvrdí Stomil, pán P. (Bayer) nebol 16. novembra 1999 večer
         vo Frankfurte. Komisia túto skutočnosť uznala.

      69      Po druhé je potrebné uviesť, že napadnuté rozhodnutie obsahuje viaceré protichodnosti, pokiaľ ide o presný okamih konania
         sa predmetného protiprávneho stretnutia. Komisia uviedla v odôvodnení č. 212 napadnutého rozhodnutia „večer a… noc 16. novembra
         1999“ na základe vyhlásenia Dow. Komisia však tiež uviedla v odôvodnení č. 297 napadnutého rozhodnutia, že predmetné protiprávne
         stretnutie sa konalo v „noci z 15. na 16. novembra 1999“. Okrem toho časť 4.3.8 napadnutého rozhodnutia uvádza 15. a 16. novembra
         1999. Nakoniec vo výroku tohto rozhodnutia sa uvádza 16. novembra 1999 ako začiatok porušenia v prípade Stomilu.

      70      Po tretie viaceré skutkové prvky taktiež poukazujú na protichodnosti, pokiaľ ide o predpokladaný dátum predmetného protiprávneho
         stretnutia a pokiaľ ide o ostatné možné vysvetlenia poskytnuté Komisiou. Vyúčtovanie pána P. (Bayer) týkajúce sa najmä platby
         vykonanej v bare hotela v sume 84,5 DEM odkazuje na 15. novembra 1999. Na druhej strane platba za prenájom rokovacej sály
         v sume 436 DEM bola zaregistrovaná 16. novembra 1999. Okrem toho rukou písané poznámky pána N. (Dow) uvádzajú len dátum 16. novembra
         1999. Nakoniec, vyhlásenie Dow prebraté v odôvodnení č. 202 napadnutého rozhodnutia stanovuje, že protiprávne stretnutie sa
         konalo po oficiálnom stretnutí Európskeho združenia syntetického kaučuku, ktoré sa konalo 16. novembra ráno.

      71      Po štvrté vyhlásenie Dow prebraté v odôvodnení č. 202 napadnutého rozhodnutia uvádza, že páni P. (Bayer), F., N., V. (Dow),
         L. (Stomil), L. (EniChem) a T. (Tavorex) sa stretli v bare hotela predtým, ako si prenajali rokovaciu sálu. Vyúčtovanie pána
         P. týkajúce sa konzumácie uhradenej v uvedenom bare, ktoré Komisia spomína vo svojich písomných podaniach, uvádza takisto
         prítomnosť vtedy generálnej tajomníčky Európskeho združenia syntetického kaučuku (pani C.). Z odôvodnení č. 95 a 115 napadnutého
         rozhodnutia však vyplýva, že uvedená generálna tajomníčka sa nikdy nezúčastnila na stretnutiach kartelu. Nemožno teda vyvodiť,
         že by pán L. (Stomil) iba preto, že sa zúčastnil na stretnutí v bare hotela, bol účastníkom protiprávneho stretnutia.

      72      Po piate, pokiaľ ide o rukou písané poznámky pána N. (Dow), je nesporné, že zodpovednosť Stomilu Komisia nevyvodila v súvislosti
         s kartelom týkajúcim sa BK. Časť rukou písaných poznámok pána N. týkajúca sa BK nemôže teda byť dôkazom proti Stomilu. Pokiaľ
         ide o časť rukou písaných poznámok pána N. týkajúcu sa BSK, je potrebné uviesť, že okrem výrobcov zúčastnených na karteli
         aj iní výrobcovia, ktorí sa nezúčastnili na karteli, sú uvedení ako dodávatelia niektorých zákazníkov. Za týchto osobitných
         podmienok nemožno vylúčiť, že odhady dodávok boli vykonané iba medzi niektorými výrobcami bez toho, aby bolo možné presne
         určiť, či Stomil bol ich účastníkom, najmä vzhľadom na existujúce protichodnosti, pokiaľ ide o predpokladaný dátum predmetného
         protiprávneho stretnutia.

      73      Vzhľadom na prepojenie všetkých týchto konkrétnych prvkov v predmetnom prípade sa Všeobecný súd domnieva, že existujú pochybnosti,
         pokiaľ ide o účasť Stomilu na protiprávnom stretnutí vo Frankfurte 15. a 16. novembra 1999. Táto pochybnosť je v prospech
         Stomilu.

      74      Za týchto podmienok sa Všeobecný súd domnieva, že prvky prebraté v časti napadnutého rozhodnutia týkajúcej sa stretnutí kartelu,
         týkajúce sa Stomilu, nie sú dostatočné na to, aby bolo možné vyvodiť záver, že tento podnik sa zúčastnil na predmetných protiprávnych
         dohodách.

      75      Prvky uvedené v časti napadnutého rozhodnutia týkajúcej sa opisu kartelu (časť 4.2 napadnutého rozhodnutia) nemôže vyvrátiť
         tento záver.

      76      V tejto súvislosti sa Všeobecný súd domnieva, že aj keď niektoré skutočnosti uvedené v časti 4.2 napadnutého rozhodnutia môžu
         mať určitú dôkaznú hodnotu, najmä všeobecné vyhlásenie Bayer uvedené v odôvodnení č. 156 napadnutého rozhodnutia, nie sú vzhľadom
         na predtým uvedené špecifické prvky, ktoré sa týkajú stretnutí kartelu, a pochybnosti, ktoré svedčia v prospech žalobcu, dostatočné
         na odôvodnenie konštatovania existencie porušenia, pokiaľ ide o Stomil.

      77      Vzhľadom na všetky tieto prvky a v rámci ich celkového posúdenia sa Všeobecný súd domnieva, že Komisia sa dopustila nesprávneho
         posúdenia, keď považovala Stomil za účastníka kartelu.

      78      V dôsledku toho je potrebné zrušiť napadnuté rozhodnutie v rozsahu, v akom sa týka Stomilu, bez toho, aby bolo potrebné skúmať
         ostatné dôvody uvádzané na podporu žaloby a najmä otázku vzťahov medzi osobami, ktoré sa dopustili porušenia, a sprostredkovateľmi
         v rámci porušení pravidiel hospodárskej súťaže alebo návrh na opatrenia na zabezpečenie priebehu konania predložený žalobcom.

       O trovách
      79      Podľa článku 87 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
         ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Stomil navrhol zaviazať Komisiu na náhradu trov konania a Komisia nemala úspech
         vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania.

      Z týchto dôvodov
      VŠEOBECNÝ SÚD (prvá komora)
      rozhodol a vyhlásil:
      1.      Rozhodnutie Komisie K(2006) 5700 v konečnom znení z 29. novembra 2006 týkajúce sa konania o uplatnení článku 81 [ES] a článku
            53 Dohody EHP (vec COMP/F/38.638 – Butadiénový kaučuk a butadiénstyrénový kaučuk vyrábaný emulznou polymerizáciou) sa zrušuje
            v rozsahu, v akom sa týka spoločnosti Trade‑Stomil sp. z o.o.
      2.      Európska komisia je povinná nahradiť trovy konania.

               Dehousse

               Wiszniewska‑Białecka

               Wahl

         Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 13. júla 2011.
      Podpisy
      * Jazyk konania: angličtina.