Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) zo 17. marca 1971. # Antonio Marcato proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Vec 29-70.


title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (tretia komora) zo 4. októbra 2006.#Monte di Massima Srl proti Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo (ochranné známky a vzory) (ÚHVT).#Vec T-96/05.

text:
      Rozsudok Súdu prvého stupňa (tretia komora) zo 4. októbra 2006 – Monte di Massima/ÚHVT – Höfferle Internationale (Valle della
            Luna)
      (vec T‑96/05)
      „Ochranná známka Spoločenstva – Námietkové konanie – Prihláška obrazovej ochrannej známky Spoločenstva Valle della Luna – Skoršia národná obrazová ochranná známka VALLE DE LA LUNA – Dôkaz o používaní skoršej ochrannej známky – Článok 15 ods. 2 písm. a) a článok 43 ods. 2 a 3 nariadenia (ES) č. 40/94“
      Ochranná známka Spoločenstva – Pripomienky tretích osôb a námietka – Preskúmanie námietky – Dôkaz o používaní skoršej ochrannej známky (nariadenie Rady č. 40/94, článok 15 ods. 1 a článok 43 ods. 2 a 3) (pozri body
         26, 27)

      Predmet

               Žaloba podaná proti rozhodnutiu prvého odvolacieho senátu ÚHVT z 24. novembra 2004 (vec R 269/2004-1), týkajúcemu sa námietkového
                  konania medzi Monte di Massima SAS di Pruneddu Leonardo & C. a J. M. Höfferle Internationale Handelsgesellschaft mbH

            Údaje týkajúce sa veci

               Prihlasovateľ ochrannej známky Spoločenstva:

               Monte di Massima SAS di Pruneddu Leonardo & C.

               Predmetná ochranná známka Spoločenstva:

               obrazová ochranná známka Valle della Luna, pre tovary patriace do triedy 32 – prihláška č. 2029726

               Majiteľ ochrannej známky alebo označenia uvedeného na podporu námietky:

               J. M. Höfferle Internationale Handelsgesellschaft mbH

               Ochranná známka alebo označenie uvedené na podporu námietky:

               nemecká slovná ochranná známka VALLE DE LA LUNA, pre tovary patriace do triedy 33

               Rozhodnutie námietkového oddelenia:

               zamietnutie námietky

               Rozhodnutie odvolacieho senátu:

               vyhovenie odvolaniu

      Výrok

                  1.

                  Žaloba sa zamieta.

                  2.

                  Žalobca je povinný nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky, vzory) a vedľajšiemu
                     účastníkovi konania.


Rozsudok Súdu prvého stupňa (druhá komora) z 23. marca 2004. # Athanassios Theodorakis proti Rade Európskej únie. # Verejná služba - Prijímanie do zamestnania - Oznámenie o voľnom pracovnom mieste - Zamietnutie kandidatúry. # Vec T-310/02.


title: Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 15. decembra 2011. # Európska komisia proti Španielskemu kráľovstvu. # Nesplnenie povinnosti členským štátom - Smernica 85/337/EHS - Posudzovanie vplyvov určitých verejných a súkromných projektov na životné prostredie - Smernica 92/43/EHS - Ochrana prirodzených biotopov - Projekty rozšírenia a/alebo prispôsobenia cesty M-501 v Španielsku - Územie osobitnej ochrany ES 0000056 "Encinares del río Alberche y río Cofio" - Navrhovaná lokalita európskeho významu ES 3110005 "Cuenca del río Guadarrama" a navrhovaná lokalita európskeho významu ES 3110007 "Cuencas de los ríos Alberche y Cofio". # Vec C-560/08.

text:
      Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 15. decembra 2011 – Komisia/Španielsko
      (vec C‑560/08)
      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Smernica 85/337/EHS – Posudzovanie vplyvov určitých verejných a súkromných projektov na životné prostredie – Smernica 92/43/EHS – Ochrana prirodzených biotopov – Projekty rozšírenia a/alebo prispôsobenia cesty M‑501 v Španielsku – Územie osobitnej ochrany ES 0000056 ‚Encinares del río Alberche y río Cofio‘ – Navrhovaná lokalita európskeho významu ES 3110005 ‚Cuenca del río Guadarrama‘ a navrhovaná lokalita európskeho významu ES 3110007
         ‚Cuencas de los ríos Alberche y Cofio‘“

      1.                     Žaloba o nesplnenie povinnosti – Konanie pred podaním žaloby – Rozhodnutie Komisie nepredložiť vec Súdnemu dvoru – Vzdanie
            sa diskrečnej právomoci predložiť vec Súdnemu dvoru – Neexistencia (článok 258 ZFEÚ) (pozri bod 72)
      2.                     Životné prostredie – Posudzovanie vplyvov určitých projektov na životné prostredie – Smernica 85/337 – Obsah posúdenia – Zohľadnenie
            nepriamych a kumulatívnych účinkov projektu na životné prostredie – Neexistencia – Nesplnenie povinnosti (smernica Rady 85/337,
            zmenená a doplnená smernicou 2003/35, článok 2 ods. 1, článok 3, článok 4 ods. 2 a článok 5 ods. 1 a prílohy II, III a IV)
            (pozri body 98, 100, 133)
      3.                     Životné prostredie – Posudzovanie vplyvov určitých projektov na životné prostredie – Smernica 85/337 – Rozsah posudzovania
            – Zmena alebo rozšírenie projektov – Zahrnutie (smernica Rady 85/337, zmenená a doplnená smernicou 2003/35, článok 4 ods. 2
            a príloha II bod 13) (pozri body 103, 105, 106, 137)
      4.                     Životné prostredie – Posudzovanie vplyvov určitých projektov na životné prostredie – Smernica 85/337 – Povinnosť informovať
            verejnosť o žiadosti o povolenie projektu a o disponibilite získaných informácií – Neexistencia predbežného posúdenia vplyvov
            projektov na životné prostredie – Nesplnenie povinnosti (smernica Rady 85/337, zmenená a doplnená smernicou 2003/35, článok 6
            ods. 2 a článok 8) (pozri body 108, 109, bod 1 výroku)
      5.                     Životné prostredie – Posudzovanie vplyvov určitých projektov na životné prostredie – Smernica 85/337 – Povinnosť informovať
            verejnosť o rozhodnutí, ktorým sa udeľuje alebo neudeľuje povolenie uskutočniť projekt – Uverejnenie vyhlásenia o vplyve na
            životné prostredie – Nedostatočnosť – Nesplnenie povinnosti (smernica Rady 85/337, zmenená a doplnená smernicou 2003/35, článok 9)
            (pozri bod 112, bod 1 výroku)
      6.                     Životné prostredie – Ochrana prirodzených biotopov a voľne žijúcich živočíchov a rastlín – Smernica 92/43 – Povolenie plánu
            alebo projektu v chránenej lokalite – Podmienky – Predbežná kontrola – Posudzovanie vplyvov projektu na lokalitu – Primerané
            posudzovanie – Posúdenie, ktoré umožňuje vyvodiť záver o neexistencii nepriaznivých účinkov na celistvosť lokality – Neexistencia
            – Nesplnenie povinnosti (smernica Rady 92/43, článok 6 ods. 3) (pozri body 131, 132, 139, bod 1 výroku)
      7.                     Životné prostredie – Ochrana prirodzených biotopov a voľne žijúcich živočíchov a rastlín – Smernica 92/43 – Povolenie plánu
            alebo projektu v chránenej lokalite z naliehavých dôvodov vyššieho verejného záujmu – Podmienka – Predbežné určenie vplyvov
            uvedeného plánu alebo projektu na lokalitu – Neexistencia – Nesplnenie povinnosti (smernica Rady 92/43, článok 6 ods. 3 a 4)
            (pozri body 138, 139, bod 1 výroku)
      8.                     Životné prostredie – Ochrana prirodzených biotopov a voľne žijúcich živočíchov a rastlín – Smernica 92/43 – Povolenie plánu
            alebo projektu v chránenej lokalite bez prijatia nevyhnutných opatrení na zabránenie úmyselného rušenia chránených živočíšnych
            druhov žijúcich v lokalitách európskeho významu – Nesplnenie povinnosti [smernica Rady 92/43, článok 6 ods. 3 a 4, článok 7
            a článok 12 ods. 1 písm. b) a d)] (pozri body 140 – 142, 144, bod 1 výroku)
      Predmet

               Nesplnenie povinnosti členským štátom – Porušenie článku 2 ods. 1, článku 3, článku 4 ods. 1 alebo 2, článku 5, článku 6 ods. 2
                  a článkov 8 a 9 smernice Rady 85/337/EHS z 27. júna 1985 o posudzovaní vplyvov určitých verejných a súkromných projektov na
                  životné prostredie (Ú. v. ES L 175, s. 40; Mim. vyd. 15/001, s. 248) a článku 6 ods. 3 a 4 v spojení s článkom 7 a článkom 12
                  ods. 1 písm. b) a d) smernice Rady 92/43/EHS z 21. mája 1992 o ochrane prirodzených biotopov a voľne žijúcich živočíchov a rastlín
                  (Ú. v. ES L 206, s. 7; Mim. vyd. 15/002, s. 102), vykladanej v rozsudkoch Súdneho dvora z 13. januára 2005 vo veci C‑117/03
                  a zo 14. septembra 2006 vo veci C‑244/05 – Projekty rozšírenia a/alebo prispôsobenia cesty M‑501 – Územie osobitnej ochrany
                  ES 0000056 „Encinares del río Alberche y río Cofio“ – Navrhovaná lokalita európskeho významu ES 3110005 „Cuenca del río Guadarama“
                  a navrhovaná lokalita európskeho významu ES 3110007 „Cuencas de los ríos Alberche y Cofio“

            Výrok

                  1.

                  	Španielske kráľovstvo si tým, že nerešpektovalo požiadavky vyplývajúce z:

            –        článku 2 ods. 1, článku 3, článku 4 ods. 1 alebo 2, podľa okolností, a článku 5 smernice Rady 85/337/EHS z 27. júna 1985 o posudzovaní
         vplyvov určitých verejných a súkromných projektov na životné prostredie, zmenenej a doplnenej smernicou Európskeho parlamentu
         a Rady 2003/35/ES z 26. mája 2003 v súvislosti s oddelenými projektmi rozšírenia a/alebo prispôsobenia úsekov 1, 2 a 4 cesty
         M‑501,

      –        článku 6 ods. 2 a článku 8 smernice 85/337, zmenenej a doplnenej smernicou 2003/35, v súvislosti s oddelenými projektmi rozšírenia
         a/alebo prispôsobenia úsekov 2 a 4 tejto cesty,

      –        článku 9 smernice 85/337, zmenenej a doplnenej smernicou 2003/35, v súvislosti s oddelenými projektmi rozšírenia a/alebo prispôsobenia
         úsekov 1, 2 a 4 rovnakej cesty,

      –        článku 6 ods. 3 a 4 smernice Rady 92/43/EHS z 21. mája 1992 o ochrane prirodzených biotopov a voľne žijúcich živočíchov a rastlín
         v spojení s článkom 7 tejto smernice, v súvislosti s oddelenými projektmi rozšírenia a/alebo prispôsobenia úsekov 1, 2 a 4
         cesty M‑501 na území osobitnej ochrany ES 0000056 „Encinares del río Alberche y río Cofio“ a

      –        článku 12 ods. 1 písm. b) a d) tejto smernice v súvislosti s oddelenými projektmi rozšírenia a/alebo prispôsobenia úseku 1
         cesty M‑501 v navrhovanej lokalite európskeho významu ES 3110005 „Cuenca del río Guadarama“ a úsekov 2 a 4 rovnakej cesty
         v navrhovanej lokalite európskeho významu ES 3110007 „Cuencas de los ríos Alberche y Cofio“,

      nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z týchto ustanovení.

                  2.

                  	Španielske kráľovstvo je povinné nahradiť trovy konania.

                  3.

                  	Poľská republika znáša svoje vlastné trovy konania.


Rozsudok Súdneho dvora z 23. novembra 1976. # Slavica Kermaschek proti Bundesanstalt für Arbeit. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Sozialgericht Gelsenkirchen - Nemecko. # Vec 40-76.


title: Rozsudok Súdneho dvora (ôsma komora) z 18. decembra 2007. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Helénskej republike. # Nesplnenie povinnosti členským štátom - Verejné zmluvy - Porušenie článku 6 ods. 3 smernice 93/36/ES - Všeobecné zásady Zmluvy - Zásada rovnosti zaobchádzania a povinnosť transparentnosti - Vnútroštátna právna úprava umožňujúca uplatnenie rokovacieho konania pre verejné obstarávanie tovarov týkajúce sa určitých lekárskych materiálov. # Vec C-481/06.

text:
      Rozsudok Súdneho dvora (ôsma komora) z 18. decembra 2007 – Komisia/Grécko
      (vec C‑481/06)
      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Verejné zmluvy – Porušenie článku 6 ods. 3 smernice 93/36/ES – Všeobecné zásady Zmluvy – Zásada rovnosti zaobchádzania a povinnosť transparentnosti – Vnútroštátna právna úprava umožňujúca uplatnenie rokovacieho konania pre verejné obstarávanie tovarov týkajúce sa určitých
         lekárskych materiálov“

      Žaloba o nesplnenie povinnosti – Skúmanie dôvodnosti Súdnym dvorom – Stav, ktorý treba zohľadniť – Stav ku dňu uplynutia lehoty stanovenej odôvodneným stanoviskom (článok 226 ES) (pozri bod 15)
      Predmet

               Nesplnenie povinnosti členským štátom – Porušenie článku 6 ods. 3 smernice Rady 93/36/EHS zo 14. júna 1993 o koordinácii postupov
                  verejného obstarávania dodania tovaru (Ú. v. ES L 199, s. 1; Mim. vyd. 06/002, s. 110), ako aj povinnosti zabezpečenia účinnej
                  a transparentnej hospodárskej súťaže – Vnútroštátne ustanovenie rozdeľujúce do kategórií skupinu látok na lekárske použitie
                  a stanovujúce maximálnu cenu pre každú kategóriu – Ustanovenie stanovujúce regulačný rámec, ktorý umožňuje uplatnenie rokovacieho
                  konania na dodanie tovaru pre celé skupiny uvedených výrobkov charakterizovaných ako neporovnateľné

            Výrok

                  1.

                  	Helénska republika si tým, že ponechala v platnosti článok 7 ods. 2 zákona 2955/2001 o „vybavení nemocníc a iných zdravotných
                     jednotiek regionálnych zdravotných režimov a režimov starostlivosti a iných ustanoveniach“ a s ním súvisiace vykonávacie spojené
                     ministerské dekréty DY6a/oik.38611 a DY6a/oik.38609 z 12. apríla 2005, nesplnila svoje povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku
                     6 ods. 3 smernice Rady 93/36/EHS zo 14. júna 1993 o koordinácii postupov verejného obstarávania dodania tovaru, zmenenej a doplnenej
                     smernicou Komisie 2001/78/ES z 13. septembra 2003, ako aj zo všeobecných zásad Zmluvy, najmä rovnosti zaobchádzania a povinnosti
                     transparentnosti.

                  2.

                  	Helénska republika je povinná nahradiť trovy konania.


Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) zo 7. decembra 1995. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Francúzskej republike. # Nesplnenie povinnosti členským štátom - Kontrolné opatrenie. # Vec C-52/95.


Rozsudok Súdneho dvora z 2. mája 1996. # Brennet AG proti Vittorio Paletta. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Bundesarbeitsgericht - Nemecko. # Sociálne zabezpečenie. # Vec C-206/94.


Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 22. januára 2002. # Cisal di Battistello Venanzio & C. Sas proti Istituto nazionale per l'assicurazione contro gli infortuni sul lavoro (INAIL). # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Tribunale di Vicenza - Taliansko. # Vec C-218/00.


title: Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 3. marca 2011. # Európska komisia proti Holandskému kráľovstvu. # Nesplnenie povinnosti členským štátom - Daň z pridanej hodnoty - Šiesta smernica o DPH - Smernica 2006/112/ES - Uplatnenie zníženej sadzby - Živé zvieratá obvykle určené na prípravu potravín na ľudskú alebo zvieraciu spotrebu - Dodania, dovozy a nákupy koní. # Vec C-41/09.

text:
      Vec C‑41/09
      Európska komisia
      proti
      Holandskému kráľovstvu
      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Daň z pridanej hodnoty – Šiesta smernica o DPH – Smernica 2006/112/ES – Uplatnenie zníženej sadzby – Živé zvieratá obvykle určené na použitie pri príprave potravín na ľudskú alebo zvieraciu spotrebu – Dodania, dovozy a nákupy koní“
      Abstrakt rozsudku
      Daňové ustanovenia – Harmonizácia právnych predpisov – Dane z obratu – Spoločný systém dane z pridanej hodnoty – Možnosť členských
            štátov uplatniť zníženú sadzbu na určité dodávky tovaru a poskytovanie služieb
      (Smernica Rady 77/388, zmenená a doplnená smernicou 2006/18, článok 12 príloha H a smernica 2006/112, článok 96 až článok
            99 ods. 1 príloha III)
      Členský štát si tým, že na všetky dodania, dovozy a nákupy koní v rámci Spoločenstva uplatňuje zníženú sadzbu dane z pridanej
         hodnoty, neplní povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 12 v spojení s prílohou H šiestej smernice Rady 77/388 o zosúladení
         právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu, zmenenej a doplnenej smernicou 2006/18, ako aj z článku 96
         až článku 99 ods. 1 smernice 2006/112 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty v spojení s jej prílohou III.

      Na jednej strane totiž bod 1 prílohy III umožňuje uplatnenie zníženej sadzby dane z pridanej hodnoty len v prípade živých
         zvierat, ktoré sú obvykle určené na použitie pri príprave potravín, a na druhej strane účelom tohto ustanovenia je uľahčiť
         konečnému spotrebiteľovi nákup týchto potravín.

      V súvislosti s osobitnou situáciou koní v Únii, ktoré bez toho, aby boli obvykle určené na použitie pri príprave potravín,
         však môžu byť, pokiaľ ide o niektoré z nich, dodané na spotrebu, je potrebné domnievať sa, že vzhľadom na cieľ normotvorcu
         Únie znížiť cenu základných tovarov pre konečného spotrebiteľa sa má bod 1 prílohy III smernice 2006/112 vykladať v tom zmysle,
         že znížená sadzba dane z pridanej hodnoty sa môže uplatniť jedine na dodanie koňa určeného na porážku, aby bol použitý pri
         príprave potravín.

      (pozri body 54, 57, 68 a výrok)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (prvá komora)
      z 3. marca 2011 (*)

      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Daň z pridanej hodnoty – Šiesta smernica o DPH – Smernica 2006/112/ES – Uplatnenie zníženej sadzby – Živé zvieratá obvykle určené na použitie pri príprave potravín na ľudskú alebo zvieraciu spotrebu – Dodania, dovozy a nákupy koní“
      Vo veci C‑41/09,
      ktorej predmetom je žaloba o nesplnenie povinnosti podľa článku 226 ES, podaná 29. januára 2009,
      Európska komisia, v zastúpení: D. Triantafyllou a W. Roels, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      žalobkyňa,
      proti
      Holandskému kráľovstvu, v zastúpení: C. Wissels, M. Noort, M. de Grave a J. Langer, splnomocnení zástupcovia,

      žalovanému,
      ktoré v konaní podporujú:
      Spolková republika Nemecko, v zastúpení: M. Lumma a C. Blaschke, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      Francúzska republika, v zastúpení: B. Beaupère‑Manokha, splnomocnená zástupkyňa,

      vedľajší účastníci konania,
      SÚDNY DVOR (prvá komora),
      v zložení: predseda prvej komory A. Tizzano, sudcovia J.‑J. Kasel, A. Borg Barthet, M. Safjan (spravodajca) a M. Berger,
      generálny advokát: Y. Bot,
      tajomník: M. Ferreira, hlavná referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 7. septembra 2010,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 5. októbra 2010,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Komisia Európskych spoločenstiev vo svojej žalobe navrhuje, aby Súdny dvor určil, že Holandské kráľovstvo si tým, že na dodania,
         dovozy a nákupy určitých živých zvierat v rámci Spoločenstva, najmä koní, ktoré nie sú obvykle určené na prípravu potravín
         na ľudskú a zvieraciu spotrebu, uplatňovalo zníženú sadzbu dane z pridanej hodnoty (ďalej len „DPH“), nesplnilo povinnosti,
         ktoré mu vyplývajú z článku 12 v spojení s prílohou H šiestej smernice Rady 77/388/EHS zo 17. mája 1977 o zosúladení právnych
         predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu – spoločný systém dane z pridanej hodnoty: jednotný základ jej stanovenia
         (Ú. v. ES L 145, s. 1; Mim. vyd. 09/001, s. 23), zmenenej a doplnenej smernicou Rady 2006/18/ES zo 14. februára 2006 (Ú. v. EÚ
         L 51, s. 12, ďalej len „šiesta smernica“), ako aj z článkov 96 až 98 a článku 99 ods. 1 smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra
         2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty (Ú. v. EÚ L 347, s. 1) v spojení s jej prílohou III (ďalej len „príloha III“).

       Právny rámec
       Právna úprava Únie
      2        Smernica 2006/112 od 1. januára 2007 zrušila a nahradila existujúcu právnu úpravu Európskej únie v oblasti DPH, najmä šiestu
         smernicu.

      3        Podľa odôvodnení č. 1 a 3 smernice 2006/112 bolo prepracovanie šiestej smernice nevyhnutné, aby uplatniteľné ustanovenia boli
         jasne a prehľadne usporiadané do novej štruktúry a znenia bez toho, aby to v zásade viedlo k podstatným zmenám v existujúcej
         právnej úprave.

      4        Články 96 až 98 a článok 99 ods. 1 smernice 2006/112 tak zodpovedajú ustanoveniam článku 12 šiestej smernice a jej prílohe
         H.

      5        Článok 96 smernice 2006/112 stanovuje:

      „Členské štáty uplatňujú štandardnú sadzbu DPH, ktorú určí každý členský štát ako percento zo základu dane a ktorá je rovnaká
         pre dodanie tovaru a poskytovanie služieb.“

      6        Článok 97 tejto smernice stanovuje:

      „1.      Od 1. januára 2006 do 31. decembra 2010 nesmie byť štandardná sadzba nižšia ako 15 %.
      2.      Rada rozhodne v súlade s článkom 93 [Z]mluvy [ES] o výške štandardnej sadzby, ktorá sa bude uplatňovať po 31. decembri 2010.“
      7        Článok 98 tej istej smernice znie:

      „1.      Členské štáty môžu uplatňovať buď jednu alebo dve znížené sadzby.
      2.      Znížené sadzby sa uplatňujú len na dodania tovaru a poskytovania služieb, ktoré patria do kategórií uvedených v prílohe III.
      …
      3.      Pri uplatňovaní znížených sadzieb uvedených v odseku 1 na kategórie tovarov môžu členské štáty použiť kombinovanú nomenklatúru
         s cieľom presne vymedziť dotknutú kategóriu.“

      8        Článok 99 ods. 1 uvedenej smernice stanovuje:

      „Znížené sadzby sa stanovia ako percento základu dane, ktoré nesmie byť nižšie ako 5 %.“
      9        Príloha III s názvom „Zoznam dodaní tovarov a poskytnutí služieb, na ktoré sa môžu uplatniť znížené sadzby uvedené v článku
         98“ vo svojom bode 1 uvádza:

      „Potraviny (vrátane nápojov okrem alkoholických nápojov) určené na ľudskú a zvieraciu spotrebu, živé zvieratá, osivá, rastliny
         a zložky obvykle určené na použitie pri príprave potravín; výrobky obvykle určené ako doplnok alebo náhrada potravín.“

      10      Toto ustanovenie zodpovedá bodu 1 prílohy H šiestej smernice.

      11      Bod 11 prílohy III, ktorý zodpovedá bodu 10 prílohy H šiestej smernice, znie:

      „dodania tovaru a poskytnutia služieb takého druhu, ktoré sú bežne určené na použitie v poľnohospodárskej výrobe s výnimkou
         investičných tovarov, akými sú stroje a budovy“.

       Vnútroštátna právna úprava
      12      Článok 9 zákona o dani z obratu (Wet op de omzetbelasting) z 28. júna 1968 (Staatsblad 1968, č. 329, ďalej len „zákon o dani z obratu“) stanovuje:

      „1.      Daň je vo výške 19 %.
      2.      Odchylne od odseku 1 je daň vo výške:
      a)      6 %, pokiaľ ide o dodania tovarov a poskytnutia služieb uvedených v tabuľke I, ktorá tvorí prílohu tohto zákona;
      …“
      13      Body a. 1 a a. 4 uvedenej tabuľky I znejú:

      „a.
      1.      potraviny, najmä:
      a)      potraviny a nápoje obvykle určené na ľudskú spotrebu;
      b)      výrobky zjavne určené na používanie pri príprave potravín a nápojov uvedených v písmene a), ktoré sú celkom alebo čiastočne
         v nich obsiahnuté;

      c)      výrobky určené na používanie ako doplnok alebo náhrada potravín a nápojov uvedených v písmene a), pričom alkoholické nápoje
         sa za potraviny nepovažujú;

      …
      4.
      a)      hovädzí dobytok, ovce, kozy, ošípané a kone;
      b)      iné zvieratá než sú uvedené pod písmenom a), ktoré sú zjavne určené na výrobu potravín uvedených v bode 1 vyššie, a zvieratá,
         ktoré sú zjavne určené na chov týchto zvierat;

      c)      vnútornosti zvierat uvedených pod písmenami a) a b);
      d)      výrobky, ktoré sú zjavne určené na reprodukciu zvierat uvedených pod písmenami a) a b).“
       Konanie pred podaním žaloby a konanie na Súdnom dvore
      14      Keďže sa Komisia domnievala, že Holandské kráľovstvo si tým, že na dodania, dovozy a nákupy určitých živých zvierat v rámci
         Spoločenstva, najmä koní, ktoré nie sú obvykle určené na prípravu potravín na ľudskú a zvieraciu spotrebu, uplatňovalo zníženú
         sadzbu DPH, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 12 šiestej smernice v spojení s jej prílohou H, rozhodla sa
         začať konanie podľa článku 226 ES. Komisia v liste z 10. apríla 2006 vyzvala tento členský štát, aby v tejto veci predložil
         svoje pripomienky.

      15      Vo svojej odpovedi z 27. júna 2006 Holandské kráľovstvo pripustilo, že znížená sadzba DPH na dodania určitých živých zvierat,
         ako ju stanovuje vnútroštátna právna úprava, sa uplatňuje vo väčšom rozsahu, než povoľuje šiesta smernica. Holandské kráľovstvo
         uviedlo, že holandskému Parlamentu mal byť predložený návrh zákona na účely dodržania tejto smernice, pričom pravdepodobný
         dátum účinnosti zmeny právnej úpravy bol stanovený na 1. januára 2007.

      16      Keďže však Holandské kráľovstvo neprijalo tento návrh zákona, Komisia mu 23. októbra 2007 zaslala odôvodnené stanovisko, v ktorom
         ho vyzvala na prijatie opatrení potrebných na to, aby uvedenému stanovisku vyhovelo v lehote dvoch mesiacov od jeho doručenia.

      17      Dňa 26. novembra 2007 Holandské kráľovstvo odpovedalo na odôvodnené stanovisko, pričom uviedlo, že o návrhu uvedeného zákona
         rokuje stály finančný výbor druhej komory Parlamentu. Dňa 31. marca 2008 však tento členský štát oznámil Komisii, že v súčasnosti
         nepovažuje za vhodné, aby bol uvedený návrh zákona prijatý.

      18      Za týchto okolností Komisia podala túto žalobu.

      19      Uzneseniami predsedu Súdneho dvora z 18. septembra a 20. novembra 2009 boli Spolková republika Nemecko a Francúzska republika
         pribraté do konania ako vedľajší účastníci konania na podporu tvrdení Holandského kráľovstva.

       O žalobe
       Argumentácia účastníkov konania
      20      Komisia uvádza, že články 96 až 98 a článok 99 ods. 1 smernice 2006/112 v spojení s prílohou III sú uplatniteľné na dodania
         a mutatis mutandis na dovozy a nákupy v rámci Spoločenstva.

      21      Podľa znenia bodu 1 prílohy III sa na živé zvieratá, ako aj osivá, rastliny a ostatné zložky môže uplatniť znížená sadzba
         DPH len v prípade, ak sú obvykle určené na použitie pri príprave potravín, čo by nemal byť prípad koní.

      22      Okrem toho z ustálenej judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že uvedený bod 1 sa má vykladať reštriktívne tak ako akékoľvek ďalšie
         ustanovenie upravujúce zníženú sadzbu DPH.

      23      Z tohto dôvodu zákon o dani z obratu tým, že stanovuje zníženú sadzbu DPH na dodania určitých živých zvierat, najmä koní,
         aj v prípade, keď nie sú určené na prípravu alebo výrobu potravín, nie je v súlade s ustanoveniami smernice 2006/112.

      24      Komisia vo svojej replike dodáva, že verzie bodu 1 prílohy III vo francúzskom, talianskom a anglickom jazyku potvrdzujú, že
         jedine na výrobky, ktoré sa akýmkoľvek spôsobom používajú pri príprave potravín, sa môže uplatniť znížená sadzba DPH.

      25      Navyše Komisia zdôrazňuje, že zvieratá nie sú potravinami. Normotvorca Únie tým, že v bode 1 prílohy III použil pojem „živé
         zvieratá“, zamýšľal, aby sa zohľadnil celý proces výroby potravín. V prípade neexistencie tohto spresnenia by totiž dodania
         živých zvierat podliehali štandardnej sadzbe DPH, pričom cena samotných konečných výrobkov, ktoré by spadali do kategórie
         potravín, by bola vyššia.

      26      Okrem toho podľa Komisie sa uvedený bod 1 nesmie vykladať v tom zmysle, že akékoľvek dodania koní podliehajú štandardnej sadzbe
         DPH. Toto ustanovenie totiž stanovuje uplatnenie zníženej sadzby DPH v závislosti od koňa a dotknutého plnenia. V tejto súvislosti
         také prvky, ako sú cena a rasa zvieraťa, predstavujú údaje umožňujúce identifikovať jeho stanovené využitie.

      27      Komisia napokon tvrdí, že všetky kone sa nevyužívajú na poľnohospodárske účely.

      28      Holandské kráľovstvo predovšetkým tvrdí, že Komisia sa počas konania pred podaním žaloby a vo svojej žalobe zamerala len na
         kone uvedené v bode a. 4, písm. a) tabuľky I zákona o dani z obratu. Z tohto dôvodu musí byť žaloba zamietnutá ako neprípustná,
         pokiaľ ide o uplatnenie zníženej sadzby DPH na určité živé zvieratá okrem koní.

      29      Holandské kráľovstvo ďalej tvrdí, že ani verzia v holandskom jazyku a ani iná ďalšia jazyková verzia bodu 1 prílohy III nepotvrdzuje,
         že sa výraz „obvykle určené na použitie pri príprave potravín“ vzťahuje na živé zvieratá, osivá a rastliny. Naopak z verzie
         v nemeckom jazyku toho istého ustanovenia vyplýva, že tento výraz sa vzťahuje iba na prísady. Tento výklad by bol logický,
         keďže napríklad osivá nie sú obvykle určené na použitie pri príprave potravín. Z tohto dôvodu sa na kone ako živé zvieratá
         bez ohľadu na to, či sú alebo nie sú obvykle určené na použitie pri príprave potravín, vzťahuje uvedený bod 1.

      30      Holandské kráľovstvo subsidiárne poukazuje na to, že Komisia neuviedla žiadnu skutkovú okolnosť, z ktorej by vyplývalo, že
         kone nie sú obvykle určené na použitie pri príprave potravín. Komisia však nemohla vychádzať z akejkoľvek domnienky, ak navrhuje,
         aby Súdny dvor určil nesplnenie povinnosti členským štátom.

      31      Holandské kráľovstvo ďalej subsidiárne tvrdí, že kone sú obvykle určené na použitie pri príprave potravín. V tejto súvislosti
         z použitia príslovky „obvykle“ v bode 1 prílohy III vyplýva, že treba preskúmať nie každé zviera jednotlivo, ale či je na
         použitie pri príprave potravín obvykle určená príslušná kategória zvierat. Akýkoľvek kôň však môže ísť na porážku ako jatočné
         zviera, hoci určenie koňa môže byť dočasne zmenené, napríklad jeho využitím ako dostihového koňa. Holandské kráľovstvo v tomto
         zmysle uvádza uznesenie z 1. júna 2006, V.O.F. Dressuurstal Jespers (C‑233/05), ako aj článok 20 nariadenia Komisie (ES) č. 504/2008
         zo 6. júna 2008, ktorým sa vykonávajú smernice Rady 90/426/EHS a 90/427/EHS, pokiaľ ide o spôsoby identifikácie koňovitých
         zvierat (Ú. v. EÚ L 149, s. 3), z ktorého vyplýva, že koňovité zviera sa v zásade považuje za zviera určené na porážku na
         ľudskú spotrebu.

      32      Okrem toho tvrdenie Komisie by sa nemalo uplatniť v praxi, pretože v rámci každého dodania určitého koňa by bolo potrebné
         overiť jeho určenie, a to o to viac, ak sa zámer kupujúceho môže líšiť od zámeru predávajúceho.

      33      Holandské kráľovstvo sa napokon subsidiárne domnieva, že kone predstavujú druh tovaru, ktorý je obvykle určený na použitie
         v rámci poľnohospodárskej výroby. Na každé dodanie koňa sa teda môže uplatniť znížená sadzba DPH podľa bodu 11 prílohy III.

      34      Holandské kráľovstvo vo svojej duplike dodáva, že výsledok, ktorý si želá Komisia, konkrétne uplatnenie zníženej sadzby DPH
         na suroviny a medziprodukty, sa takisto dosiahne, ak sa domnievame, že bod 1 prílohy III sa vzťahuje na všetky živé zvieratá.
         Okrem toho skutočnosť, že cena konečných výrobkov by sa prostredníctvom vyrovnávacieho efektu zvýšila, nebola overená.

      35      Napokon výklad navrhovaný Komisiou by bol v rozpore so zásadou právnej istoty. Zdaniteľná osoba by totiž musela zakaždým skúmať,
         či dodanie koňa podlieha štandardnej sadzbe alebo zníženej sadzbe DPH, zatiaľ čo určenie zvieraťa môže byť stanovené až a posteriori.

      36      Spolková republika Nemecko uvádza, že v prípade, ak žiadna z jazykových verzií uvedených Komisiou neumožňuje jasne stanoviť
         pôsobnosť bodu 1 prílohy III, potom z verzie tohto ustanovenia v nemeckom jazyku vyplýva, že výraz „obvykle určené na použitie
         pri príprave potravín“ sa týka výlučne prísad. Navyše určiť uplatniteľnú sadzbu DPH na základe spôsobu využitia koňa kupujúcim
         by bolo v rozpore so zásadou neutrality tejto dane.

      37      Francúzska republika sa domnieva, že uvedený bod 1 umožňuje uplatniť zníženú sadzbu DPH na všetky dodania živých zvierat bez
         ohľadu na ich určenie. Živé zvieratá sa tak ako rastliny a osivá odlišujú od prísad obvykle určených na prípravu potravín.
         V každom prípade kone patria medzi živé zvieratá obvykle určené na spotrebu.

       Posúdenie Súdnym dvorom
      38      Najskôr je potrebné uviesť, že Komisia na pojednávaní spresnila, že spomedzi zvierat uvedených v bode a. 4 písm. a) zákona
         o dani z obratu sa jej žaloba vzťahuje výlučne na kone, keďže hovädzí dobytok, ovce, kozy a ošípané sa prevažne chovajú na
         účely ľudskej a zvieracej spotreby.

      39      Preto treba túto žalobu chápať v tom zmysle, že Komisia Holandskému kráľovstvu vytýka uplatňovanie zníženej sadzby DPH výlučne
         na dodania, dovozy a nákupy koní v rámci Spoločenstva.

      40      Účastníci konania si predovšetkým odporujú v súvislosti s výkladom bodu 1 prílohy III, pričom na podporu svojho tvrdenia každý
         poukazuje na odlišnú jazykovú verziu tohto ustanovenia.

      41      V tejto súvislosti je potrebné konštatovať, že uvedený bod 1 nemá v rôznych úradných jazykoch Únie rovnaký zmysel.

      42      Na jednej strane z verzií bodu 1 prílohy III v nemeckom [„Nahrungs- und Futtermittel (einschließlich Getränke alkoholische
         Getränke jedoch ausgenommen), lebende Tiere, Saatgut, Pflanzen und üblicherweise für die Zubereitung von Nahrungs- und Futtermitteln
         verwendete Zutaten sowie üblicherweise als Zusatz oder als Ersatz für Nahrungs- und Futtermittel verwendete Erzeugnisse“]
         a holandskom jazyku [„Levensmiddelen (met inbegrip van dranken, maar met uitsluiting van alcoholhoudende dranken) voor menselijke
         en dierlijke consumptie, levende dieren, zaaigoed, planten en ingrediënten die gewoonlijk bestemd zijn voor gebruik bij de
         bereiding van levensmiddelen, alsmede producten die gewoonlijk bestemd zijn ter aanvulling of vervanging van levensmiddelen“],
         o ktoré sa Holandské kráľovstvo opiera, totiž vyplýva, že výraz „obvykle určené na použitie pri príprave potravín“ sa nevzťahuje
         na prísady, čo znamená, že na všetky dodania živých zvierat sa bez ohľadu na ich určenie môže uplatniť znížená sadzba DPH.

      43      Na druhej strane verzie toho istého bodu 1 v anglickom [„Foodstuffs (including beverages but excluding alcoholic beverages)
         for human and animal consumption; live animals, seeds, plants and ingredients normally intended for use in the preparation
         of foodstuffs; products normally used to supplement foodstuffs or as a substitute for foodstuffs“], francúzskom [„Les denrées
         alimentaires (y compris les boissons, à l’exclusion, toutefois, des boissons alcooliques) destinées à la consommation humaine
         et animale, les animaux vivants, les graines, les plantes et les ingrédients normalement destinés à être utilisés dans la
         préparation des denrées alimentaires; les produits normalement utilisés pour compléter ou remplacer des denrées alimentaires“]
         a talianskom jazyku [„Prodotti alimentari (incluse le bevande, ad esclusione tuttavia delle bevande alcoliche) destinati al
         consumo umano e animale, animali vivi, sementi, piante e ingredienti normalmente destinati ad essere utilizzati nella preparazione
         di prodotti alimentari, prodotti normalmente utilizzati per integrare o sostituire prodotti alimentari“], na ktoré odkazuje
         Komisia, sa môžu vykladať odlišne tak, že výraz „obvykle určené na použitie pri príprave potravín“ sa týka nielen prísad,
         ale takisto živých zvierat, osív a rastlín.

      44      Podľa ustálenej judikatúry nemôže byť formulácia použitá v jednej z jazykových verzií ustanovenia Spoločenstva chápaná ako
         jediný základ na výklad tohto ustanovenia, alebo sa v tejto súvislosti považovať za ustanovenie, ktoré má prednosť pred inými
         jazykovými verziami. Takýto prístup by totiž nebol v súlade s požiadavkou jednotnosti pri uplatňovaní práva Únie. V prípade
         rozporu medzi rôznymi jazykovými verziami textu sa má predmetné ustanovenie vykladať podľa všeobecnej štruktúry a účelu právneho
         predpisu, ktorého je súčasťou (pozri rozsudky z 27. marca 1990, Cricket St Thomas, C‑372/88, Zb. s. I‑1345, body 18 a 19;
         z 12. novembra 1988, Institute of the Motor Industry, C‑149/97, Zb. s. I‑7053, bod 16, ako aj z 25. marca 2010, Helmut Müller,
         C‑451/08, Zb. s. I‑2673, bod 38).

      45      Pokiaľ ide o všeobecnú štruktúru bodu 1 prílohy III, treba v prvom rade uviesť, že pôvodné znenie, ktoré slúžilo ako porovnávacie
         kritérium pri vypracovaní tejto prílohy III, sa nachádza v bode 1 prílohy H šiestej smernice, teda prílohy, ktorá bola do
         tejto smernice doplnená prostredníctvom článku 1 bodu 5 smernice Rady 92/77/EHS z 19. októbra 1992, ktorá dopĺňa spoločný
         systém dane z pridanej hodnoty, mení a dopĺňa smernicu 77/388/EHS (Ú. v. ES L 316, s. 1; Mim. vyd. 09/001, s. 202).

      46      Tento bod 1 bol mierne zmenený, keď smernica 2006/112 nahradila šiestu smernicu. Ako na pojednávaní správne zdôraznila Komisia
         za výrazom „potraviny… určené na ľudskú a zvieraciu spotrebu“, najmä vo verziách bodu 1 prílohy H šiestej smernice v dánskom,
         francúzskom, talianskom, holandskom a anglickom jazyku, nasleduje bodkočiarka. Pokiaľ však ide o tieto verzie, obyčajnú čiarku
         vo verziách uvedeného bodu 1 v dánskom, francúzskom, talianskom a holandskom jazyku tiež nahradila bodkočiarka.

      47      Podľa odôvodnenia č. 3 smernice 2006/112 cieľom prepracovania štruktúry a znenia šiestej smernice je zabezpečiť, aby boli
         ustanovenia uvedené jasne a prehľadne bez toho, aby to v zásade prinieslo podstatné zmeny platných právnych predpisov, hoci
         s procesom prepracovania súvisí malý počet podstatných zmien a doplnení, ktoré by sa preto mali vykonať.

      48      V prípade neexistencie podstatnej zmeny v bode 1 prílohy III sa všeobecná štruktúra tohto ustanovenia musí skúmať vzhľadom
         na znenie bodu 1 prílohy H šiestej smernice, ktorá vyjadruje zámer normotvorcu Únie, keďže vytvoril zoznam tovarov a služieb,
         ktoré môžu byť predmetom zníženej sadzby DPH.

      49      Zo sémantického hľadiska použitie bodkočiarky po výraze „potraviny… určené na ľudskú a zvieraciu spotrebu“ jasne znamená,
         že bod 1 prílohy H šiestej smernice sa skladá z troch rôznych vetných častí. Na základe toho je teda potrebné dospieť k záveru,
         že vzhľadom na to, že zámer uvedeného normotvorcu zostal nezmenený, potom sa bod 1 prílohy III skladá z troch rovnakých vetných
         častí.

      50      Ako uviedol generálny advokát v bode 54 svojich návrhov, každá z týchto troch vetných častí sa týka potravín určených na ľudskú
         a zvieraciu spotrebu. Prvá časť totiž uvádza samotné potraviny. Tretia vetná časť sa týka výrobkov určených ako doplnok alebo
         náhrada potravín. Druhá vetná časť sa týka živých zvierat, osív, rastlín a zložiek, ktoré samy osebe nie sú potravinami. Logicky
         túto druhú vetnú časť, ktorá je ohraničená dvoma ďalšími časťami, je potrebné chápať tak, že sa týchto prvkov týka výlučne
         v rozsahu, v akom sú obvykle určené na použitie pri príprave potravín. Tento záver je podporený skutočnosťou, že na rozdiel
         od toho, čo tvrdí Holandské kráľovstvo, určité osivá a rastliny môžu byť obvykle určené na použitie pri príprave potravín.
         Použitie pojmu „živé zvieratá“ v tomto zozname znamená, že znížená sadzba DPH sa uplatní na dodania uskutočnené pred porážkou
         zvierat.

      51      Z tohto dôvodu všeobecná štruktúra bodu 1 prílohy III vedie k výkladu, podľa ktorého sa na dodania živých zvierat môže uplatniť
         znížená sadzba DPH jedine v prípade, keď sú tieto zvieratá obvykle určené na použitie pri príprave potravín.

      52      Pokiaľ ide o účel bodu 1 prílohy III, je potrebné uviesť, že v odpovedi na písomnú otázku Súdneho dvora Komisia bez toho,
         aby jej ostatní účastníci konania odporovali, uviedla, že pri vypracovaní prílohy H šiestej smernice bolo zámerom normotvorcu
         Únie, aby sa na základné tovary, ako aj tovary a služby zodpovedajúce spoločenským a kultúrnym cieľom, za predpokladu, že
         vôbec nepredstavujú alebo predstavujú len veľmi malé riziko skreslenia hospodárskej súťaže, uplatnila znížená sadzba DPH.

      53      Potraviny, keďže sú uvedené na začiatku prílohy III pred „rozvodom vody“ a „farmaceutickými výrobkami“, patria medzi základné
         tovary. Normotvorca Únie tým, že umožnil uplatnenie zníženej sadzby DPH na potraviny namiesto štandardnej sadzby, zamýšľal,
         aby ich cena bola nižšia, teda aby boli prístupnejšie pre konečného spotrebiteľa, ktorý napokon znáša DPH (pozri najmä rozsudky
         z 3. októbra 2006, Banca popolare di Cremona, C‑475/03, Zb. s. I‑9373, bod 22, ako aj z 11. októbra 2007, KÖGÁZ a i., C‑283/06
         a C‑312/06, Zb. s. I‑8463, bod 30). Normotvorca Únie na dosiahnutie tohto cieľa logicky rozšíril uplatnenie tejto zníženej
         sadzby DPH na prvky, ktoré, hoci samy osebe nie sú potravinami, sú obvykle určené na použitie pri príprave týchto potravín.

      54      Z uvedeného na jednej strane vyplýva, že bod 1 prílohy III umožňuje uplatnenie zníženej sadzby DPH len v prípade živých zvierat,
         ktoré sú obvykle určené na použitie pri príprave potravín, a na druhej strane, že účelom tohto ustanovenia je uľahčiť konečnému
         spotrebiteľovi nákup týchto potravín.

      55      Normotvorca Únie tým, že v druhej časti vety uvedeného bodu 1 použil príslovku „obvykle“, zamýšľal zohľadniť zvieratá, ktoré
         sú obvykle a všeobecne určené na to, aby boli súčasťou ľudského a zvieracieho potravinového reťazca. Takým je najmä prípad
         hovädzieho dobytka, oviec, kôz a ošípaných, ktoré sú uvedené v bode a. 4 písm. a) zákona o dani z obratu. Na všetky dodania
         zvierat, ktoré patria k týmto druhom, sa tak môže uplatniť znížená sadzba DPH bez toho, aby bolo potrebné skúmať osobitnú
         situáciu konkrétneho zvieraťa.

      56      Naopak je všeobecne známe, že kone sa v rámci Únie nachádzajú v odlišnej situácii ako druhy uvedené v predchádzajúcom bode.
         Ako totiž uviedol generálny advokát v bode 65 svojich návrhov, kone nie sú obvykle a všeobecne určené na použitie pri príprave
         potravín, hoci niektoré z nich skutočne slúžia na ľudskú alebo zvieraciu spotrebu.

      57      V súvislosti s osobitnou situáciou koní, ktoré bez toho, aby boli obvykle určené na použitie pri príprave potravín, však môžu
         byť, pokiaľ ide o niektoré z nich, dodané na spotrebu, je potrebné domnievať sa, že vzhľadom na cieľ normotvorcu znížiť cenu
         základných tovarov pre konečného spotrebiteľa sa má bod 1 prílohy III vykladať v tom zmysle, že znížená sadzba DPH sa môže
         uplatniť jedine na dodanie koňa určeného na porážku, aby bol použitý pri príprave potravín.

      58      Je potrebné uviesť, že z ustálenej judikatúry vyplýva, že ustanovenia, ktoré majú povahu výnimky zo zásady, musia byť vykladané
         doslovne (pozri najmä rozsudky z 12. decembra 1995, Oude Luttikhuis a i., C‑399/93, Zb. s. I‑4515, bod 23, a zo 17. júna 2010,
         Komisia/Francúzsko, C‑492/08, Zb. s. I‑5471, bod 35). Stanovenie možnosti uplatniť zníženú sadzbu DPH na akékoľvek dodanie
         koňa by viedlo k extenzívnemu výkladu bodu 1 prílohy III.

      59      Uvedený bod 1 tak neumožňuje členskému štátu, aby uplatnil zníženú sadzbu DPH na všetky dodania živých koní bez ohľadu na
         ich určenie.

      60      Žiadne z tvrdení Holandského kráľovstva a dvoch členských štátov, ktoré podporujú jeho návrhy, nemôže spochybniť tento záver.

      61      Po prvé vzhľadom na nariadenie č. 504/2008, pokiaľ ide o spôsoby identifikácie koňovitých zvierat, je totiž pravda, že podľa
         článku 20 ods. 1 tohto nariadenia sa za koňovité zviera „považuje… zviera určené na porážku na ľudskú spotrebu, pokiaľ nie
         je neodvolateľným spôsobom prehlásené za zviera bez takéhoto určenia“ na identifikačnom dokumente zvieraťa. Odsek 2 toho istého
         článku spresňuje, že pred akoukoľvek stanovenou liečbou zodpovedný veterinár určí status koňovitého zvieraťa ako zvieraťa,
         ktoré buď je určené na porážku na ľudskú spotrebu, „čo je štandardný prípad“, alebo nie je určené na porážku na ľudskú spotrebu.

      62      Je však potrebné uviesť, že cieľ nariadenia č. 504/2008 je celkom odlišný od cieľa bodu 1 prílohy III. Toto nariadenie totiž
         zohľadňuje skutočnosť, že kôň môže byť skonzumovaný v rámci ľudskej spotreby, a v dôsledku toho stanovuje systém, ktorého
         účelom je zabezpečiť, aby kôň vstupujúci do ľudského potravinového reťazca nebol nevhodný na spotrebu. V rámci toho na účely
         lepšieho používania veterinárnych liečiv toto nariadenie stanovuje, že koňovité zviera je v zásade určené na porážku na ľudskú
         spotrebu.

      63      Nariadenie č. 504/2008 však neumožňuje určiť, ktoré kone budú mať napokon také určenie. Okrem toho článok 20 tohto nariadenia
         takisto stanovuje, že kôň nemusí byť určený na ľudskú spotrebu.

      64      Za týchto podmienok nemožno z článku 20 nariadenia č. 504/2008 vyvodiť, že podľa normotvorcu Únie je kôň obvykle určený na
         použitie pri príprave potravín.

      65      Po druhé, pokiaľ ide o tvrdenie, podľa ktorého sa na všetky dodávky koní mohla uplatniť znížená sadzba DPH na základe bodu
         11 prílohy III, je potrebné zdôrazniť, že v členských štátoch nie sú kone obvykle a všeobecne používané v poľnohospodárskej
         výrobe. Z toho vyplýva, že sa musí uplatniť úvaha, ktorá je analogická s úvahou sledovanou v rámci bodu 1 tej istej prílohy,
         a to že jedine na dodania koní na účely ich využitia v poľnohospodárskej výrobe sa môže uplatniť znížená sadzba DPH. O nič
         viac ako tento bod 1 neumožňuje teda uvedený bod 11 uplatniť zníženú sadzbu DPH na súbor dodávok koní.

      66      Po tretie, pokiaľ ide o tvrdenie založené na zásade neutrality DPH, ktorá by mohla byť prekážkou pri určení uplatniteľnej
         sadzby tejto dane na základe určenia koní, je potrebné pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry zásada daňovej neutrality
         bráni tomu, aby sa s podobnými tovarmi alebo poskytovaniami služieb, ktoré si tak navzájom konkurujú, zaobchádzalo odlišne
         z hľadiska DPH, takže uvedené tovary a poskytovania služieb musia podliehať jednotnej sadzbe (pozri najmä rozsudky z 11. októbra
         2001, Adam, C‑267/99, Zb. s. I‑7467, bod 36, a zo 6. mája 2010, Komisia/Francúzsko, C‑94/09, Zb. s. I‑4261, bod 40). Vzhľadom
         na príslušné spôsoby využitia sa však kôň určený na porážku nepodobá ani na súťažného a ani na úžitkového koňa, keďže toto
         zviera sa predáva ako také. Z tohto dôvodu, ako uviedol generálny advokát v bode 78 svojich návrhov, si tieto kategórie koní
         navzájom nekonkurujú, a preto môžu podliehať rôznym sadzbám DPH.

      67      Za týchto podmienok žaloba podaná Komisiou musí byť považovaná za dôvodnú.

      68      Preto je potrebné konštatovať, že Holandské kráľovstvo si tým, že na všetky dodania, dovozy a nákupy koní v rámci Spoločenstva
         uplatňovalo zníženú sadzbu DPH, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 12 v spojení s prílohou H šiestej smernice,
         ako aj z článkov 96 až 98 a článku 99 ods. 1 smernice 2006/112 v spojení s prílohou III.

       O trovách
      69      Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
         ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia navrhla zaviazať Holandské kráľovstvo na náhradu trov konania a Holandské
         kráľovstvo nemalo úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania.

      70      Podľa odseku 4 prvého pododseku toho istého článku Spolková republika Nemecko a Francúzska republika, ktoré vstúpili do konania
         ako vedľajší účastníci konania, znášajú svoje vlastné trovy konania.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol a vyhlásil:
      1.      Holandské kráľovstvo si tým, že na všetky dodania, dovozy a nákupy koní v rámci Spoločenstva uplatňovalo zníženú sadzbu DPH,
            nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 12 v spojení s prílohou H šiestej smernice Rady 77/388/EHS zo 17. mája 1977
            o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu – spoločný systém dane z pridanej hodnoty: jednotný
            základ jej stanovenia, zmenenej a doplnenej smernicou Rady 2006/18/ES zo 14. februára 2006, ako aj z článkov 96 až 98 a článku
            99 ods. 1 smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty v spojení s jej prílohou
            III.
      2.      Holandské kráľovstvo je povinné nahradiť trovy konania.
      3.      Spolková republika Nemecko a Francúzska republika znášajú svoje vlastné trovy konania.
      Podpisy
      * Jazyk konania: holandčina.


Rozsudok Všeobecného súdu (ôsma komora) z 15. septembra 2016.#Herbert Smith Freehills LLP proti Európska komisia.#Prístup k dokumentom – Nariadenie (ES) č. 1049/2001 – Dokumenty týkajúce sa diskusií pred prijatím smernice o aproximácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov týkajúcich sa výroby, prezentácie a predaja tabakových a súvisiacich výrobkov – Zamietnutie prístupu – Výnimka vzťahujúca sa na ochranu právneho poradenstva – Právo na obhajobu – Prevažujúci verejný záujem.#Vec T-755/14.


title: Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 11. januára 2007.#Kaj Lyyski proti Umeå universitet.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania Överklagandenämnden för högskolan - Švédsko.#Voľný pohyb pracovníkov - Článok 39 ES - Prekážky - Odborné vzdelávanie - Učitelia - Odmietnutie prijať na školenie uchádzača zamestnaného v školskom zariadení iného členského štátu.#Vec C-40/05.

text:
      Vec C‑40/05
      Kaj Lyyski
      proti
      Umeå universitet
      (návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný
      Överklagandenämnden för högskolan)
      „Voľný pohyb pracovníkov – Článok 39 ES – Prekážky – Profesijné vzdelávanie – Učitelia – Odmietnutie prijať na školenie uchádzača zamestnaného v školskom zariadení iného členského štátu“
      Abstrakt rozsudku
      Voľný pohyb osôb – Pracovníci – Prístup k profesijnému vzdelávaniu
      (Článok 39 ES)
      Právu Spoločenstva neodporuje to, aby vnútroštátna právna úprava, ktorá dočasne upravuje školenie určené na odstránenie nedostatku
         kvalifikovaných učiteľov v členskom štáte, vyžadovala, aby uchádzači o uvedené školenie boli zamestnaní v školskom zariadení
         tohto štátu, avšak pod podmienkou, že vykonané uplatňovanie predmetného nariadenia nevedie k zamietnutiu prihlášky každého
         učiteľa, ktorý nie je zamestnaný takýmto zariadením, a to bez predbežného a individuálneho posúdenia uvedenej prihlášky, najmä
         pokiaľ ide o schopnosti uchádzača a možnosť kontrolovať praktickú časť nadobudnutého školenia, prípadne ho oslobodiť od jej
         výkonu.

      (pozri bod 49 a výrok)

ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (tretia komora)
      z 11. januára 2007 (*)

      „Voľný pohyb pracovníkov – Článok 39 ES – Prekážky – Profesijné vzdelávanie – Učitelia – Odmietnutie prijať na školenie uchádzača zamestnaného v školskom zariadení iného členského štátu“
      Vo veci C‑40/05,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Överklagandenämnden för
         högskolan (Švédsko) z 1. februára 2005 a doručený Súdnemu dvoru 3. februára 2005, ktorý súvisí s konaním:

      Kaj Lyyski
      proti
      Umeå universitet,
      SÚDNY DVOR (tretia komora),
      v zložení: predseda tretej komory A. Rosas, sudcovia A. Borg Barthet a J. Malenovský (spravodajca),
      generálna advokátka: C. Stix‑Hackl,
      tajomník: H. von Holstein, zástupca tajomníka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 27. apríla 2006,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        švédska vláda, v zastúpení: K. Wistrand, splnomocnená zástupkyňa,
      –        poľská vláda, v zastúpení: T. Nowakowski, splnomocnený zástupca,
      –        Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: L. Ström van Lier a G. Rozet, splnomocnení zástupcovia,
      po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 14. septembra 2006,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článkov 12 ES a 39 ES.

      2        Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi pánom Lyyskim, švédskym štátnym príslušníkom zamestnaným ako učiteľ v školskom
         zariadení vo Fínsku, a Umeå universitet (Švédsko) vo veci odmietnutia prihlášky, ktorou sa hlásil na školenie na uvedenej
         univerzite.

       Právny rámec
       Právo Spoločenstva
      3        Článok 3 ods. 1 ES uvádza:

      „Na účely stanovené v článku 2, činnosti spoločenstva zahŕňajú, ako to vyplýva z ustanovení tejto zmluvy a z časového plánu
         v nej stanovenom:

      …
      q)      príspevky na kvalitné všeobecné a odborné vzdelanie a na rozkvet kultúr členských štátov;
      …“
      4        Článok 12 prvý odsek ES uvádza:

      „V rámci pôsobnosti tejto zmluvy a bez toho aby boli dotknuté jej osobitné ustanovenia akákoľvek diskriminácia na základe
         štátnej príslušnosti je zakázaná.“

      5        Podľa článku 39 ods. 1 a 2 ES:

      „1.      Zabezpečí sa voľný pohyb pracovníkov v rámci Spoločenstva.
      2.      Voľný pohyb pracovníkov zahŕňa zrušenie akejkoľvek diskriminácie pracovníkov členských štátov na základe štátnej príslušnosti,
         pokiaľ ide o zamestnanie, odmenu za prácu a ostatné pracovné podmienky.“

      6        Článok 149 ods. 1 a 2 ES znie takto:

      „1.      Spoločenstvo prispieva k rozvoju kvalitného vzdelávania podporovaním spolupráce medzi členskými štátmi a, ak je to potrebné,
         podporovaním a doplňovaním činnosti členských štátov pri plnom rešpektovaní ich zodpovednosti za obsah výučby a organizácie
         vzdelávacích systémov a za ich kultúrnu a jazykovú rozmanitosť.

      2.      Činnosť Spoločenstva sa zameriava na:
      …
      –        podporu mobility študentov a učiteľov, medzi iným podporou akademického uznávania diplomov a započítaním času štúdia,
      …“
      7        Nakoniec podľa článku 150 ods. 1 a 2 ES:

      „1.      Spoločenstvo uskutočňuje politiku odborného vzdelávania, ktorá podporuje a dopĺňa činnosť členských štátov pri plnom rešpektovaní
         ich zodpovednosti za obsah a organizáciu odborného vzdelávania.

      2.      Činnosť spoločenstva sa zameriava na:
      …
      –        uľahčenie prístupu k odbornému vzdelávaniu a podporu mobility inštruktorov a stážistov, najmä mladých ľudí;
      …“
       Vnútroštátne právo
       Ustanovenia týkajúce sa podmienok, ktoré treba splniť na účely zamestnania sa ako učiteľ na dobu neurčitú vo Švédsku
      8        Kapitola 2 § 4 prvý odsek body 1 a 2 a druhý odsek zákona 1985:1000 týkajúceho sa školského vzdelávania [skollagen (1985:1100),
         ďalej len „zákon o školskom vzdelávaní“] stanovuje, že za kvalifikovanú na zamestnanie na dobu neurčitú ako učiteľ v školskom
         alebo predškolskom zariadení alebo ako animátor v centrách voľného času v systéme verejného školstva sa považuje:

      „1.      každá osoba, ktorá je držiteľom švédskeho diplomu o ukončení učiteľského vzdelania alebo pedagogického vzdelania na prácu
         s deťmi a mladými ľuďmi v zmysle normatívnych ustanovení prijatých vládou podľa kapitoly 1, § 11 zákona 1992:1434 týkajúceho
         sa vyššieho vzdelávania [högskolelagen (1992:1434)] alebo podobného vzdelania podľa predchádzajúceho systému, ktorého základné
         predmety zodpovedajú vyučovacím predmetom stanoveným pre miesto, o ktorého obsadenie ide;

      2.      každá osoba, ktorá obdržala potvrdenie o kvalifikácii zo strany Högskoleverket [úrad vyššieho vzdelávania] podľa § 4a a 4b.
      Osoba, ktorá nie je dostatočne kvalifikovaná, však môže byť zamestnaná na dobu neurčitú, ak nie je dostatočný počet kvalifikovaných
         uchádzačov, odôvodňujú to osobitné dôvody, má rovnocennú odbornú kvalifikáciu na vyučovacie predmety súvisiace s miestom,
         o ktorého obsadenie ide, a možno predpokladať, že je spôsobilá vyučovať. …“

      9        Kapitola 2 § 4a zákona o školskom vzdelávaní stanovuje:

      „Každá osoba, ktorá nadobudla pedagogické vzdelanie v zahraničí, získa potvrdenie o kvalifikácii, ak toto vzdelanie samotné
         alebo spolu s odbornými skúsenosťami zodpovedá pedagogickému vzdelaniu podľa § 4 prvého odseku bodu 1. …“

       Ustanovenia týkajúce sa programu školenia v prejednávanom prípade
      10      Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že podľa návrhu zákona o financiách na rok 2002 sa už niekoľko rokov uskutočňuje
         zvláštny program školenia učiteľov („särskild lärarutbildning“, ďalej len „program SÄL“ alebo „školenia SÄL“) na účely vzdelania
         väčšieho počtu učiteľov vzhľadom na jednak väčší počet žiakov a jednak početné odchody učiteľov do dôchodku.

      11      Nariadenie 2001:740 o zvláštnych školeniach učiteľov [förordning om särskilda lärarutbildningar (2001:740), ďalej len „nariadenie
         SÄL“] obsahuje ustanovenia týkajúce sa školení SÄL. Poveruje šesť univerzít a zariadení vyššieho vzdelávania úlohou vyškoliť
         učiteľov, ktorí nemajú dostatočnú kvalifikáciu na to, aby mohli byť zamestnaní na dobu neurčitú vo švédskom školskom zariadení,
         alebo ktorí si chcú rozšíriť vzdelanie. Touto iniciatívou sa predpokladá, že bude vyškolených a kvalifikovaných asi 4 000
         učiteľov. Nariadenie SÄL nadobudlo účinnosť 1. novembra 2001 a uplatňuje sa do 31. decembra 2006.

      12      § 1 nariadenia SÄL s názvom „Rozsah uplatnenia“ stanovuje:

      „Toto nariadenie obsahuje ustanovenia týkajúce sa vyššieho vzdelávania organizovaného z osobitných prostriedkov, ktorého účelom
         je umožniť študentom zúčastniť sa pedagogických skúšok.“

      13      § 2 nariadenia SÄL s názvom „Miesto školenia“ stanovuje:

      „Školenia sa uskutočňujú na štátnych univerzitách a v zariadeniach vyššieho vzdelávania určených vládou. Pojem ‚zariadenie
         vyššieho vzdelávania‘ označuje ďalej univerzity a zariadenia vyššieho vzdelávania.“

      14      § 3 nariadenia SÄL s názvom „Cieľ školení“ stanovuje:

      „Cieľom školení je reagovať na potrebu kvalifikovaných učiteľov a pokryť predmety alebo odbory, ktoré určia zariadenia vyššieho
         vzdelávania po dohode s dotknutými obcami.“

      15      Pokiaľ ide o podmienky prijatia, § 6 nariadenia SÄL stanovuje:

      „Každá osoba, ktorá nespĺňa podmienky predpísané na to, aby mohla byť zamestnaná na dobu neurčitú podľa kapitoly 2 § 4 prvého
         odseku bodov 1 a 2 zákona [zákon o školskom vzdelávaní], môže byť prijatá na školenie, ak:

      1.      vzhľadom na vyššie vzdelanie, ktoré nadobudla pred alebo počas svojej odbornej praxe, je spôsobilá zúčastniť sa pedagogickej
         skúšky v predmetoch alebo odboroch, ktorých sa školenie týka, a

      2.      je zamestnaná ako učiteľ zástupcom školského zariadenia, kde sa môže uskutočniť praktická časť školenia.
      Každý uchádzač, ktorý spĺňa podmienky zamestnania na dobu neurčitú stanovené v kapitole 2 § 4 prvom odseku bodoch 1 a 2 [zákona
         o školskom vzdelávaní], môže byť tiež prijatý na školenie, ak mu predmetné školenie umožní kvalifikáciu na vyučovanie jedného
         alebo viacerých doplnkových predmetov alebo odborov.“

      16      § 7 nariadenia SÄL stanovuje:

      „Bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia § 6, každý uchádzač musí mať absolvované dostatočné vyššie vzdelanie, aby mu školenie,
         ktorého sa zúčastňuje podľa tohto nariadenia, umožnilo získať diplom učiteľa v súlade s § 6 prvým odsekom, alebo získať kvalifikáciu
         na vyučovanie iného predmetu podľa § 6 druhého odseku. Podobné vedomosti nadobudnuté vo Švédsku alebo v zahraničí zodpovedajú
         vyššiemu vzdelaniu.“

      17      § 10 nariadenia SÄL stanovuje, že školenia SÄL sa musia uskutočňovať aspoň na polovičný úväzok a musia skončiť najneskôr 31. decembra
         2006. Celkové trvanie školenia jedného študenta nesmie prekročiť hodnotu 60 bodov. Uvedené školenia je potrebné plánovať s prihliadnutím
         na predchádzajúce vzdelanie a pracovné skúsenosti každého študenta.

       Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
      18      Pán Lyyski, švédsky štátny príslušník, podal svoju prihlášku na školenie v rámci programu SÄL na Umeå universitet od začiatku
         zimného semestra roku 2004.

      19      Vo svojej prihláške uviedol, že počas predmetného školenia bude pracovať ako učiteľ na lýceu s vyučovacím jazykom švédskym
         v Abo vo Fínsku.

      20      Umeå universitet zamietla jeho prihlášku. Podľa svojho výkladu nariadenia SÄL a výkladu švédskeho ministerstva školstva sa
         domnievala, že pán Lyyski nepreukázal nadobudnuté vzdelanie tak, aby sa mohol uchádzať o školenie uskutočňované v rámci programu
         SÄL, keďže nebol zamestnancom švédskeho školského zariadenia, a preto by musel by musel absolvovať praktickú časť školenia
         vo Fínsku.

      21      Pán Lyyski podal na vnútroštátny súd žalobu proti rozhodnutiu o zamietnutí jeho prihlášky, ktoré prijala Umeå universitet.
         Tvrdil, že malo byť uznané, že spĺňa podmienky prijatia na uvedené školenie, a že ako švédsky štátny príslušník s bydliskom
         vo Fínsku a zamestnaný lýceom s vyučovacím jazykom švédskym v tomto členskom štáte mal odborné skúsenosti postačujúce na povolanie
         učiteľa.

      22      Umeå universitet uvádza najmä, že podmienka zamestnania školským zariadením vo Švédsku, od ktorej splnenia závisí prijatie
         na školenia SÄL, je objektívne odôvodnená a primeraná svojmu účelu.

      23      S odvolaním na články 12 ES a 149 ods. 1 ES, ako aj na rozsudky Súdneho dvora zo 7. februára 1979, Knoors (115/78, Zb. s. 399);
         z 13. februára 1985, Gravier (293/83, Zb. s. 593); z 2. februára 1988, Blaizot (24/86, Zb. s. 379), a z 11. júla 2002, D’Hoop
         (C‑224/98, Zb. s. I‑6191), sa vnútroštátny súd domnieva, že situácia v prejednávanom prípade spadá do pôsobnosti práva Spoločenstva,
         a preto je otázka súladu s právom Spoločenstva zamestnania na švédskej škole ako podmienky pre prijatie na školenia SÄL opodstatnená.

      24      Za týchto podmienok Överklagandenämnden för högskolan rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne
         otázky:

      „1.      Odporuje právu Spoločenstva, najmä jeho článku 12 ES to, aby sa pri posudzovaní kvalifikácie uchádzača o školenie učiteľov,
         určeného na odstránenie nedostatku kvalifikovaných učiteľov vo Švédsku v krátkom čase, vyžadovalo zamestnanie uchádzača vo
         švédskom školskom zariadení? Môže byť takáto požiadavka považovaná za odôvodnenú a primeranú?

      2.      Je pre odpoveď na prvú otázku relevantná skutočnosť, že uchádzač o školenie, ktorý je zamestnaný v školskom zariadení v inom
         členskom štáte ako Švédske kráľovstvo, je švédskym štátnym príslušníkom alebo štátnym príslušníkom iného členského štátu?

      3.      Je pre odpoveď na prvú otázku relevantná skutočnosť, že ide skôr o program školenia učiteľov s obmedzenou dobou trvania ako
         o trvalejší program školenia?“

       O prejudiciálnych otázkach
      25      Svojimi otázkami, ktoré je potrebné skúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či právu Spoločenstva odporuje to,
         aby sa vnútroštátna právna úprava, ktorá dočasne upravuje školenie určené na odstránenie nedostatku kvalifikovaných učiteľov
         v členskom štáte uplatňovala tak, že sa uvedeného školenia môžu zúčastniť len uchádzači zamestnaní v školskom zariadení tohto
         členského štátu, a či je pre toto preskúmanie relevantná skutočnosť, že predmetné školenie má trvalejší charakter alebo nie,
         a uchádzači sú alebo nie sú štátnymi príslušníkmi tohto členského štátu.

      26      Na účely odpovede na tieto otázky je vhodné najskôr preskúmať, či situácia, akou je tá v prejednávanom spore, spadá do pôsobnosti
         práva Spoločenstva.

      27      V prejednávanom prípade cieľom školenia, o ktoré sa uchádza žalobca vo veci samej v rámci programu SÄL, je poskytnúť vzdelanie
         učiteľom, ktorí nemajú dostatočnú kvalifikáciu na to, aby mohli byť zamestnaní na dobu neurčitú vo švédskom školskom zariadení
         bežným postupom, ktorý stanovuje zákon o školskom vzdelávaní. Toto školenie, zavedené na vymedzené obdobie a financované z osobitných
         zdrojov vyhradených zo štátneho rozpočtu, má za cieľ osobitnú kvalifikáciu potrebnú na výkon učiteľskej profesie na dobu neurčitú.
         Je preto potrebné priznať, že účelom nariadenia SÄL je odborné vzdelanie. Toto je však poskytované len určitými univerzitami
         a zariadeniami vyššieho vzdelávania.

      28      Ako už Súdny dvor rozhodol v bode 25 už citovaného rozsudku Gravier, podmienky prístupu k profesijnému vzdelaniu patria do
         oblasti pôsobnosti Zmluvy ES (pozri tiež rozsudky z 1. júla 2004, Komisia/Belgicko, C‑65/03, Zb. s. I‑6427, bod 25, a zo 7. júla
         2005, Komisia/Rakúsko, C‑147/03, Zb. s. I‑5969, bod 32).

      29      Z judikatúry rovnako vyplýva, že tak vyššie, ako aj vysokoškolské vzdelanie predstavujú odborné vzdelávanie (pozri rozsudky
         Blaizot, už citovaný, body 15 až 20; z 27. septembra 1988, Komisia/Belgicko, 42/87, Zb. s. 5445, body 7 a 8, ako aj Komisia/Rakúsko,
         už citovaný, bod 33). Otázka, či vzdelanie je alebo nie je trvalého charakteru, nie je pri tomto posúdení relevantná.

      30      Za týchto podmienok rozhodnutie prijaté v oblasti odborného vzdelávania, akým je to, proti ktorému namieta žalobca vo veci
         samej, môže spadať do oblasti uplatnenia ratione materiae práva Spoločenstva.

      31      Pokiaľ ide o voľný pohyb pracovníkov v zmysle článku 39 ods. 1 ES, Súdny dvor už rozhodol, že každý štátny príslušník Spoločenstva,
         ktorý bez ohľadu na miesto svojho pobytu a svoju štátnu príslušnosť využil právo voľného pohybu pracovníkov a vykonával zárobkovú
         činnosť v inom členskom štáte, spadá do pôsobnosti tohto článku (pozri najmä rozsudok z 26. januára 1999, Terhoeve, C‑18/95,
         Zb. s. I‑345, bod 27).

      32      Keďže to je aj prípad žalobcu vo veci samej, ktorý vykonáva zárobkovú činnosť v inom členskom štáte ako je štát, ktorého je
         príslušníkom, jeho situácia spadá do rámca uplatnenia práva Spoločenstva. Preto je dôležité preskúmať, či pravidlám tohto
         práva odporuje vnútroštátna právna úprava, akou je nariadenie SÄL.

      33      Najskôr je potrebné zdôrazniť, že článok 12 ES, na ktorý sa výslovne odvoláva vnútroštátny súd a ktorý stanovuje všeobecnú
         zásadu zákazu akejkoľvek diskriminácie z dôvodu štátnej príslušnosti, sa uplatňuje samostatne len v prípadoch, pre ktoré nestanovuje
         Zmluva osobitné pravidlo nediskriminácie (pozri rozsudky z 26. novembra 2002, Oteiza Olazabal, C‑100/01, Zb. s. I‑10981, bod
         25; z 11. decembra 2003, AMOK, C‑289/02, Zb. s. I‑15059, bod 25, a z 29. apríla 2004, Weigel, C‑387/01, Zb. s. I‑4981, bod
         57).

      34      Pokiaľ však ide o voľný pohyb pracovníkov, táto zásada bola uskutočnená a konkretizovaná článkom 39 ods. 2 ES. Preto nie je
         opodstatnené zohľadňovať článok 12 ES (rozsudok Weigel, už citovaný, body 58 a 59).

      35      Ďalej je potrebné zdôrazniť, že Súdny dvor už mnohokrát rozhodol, že všetky ustanovenia Zmluvy o voľnom pohybe pracovníkov
         majú príslušníkom Spoločenstva uľahčiť výkon všetkých povolaní na území Spoločenstva a vylučujú opatrenia, ktoré by mohli
         znevýhodniť príslušníkov Spoločenstva pri výkone hospodárskej činnosti na území iného členského štátu (rozsudky zo 7. júla
         1988, Wolf a i., 154/87 a 155/87, Zb. s. 3897, bod 13; z 15. decembra 1995, Bosman, C‑415/93, Zb. s. I‑4921, bod 94; Terhoeve,
         už citovaný, bod 37; z 27. januára 2000, Graf, C‑190/98, Zb. s. I‑493, bod 21, a zo 17. marca 2005, Kranemann, C‑109/04, Zb.
         s. I‑2421, bod 25).

      36      Je nesporné, že zamestnanie učiteľov na dobu určitú je prístupné štátnym príslušníkom všetkých členských štátov, ktorí sú
         dostatočne kvalifikovaní vyučovať. V tomto ohľade švédska vláda uvádza bez toho, aby boli proti jej tvrdeniu vznesené námietky,
         že školenia SÄL sú výslovne určené štátnym príslušníkom iných členských štátov, ktorí sú vo Švédsku zamestnaní ako učitelia
         na dobu určitú a u ktorých sa predpokladá, že na rozdiel od švédskych štátnych príslušníkov nie sú dostatočne kvalifikovaní
         na to, aby sa mohli bežným postupom natrvalo zamestnať ako učitelia.

      37      Vzhľadom na to, že vnútroštátna právna úprava, akou je nariadenie SÄL vyžaduje, aby uchádzači o školenie boli zamestnaní v školskom
         zariadení dotknutého členského štátu, následné vylúčenie prihlášok učiteľov zamestnaných v školskom zariadení iného členského
         štátu znevýhodňuje štátnych príslušníkov, ktorí pracujú v inom členskom štáte, a najmä tých, ktorí podobne ako žalobca vo
         veci samej využili svoje právo na voľný pohyb. Uplatňovanie takejto právnej úpravy je spôsobilé predstavovať prekážku voľného
         pohybu pracovníkov, ktorá je v zásade zakázaná článkom 39 Zmluvy.

      38      Napokon, hoci požiadavka, aby uchádzači o školenia SÄL boli zamestnaní vo švédskom školskom zariadení, predstavuje prekážku
         voľného pohybu pracovníkov, nemusí podliehať zákazu stanovenému v článku 39 ES, pokiaľ má legitímny cieľ, ktorý je v súlade
         so Zmluvou, a možno ju odôvodniť naliehavými dôvodmi všeobecného záujmu. V takomto prípade je však ešte potrebné, aby uplatňovanie
         uvedeného opatrenia bolo vhodné na zabezpečenie realizácie dotknutého cieľa a neprekračovalo to, čo je nevyhnutné na jeho
         dosiahnutie (pozri najmä rozsudky z 31. marca 1993, Kraus, C‑19/92, Zb. s. I‑1663, bod 32; Bosman, už citovaný, bod 104; z 30. septembra
         2003, Köbler, C‑224/01, Zb. s. I‑10239, bod 77, a Kranemann, už citovaný, bod 33).

      39      Z článkov 149 ES a 150 ES vyplýva, že za organizáciu vzdelávacieho systému, ako aj profesijného vzdelávania sú zodpovedné
         členské štáty. Táto zodpovednosť zahŕňa najmä zachovanie alebo zlepšenie vzdelávacieho systému, ktoré vzhľadom na ustanovenia
         Zmluvy predstavujú legitímne ciele. Je nesporné, že nariadenie SÄL presne spĺňa tieto požiadavky.

      40      Pokiaľ ide o posúdenie naliehavých dôvodov všeobecného záujmu, je nepochybné, že prijatie nariadenia SÄL vo Švédsku vyplýva
         z nedostatku kvalifikovaných učiteľov zamestnaných na dobu neurčitú bežným postupom podľa zákona o školskom vzdelávaní. Zo
         spisu vyplýva, že uvedený nedostatok vznikol v tomto členskom štáte z dôvodu veľkého počtu odchodov učiteľov do dôchodku,
         nedostatočného počtu absolventov spĺňajúcich podmienky zamestnávania týmto bežným postupom a tiež zvýšenia počtu školopovinných
         detí. Keďže je nesporné, že zamestnávanie diplomovaných učiteľov na dobu neurčitú, hoci prístupné štátnym príslušníkom všetkých
         členských štátov, ktorí nadobudli požadované vzdelanie, neodstránilo nedostatok učiteľov v tomto členskom štáte, je nepochybné,
         že vnútroštátne orgány sa zamerajú na učiteľov zamestnávaných na dobu určitú.

      41      Je potrebné odpovedať na otázku, či uplatňovanie nariadenia SÄL je primerané vzhľadom na sledovaný cieľ.

      42      Na jednej strane je potrebné uviesť, že školenia SÄL, financované z osobitných zdrojov štátneho rozpočtu, poskytuje len šesť
         univerzít a zariadení vyššieho vzdelávania a ich cieľom je vyškoliť 4 000 učiteľov. Z jednotlivých častí spisu nevyplýva,
         či uvedené školenie malo za týchto podmienok aj iný ako určený charakter.

      43      Na druhej strane sa od uchádzačov o špecializované školenie vyžaduje, aby boli zamestnaní vo švédskom školskom zariadení.
         Je zjavné, že táto požiadavka, ktorá môže byť prekážkou v prístupe na predmetné školenie učiteľom vykonávajúcim svoje zamestnanie
         v inom členskom štáte, je spojená s uskutočňovaním praktickej časti špecializovaného školenia. Táto časť sa v podstate realizuje
         v mieste, kde učiteľ vykonáva svoje povolanie. Dohľad a hodnotenie praktickej časti sú nepochybne zložitejšie v prípade, ak
         sa vykonáva v prostredí, ktoré je vzdialené švédskemu školskému systému.

      44      Rovnako na posúdenie, či uplatňovanie sporného opatrenia presahuje rámec toho, čo je potrebné, je opodstatnené preskúmať požiadavky
         týkajúce sa praktickej časti dotknutého školenia. Vo svetle informácií, ktoré na verejnom pojednávaní poskytla švédska vláda,
         je zjavné, že určité zariadenia vyššieho vzdelávania alebo univerzity mohli oslobodiť uchádzačov od uvedenej praktickej časti.
         Okrem toho, švédska vláda nevylúčila, že praktickú časť možno vykonať v inom školskom zariadení, ako je to, kde je dotknutá
         osoba zamestnaná ako vyučujúci. Za týchto podmienok informácie, ktoré má Súdny dvor k dispozícii, mu neumožňujú s presnosťou
         určiť, či praktická časť uvedeného školenia predstavuje jeho základnú a povinnú časť.

      45      Okrem toho, povolanie učiteľa vykonávané žalobcom vo veci samej a priori zaručuje, že tento je spôsobilý zúčastniť sa školenia poskytovaného v rámci programu SÄL a po jeho ukončení vyučovať vo Švédsku.
         Hoci nie je isté, že dotknutý uchádzač mal po skončení takéhoto školenia skutočne v úmysle zamestnať sa na dobu neurčitú vo
         Švédsku, táto okolnosť nespochybňuje porovnateľný charakter jeho postavenia s postavením učiteľov zamestnaných na dobu určitú
         vo švédskych školách, ktoré, ako vyplýva z informácií predložených Súdnemu dvoru na pojednávaní, nemajú povinnosť zamestnať
         učiteľa vo Švédsku na dobu neurčitú po ukončení uvedeného školenia.

      46      V takejto situácii sa zamietnutie prihlášky žalobcu vo veci samej v podstate len z dôvodu, že ju podala osoba, ktorá nie je
         zamestnaná švédskym školským zariadením, môže zdať v rozpore so sledovanými cieľmi a neprimerané, najmä ak prekážky vo vykonaní
         praktickej časti školenia je možné odstrániť bez ťažkostí a rovnocenná prihláška podaná učiteľmi zamestnanými vo švédskej
         škole by mohla byť prijatá.

      47      Za týchto podmienok nemožno vylúčiť, že vykonané uplatňovanie nariadenia SÄL prekračuje rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie
         cieľa smerujúceho k zachovaniu a zlepšeniu švédskeho vzdelávacieho systému.

      48      Vzhľadom na obmedzené informácie, ktoré má Súdny dvor k dispozícii, je opodstatnené konštatovať, že je úlohou vnútroštátneho
         súdu, ktorý prejednáva vec samu a ktorý musí prevziať zodpovednosť za následné súdne rozhodnutie, aby s ohľadom na úvahy uvedené
         v bodoch 42 až 45 tohto rozsudku preskúmal, či uplatňovanie nariadenia SÄL je primerané sledovanému cieľu.

      49      So zreteľom na všetky vyššie uvedené úvahy je potrebné odpovedať na položené otázky tak, že právu Spoločenstva neodporuje
         to, aby vnútroštátna právna úprava, ktorá dočasne upravuje školenie určené na odstránenie nedostatku kvalifikovaných učiteľov
         v členskom štáte, vyžadovala, aby uchádzači o uvedené školenie boli zamestnaní v školskom zariadení tohto štátu, avšak pod
         podmienkou, že vykonané uplatňovanie predmetného nariadenia nevedie k zamietnutiu prihlášky každého učiteľa, ktorý nie je
         zamestnaný takýmto zariadením, a to bez predbežného a individuálneho posúdenia uvedenej prihlášky, najmä pokiaľ ide o schopnosti
         uchádzača a možnosť kontrolovať praktickú časť nadobudnutého školenia, prípadne ho oslobodiť od jej výkonu.

       O trovách
      50      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:
      Právu Spoločenstva neodporuje to, aby vnútroštátna právna úprava, ktorá dočasne upravuje školenie určené na odstránenie nedostatku
            kvalifikovaných učiteľov v členskom štáte vyžadovala, aby uchádzači o uvedené školenie boli zamestnaní v školskom zariadení
            tohto štátu, avšak pod podmienkou, že vykonané uplatňovanie predmetného nariadenia nevedie k zamietnutiu prihlášky každého
            učiteľa, ktorý nie je zamestnaný takýmto zariadením, a to bez predbežného a individuálneho posúdenia uvedenej prihlášky, najmä
            pokiaľ ide o schopnosti uchádzača a možnosť kontrolovať praktickú časť nadobudnutého školenia, prípadne ho oslobodiť od jej
            výkonu.
      Podpisy
      * Jazyk konania: švédčina.