title: Vec C-91/05: Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z  20. mája 2008 – Komisia Európskych spoločenstiev/Rada Európskej únie (Žaloba o neplatnosť — Článok 47 EÚ — Spoločná zahraničná a bezpečnostná politika — Rozhodnutie 2004/833/SZBP — Vykonanie jednotnej akcie 2002/589/SZBP — Boj proti šíreniu ručných zbraní a ľahkých zbraní — Právomoc Spoločenstva — Politika rozvojovej spolupráce)

text:
               5.7.2008

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 171/2

         Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 20. mája 2008 – Komisia Európskych spoločenstiev/Rada Európskej únie
   (Vec C-91/05) (1)

   (Žaloba o neplatnosť - Článok 47 EÚ - Spoločná zahraničná a bezpečnostná politika - Rozhodnutie 2004/833/SZBP - Vykonanie jednotnej akcie 2002/589/SZBP - Boj proti šíreniu ručných zbraní a ľahkých zbraní - Právomoc Spoločenstva - Politika rozvojovej spolupráce)
   (2008/C 171/03)
   Jazyk konania: angličtina
   Účastníci konania

      Žalobkyňa: Komisia Európskych spoločenstiev (v zastúpení: P. J. Kuijper, J. Enegren a M. Petite, splnomocnení zástupcovia)

      Vedľajší účastník, ktorý v konaní podporuje žalobkyňu: Európsky parlament (v zastúpení: R. Passos, K. Lindahl a D. Gauci, splnomocnení zástupcovia)

      Žalovaná: Rada Európskej únie (v zastúpení: J.-C. Piris, R. Gosalbo Bono, S. Marquardt a E. Finnegan, splnomocnení zástupcovia)

      Vedľajší účastníci, ktorí v konaní podporujú žalovanú: Dánske kráľovstvo (v zastúpení: A. Jacobsen a C. Thorning, ako aj L. Lander Madsen, splnomocnení zástupcovia), Španielske kráľovstvo (v zastúpení: N. Díaz Abad, splnomocnená zástupkyňa), Francúzska republika (v zastúpení: G. de Bergues, ako aj E. Belliard a C. Jurgensen, splnomocnení zástupcovia), Holandské kráľovstvo (v zastúpení: M. de Grave, ako aj C. Wissels a H. G. Sevenster, splnomocnení zástupcovia), Švédske kráľovstvo (v zastúpení: A. Falk, splnomocnená zástupkyňa), Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska (v zastúpení: R. Caudwell a E. Jenkinson, splnomocnené zástupkyne, za právnej pomoci A. Dashwood, barrister)
   Predmet veci
   Zrušenie rozhodnutia Rady 2004/833/SZBP z 2. decembra 2004, ktorým sa vykonáva jednotná akcia 2002/589 SZBP ohľadom príspevku Európskej únie ECOWAS v rámci moratória na ručné zbrane a ľahké zbrane (Ú. v. EÚ L 359, s. 65), ako aj vyhlásenie nezákonnosti jednotnej akcie Rady 2002/589/SZBP z 12. júla 2002 o príspevku Európskej únie k boju proti destabilizačnému akumulovaniu a rozširovaniu ručných zbraní a ľahkých zbraní a ktorou sa ruší jednotná akcia 1999/34/SZBP (Ú. v. ES L 191, s. 1; Mim. vyd. 18/001, s. 314)
   Výrok rozsudku

               1.

               Rozhodnutie Rady 2004/833/SZBP z 2. decembra 2004, ktorým sa vykonáva jednotná akcia 2002/589/SZBP ohľadom príspevku Európskej únie ECOWAS v rámci moratória na ručné zbrane a ľahké zbrane, sa zrušuje.

               2.

               Komisia Európskych spoločenstiev a Rada Európskej únie znášajú svoje vlastné trovy konania.

               3.

               Dánske kráľovstvo, Španielske kráľovstvo, Francúzska republika, Holandské kráľovstvo, Švédske kráľovstvo a Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska, ako aj Európsky parlament znášajú svoje vlastné trovy konania.

      (1)  Ú. v. EÚ C 82, 14.4.2007.


title: Vec C-206/06: Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) zo 17. júla 2008 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Rechtbank Groningen – Holandsko) – Essent Netwerk Noord BV, Nederlands Elektriciteit Administratiekantoor BV, Aluminium Delfzijl BV/Aluminium Delfzijl BV, Staat der Nederlanden, Nederlands Elektriciteit Administratiekantoor BV, Saranne BV (Vnútorný trh s elektrickou energiou — Vnútroštátna právna úprava umožňujúca vyberanie príplatku k cene za prepravu elektrickej energie v prospech zákonom určenej spoločnosti povinnej uhradiť uviaznuté náklady — Poplatky s rovnakým účinkom ako clá — Diskriminačné vnútroštátne zdanenie — Pomoc poskytovaná členskými štátmi)

text:
               30.8.2008

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 223/4

         Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) zo 17. júla 2008 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Rechtbank Groningen – Holandsko) – Essent Netwerk Noord BV, Nederlands Elektriciteit Administratiekantoor BV, Aluminium Delfzijl BV/Aluminium Delfzijl BV, Staat der Nederlanden, Nederlands Elektriciteit Administratiekantoor BV, Saranne BV
   (Vec C-206/06) (1)

   (Vnútorný trh s elektrickou energiou - Vnútroštátna právna úprava umožňujúca vyberanie príplatku k cene za prepravu elektrickej energie v prospech zákonom určenej spoločnosti povinnej uhradiť uviaznuté náklady - Poplatky s rovnakým účinkom ako clá - Diskriminačné vnútroštátne zdanenie - Pomoc poskytovaná členskými štátmi)
   (2008/C 223/06)
   Jazyk konania: holandčina
   Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania
   Rechtbank Groningen
   Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Žalobcovia: Essent Netwerk Noord BV, Nederlands Elektriciteit Administratiekantoor BV, Aluminium Delfzijl BV

      Žalovaní: Aluminium Delfzijl BV, Staat der Nederlanden, Nederlands Elektriciteit Administratiekantoor BV, Saranne BV
   Predmet veci
   Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Rechtbank Groningen – Výklad článku 25 ES, článku 87 ods. 1 ES a článku 90 ES – Vnútroštátna právna úprava zavádzajúca tarifný príplatok, ktorý majú zaplatiť odberatelia usadení v Holandsku prevádzkovateľovi siete elektrickej energie počas prechodného obdobia – Povinnosť prevádzkovateľa siete previesť sumu príplatkov na zákonom určenú spoločnosť vnútroštátnych výrobcov elektrickej energie ako kompenzáciu určitej sumy predstavujúcej sumu vzniknutú v dôsledku záväzkov alebo investícií uskutočnených touto spoločnosťou pred liberalizáciou trhu s elektrickou energiou – Zaplatenie preplatku touto spoločnosťou príslušnému ministrovi
   Výrok rozsudku

               1.

               Článok 25 sa má vykladať v tom zmysle, že mu odporuje zákonné opatrenie, podľa ktorého vnútroštátni odberatelia elektrickej energie sú povinní zaplatiť svojmu prevádzkovateľovi siete tarifný príplatok podľa množstva elektrickej energie vyrobenej v členskom štáte a dovezenej, ktorá bola prepravená v prospech týchto odberateľov, ak takýto príplatok musí tento prevádzkovateľ odviesť spoločnosti určenej na tento účel zákonodarcom, pričom táto spoločnosť je spoločnou dcérskou spoločnosťou štyroch vnútroštátnych výrobcov elektrickej energie a predtým bola správcom nákladov celkovej vyrobenej a dovezenej elektrickej energie, a ak celý tento príplatok musí byť použitý na úhradu nákladov nezodpovedajúcich podmienkam trhu, za ktoré táto spoločnosť osobne zodpovedá, v dôsledku čoho sumy vybrané touto spoločnosťou úplne kompenzujú zaťaženie postihujúce vnútroštátnu prepravenú elektrickú energiu.
               To isté platí v prípade, keď vnútroštátne podniky vyrábajúce elektrickú energiu sú povinné znášať uvedené náklady a na základe existujúcich dohôd prostredníctvom platby kúpnej ceny vnútroštátnej elektrickej energie, výplaty dividend rôznym vnútroštátnym výrobcom elektrickej energie, ktorých dcérskou spoločnosťou je určená spoločnosť alebo iným spôsobom, by výhoda vyplývajúca z tarifného príplatku mohla byť určenou spoločnosťou úplne prenesená na vnútroštátne podniky vyrábajúce elektrickú energiu.
               Článok 90 ES sa má vykladať v tom zmysle, že mu odporuje zákonné opatrenie za takých okolností, keď príjem z poplatku vyberaného za prepravenú elektrickú energiu je len čiastočne použitý na úhradu nákladov nezodpovedajúcich podmienkam trhu, t. j. ak suma vyberaná určenou spoločnosťou len čiastočne kompenzuje zaťaženie postihujúce prepravenú vnútroštátnu elektrickú energiu.

               2.

               Článok 87 ES sa má vykladať v tom zmysle, že sumy odvedené určenej spoločnosti podľa článku 9 zákona prechodne upravujúceho oblasť výroby elektrickej energie (Overgangswet Elektriciteitsproductiesector) z 21. decembra 2000 sú „štátnou pomocou“ v zmysle tohto ustanovenia Zmluvy ES v rozsahu, v akom predstavujú ekonomickú výhodu a nie sú kompenzáciou vo forme protihodnoty za plnenia poskytnuté určenou spoločnosťou v rámci plnenia povinností verejnej služby.

      (1)  Ú. v. EÚ C 178, 29.7.2006.


title: Vec C-261/13 P: Odvolanie podané 8. mája 2013 : Peter Schönberger proti rozsudku Všeobecného súdu (šiesta komora) zo 7. marca 2013 vo veci T-186/11, Peter Schönberger/Európsky parlament

text:
               20.7.2013

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 207/27

         Odvolanie podané 8. mája 2013: Peter Schönberger proti rozsudku Všeobecného súdu (šiesta komora) zo 7. marca 2013 vo veci T-186/11, Peter Schönberger/Európsky parlament
   (Vec C-261/13 P)
   2013/C 207/44
   Jazyk konania: nemčina

      Účastníci konania

      Odvolateľ: Peter Schönberger (v zastúpení: O. Mader, Rechtsanwalt)

      Ďalší účastník konania: Európsky parlament

      Návrhy odvolateľa

   Odvolateľ navrhuje

               I.

               zrušiť rozsudok Všeobecného súdu zo 7. marca 2013 vo veci T-186/11;

               II.

               vyhovieť prvostupňovému návrhu žalobcu. Zrušiť rozhodnutie žalovaného, ktoré bolo žalobcovi oznámené listom z 25. januára 2011, ktorým bolo zastavené skúmanie jeho petície č. 1188/2010 bez toho, aby sa Výbor pre petície bol jej obsahom zaoberal;

               III.

               zaviazať žalovaného na náhradu trov konania.

      Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia

   Všeobecný súd podľa odvolateľa vo svojom opise skutkového stavu zanedbal skutočnosť, že predseda Výboru pre petície oznámil žalobcovi bez ďalšieho odôvodnenia, že jeho petícia je síce prípustná, ale Výbor pre petície sa jej obsahom nemôže zaoberať. V dôsledku toho Všeobecný súd predpokladal spôsobom skresľujúcim skutkový stav, že sa uskutočnilo preskúmanie petície.
   Všeobecný súd neuznal rozsah ochrany základného práva na predloženie petície tým, že protiprávne vychádza z toho, že sa tento rozsah ochrany obmedzuje len na preskúmanie prípustnosti petície. Rozsah jeho ochrany však zahŕňa aj nárok na preskúmanie petície z obsahového hľadiska a na rozhodnutie vo veci, keď je petícia prípustná (nárok na to, aby sa ňou zaoberalo).
   Všeobecný súd ponechal logický rozpor, že nepreskúmanie prípustnej petície Parlamentom nemá, na rozdiel od nepreskúmania neprípustnej petície, právne účinky.
   Všeobecný súd rozhodol v rozpore so svojou vlastnou judikatúrou vo veci T-308/07 (Tegebauer) (1), v ktorom rozhodol, že účinok petičného práva môže byť ohrozený, keď sa petícia nepreskúma z obsahového hľadiska.
   Všeobecný súd nezohľadnil porušenie práva spočívajúce v nedostatočnom odôvodnení rozhodnutia Parlamentu. Namiesto toho nedostatočné odôvodnenie nezaoberania sa petíciou nahradil svojím vlastným odôvodnením.
   Všeobecný súd nevzal do úvahy skutočnosť, že odvolateľovi nebolo umožnené predniesť svoju záležitosť bez skreslenia Výboru pre petície.

      (1)  Rozsudok Všeobecného súdu zo 14. septembra 2011 (zatiaľ neuverejnený v Zbierke).


title: Vec T-4/05: Žaloba podaná dňa 4. januára 2005: Guido Strack proti Komisii Európskych spoločenstiev

text:
               5.3.2005

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 57/39

         Žaloba podaná dňa 4. januára 2005: Guido Strack proti Komisii Európskych spoločenstiev
   (Vec T-4/05)
   (2005/C 57/65)
   Jazyk konania: nemčina
   Pán Guido Strack, bydliskom Wasserliesch (Nemecko), v zastúpení: R. Schmitt, Rechtsanwalt, podal 4. januára 2005 na Súd prvého stupňa Európskych spoločenstiev žalobu proti Komisii Európskych spoločenstiev.
   Žalobca navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

               —

               zrušil rozhodnutie z 5.2.2004 o zastavení vyšetrovaní OLAF-u OF/2002/0356, ako aj konečnú správu o vyšetrovaní (spis NT/sr D(2003)-AC-19723-01687 5.02.2004), ktorá bola základom pre vydanie tohto rozhodnutia;

               —

               zaviazal žalovanú obnoviť toto vyšetrovanie a vypracovať novú konečnú správu o vyšetrovaní a nahradiť trovy konania.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia
   Žalobca, úradník Komisie, informoval generálneho riaditeľa Európskeho úradu pre boj proti podvodom (OLAF) o tom, že sa pri výkone svojej funkcie na Úrade pre úradné publikácie Európskych spoločenstiev dozvedel o skutočnostiach, ktoré svedčia o existencii závažných nedostatkov. Následne začaté vyšetrovanie OLAF-u bolo napadnutým rozhodnutím zastavené.
   Žalobca najskôr tvrdí, že jeho žaloba je prípustná, keďže napadnuté rozhodnutie má záväzné právne účinky aj pre neho, pretože mu odníma právne postavenie oznamovateľa vnútorných nedostatkov (po anglicky „Whistleblower“).
   Na odôvodnenie svojej žaloby uvádza, že OLAF dostatočne nepreskúmal oznámené skutkové okolnosti a prijal svojvoľné rozhodnutie.


title: Vec C-560/11: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Commissione tributaria provinciale di Parma (Taliansko) 7. novembra 2011 — Danilo Debiasi/Agenzia delle Entrate — Ufficio di Parma

text:
               28.1.2012

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 25/34

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Commissione tributaria provinciale di Parma (Taliansko) 7. novembra 2011 — Danilo Debiasi/Agenzia delle Entrate — Ufficio di Parma
      (Vec C-560/11)
      (2012/C 25/64)
      Jazyk konania: taliančina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Commissione tributaria provinciale di Parma

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobca: Danilo Debiasi

         Žalovaný: Agenzia delle Entrate — Ufficio di Parma

         Prejudiciálna otázka

      Existuje nesúlad vnútroštátnych právnych predpisov s právom Spoločenstva, a najmä článku 19 ods. 5 a článku 19a dekrétu prezidenta republiky č. 633/72 s článkom 17 ods. 2 písm. a) smernice EHS 77/388/EHS (1), ako aj dokumentom KOM(2001) 260 v konečnom znení z 23. mája 2011 a dokumentom KOM(2000) 348 v konečnom znení zo 7. júna 2000, a rozdielne zaobchádzanie, pokiaľ ide o systém DPH medzi jednotlivými členskými štátmi Európskej únie vzhľadom na to, že sa na rovnaké zdravotnícke služby uplatňujú iné sadzby DPH?

         (1)  Ú. v. ES L 145, 1977, s. 1; Mim. vyd. 09/001, s. 23.


title: Vec T-192/04: Žaloba podaná dňa 28. mája 2004: Flex Equipos de Descanso, S.A. proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory)

text:
               28.8.2004

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 217/23

         Žaloba podaná dňa 28. mája 2004: Flex Equipos de Descanso, S.A. proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory)
   (Vec T-192/04)
   (2004/C 217/43)
   Jazyk konania: angličtina
   Flex Equipos de Descanso, S.A., so sídlom v Madride, v zastúpení: R. Ocquet, advokát, podal dňa 28. mája 2004 na Súd prvého stupňa Európskych spoločenstiev žalobu proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu.
   Druhým účastníkom konania pred odvolacím senátom bol Legget & Platt, Incorporated
   Žalobca navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

               —

               zrušil rozhodnutie prvého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu z 18. marca 2004 vo veci R 333/2003 a zmenil ho v tej časti, v ktorej boli dôkaz predložený podávateľom námietok a námietka B-386088 zamietnuté.

               —

               vrátil vec na ďalšie konanie Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu a nariadil mu zamietnuť zápis prihlášky ochrannej známky Spoločenstva č. 1607167 „LURA-FLEX“ pre všetky druhy tovarov, pre ktoré bola podaná;

               —

               zaviazal Úrad na náhradu trov konania.

         Dôvody žaloby a hlavné tvrdenia

               Prihlasovateľ ochrannej známky Spoločenstva:

               Legget & Platt, Inc.

               Dotknutá ochranná známka Spoločenstva:

               Slovná ochranná známka „LURA-FLEX“ pre tovary tried 6 a 20 (pružiny do nábytku, postelí, matrac, a sedačiek; nábytok, postele, lehátka, matrace atď.) (prihláška č. 1607167)

               Namietajúci majiteľ skoršej ochrannej známky alebo označenia v konaní o námietke:

               Fabricas Lucia Antonia Betere S.A., v súčasnosti Flex Equipos de Descanso, S.A.

               Skoršia ochranná známka alebo označenie:

               Obrazová ochranná známka „FLEX“ pre tovary tried 6 a 20 zapísaná v Španielsku (kovové konštrukčné materiály, kovové rámy postelí, postele, matrace kombinované s kovovými pružinami, nábytok atď.) ako aj dobré meno týchto označení vo vzťahu ku všetkým druhom postelí, matrac a vankúšov.

               Rozhodnutie námietkového oddelenia:

               Zamietnutie námietky

               Rozhodnutie odvolacieho senátu:

               Zamietnutie odvolania podaného Flex Equipos de Descanso.

               Dôvody žaloby:

               Porušenie pravidla 18 ods. 2 a pravidla 22 ods. 4 Nariadenia 2868/95 (1) Komisie a práva podávateľa námietky byť riadne vypočutý podľa pravidla 18 nariadenia, ako aj porušenie článku 8 Nariadenia Rady (ES) č. 40/94 (2).

      (1)  Nariadenie Komisie (ES) č. 2868/95 z 13.decembra 1995 ktorým sa vykonáva nariadenie Rady (ES) č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva

      (2)  Nariadenie Rady (ES) č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva


title: Vec C-607/12: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Commissione tributaria provinciale Genova (Taliansko) 24. decembra 2012 — Dresser Rand S.A./Agenzia delle Entrate — Direzione Provinciale Ufficio Controlli

text:
               6.4.2013

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 101/7

         Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Commissione tributaria provinciale Genova (Taliansko) 24. decembra 2012 — Dresser Rand S.A./Agenzia delle Entrate — Direzione Provinciale Ufficio Controlli
   (Vec C-607/12)
   2013/C 101/15
   Jazyk konania: taliančina

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Commissione tributaria provinciale Genova

      Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Žalobkyňa: Dresser Rand S.A.

      Žalovaný: Agenzia delle Entrate — Direzione Provinciale Ufficio Controlli

      Prejudiciálne otázky

               1.

               Má sa premiestnenie tovaru z členského štátu na územie Talianska s cieľom overiť kompatibilitu tohto tovaru s iným tovarom nadobudnutým v Taliansku bez toho, aby sa do dovezeného tovaru akokoľvek zasiahlo, posudzovať ako „práca na uvedenom tovare“ podľa článku 17 ods. 2 písm. f) smernice 2006/112/ES (1) a je v tomto ohľade užitočné posudzovať charakter plnení medzi spoločnosťami F.B. ITMI a DR-IT?

               2.

               Má sa článok 17 ods. 2 písm. f) smernice 2006/112/ES vykladať v tom zmysle, že bráni tomu, aby sa vo vnútroštátnych právnych predpisoch alebo na základe praxe členských štátov stanovilo, že odoslanie alebo preprava tovaru sa nepovažuje za premiestnenie do iného členského štátu, ak sa tak nedeje za predpokladu, že sa tovar vráti do členského štátu, z ktorého sa pôvodne odoslal alebo prepravil?

      (1)  Ú. v. EÚ L 347, s. 1.


title: Vec C-17/05: Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z  3. októbra 2006 [návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Court of Appeal (Civil Division) – Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska] – B. F. Cadman/Health & Safety Executive (Sociálna politika — Článok 141 ES — Zásada rovnakej odmeny pre mužov a ženy — Odpracované roky ako okolnosť prispievajúca k určeniu odmeny — Objektívne odôvodnenie — Dôkazné bremeno)

text:
               2.12.2006

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 294/10

         Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 3. októbra 2006 [návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Court of Appeal (Civil Division) – Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska] – B. F. Cadman/Health & Safety Executive
   (Vec C-17/05) (1)

   (Sociálna politika - Článok 141 ES - Zásada rovnakej odmeny pre mužov a ženy - Odpracované roky ako okolnosť prispievajúca k určeniu odmeny - Objektívne odôvodnenie - Dôkazné bremeno)
   (2006/C 294/17)
   Jazyk konania: angličtina
   Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania
   Court of Appeal (Civil Division)
   Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Žalobkyňa: B.F. Cadman

      Žalovaný: Health & Safety Executive

      Vedľajší účastník: Equal Opportunities Commission
   Predmet veci
   Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Court of Appeal (Civil Division) – Výklad článku 141 ES – Rovnaká odmena pre mužov a ženy – Dĺžka zamestnania použitá ako kritérium na stanovenie odmeny, ktorá má za následok odlišný dopad podľa pohlavia zamestnancov
   Výrok rozsudku
   Článok 141 ES sa má za predpokladu, že v dôsledku uplatnenia kritéria počtu odpracovaných rokov ako okolnosti prispievajúcej k určeniu odmien vznikajú rozdiely v odmeňovaní rovnakej práce alebo práce rovnakej hodnoty medzi zamestnancami a zamestnankyňami, ktoré sa majú zahrnúť do porovnania, vykladať v tom zmysle, že:

               —

               keďže uplatnenie kritéria počtu odpracovaných rokov je vo všeobecnosti spôsobilé dosiahnuť legitímny cieľ odmenenia získanej skúsenosti, na základe ktorej je zamestnanec schopný lepšie zvládnuť svoje úlohy, zamestnávateľ nemusí osobitne preukazovať, že uplatnenie tohto kritéria je spôsobilé dosiahnuť predmetný cieľ, pokiaľ ide o predmetné zamestnanie, s výnimkou prípadu, ak zamestnanec predloží dôkazy, na základe ktorých môžu vzniknúť vážne pochybnosti v tomto smere,

               —

               ak je pre určenie odmeny uplatnený systém profesionálnej klasifikácie založený na ohodnotení vykonávanej práce, nie je potrebné preukazovať, že zamestnanec, posudzovaný individuálne počas relevantného obdobia, získal skúsenosť, ktorá mu umožňuje lepšie vykonávať svoju prácu.

      (1)  Ú. v. EÚ C 69, 19.3.2005.


title: Vec T-89/06: Žaloba podaná  15. marca 2006  – Lebard/Komisia

text:
               3.6.2006

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 131/42

         Žaloba podaná 15. marca 2006 – Lebard/Komisia
   (Vec T-89/06)
   (2006/C 131/79)
   Jazyk konania: francúzština
   Účastníci konania

      Žalobca: Daniel Lebard (Brusel, Belgicko) (v zastúpení: M. de Guillenchmidt, advokát)

      Žalovaná: Komisia Európskych spoločenstiev
   Návrhy žalobcu

               —

               zrušiť rozhodnutie vyjadrené v liste zo 16. januára 2006 adresovanom pánovi Lebardovi, ktorým bola v mene Komisie zamietnutá žiadosť o odvolanie rozhodnutia IV/M.1517,

               —

               v dôsledku toho zrušiť rozhodnutie Komisie o uzavretí spisu o koncentrácii Rhodia/Albright & Wilson a Hoechst/Rhône-Poulenc v rozsahu, v ktorom tieto koncentrácie spolu vzájomne súviseli,

               —

               následne povedať a rozhodnúť, že rozhodnutie IV/M.1378 z roku 2004 sa tiež ruší,

               —

               zaviazať Komisiu zaplatiť sumu jedného eura pánovi Lebardovi z dôvodu utrpenej ujmy, dať zverejniť na svoje vlastné náklady odsudzujúce rozhodnutie Súdu prvého stupňa v novinách a časopisoch vybraných žalobcom, ako aj na nahradiť všetky trovy konania.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia
   Rozhodnutím č. IV/M.1517 z 13. júla 1999 Komisia povolila koncentráciu, ktorou mala Rhodia SA prevziať celkovú kontrolu nad spoločnosťou Albright & Wilson, ktorej generálnym riaditeľom bol od 28. júla 1999 do 14. októbra 1999 žalobca. Rozhodnutím č. IV/M.1378 z 9. augusta 1999 Komisia povolila tiež koncentráciu medzi spoločnosťami Hoechst a Rhône-Poulenc, pričom Rhône-Poulenc kontrolovala spoločnosť Rhodiu v rozsahu 67,35 %. Niektoré záväzky týkajúce sa Rhodie (prevod podielov Rhône-Poulenc v Rhodii, udržanie nezávislého riadenia oboch spoločností) boli prevzaté spoločnosťou Rhône-Poulenc a pripojené k rozhodnutiu č. IV/M.1378, aby sa zabezpečilo, že koncentrácie nebudú mať škodlivé účinky na hospodárku súťaž. Žalobca adresoval Komisii viacero listov, v ktorých ju informoval o zamýšľanom nedodržaní záväzkov prevzatých v rámci konania vo veci IV/M.1378 a žiadal o odvolanie rozhodnutia č. IV/M.1517. Listom zo 7. októbra 2005 mu Komisia odpovedala, že nepredpokladá, že by podnikla akékoľvek kroky na základe skutočností, s ktorými ju žalobca oboznámil, a že sa rozhodla uzavrieť spis. Ako odpoveď na jeho list mu kancelária predsedu Komisie zaslala list zo 16. januára 2006, v ktorom potvrdila pôvodný postoj Komisie vyjadrený v liste zo 7. októbra 2005, teda zamietnutie žiadosti o odvolanie rozhodnutia Komisie týkajúceho sa veci IV/M.1517. Táto žaloba o neplatnosť smeruje proti domnelému rozhodnutiu obsiahnutému v liste Komisie zo 16. januára 2006.
   Na podporu svojej žaloby uvádza žalobca viacero právnych dôvodov.
   V prvom rade, ohľadom prijateľnosti jeho žaloby sa domnieva, že má priamy záujem na konaní ako adresát napadnutého listu, ktorý mu spôsobil osobnú a priamu ujmu. Taktiež tvrdí, že list z 16. januára 2006, ktorý je predmetom tejto žaloby nemôže byť považovaný za akt výlučne potvrdzujúci list zo 7. októbra 2005, pretože medzičasom došlo k novej skutočnosti, ktorá bola schopná podstatným spôsobom zmeniť okolnosti a podmienky prijatia predchádzajúceho aktu v zmysle judikatúry Spoločenstva. Žalobca tým naráža na list pani Kroes z 12. januára 2006 zaslaný poslancom Európskeho parlamentu ohľadom predmetných koncentrácií.
   V druhom rade žalobca uvádza dôvody na podporu svojich návrhov týkajúcich sa podstaty veci. Prvým, vyplývajúcim z porušenia základných pravidiel konania v oblasti hospodárskej súťaže vyčíta Komisii, že nepristúpila k preskúmaniu spisu a že nepoužila svoju právomoc odvolať predchádzajúce rozhodnutie. Druhým dôvodom žalobca namieta zneužitie právomoci v tom, že Komisia nedodržala prísnu kontrolu nad predbežne schválenými koncentráciami počas ich uskutočňovania.
   Na záver žalobca uvádza dôvod spočívajúci v právnej ochrane, ktorá mala byť podľa neho poskytnutá účastníkom koncentrácie a najmä riadiacim pracovníkom podniku dotknutého koncentráciou.


title: Vec T-82/15: Žaloba podaná 20. februára 2015 – InAccess Networks Integrated Systems/Komisia

text:
               11.5.2015

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 155/28

         Žaloba podaná 20. februára 2015 – InAccess Networks Integrated Systems/Komisia
   (Vec T-82/15)
   (2015/C 155/34)
   Jazyk konania: angličtina

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: InAccess Networks Integrated Systems – Applications Services for Telecommunication and Related Equipment Commercial and Industrial Co. SA (Amarousio, Grécko) (v zastúpení: J. Grayston, solicitor; P. Gjørtler a G. Pandey, lawyers)

      Žalovaná: Európska komisia

      Návrhy

   Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

               —

               zrušil nižšie uvedené akty v rozsahu, v akom sa Všeobecný súd domnieva, že tieto akty vyvolávajú právne účinky a v akom tieto akty popierajú oprávnenosť nárokov uplatnených žalobkyňou na základe zmluvy o dotáciách k projektu s referenčným číslom 216873 ATRACO, ktorá bola uzatvorená v kontexte siedmeho rámcového programu Európskeho spoločenstva pre výskum a technický rozvoj (2007 – 2013), a v akom ich cieľom je uložiť žalobkyni povinnosť vrátiť získanú sumu a nahradiť likvidované škody:

                           —

                           rozhodnutie Komisie obsiahnuté v liste z 11. decembra 2014 s referenčným číslom ARES (2014) 4162021,

                           —

                           rozhodnutie Komisie obsiahnuté v dlhopise z 23. októbra 2012 s referenčným číslom ARES (2012) 1248814,

                           —

                           rozhodnutie Komisie obsiahnuté v liste zo 7. decembra 2012 bez referenčného čísla.

               —

               uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy tohto konania.

      Dôvody a hlavné tvrdenia

   Na podporu svojej žaloby žalobkyňa uvádza štyri žalobné dôvody.

               1.

               Prvý žalobný dôvod založený na porušení článku 41 ods. 1 a 2 Charty základných práv Európskej únie a práva byť vypočutý
               Žalobkyňa tvrdí, že Komisia pripustila, že v pôvodnom konaní o audite došlo k porušeniu práva byť vypočutý, a že na tomto základe sa Komisia rozhodla opäť vo veci konať.

               2.

               Druhý žalobný dôvod založený na porušení článku 41 ods. 1 Charty základných práv Európskej únie a porušení zásady legitímneho očakávania žalobkyne
               Žalobkyňa tvrdí, že rozhodnutie o opätovnom začatí konania o audite vyvolalo legitímne očakávanie, že každé ďalšie rozhodnutie bude založené na podstatných skutočnostiach konania o audite a nie na procesných pravidlách, ktoré bolo treba uplatniť pri predložení dokumentov v pôvodnom konaní o audite.

               3.

               Tretí žalobný dôvod je založený na porušení článku 41 ods. 2 písm. c) Charty základných práv Európskej únie porušením povinnosti odôvodnenia
               Žalobkyňa tvrdí, že odôvodnenie Komisie v jej rozhodnutí bolo nedostatočné, pretože sa týkalo iba jedného z dvoch napadnutých bodov a že povrchne považovala predložené dokumenty za nedostatočné.

               4.

               Štvrtý žalobný dôvod je založený na zjavne nesprávnom právnom posúdení.
               Žalobkyňa napokon tvrdí, že z dôvodu neexistencie akýchkoľvek podkladov týkajúcich sa výsledku opätovne začatého konania o audite, a teda aj akejkoľvek možnosti žalobkyne vyjadriť sa k veci pred prijatím revidovaného rozhodnutia, treba revidované rozhodnutie a v dôsledku toho aj pôvodné rozhodnutie v konaní o audite považovať za prijaté na základe zjavne nesprávneho právneho posúdenia a za porušenia práv žalobkyne.


title: Vec T-638/15: Žaloba podaná 12. novembra 2015 – Alcohol Countermeasure Systems (International)/ÚHVT – Lion Laboratories (ALCOLOCK)

text:
               18.1.2016

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 16/50

         Žaloba podaná 12. novembra 2015 – Alcohol Countermeasure Systems (International)/ÚHVT – Lion Laboratories (ALCOLOCK)
   (Vec T-638/15)
   (2016/C 016/60)
   Jazyk, v ktorom bola podaná žaloba: angličtina

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Alcohol Countermeasure Systems (International) Inc. (Toronto, Kanada) (v zastúpení: E. Baud, P. Marchiset, lawyers)

      Žalovaný: Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT)

      Ďalší účastník konania pred odvolacím senátom: Lion Laboratories Ltd (Barry, Spojené kráľovstvo)

      Údaje týkajúce sa konania pred ÚHVT

      Majiteľ spornej ochrannej známky: žalobkyňa.

      Dotknutá sporná ochranná známka: slovná ochranná známka Spoločenstva „ALCOLOCK“ – ochranná známka Spoločenstva č. 8 443 301.

      Konanie pred ÚHVT: konanie o vyhlásení neplatnosti.

      Napadnuté rozhodnutie: rozhodnutie prvého odvolacieho senátu ÚHVT z 11. augusta 2015 vo veci R 1323/2014-1.

      Návrhy

   Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

               —

               zrušil napadnuté rozhodnutie,

               —

               vyhlásil, že ochranná známka Spoločenstva, ktorú vlastní Alcohol Countermeasure Systems (International) Inc, a ktorá je v jej mene zapísaná, je platná,

               —

               uložil ÚHVT povinnosť nahradiť trovy konania.

      Uvádzané žalobné dôvody

               —

               porušenie článku 8 ods. 2 a článku 15 ods. 2 nariadenia č. 207/2009, článku 10 ods. 2 smernice č. 2008/95 a článku 19 ods. 2 dohody TRIPS, nedostatočné odôvodnenie a skreslenie skutkových okolností,

               —

               porušenie článku 57 ods. 2 a 3 nariadenia č. 207/2009 a nedostatočné odôvodnenie,

               —

               porušenie článku 75 nariadenia č. 207/2009 a článku 296 ZFEÚ a nerešpektovanie definície riadneho používania v zmysle nariadenia č. 207/2009.


title: Vec T-161/13: Žaloba podaná 14. marca 2013 — First Islamic Investment Bank/Rada

text:
               18.5.2013

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 141/24

         Žaloba podaná 14. marca 2013 — First Islamic Investment Bank/Rada
   (Vec T-161/13)
   2013/C 141/44
   Jazyk konania: angličtina

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: First Islamic Investment Bank Ltd (Labuan, Malajzia) (v zastúpení: B. Mettetal a C. Wucher-North, advokáti)

      Žalovaná: Rada Európskej únie

      Návrhy

   Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

               —

               zrušil odsek I.I.10 prílohy rozhodnutia 2012/829/SZBP z 21. decembra 2012, ktorým sa mení a dopĺňa rozhodnutie 2010/413/SZBP o reštriktívnych opatreniach voči Iránu (Ú. v. EÚ L 356, s. 71) v rozsahu, v akom sa týka žalobkyne,

               —

               zrušil odsek I.I.10 prílohy vykonávacieho nariadenia Rady (EÚ) č. 1264/2012 z 21. decembra 2012, ktorým sa vykonáva nariadenie (EÚ) č. 267/2012 o reštriktívnych opatreniach voči Iránu (Ú. v. EÚ L 356, s. 55) v rozsahu, v akom sa týka žalobkyne,

               —

               zaviazal žalovanú na náhradu vlastných trov konania a trov konania, ktoré vznikli žalobkyni.

      Dôvody a hlavné tvrdenia

   Na podporu svojej žaloby, žalobkyňa uvádza tri žalobné dôvody.

               1.

               Prvý žalobný dôvod je založený na tvrdení, že žalobkyňa neposkytla uvedeným osobám pomoc pri porušení ustanovení právnej úpravy EÚ voči Iránu ani finančnú podporu iránskej vláde. Rovnako žalobkyňa neslúžila ako sprostredkovateľ na úhradu platieb spojených s iránskou ropou. Z toho vyplýva, že žalobkyňa nesplnila hmotnoprávne podmienky na zaradenie do napadnutých príloh rozhodnutia 2012/829/SZBP z 21. decembra 2012 a vykonávacieho nariadenia (EÚ) č. 1264/2012 z 21. decembra 2012 a/alebo Rada sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia, keď rozhodla, že tieto podmienky boli splnené. Rada navyše nevykonala vhodné preskúmanie.

               2.

               Druhý žalobný dôvod je založený na tvrdení, že Rada si nesplnila svoju procesnoprávnu povinnosť poskytnúť v prílohách rozhodnutia 2012/829/SZBP a vykonávacieho nariadenia (EÚ) č. 1264/2012 primerané odôvodnenie a rešpektovať právo na obhajobu a účinnú súdnu ochranu.

               3.

               Tretí žalobný dôvod je založený na tvrdení, že uvedenie žalobkyne v prílohách porušuje zásadu proporcionality.


title: Vec T-207/09: Rozsudok Všeobecného súdu z  27. septembra 2011 — El Jirari Bouzekri/ÚHVT — Nike International (NC NICKOL) ( Ochranná známka Spoločenstva — Námietkové konanie — Prihláška obrazovej ochrannej známky Spoločenstva NC NICKOL — Skoršia obrazová ochranná známka Spoločenstva NIKE — Relatívny dôvod zamietnutia — Neexistencia pravdepodobnosti zámeny — Neexistencia podobnosti označení — Článok 8 ods. 5 nariadenia č. 40/94 )

text:
               12.11.2011

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 331/18

         Rozsudok Všeobecného súdu z 27. septembra 2011 — El Jirari Bouzekri/ÚHVT — Nike International (NC NICKOL)
   (Vec T-207/09) (1)

   (Ochranná známka Spoločenstva - Námietkové konanie - Prihláška obrazovej ochrannej známky Spoločenstva NC NICKOL - Skoršia obrazová ochranná známka Spoločenstva NIKE - Relatívny dôvod zamietnutia - Neexistencia pravdepodobnosti zámeny - Neexistencia podobnosti označení - Článok 8 ods. 5 nariadenia č. 40/94)
   2011/C 331/32
   Jazyk konania: angličtina

      Účastníci konania

      Žalobca: Mustapha El Jirari Bouzekri (Malaga, Španielsko) (v zastúpení: E. Ragot, advokát)

      Žalovaný: Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (v zastúpení: A. Folliard-Monguiral, splnomocnený zástupca)

      Ďalší účastník konania pred odvolacím senátom ÚHVT a vedľajší účastník v konaní pred Všeobecným súdom: Nike International Ltd (Beaverton, Oregon, Spojené štáty) (v zastúpení: M. de Justo Bailey, advokát)

      Predmet veci

   Žaloba podaná proti rozhodnutiu druhého odvolacieho senátu ÚHVT z 25. februára 2009 (vec R 554/2008-2) týkajúcemu sa námietkového konania medzi Nike International Ltd a Mustaphom El Jirari Bouzekrim

      Výrok rozsudku

               1.

               Rozhodnutie druhého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) z 25. februára 2009 (vec R 554/2008-2) sa zrušuje.

               2.

               ÚHVT znáša svoje vlastné trovy konania a je povinný nahradiť trovy konania, ktoré vynaložil Mustapha El Jirari Bouzekri. Nike International Ltd znáša svoje vlastné trovy konania.

      (1)  Ú. v. EÚ C 167, 18.7.2009.


title: Vec T-543/13: Rozsudok Všeobecného súdu zo 4. marca 2015 – Three-N-Products/ÚHVT – Munindra (PRANAYUR) („Ochranná známka Spoločenstva — Námietkové konanie — Prihláška slovnej ochrannej známky Spoločenstva PRANAYUR — Skoršia slovná ochranná známka Spoločenstva AYUR a skoršie obrazové ochranné známky Spoločenstva Ayur, Ayur Naturals Herbals a Aanb — Relatívny dôvod zamietnutia — Pravdepodobnosť zámeny — Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009“)

text:
               20.4.2015

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 127/24

         Rozsudok Všeobecného súdu zo 4. marca 2015 – Three-N-Products/ÚHVT – Munindra (PRANAYUR)
   (Vec T-543/13) (1)

   ((„Ochranná známka Spoločenstva - Námietkové konanie - Prihláška slovnej ochrannej známky Spoločenstva PRANAYUR - Skoršia slovná ochranná známka Spoločenstva AYUR a skoršie obrazové ochranné známky Spoločenstva Ayur, Ayur Naturals Herbals a Aanb - Relatívny dôvod zamietnutia - Pravdepodobnosť zámeny - Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009“))
   (2015/C 127/33)
   Jazyk konania: angličtina

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Three-N-Products Private Ltd (New Delhi, India) (v zastúpení: N. Colombo, advokát)

      Žalovaný: Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (v zastúpení: V. Melgar, splnomocnený zástupca)

      Ďalší účastník konania pred odvolacím senátom ÚHVT: Munindra Holding BV (Lelystad, Holandsko)

      Predmet veci

   Žaloba podaná proti rozhodnutiu štvrtého odvolacieho senátu ÚHVT z 25. júla 2013 (vec R 638/2012-4) vo veci námietkového konania medzi Three-N-Products Private Ltd a Munindra Holding BV

      Výrok rozsudku

               1.

               Žaloba sa zamieta.

               2.

               Three-N-Products Private Ltd je povinná nahradiť trovy konania.

      (1)  Ú. v. EÚ C 367, 14.12.2013.


title: Spojené veci C-488/12 až C-491/13 a C-526/12: Uznesenie Súdneho dvora (ôsma komora) z  10. októbra 2013 (návrhy na začatie prejudiciálneho konania, ktoré podal Debreceni Munkaügyi Bíróság – Maďarsko) – Nagy Sándor (C-488/12)/Hajdú-Bihar Megyei Kormányhivatal, Lajos Tiborné Böszörményi (C-489/12), Róbert Gálóczhi-Tömösváry (C-490/12), Magdolna Margit Szabadosné Bay (C-491/12)/Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal a Józsefné Ványai (C-526/12)/Nagyrábé Község Polgármesteri Hivatal (Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Článok 30 Charty základných práv Európskej únie — Uplatňovanie práva Únie — Neexistencia — Zjavný nedostatok právomoci Súdneho dvora)

text:
               7.4.2014

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 102/3

         Uznesenie Súdneho dvora (ôsma komora) z 10. októbra 2013 (návrhy na začatie prejudiciálneho konania, ktoré podal Debreceni Munkaügyi Bíróság – Maďarsko) – Nagy Sándor (C-488/12)/Hajdú-Bihar Megyei Kormányhivatal, Lajos Tiborné Böszörményi (C-489/12), Róbert Gálóczhi-Tömösváry (C-490/12), Magdolna Margit Szabadosné Bay (C-491/12)/Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal a Józsefné Ványai (C-526/12)/Nagyrábé Község Polgármesteri Hivatal
   (Spojené veci C-488/12 až C-491/13 a C-526/12) (1)

   ((Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Článok 30 Charty základných práv Európskej únie - Uplatňovanie práva Únie - Neexistencia - Zjavný nedostatok právomoci Súdneho dvora))
   2014/C 102/03
   Jazyk konania: maďarčina

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Debreceni Munkaügyi Bíróság

      Účastníci konania

      Žalobcovia: Nagy Sándor (C-488/12), Lajos Tiborné Böszörményi (C-489/12), Róbert Gálóczhi-Tömösváry (C-490/12), Magdolna Margit Szabadosné Bay (C-491/12), Józsefné Ványai (C-526/12)

      Žalovaný: Hajdú-Bihar Megyei Kormányhivatal (C-488/12), Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal (C-489/12, C-490/12, C-491/12), Nagyrábé Község Polgármesteri Hivatal (C-526/12)

      Predmet veci

   Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Debreceni Munkaügyi Bíróság – Výklad článku 30 Charty základných práv Európskej únie – Bezdôvodné prepustenie – Prepustenie bez uvedenia dôvodu – Úradník orgánu verejnej správy, ktorý bol prepustený na základe ustanovenia vnútroštátnej právnej úpravy týkajúcej sa služobného poriadku štátnych zamestnancov

      Výrok

   Súdny dvor Európskej únie zjavne nemá právomoc, aby odpovedal na otázky, ktoré predložil Debreceni Munkaügyi Bíróság (Maďarsko).

      (1)  Ú. v. EÚ C 79, 16.3.2013.


title: Vec T-605/11: Žaloba podaná 29. novembra 2011 — Novartis/ÚHVT — Organic (BIOCERT)

text:
               4.2.2012

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 32/31

         Žaloba podaná 29. novembra 2011 — Novartis/ÚHVT — Organic (BIOCERT)
   (Vec T-605/11)
   2012/C 32/65
   Jazyk, v ktorom bola podaná žaloba: angličtina

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Novartis AG (Bazilej, Švajčiarsko) (v zastúpení: M. Douglas, advokát)

      Žalovaný: Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory)

      Ďalší účastník konania pred odvolacím senátom: Dr. Organic Ltd (Swansea, Spojené kráľovstvo)

      Návrhy

   Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

               —

               zrušil rozhodnutie štvrtého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) z 28. septembra 2011 vo veci R 1030/2010-4 a

               —

               zaviazal žalovaného na náhradu trov konania.

      Dôvody a hlavné tvrdenia

      Prihlasovateľ ochrannej známky Spoločenstva: ďalší účastník konania pred odvolacím senátom.

      Prihlasovaná ochranná známka Spoločenstva: slovná ochranná známka „BIOCERT“ pre tovary a služby zaradené do tried 3, 4, 5, 29, 30, 31, 32, 35 a 44 — prihláška ochrannej známky Spoločenstva č. 7134984.

      Majiteľ ochrannej známky alebo označenia namietaných v námietkovom konaní: žalobkyňa.

      Namietaná ochranná známka alebo označenie: rakúska slovná ochranná známka „BIOCEF“ č. 136273 pre tovary zaradené do triedy 5.

      Rozhodnutie námietkového oddelenia: zamietnutie námietky v celom rozsahu.

      Rozhodnutie odvolacieho senátu: zamietnutie odvolania.

      Dôvody žaloby: porušenie článku 8 ods. 1 písm. b) a článku 76 ods. 1 nariadenia Rady č. 207/2009, keďže odvolací senát: i) nesprávne vyložil všeobecné zásady stanovené európskymi súdmi a dospel k chybnému záveru, že neexistuje pravdepodobnosť zámeny medzi „BIOCEF“ a „BIOCERT“, a ii) chybne založil svoje rozhodnutie na skutočnostiach, ktoré nepredložili účastníci konania.


title: Vec F-6/12: Rozsudok Súdu pre verejnú službu (tretia komora) z  5. decembra 2012 — Bourtembourg/Komisia (Verejná služba — Úradníci — Príspevok na expatriáciu — Pojem obvyklý pobyt — Stále alebo obvyklé centrum záujmov — Prechodný pobyt na účely ukončenia štúdií — Miesto výkonu povolania — Pracovné vzťahy na dobu určitú)

text:
               9.2.2013

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 38/32

         Rozsudok Súdu pre verejnú službu (tretia komora) z 5. decembra 2012 — Bourtembourg/Komisia
   (Vec F-6/12) (1)

   (Verejná služba - Úradníci - Príspevok na expatriáciu - Pojem obvyklý pobyt - Stále alebo obvyklé centrum záujmov - Prechodný pobyt na účely ukončenia štúdií - Miesto výkonu povolania - Pracovné vzťahy na dobu určitú)
   2013/C 38/61
   Jazyk konania: francúzština

      Účastníci konania

      Žalobca: Julien Bourtembourg (Brusel, Belgicko) (v zastúpení: C. Dony, avocat)

      Žalovaná: Európska komisia (v zastúpení: D. Martin a V. Joris, splnomocnení zástupcovia)

      Predmet veci

   Návrh na zrušenie rozhodnutia Komisie, ktorým zamietla nárok žalobcu na príspevok na expatriáciu

      Výrok rozsudku

               1.

               Rozhodnutie Európskej komisie z 24. mája 2011, ktorým zamietla nárok pána Bourtembourga na príspevok na expatriáciu sa zrušuje.

               2.

               Európska komisia znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania, ktoré vznikli pánovi Bourtembourgovi.

      (1)  Ú. v. EÚ C 184, 23.6.2012, s. 22.


title: Informácie o podávaní návrhov na začatie prejudiciálnych konaní vnútroštátnymi súdmi

text:
               5.12.2009

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 297/1

         V súvislosti s nadobudnutím platnosti Lisabonskej zmluvy tento text nahrádza informácie uverejnené v Ú. v. EÚ C 143 z 11. júna 2005, s. 1, a mení a dopĺňa informácie uverejnené v Ú. v. EÚ C 64 z 8. marca 2008.

      INFORMÁCIE

   o podávaní návrhov na začatie prejudiciálnych konaní vnútroštátnymi súdmi
   2009/C 297/01
   I.   Všeobecné ustanovenia

               1.

               Systém prejudiciálneho konania je základným mechanizmom práva Európskej únie, ktorého účelom je poskytnúť vnútroštátnym súdom prostriedok pre zabezpečenie jednotného výkladu a uplatňovania práva Európskej únie v každom členskom štáte.

               2.

               Súdny dvor Európskej únie má právomoc vydať prejudiciálne rozhodnutie o výklade práva Európskej únie a o platnosti aktov inštitúcií, orgánov alebo úradov alebo agentúr Únie. Táto všeobecná právomoc mu je daná článkom 19 ods. 3 písm. b) Zmluvy o Európskej únii (Ú. v. EÚ C 115, 2008, s. 13, ďalej len „ZEÚ“) a článkom 267 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (Ú. v. EÚ C 115, 2008, s. 47, ďalej len „ZFEÚ“).

               3.

               Podľa znenia článku 256 ods. 3 ZFEÚ Všeobecný súd je v osobitných oblastiach ustanovených štatútom príslušný prejednávať a rozhodovať o návrhoch na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ. Keďže štatút v tejto súvislosti nebol prijatý, Súdny dvor si zachováva výlučnú právomoc rozhodovať v prejudiciálnom konaní.

               4.

               Aj keď článok 267 ZFEÚ priznáva Súdnemu dvoru všeobecnú právomoc, rôzne ustanovenia však stanovujú výnimky alebo obmedzenia tejto právomoci. Ide najmä o články 275 a 276 ZFEÚ, ako aj o článok 10 Protokolu (č. 36) o prechodných opatreniach Lisabonskej zmluvy (Ú. v. EÚ C 115, 2008, s. 322).

               5.

               Keďže prejudiciálne konanie sa zakladá na spolupráci medzi Súdnym dvorom a vnútroštátnymi sudcami, v záujme zabezpečenia účinnosti tejto spolupráce je vhodné poskytnúť vnútroštátnym súdom nasledujúce informácie.

               6.

               Tieto praktické informácie vôbec nemajú záväzný charakter, a ich účelom je usmerniť vnútroštátne súdy pokiaľ ide o to, kedy je vhodné podať návrh na začatie prejudiciálneho konania a prípadne im pomôcť pri formulácii a predkladaní otázok položených Súdnemu dvoru.

      Úloha Súdneho dvora v prejudiciálnom konaní

               7.

               Úlohou Súdneho dvora v rámci prejudiciálneho konania je poskytnúť výklad práva Únie alebo rozhodnúť o jeho platnosti, a nie uplatňovať toto právo na skutkový stav v konaní vo veci samej, čo je úlohou vnútroštátneho súdu. Súdnemu dvoru neprislúcha rozhodovať o skutkových otázkach prejednávaných v konaní o veci samej ani rozhodovať o rozdielnych názoroch na výklad alebo uplatňovanie vnútroštátnych právnych predpisov.

               8.

               Súdny dvor sa vyslovuje k výkladu alebo k platnosti práva Únie a snaží sa poskytnúť odpoveď, ktorá bude užitočná pre riešenie sporu, ale je úlohou vnútroštátneho súdu, aby z tejto odpovede vyvodil závery, prípadne aj v podobe neuplatnenia predmetného vnútroštátneho právneho predpisu.

      Rozhodnutie položiť Súdnemu dvoru prejudiciálnu otázku

         Kto môže položiť otázku

               9.

               V zmysle článku 267 ZFEÚ každý súdny orgán členského štátu, ak rozhoduje v konaní, ktoré sa má skončiť vydaním rozhodnutia súdnej povahy, v zásade môže podať návrh na začatie prejudiciálneho konania (1) na Súdny dvor. Povahu súdneho orgánu vykladá Súdny dvor ako samostatný pojem, a tento pojem je autonómnym pojmom práva Únie.

               10.

               Jedine vnútroštátnemu súdu prislúcha rozhodnúť, či podá návrh na začatie prejudiciálneho konania na Súdny dvor, bez ohľadu na to, či to účastníci konania vo veci samej navrhli alebo nie.

         Návrh smerujúci k výkladu práva

               11.

               Každý dotknutý súd má možnosť položiť Súdnemu dvoru otázku týkajúcu sa výkladu normy práva Únie, ak to považuje za potrebné pre rozhodnutie sporu, o ktorom koná.

               12.

               Avšak súd, proti rozhodnutiam ktorého nie je možné podať opravný prostriedok podľa vnútroštátneho práva, je v zásade povinný položiť takúto otázku Súdnemu dvoru s výnimkou prípadov, ak v danej oblasti už existuje judikatúra (a prípadné nové okolnosti nevyvolávajú skutočné pochybnosti o možnosti uplatniť túto judikatúru), alebo ak sa správny spôsob výkladu dotknutého práva javí byť úplne jednoznačným.

               13.

               Takisto aj súd, proti rozhodnutiam ktorého je prípustný opravný prostriedok, môže sám rozhodnúť o správnom výklade práva Únie a použiť ho na ním zistený skutkový stav, najmä ak usudzuje, že judikatúra Súdneho dvora mu poskytuje dostatok informácií. Podanie návrhu na začatie prejudiciálneho konania vo vhodnom štádiu konania pred vnútroštátnym súdom však môže byť osobitne užitočné v prípade, ak ide o novú otázku výkladu, s ktorou sa spája všeobecný záujem na jednotnom uplatňovaní práva Únie vo všetkých členských štátoch alebo ak sa existujúca judikatúra javí byť neuplatniteľnou na nový skutkový stav.

               14.

               Je úlohou vnútroštátneho súdu vysvetliť, prečo je požadovaný výklad potrebný pre jeho rozhodnutie.

         Návrh smerujúci k posúdeniu platnosti

               15.

               Vnútroštátne súdy síce môžu zamietnuť pred nimi uvádzané žalobné dôvody, ktoré sa odvolávajú na neplatnosť, ale jedine Súdny dvor má možnosť vyhlásiť akt inštitúcie, orgánu alebo úradu alebo agentúry Únie za neplatný.

               16.

               Preto každý vnútroštátny súd musí položiť prejudiciálnu otázku Súdnemu dvoru, ak má pochybnosti o platnosti takého aktu, a uviesť dôvody, pre ktoré si myslí, že uvedený akt by mohol byť neplatný.

               17.

               V prípade vážnych pochybností o platnosti aktu inštitúcie, orgánu alebo úradu alebo agentúry Únie, na ktorom sa zakladá vnútroštátny akt, však vnútroštátny sudca vo výnimočných prípadoch môže dočasne pozastaviť uplatňovanie tohto vnútroštátneho aktu alebo prijať vo vzťahu k nemu akékoľvek iné predbežné opatrenie. Je však povinný položiť Súdnemu dvoru otázku o platnosti a uviesť dôvody, pre ktoré si myslí, že uvedený akt je neplatný.

      Kedy možno položiť prejudiciálnu otázku

               18.

               Vnútroštátny súd môže adresovať prejudiciálnu otázku Súdnemu dvoru len čo zistí, že pre vydanie jeho rozhodnutia je potrebné rozhodnúť o výklade alebo platnosti; vnútroštátny súd dokáže najlepšie posúdiť, v ktorom štádiu konania je potrebné položiť takúto otázku.

               19.

               Je pritom žiadúce, aby sa rozhodnutie o položení prejudiciálnej otázky prijalo v takom štádiu konania, v ktorom je vnútroštátny sudca schopný určiť skutkové a právne okolnosti daného problému, aby mal Súdny dvor k dispozícii všetky skutočnosti potrebné pre prípadné overenie toho, že právo Únie sa môže uplatniť na konanie vo veci samej. Takisto môže byť v záujme riadneho výkonu spravodlivosti, aby sa prejudiciálna otázka položila po kontradiktórnom prejednaní veci.

      Forma návrhu na začatie prejudiciálneho konania

               20.

               Rozhodnutie, ktorým vnútroštátny sudca položí Súdnemu dvoru prejudiciálnu otázku, môže byť prijaté v akejkoľvek forme, ktorú vnútroštátne právo pripúšťa pre rozhodnutia o prekážkach v konaní. Je však treba mať na pamäti, že tento dokument slúži ako základ pre konanie prebiehajúce pred Súdnym dvorom, pričom Súdny dvor musí mať k dispozícii všetky informácie potrebné pre poskytnutie užitočnej odpovede vnútroštátnemu súdu. Okrem toho, iba návrh na začatie prejudiciálneho konania sa oznamuje subjektom oprávneným predkladať Súdnemu dvoru pripomienky – najmä členským štátom a inštitúciám –, a iba tento dokument sa prekladá.

               21.

               Z potreby prekladu návrhu vyplýva, že tento dokument musí byť napísaný jednoducho, jasne a presne, bez zbytočných informácií.

               22.

               Pre vyhovujúce vysvetlenie okolností návrhu na začatie prejudiciálneho konania väčšinou postačuje, aby tento dokument mal dĺžku okolo desiatich strán. Aj pri zachovaní stručnosti však rozhodnutie o návrhu na začatie prejudiciálneho konania musí byť dostatočne úplné a musí obsahovať všetky relevantné informácie, ktoré umožnia Súdnemu dvoru, ako aj subjektom oprávneným predkladať pripomienky, správne pochopiť skutkové a právne okolnosti konania vo veci samej. Rozhodnutie o návrhu na začatie prejudiciálneho konania musí najmä:

                           —

                           obsahovať krátky opis predmetu sporu, ako aj relevantné skutočnosti, ktoré boli zistené, alebo aspoň predpokladaný skutkový stav, z ktorého vychádza prejudiciálna otázka,

                           —

                           uviesť znenie vnútroštátnych právnych predpisov, ktoré sa môžu použiť, a prípadne relevantnú vnútroštátnu judikatúru, zakaždým s presným uvedením zdroja (napr. číslo strany v danej zbierke zákonov alebo inej zbierke, prípadne s odkazom na internetovú stránku),

                           —

                           určiť s najväčšou možnou presnosťou ustanovenia práva Únie, ktoré sú v danom prípade relevantné,

                           —

                           vysvetliť dôvody, pre ktoré sa vnútroštátny súd rozhodol položiť otázku o výklade alebo platnosti určitých ustanovení práva Únie, ako aj spojenie, ktoré podľa vnútroštátneho súdu existuje medzi týmito ustanoveniami a vnútroštátnou právnou úpravou relevantnou pre konanie vo veci samej,

                           —

                           prípadne zhrnúť podstatu relevantných tvrdení účastníkov konania vo veci samej.

                     Pre uľahčenie čítania rozhodnutia o návrhu na začatie prejudiciálneho konania a umožnenie odkazovať naň je vhodné očíslovať jednotlivé body alebo odseky tohto dokumentu.

               23.

               Napokon vnútroštátny súd môže, ak usudzuje, že to je v rámci jeho možností, stručne uviesť svoje stanovisko ohľadne odpovede, ktorá by sa mala dať na položené prejudiciálne otázky.

               24.

               Samotné prejudiciálne otázky sa musia uviesť v osobitnej a jasne označenej časti rozhodnutia o návrhu na začatie prejudiciálneho konania, obyčajne na začiatku alebo na konci. Musia byť pochopiteľné bez toho, že by odkazovali na obsah žaloby, pričom však žaloba poskytuje kontext potrebný pre vhodné posúdenie veci.

      Účinky návrhu na začatie prejudiciálneho konania v konaní pred vnútroštátnym súdom

               25.

               Položenie prejudiciálnej otázky má za následok prerušenie konania pred vnútroštátnym súdom až do vydania rozhodnutia Súdneho dvora.

               26.

               Vnútroštátny sudca je však naďalej príslušný pre prijatie predbežných opatrení, najmä v prípade návrhu smerujúceho k posúdeniu platnosti (pozri bod 17 vyššie).

      Trovy a právna pomoc

               27.

               Prejudiciálne konanie pred Súdnym dvorom je bezplatné a Súdny dvor nerozhoduje o trovách účastníkov konania vo veci samej, v tomto ohľade je príslušný rozhodnúť vnútroštátny súd.

               28.

               Ak niektorý účastník nemá dostatočné zdroje, vnútroštátny súd môže, pokiaľ to vnútroštátne predpisy dovoľujú, priznať tomuto účastníkovi právnu pomoc na pokrytie jeho trov, predovšetkým trov právneho zastúpenia, ktoré znáša v konaní pred Súdnym dvorom. Súdny dvor môže aj sám priznať takúto právnu pomoc v prípade, keď dotknutému účastníkovi konania nebola už priznaná právna pomoc na vnútroštátnej úrovni alebo ju môže priznať v rozsahu, v akom táto pomoc úplne alebo čiastočne nepokrýva trovy konania vzniknuté v konaní pred Súdnym dvorom.

      Komunikácia medzi vnútroštátnym súdom a Súdnym dvorom

               29.

               Rozhodnutie o návrhu na začatie prejudiciálneho konania a relevantné dokumenty (najmä, podľa konkrétneho prípadu, spis, prípadne kópiu spisu) musí vnútroštátny súd zaslať priamo Súdnemu dvoru doporučenou zásielkou (adresovanou do Kancelárie Súdneho dvora Európskej únie „Greffe de la Cour de justice, L-2925 Luxembourg“, tel. + 352 4303-1).

               30.

               Až do vydania rozhodnutia kancelária Súdneho dvora zostane v kontakte s vnútroštátnym súdom a doručí mu kópie procesných dokumentov.

               31.

               Súdny dvor doručí svoje rozhodnutie vnútroštátnemu súdu. Súdny dvor bude vďačný, ak ho vnútroštátny súd bude informovať o tom, ako uplatnil prejudiciálne rozhodnutie v konaní vo veci samej a prípadne mu zašle svoje konečné rozhodnutie.

         II.   El procedimiento prejudicial de urgencia (PPU)

               32.

               V tejto časti informácií sú uvedené praktické pokyny o naliehavom prejudiciálnom konaní o návrhoch na začatie prejudiciálneho konania týkajúcich sa priestoru slobody, bezpečnosti a spravodlivosti. Toto konanie upravuje článok 23a Protokolu (č. 3) o Štatúte Súdneho dvora Európskej únie (Ú. v. EÚ C 115, 2008, s. 210) a článok 104b Rokovacieho poriadku Súdneho dvora. Možnosť navrhnúť uplatnenie naliehavého konania sa pridáva k možnosti navrhnúť skrátené súdne konanie, za podmienok stanovených v článku 23a uvedeného protokolu a v článku 104b rokovacieho poriadku Súdneho dvora.

      Podmienky použitia naliehavého prejudiciálneho konania

               33.

               Naliehavé prejudiciálne konanie sa môže uplatniť iba v oblastiach upravených v hlave V tretej časti ZFEÚ týkajúcich sa priestoru slobody, bezpečnosti a spravodlivosti.

               34.

               O uplatnení tohto naliehavého konania rozhoduje Súdny dvor. Jeho rozhodnutie sa v zásade prijíma na základe odôvodneného návrhu vnútroštátneho súdu. O tom, že návrh bude prejednaný v naliehavom prejudiciálnom konaní, môže výnimočne rozhodnúť Súdny dvor aj z úradnej moci.

               35.

               Hoci naliehavé prejudiciálne konanie zjednodušuje rôzne štádiá konania pred Súdnym dvorom, zahŕňa aj dôležité záväzky pre Súdny dvor, ako aj pre účastníkov konania a iné dotknuté osoby, ktoré sa zúčastňujú konania, osobitne členské štáty.

               36.

               O takéto konanie možno požiadať len vtedy, keď je absolútne nevyhnutné, aby Súdny dvor rozhodol o návrhu v čo najkratšej lehote. Nakoľko pre rozmanitý a neustále sa vyvíjajúci charakter pravidiel Únie upravujúcich priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti nie je možné poskytnúť úplný výpočet situácií, v ktorých prichádza do úvahy použitie naliehavého prejudiciálneho konania, vnútroštátny súd môže podať návrh napríklad: v prípade stanovenom v článku 267 štvrtom pododseku ZFEÚ v súvislosti s osobou, ktorej sloboda bola obmedzená, ak je odpoveď na položenú otázku rozhodujúca pre posúdenie jej právnej situácie, alebo v spore týkajúcom sa rodičovských práv a povinností alebo styku s dieťaťom, ak právomoc súdu, ktorý koná a rozhoduje na základe práva Únie, závisí od odpovede na prejudiciálnu otázku.

      Návrh na naliehavé prejudiciálne konanie

               37.

               Na to, aby mohol Súdny dvor čo najrýchlejšie rozhodnúť o tom, či je naliehavé prejudiciálne konanie potrebné, treba, aby návrh obsahoval skutkové a právne okolnosti odôvodňujúce naliehavosť konania a najmä riziká hroziace v prípade, ak by sa postupovalo podľa normálneho prejudiciálneho konania.

               38.

               V rámci možností vnútroštátny súd stručne zhrnie svoj názor na odpoveď, ktorú má Súdny dvor poskytnúť na otázku alebo otázky, ktoré mu položil. Takýto názor uľahčuje prijatie stanoviska účastníkov konania a iných dotknutých osôb, ktoré sa zúčastňujú konania, ako aj rozhodnutia Súdneho dvora, a prispieva k urýchleniu konania.

               39.

               Návrh na naliehavé prejudiciálne konanie treba predložiť vo forme, ktorá kancelárii Súdneho dvora umožní okamžite zistiť, že vec si vyžaduje osobitný prístup. Z tohto dôvodu treba návrh predložiť buď oddelene od rozhodnutia vnútroštátneho súdu o návrhu na začatie prejudiciálneho konania, alebo v sprievodnom liste, ktorý sa výslovne na takýto návrh odvoláva.

               40.

               Pokiaľ ide o samotné rozhodnutie vnútroštátneho súdu o návrhu na začatie prejudiciálneho konania, vzhľadom na naliehavosť situácie by malo byť rozhodnutie vnútroštátneho súdu čo najstručnejšie, aby sa prispelo k urýchleniu konania.

      Komunikácia medzi Súdnym dvorom, vnútroštátnym súdom a účastníkmi konania

               41.

               Pokiaľ ide o komunikáciu medzi vnútroštátnym súdom a účastníkmi konania pred ním, vnútroštátne súdy, ktoré podávajú návrh na uplatnenie naliehavého prejudiciálneho konania, musia uviesť svoju elektronickú adresu, prípadne číslo faxu, ktoré bude môcť Súdny dvor použiť, ako aj elektronické adresy, prípadne čísla faxov zástupcov účastníkov konania.

               42.

               Kópia podpísaného rozhodnutia vnútroštátneho súdu spolu s návrhom na naliehavé prejudiciálne konanie môže byť vopred zaslaná Súdnemu dvoru elektronickou poštou (ECJ-Registry@curia.europa.eu) alebo faxom (+352 43 37 66). Spracovanie návrhu na začatie prejudiciálneho konania a návrhu na naliehavé konanie tak bude možné od okamihu prijatia tejto kópie. Originál dokumentu však musí byť zaslaný kancelárii Súdneho dvora v čo najkratšej lehote.

      (1)  V súlade s článkom 10 ods. 1 až 3 protokolu č. 36, právomoci Súdneho dvora týkajúce sa aktov prijatých pred nadobudnutím platnosti Lisabonskej zmluvy (Ú. v. EÚ C 306, 2007, s. 1) podľa hlavy VI ZEÚ v oblasti policajnej a justičnej spolupráce v trestných veciach, a odvtedy neboli zmenené alebo doplnené, ostávajú rovnaké počas doby maximálne päť rokov od nadobudnutia platnosti Lisabonskej zmluvy (1. december 2009). Počas tejto doby také akty môžu byť predmetom návrhu na začatie prejudiciálneho konania súdnych orgánov iba tých členských štátov, ktoré uznali právomoc Súdneho dvora, pričom každý členský štát určí, či právo podať návrh na Súdny dvor majú všetky jeho súdy, alebo sa toto právo vyhradzuje súdom, ktoré rozhodujú na poslednom stupni.


title: Vec C-404/15: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen (Nemecko) 24. júla 2015 – trestné konanie proti Pálovi Aranyosimu

text:
               28.9.2015

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 320/18

         Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen (Nemecko) 24. júla 2015 – trestné konanie proti Pálovi Aranyosimu
   (Vec C-404/15)
   (2015/C 320/26)
   Jazyk konania: nemčina

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen

      Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

   Pál Aranyosi

      Ďalší účastník konania: Generalstaatsanwaltschaft Bremen

      Prejudiciálne otázky

               1.

               Má sa článok 1 ods. 3 rámcového rozhodnutia Rady 2002/584/SVV z 13. júna 2002 o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi (1) vykladať v tom zmysle, že vydanie na účely trestného stíhania je neprípustné, ak existujú závažné dôvody domnievať sa, že podmienky zadržiavania vo vydávajúcom členskom štáte porušujú základné práva dotknutej osoby a všeobecné právne zásady, ako sú stanovené v článku 6 Zmluvy o Európskej únii, alebo sa má vykladať v tom zmysle, že vykonávajúci štát v týchto prípadoch môže alebo musí rozhodnutie o prípustnosti vydania podmieniť zárukami dodržania podmienok zadržiavania? Môže alebo musí vykonávajúci štát formulovať konkrétne minimálne požiadavky pre podmienky zadržiavania, ktoré majú byť zaručené?

               2.

               Majú sa článok 5 a článok 6 ods. 1 rámcového rozhodnutia Rady 2002/584/SVV z 13. júna 2002 o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi vykladať v tom zmysle, že vydávajúci súdny orgán je tiež oprávnený poskytnúť záruky za dodržiavanie podmienok zadržiavania alebo sa to riadi vnútroštátnymi predpismi vydávajúceho členského štátu o príslušnosti?

      (1)  Ú. v. ES L 190, s. 1; Mim. vyd. 19/006, s. 34.


title: Vec T-330/09: Uznesenie Všeobecného súdu zo 17. februára 2011 — RapidEye/Komisia ( „Žaloba o neplatnosť — Štátna pomoc — Pomoc, ktorú priznali nemecké orgány na základe multisektorálneho rámca pre regionálnu pomoc — Projekt satelitného geologického informačného systému — Žiadosť o potvrdenie rozsahu rozhodnutia, ktorým bola pomoc vyhlásená za zlučiteľnú so spoločným trhom — Odpoveď Komisie — Akt, ktorý nie je možné napadnúť žalobou — Neprípustnosť“ )

text:
               9.4.2011

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 113/13

         Uznesenie Všeobecného súdu zo 17. februára 2011 — RapidEye/Komisia
   (Vec T-330/09) (1)

   (Žaloba o neplatnosť - Štátna pomoc - Pomoc, ktorú priznali nemecké orgány na základe multisektorálneho rámca pre regionálnu pomoc - Projekt satelitného geologického informačného systému - Žiadosť o potvrdenie rozsahu rozhodnutia, ktorým bola pomoc vyhlásená za zlučiteľnú so spoločným trhom - Odpoveď Komisie - Akt, ktorý nie je možné napadnúť žalobou - Neprípustnosť)
   2011/C 113/25
   Jazyk konania: nemčina

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: RapidEye AG (Brandenbourg-sur-la-Havel, Nemecko) (v zastúpení: T. Jestaedt, advokát)

      Žalovaná: Európska komisia (v zastúpení: K. Gross a B. Martenczuk, splnomocnení zástupcovia)

      Predmet veci

   Návrh na zrušenie rozhodnutia údajne obsiahnutého v liste Komisie z 9. júna 2009 týkajúcom sa pomoci priznanej nemeckými orgánmi spoločnosti RapidEye AG na účely vytvorenia satelitného geologického informačného systému [Štátna pomoc CP 183/2009 — Nemecko; RapidEye AG (kontrola a posteriori MSR 1998 — N 416/2002)]

      Výrok

               1.

               Žaloba sa zamieta ako neprípustná.

               2.

               RapidEye AG je povinná nahradiť trovy konania.

      (1)  Ú. v. EÚ C 267, 7.11.2009.


title: Uznesenie Súdneho dvora (druhá komora) zo 14. júla 2005 vo veci C-52/04 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Bundesverwaltungsgericht): Personalrat der Feuerwehr Hamburg proti Leiter der Feuerwehr Hamburg (Článok 104 ods. 3 rokovacieho poriadku — Sociálna politika — Ochrana bezpečnosti a zdravia pracovníkov — Smernice 89/391/ EHS a 93/104/ES — Rozsah pôsobnosti — Zásahové sily verejnej požiarnej služby — Zahrnutie — Podmienky)

text:
               3.9.2005

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 217/23

      UZNESENIE SÚDNEHO DVORA

   (druhá komora)
   zo 14. júla 2005
   vo veci C-52/04 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Bundesverwaltungsgericht): Personalrat der Feuerwehr Hamburg proti Leiter der Feuerwehr Hamburg (1)

   (Článok 104 ods. 3 rokovacieho poriadku - Sociálna politika - Ochrana bezpečnosti a zdravia pracovníkov - Smernice 89/391/ EHS a 93/104/ES - Rozsah pôsobnosti - Zásahové sily verejnej požiarnej služby - Zahrnutie - Podmienky)
   (2005/C 217/44)
   Jazyk konania: nemčina
   Vo veci C-52/04, ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES podaný Bundesverwaltungsgericht (Nemecko) rozhodnutím zo 17. decembra 2003 a doručený Súdnemu dvoru 10. februára 2004, ktorý súvisí s konaním: Personalrat der Feuerwehr Hamburg proti Leiter der Feuerwehr Hamburg, Súdny dvor (druhá komora), v zložení: predseda druhej komory C. W. A. Timmermans, sudcovia C. Gulmann, R. Schintgen (spravodajca), J. Makarczyk a J. Klučka, generálny advokát: D. Ruiz-Jarabo Colomer, tajomník: R. Grass, vydal 14. júla 2005 uznesenie, ktorého výrok znie:
   Článok 2 smernice Rady 89/391/EHS z 12. júna 1989 o zavádzaní opatrení na podporu zlepšenia bezpečnosti a ochrany zdravia pracovníkov pri práci ako aj článok 1 ods. 3 smernice Rady 93/104/ES z 23. novembra 1993 o niektorých aspektoch organizácie pracovného času, sa majú vykladať v tom zmysle, že:

               —

               činnosti vykonávané zásahovými silami takej verejnej požiarnej služby, ako je verejná služba, o ktorú ide v konaní vo veci samej, obvykle patria do pôsobnosti uvedených smerníc, takže článok 6 bod 2 smernice 93/104 v zásade bráni prekročeniu maximálnej hranice 48 hodín určenej ako maximálny týždenný pracovný čas, vzťahujúci sa aj na služby hliadky;

               —

               jeho prekročenie je však možné v prípade výnimočných okolností takej závažnosti a rozsahu, ktoré dočasne prevážia cieľ smerujúci k zabezpečeniu riadneho fungovania služieb nevyhnutných pre ochranu takých verejných záujmov, ako sú verejný poriadok, zdravie a bezpečnosť, nad cieľom spočívajúcim v zabezpečení bezpečnosti a zdravia pracovníkov pridelených do zásahových a záchranných jednotiek; aj v takejto výnimočnej situácii však musia byť v čo najväčšom rozsahu zachované ciele smernice 89/391.

      (1)  Ú. v. EÚ C 94, 17.4.2004


title: Vec T-413/06 P: Rozsudok Súdu prvého stupňa zo 4. septembra 2008 – Gualtieri/Komisia ( Odvolanie — Vyslaný národný expert — Uznesenie o postúpení veci — Rozhodnutie preskúmateľné na základe odvolania — Neprípustnosť )

text:
               25.10.2008

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 272/25

         Rozsudok Súdu prvého stupňa zo 4. septembra 2008 – Gualtieri/Komisia
   (Vec T-413/06 P) (1)

   („Odvolanie - Vyslaný národný expert - Uznesenie o postúpení veci - Rozhodnutie preskúmateľné na základe odvolania - Neprípustnosť“)
   (2008/C 272/46)
   Jazyk konania: taliančina
   Účastníci konania

      Žalobkyňa: Claudia Gualtieri (Brusel, Belgicko) (v zastúpení: P. Gualtieri a M. Gualtieri, advokáti)

      Ďalší účastník konania: Komisia Európskych spoločenstiev (v zastúpení: J. Currall, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci G. Faedo, advokát)
   Predmet veci
   Odvolanie podané proti uzneseniu Súdu pre verejnú službu Európskej únie (prvá komora) z 9. októbra 2006 vo veci F-53/05, Gualtieri/Komisia (zatiaľ neuverejnené v Zbierke), a smerujúce k zrušeniu tohto uznesenia
   Výrok rozsudku

               1.

               Odvolanie sa zamieta.

               2.

               Pani Claudia Gualtieri znáša svoje vlastné trovy konania, ako aj trovy konania, ktoré Komisia vynaložila v tomto konaní.

      (1)  Ú. v. EÚ C 42, 24.2.2007.


title: Vec C-423/11 P: Odvolanie podané 11. augusta 2011 : Poľská republika proti uzneseniu Všeobecného súdu (siedma komora) z  23. mája 2011 vo veci T-226/10, Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej/Komisia

text:
               22.10.2011

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 311/22

         Odvolanie podané 11. augusta 2011: Poľská republika proti uzneseniu Všeobecného súdu (siedma komora) z 23. mája 2011 vo veci T-226/10, Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej/Komisia
   (Vec C-423/11 P)
   2011/C 311/38
   Jazyk konania: poľština

      Účastníci konania

      Odvolateľka: Poľská republika (v zastúpení: M. Szpunar, splnomocnený zástupca)

      Ďalší účastníci konania: Európska komisia, Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej

      Návrhy odvolateľky

   Odvolateľka navrhuje

               —

               zrušiť uznesenie Všeobecného súdu Európskej únie z 23. mája 2011 vo veci T-226/10 v celom rozsahu.

      Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia

   Žaloba bola zamietnutá z dôvodu, že právni poradcovia (radcowie prawni), ktorí zastupovali Prezesa Urzędu Komunikacji Elektronicznej (Prezidenta úradu pre elektronickú komunikáciu) boli s týmto úradom v pracovnom pomere, čo podľa názoru Všeobecného súdu vylučovalo možnosť zastúpenia žalobcu týmito právnymi poradcami v konaní pred Všeobecným súdom. Vláda Poľskej republiky uplatňuje proti napadnutému uzneseniu tieto odvolacie dôvody:

               Po prvé Všeobecný súd porušil článok 19 ods. 3 a 4 Štatútu Súdneho dvora tým, že toto ustanovenie nesprávne vyložil. Právne predpisy Európskej únie neharmonizujú prípustné formy poskytovania právnych služieb. Navyše ani článok 19 štatútu nestanovuje v tejto súvislosti žiadne obmedzenia, ale len odkazuje na vnútroštátne právne predpisy. Poľská republika zastáva názor, že článok 19 štatútu neposkytuje právny základ pre to, aby sa právnym poradcom, ktorí poskytujú právnu pomoc na základe pracovnej zmluvy, všeobecne a svojvoľne odňalo právo zastupovať účastníkov konania pred Súdnym dvorom, pretože poľské právne predpisy zabezpečujú v plnom rozsahu nezávislosť týchto právnych poradcov.

               Po druhé bola porušená zásada proporcionality podľa článku 5 ods. 4 ZEÚ. Podľa vlády Poľskej republiky vylúčenie možnosti zastúpenia účastníka konania právnym poradcom, ktorý je so stranou, ktorú zastupuje, v pracovnom pomere, prekračuje mieru toho, čo je nevyhnutné pre dosiahnutie cieľa, ktorým sa sleduje zabezpečenie poskytnutia právnych služieb účastníkovi konania nezávislým právnikom. Existujú menej obmedzujúce hmotnoprávne a formálne prostriedky, ktorými je možné dosiahnuť tento cieľ, predovšetkým vnútroštátne právne predpisy upravujúce zásady výkonu povolania a profesijnej etiky.

               Po tretie konanie má pre nedostatok primeraného odôvodnenia vadu v konaní. Podľa poľskej vlády Všeobecný súd rozhodnutie vo veci T-226/10 nedostatočne odôvodnil, predovšetkým sa nezaoberal osobitosťami pracovného pomeru medzi právnymi poradcami a Prezesom Urzędu Komunikacji Elektronicznej.


title: Vec C-368/15: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Korkein hallinto-oikeus (Fínsko) 14. júla 2015 – Ilves Jakelu Oy

text:
               21.9.2015

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 311/34

         Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Korkein hallinto-oikeus (Fínsko) 14. júla 2015 – Ilves Jakelu Oy
   (Vec C-368/15)
   (2015/C 311/40)
   Jazyk konania: fínčina

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Korkein hallinto-oikeus

      Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Sťažovateľka: Ilves Jakelu Oy

      Ďalší účastník konania: Liikenne- ja viestintäministeriö

      Prejudiciálne otázky

               1.

               Má sa pri výklade článku 9 poštovej smernice 97/67/ES (1), zmenenej a doplnenej smernicami 2002/39/ES (2) a 2008/6/ES (3) doručovanie poštových zásielok predplatiteľov považovať za službu, ktorá nepatrí do univerzálnej služby v zmysle odseku 1 tohto ustanovenia, alebo za službu, ktorá patrí do univerzálnej služby v zmysle odseku 2 tohto ustanovenia, keď sa poštový podnik dohodne so svojimi zákazníkmi na podmienkach doručovania a fakturuje im samostatne dohodnutý poplatok?

               2.

               Ak v prípade uvedeného doručovania poštových zásielok predplatiteľov nejde o službu, ktorá patrí do univerzálnej služby, majú sa potom článok 9 ods. 1 a článok 2 bod 14 vykladať v tom zmysle, že poskytovanie poštových služieb tohto typu možno za okolností, o aké ide v konaní vo veci samej, viazať na individuálne povolenie, aké vyplýva z vnútroštátneho poštového zákona?

               3.

               Ak v prípade uvedeného doručovania poštových zásielok predplatiteľov nejde o službu, ktorá patrí do univerzálnej služby, má sa potom článok 9 ods. 1 vykladať v tom zmysle, že povolenie, ktoré sa týka týchto služieb, sa môže viazať len na podmienky na zaistenie splnenia podstatných požiadaviek v zmysle článku 2 bodu 19 poštovej smernice, a že s povoleniami, ktoré sa týkajú týchto služieb, sa nemôžu spájať nijaké podmienky týkajúce sa kvality, dostupnosti a výkonnosti príslušných služieb v zmysle článku 9 ods. 2 smernice?

               4.

               Ak možno povolenia týkajúce sa uvedeného doručovania poštových zásielok predplatiteľov viazať len na podmienky na zaistenie splnenia podstatných požiadaviek, môžu sa potom podmienky, o ktoré ide v konaní vo veci samej, a ktoré sa týkajú podmienok doručovania poštovej služby, frekvencie doručovania zásielok, služby pri zmene adresy a pri prerušení doručovania, označovania zásielok a odberných miest, považovať za také, ktoré zodpovedajú podstatným požiadavkám v zmysle článku 2 bodu 19 a sú nevyhnutné na zaistenie splnenia podstatných požiadaviek v zmysle článku 9 ods. 1?

      (1)  Smernica Európskeho parlamentu a Rady 97/67/ES z 15. decembra 1997 o spoločných pravidlách rozvoja vnútorného trhu poštových služieb spoločenstva a zlepšovaní kvality služieb (Ú. v. ES L 15, 1998, s. 14; Mim. vyd. 06/003, s. 71).

      (2)  Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2002/39/ES z 10. júna 2002, ktorou sa mení a dopĺňa smernica 97/67/ES o spoločných pravidlách rozvoja vnútorného trhu poštových služieb spoločenstva a zlepšovaní kvality služieb (Ú. v. ES L 176, s. 21; Mim. vyd. 06/004, s. 316).

      (3)  Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2008/6/ES z 20. februára 2008, ktorou sa mení a dopĺňa smernica 97/67/ES s ohľadom na úplné dokončenie vnútorného trhu poštových služieb Spoločenstva (Ú. v. EÚ L 52, s. 3).


title: Vec C-137/08: Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z  9. novembra 2010 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Budapesti II. és III. Kerületi Bíróság — Maďarská republika) — VB Pénzügyi Lízing Zrt./Ferenc Schneider (Smernica 93/13/EHS — Nekalé podmienky uvedené v spotrebiteľských zmluvách — Kritériá posúdenia — Preskúmanie vnútroštátnym súdom nekalej povahy ustanovenia o voľbe príslušnosti súdu ex offo — Článok 23 Štatútu Súdneho dvora)

text:
               15.1.2011

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 13/2

         Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 9. novembra 2010 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Budapesti II. és III. Kerületi Bíróság — Maďarská republika) — VB Pénzügyi Lízing Zrt./Ferenc Schneider
   (Vec C-137/08) (1)

   (Smernica 93/13/EHS - Nekalé podmienky uvedené v spotrebiteľských zmluvách - Kritériá posúdenia - Preskúmanie vnútroštátnym súdom nekalej povahy ustanovenia o voľbe príslušnosti súdu ex offo - Článok 23 Štatútu Súdneho dvora)
   2011/C 13/02
   Jazyk konania: maďarčina

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Budapesti II. és III. Kerületi Bíróság

      Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Žalobkyňa: VB Pénzügyi Lízing Zrt.

      Žalovaný: Ferenc Schneider

      Predmet veci

   Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Budapesti II. és III. Kerületi Bíróság — Výklad článku 23 prvého odseku Protokolu o štatúte Súdneho dvora a smernice Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách (Ú. v. ES L 95, s. 29; Mim. vyd. 15/002, s. 288) — Zmluvná podmienka stanovujúca príslušnosť súdu nachádzajúceho sa bližšie k sídlu poskytovateľa služby než k bydlisku spotrebiteľa — Právomoc vnútroštátneho súdu ex offo posúdiť nekalý charakter zmluvnej podmienky v rámci skúmania svojej vlastnej príslušnosti — Kritériá pre posúdenie nekalej povahy podmienky

      Výrok rozsudku

               1.

               Článku 23 prvému odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie neodporuje ustanovenie vnútroštátneho práva, ktoré vyžaduje, aby súd, ktorý podáva návrh na začatie prejudiciálneho konania, súčasne ex offo informoval o podaní takéhoto návrhu aj ministra spravodlivosti daného členského štátu.

               2.

               Článok 267 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že do právomoci Súdneho dvora Európskej únie patrí právomoc vyložiť pojem „nekalá zmluvná podmienka“ uvedený v článku 3 ods. 1 smernice Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách a v prílohe k tejto smernici, ako aj hľadiská, ktoré vnútroštátny súd môže alebo musí zohľadniť pri preskúmaní zmluvnej podmienky vzhľadom na ustanovenia tejto smernice, pričom vnútroštátnemu súdu vzhľadom na uvedené kritériá prináleží stanoviť konkrétnu kvalifikáciu predmetnej zmluvnej podmienky podľa osobitných okolností daného prípadu.

               3.

               Vnútroštátny súd musí ex offo nariadiť vykonávanie dôkazov s cieľom zistiť, či ustanovenie o voľbe výlučnej miestnej príslušnosti súdu nachádzajúce sa v zmluve, ktorá je predmetom sporu, ktorý prejednáva, a ktorá bola uzavretá medzi predajcom alebo dodávateľom a spotrebiteľom, patrí do pôsobnosti smernice, a v prípade, že je to tak, posúdiť ex offo prípadnú nekalú povahu tohto ustanovenia.

      (1)  Ú. v. EÚ C 183, 19.7.2008.


title: Vec T-805/14: Žaloba podaná 9. decembra 2014 – Stagecoach Group/ÚHVT (MEGABUS.COM)

text:
               2.2.2015

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 34/44

         Žaloba podaná 9. decembra 2014 – Stagecoach Group/ÚHVT (MEGABUS.COM)
   (Vec T-805/14)
   (2015/C 034/53)
   Jazyk konania: angličtina

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Stagecoach Group plc (Perth, Spojené kráľovstvo) (v zastúpení: G. Jacobs, advokát)

      Žalovaný: Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT)

      Údaje týkajúce sa konania pred ÚHVT

      Dotknutá sporná ochranná známka: slovná ochranná známka Spoločenstva „MEGABUS.COM“ – prihláška č. 1 1 1 31  216.

      Napadnuté rozhodnutie: rozhodnutie štvrtého odvolacieho senátu ÚHVT zo 7. októbra 2014 vo veci R 1894/2013-4.

      Návrhy

   Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

               —

               zrušil napadnuté rozhodnutie,

               —

               uložil zápis ochrannej známky Spoločenstva č. 1 1 1 31  216„MEGABUS.COM“ pre všetky tovary a služby alebo čiastočný zápis pre niektoré tovary a služby,

               —

               subsidiárne uložil zápis ochrannej známky Spoločenstva č. 1 1 1 31  216„MEGABUS.COM“ aspoň čiastočne pre „poskytovanie služieb osobnej dopravy“, pre ktoré bol predložený dôkaz o nadobudnutí rozlišovacej spôsobilosti,

               —

               uložil ÚHVT povinnosť nahradiť trovy konania.

      Uvádzaný žalobný dôvod

               —

               porušenie článku 7 ods. 1 písm. b) a c) nariadenia č. 207/2009.


title: Vec C-406/11 P: Odvolanie podané 29. júla 2011 : Atlas Transport GmbH proti rozsudku Všeobecného súdu (tretia komora) zo 16. mája 2011 vo veci T-145/08, Atlas Transport GmbH/Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory), ďalší účastník konania: Atlas Air Inc.

text:
               22.10.2011

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 311/20

         Odvolanie podané 29. júla 2011: Atlas Transport GmbH proti rozsudku Všeobecného súdu (tretia komora) zo 16. mája 2011 vo veci T-145/08, Atlas Transport GmbH/Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory), ďalší účastník konania: Atlas Air Inc.
   (Vec C-406/11 P)
   2011/C 311/33
   Jazyk konania: nemčina

      Účastníci konania

      Odvolateľka: Atlas Transport GmbH (v zastúpení: K. Schmidt-Hern, Rechtsanwalt)

      Ďalší účastníci konania: Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) a Atlas Air Inc.

      Návrhy odvolateľky:

               —

               zrušiť rozsudok Všeobecného súdu Európskej únie vo veci T-145/08 zo 16. mája 2011,

               —

               zrušiť rozhodnutie prvého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) z 24. januára 2008 (Odvolacie konanie R 1023/2007-1),

               —

               zaviazať Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) — ÚHVT na náhradu trov konania na oboch stupňoch.

      Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia

   ÚHVT a Všeobecný súd napadnutým rozhodnutím porušili článok 59 tretiu vetu nariadenia č. 40/94, ktorý upravuje povinnosť odôvodnenia odvolania. Okrem toho ÚHVT a Všeobecný súd napadnutým rozhodnutím porušili aj článok 60 nariadenia č. 40/94 v spojení s pravidlom 20 ods. 7 nariadenia č. 2868/95, a tiež zásady práva uznané členskými štátmi. Konanie pred ÚHVT malo byť nevyhnutne prerušené, a teda lehota na podanie žaloby nemohla uplynúť.


title: Vec T-578/13: Žaloba podaná 6. novembra 2013 — Luxembourg Pamol (Cyprus) a Luxembourg Industries/Komisia

text:
               15.2.2014

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 45/35

         Žaloba podaná 6. novembra 2013 — Luxembourg Pamol (Cyprus) a Luxembourg Industries/Komisia
   (Vec T-578/13)
   2014/C 45/60
   Jazyk konania: angličtina

      Účastníci konania

      Žalobkyne: Luxembourg Pamol (Cyprus) Ltd (Nikózia, Cyprus) a Luxembourg Industries Ltd (Tel Aviv, Izrael) (v zastúpení: C. Mereu a K. Van Maldegem, advokáti)

      Žalovaná: Európska komisia

      Návrhy

   Žalobkyne navrhujú, aby Všeobecný súd:

               —

               vyhlásil žalobu za neprípustnú a nedôvodnú,

               —

               zrušil napadnuté rozhodnutie, a

               —

               zaviazal žalovanú na náhradu trov konania.

      Dôvody a hlavné tvrdenia

   Žalobkyne sa domáhajú zrušenia rozhodnutia Komisie z 8. októbra 2013, ktoré bolo žalobkyniam oznámené 9. októbra 2013, týkajúceho sa uverejnenia niektorých častí preskúmania (Peer Review Report) a záverečného dodatku týkajúceho sa fosfonátov draselných, v súvislosti s ktorými žalobkyne požiadali o dôverné zaobchádzanie podľa smernice Rady 91/414/EHS (1) a nariadenia Komisie (EÚ) č. 188/2011 (2) („napadnuté rozhodnutie“).
   Na podporu svojej žaloby žalobkyne uvádzajú dva žalobné dôvody.

               1.

               Prvý žalobný dôvod sa zakladá na tvrdení, že Komisia porušila článok 14 smernice Rady 91/414/EHS a základné právo na ochranu obchodného tajomstva obsiahnuté v článku 339 Zmluvy o fungovaní Európskej únie, článok 7 Charty základných práv Európskej únie a článok 8 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd, pretože podala nesprávny výklad uvedených ustanovení a nesprávne posúdila žiadosti žalobkýň o dôverné zaobchádzanie.

               2.

               Druhý žalobný dôvod sa zakladá na tom, že Komisia porušila základné zásady práva EÚ, zásadu riadnej správy vecí verejných a právo žalobkýň na obranu, pretože žalobkyniam neposkytla dostatočnú možnosť brániť sa a vysvetliť dôvody ich žiadostí o dôverné zaobchádzanie.

      (1)  Smernica Rady z 15. júla 1991 o uvádzaní prípravkov na ochranu rastlín na trh (Ú. v. ES L 230, s. 1; Mim. vyd. 03/011, s. 332).

      (2)  Nariadenie Komisie (EÚ) č. 188/2011 z 25. februára 2011, ktorým sa stanovujú podrobné pravidlá vykonávania smernice Rady 91/414/EHS, pokiaľ ide o postup posudzovania účinných látok, ktoré dva roky po oznámení uvedenej smernice neboli na trhu (Ú. v. EÚ L 53, s. 51).


title: Vec C-26/12: Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z  18. júla 2013 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Gerechtshof te Leeuwarden — Holandsko) — fiscale eenheid PPG Holdings BV cs te Hoogezand/Inspecteur van de Belastingdienst/Noord/kantoor Groningen (Daň z pridanej hodnoty — Šiesta smernica 77/388/EHS — Článok 17 a článok 13 B písm. d) bod 6 — Oslobodenia — Odpočet dane zaplatenej na vstupe — Dôchodkové fondy — Pojem „správa spoločných investičných fondov“ )

text:
               7.9.2013

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 260/10

         Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 18. júla 2013 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Gerechtshof te Leeuwarden — Holandsko) — fiscale eenheid PPG Holdings BV cs te Hoogezand/Inspecteur van de Belastingdienst/Noord/kantoor Groningen
   (Vec C-26/12) (1)

   (Daň z pridanej hodnoty - Šiesta smernica 77/388/EHS - Článok 17 a článok 13 B písm. d) bod 6 - Oslobodenia - Odpočet dane zaplatenej na vstupe - Dôchodkové fondy - Pojem „správa spoločných investičných fondov“)
   2013/C 260/18
   Jazyk konania: holandčina

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Gerechtshof te Leeuwarden

      Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Žalobkyňa: fiscale eenheid PPG Holdings BV cs te Hoogezand

      Žalovaný: Inspecteur van de Belastingdienst/Noord/kantoor Groningen

      Predmet veci

   Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Gerechtshof te Leeuwarden — Výklad článku 13 B písm. d) bodu 6 a článku 17 šiestej smernice Rady 77/388/EHS zo 17. mája 1977 o zosúladení právnych predpisov členských štátov o dani z obratu — spoločný systém dane z pridanej hodnoty: jednotný základ jej stanovenia (Ú. v. ES L 145, s. 1; Mim. vyd. 09/001, s. 23) a článku 135 ods. 1 písm. g) a článkov 168 a 169 smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty (Ú. v. EÚ L 347, s. 1) — Odpočet dane zaplatenej na vstupe — Zdaniteľná osoba, ktorá podľa vnútroštátnej právnej úpravy o dôchodkoch zriadila dôchodkový fond na zabezpečenie starobného dôchodku pre svojich zamestnancov ako účastníkov tohto fondu — Odpočet dane zaplatenej na vstupe týkajúcej sa služieb, ktoré jej boli poskytnuté na účely správy dôchodkového fondu

      Výrok rozsudku

   Článok 17 šiestej smernice Rady 77/388/EHS zo 17. mája 1977 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu — spoločný systém dane z pridanej hodnoty: jednotný základ jej stanovenia sa má vykladať v tom zmysle, že zdaniteľná osoba, ktorá zriadila dôchodkový fond vo forme právne a daňovo oddeleného subjektu, akým je subjekt dotknutý vo veci samej, aby zabezpečila starobný dôchodok pre svojich súčasných a bývalých zamestnancov, má právo odpočítať daň z pridanej hodnoty, ktorú uhradila za služby súvisiace so správou a fungovaním tohto fondu, pod podmienkou, že existencia priamej a bezprostrednej súvislosti vyplýva zo všetkých okolností dotknutých transakcií.

      (1)  Ú. v. EÚ C 98, 31.3.2012.


title: Vec T-409/06: Žaloba podaná 21. decembra 2006 – Sun Sang Kong Yuen Shoes Factory/Rada

text:
               24.2.2007

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 42/39

         Žaloba podaná 21. decembra 2006 – Sun Sang Kong Yuen Shoes Factory/Rada
   (Vec T-409/06)
   (2007/C 42/69)
   Jazyk konania: angličtina
   Účastníci konania

      Žalobca: Sun Sang Kong Yuen Shoes Factory (Hui Yang) Co., Ltd (Xin Xu, Čína) (v zastúpení: I. MacVay, solicitor, R. Thompson, QC, a K. Beal, barrister)

      Žalovaná: Rada Európskej únie
   Návrhy žalobcu

               —

               zrušiť napadnuté nariadenie v časti, v ktorej sa týka žalobcu,

               —

               zaviazať žalovanú na náhradu trov tohto konania vynaložených žalobcom.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia
   Žalobca, ktorý je čínskym výrobcom a vývozcom koženej obuvi, navrhuje zrušenie Nariadenia Rady (ES) č. 1472/2006 z 5. októbra 2006, ktorým sa ukladá konečné antidumpingové clo a s konečnou platnosťou sa vyberá dočasné clo uložené na dovoz určitej obuvi so zvrškom z usne s pôvodom v Čínskej ľudovej republike a vo Vietname (1).
   Na podporu svojej žaloby žalobca uvádza šesť žalobných dôvodov, v ktorých namieta, že:

               —

               v napadnutom nariadení došlo k zjavne nesprávnemu posúdeniu a porušeniu podstatných formálnych náležitostí a zásady rovnosti zaobchádzania tým, že sa nerozhodlo, že žalobca vykonával svoju činnosť v trhovo-hospodárskych podmienkach (2),

               —

               odmietnutím trhovo-hospodárskeho prístupu vo vzťahu k žalobcovi Komisia porušila článok 3 Základného nariadenia a dopustila sa zjavne nesprávneho právneho posúdenia tým, že nezohľadnila relevantné informácie týkajúce sa štruktúry trhu a najmä dôležitej úlohy, ktorú zohrávajú nezávislí sprostredkovatelia pri dodávkach výrobkov vyrobených žalobcom,

               —

               Komisia konala mimo rámca článku 18 ods. 1 Základného nariadenia a porušila práva žalobcu na obranu,

               —

               Komisia porušila článok 20 Základného nariadenia tým, že žalobcu riadne neoboznámila s podstatnou zmenou konečných opatrení ňou navrhnutých v období od 7. júla do 28. júla 2006,

               —

               v napadnutom nariadení došlo k zjavne nesprávnemu posúdeniu v súvislosti s rozsahom a dĺžkou trvania ujmy, na základe čoho došlo k odôvodneniu stanovenia vecnej ujmy a uloženiu cla žalobcovi, a

               —

               napadnuté nariadenie porušuje článok 2 ods. 10 Základného nariadenia vo vzťahu k povinnosti vykonať pri posudzovaní dumpingového rozpätia „spravodlivé porovnanie“ medzi vývoznou cenou a normálnou hodnotou.

      (1)  Ú. v. EÚ L 275, 2006, s. 1.

      (2)  Pozri článok 2 ods. 7 písm. b) a c) Nariadenia Rady (ES) č. 384/96 z 22. decembra 1995 o ochrane pred dumpingovými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskeho spoločenstva (Ú. v. ES L 56, s. 1; Mim. vyd. 11/010, s. 45).


title: Vec F-63/08: Uznesenie Súdu pre verejnú službu (druhá komora) zo 14. marca 2013 — Christoph a i./Komisia (Verejná služba — Nestáli zamestnanci — Články 2, 3a a 3b PZOZ — Dočasní zamestnanci — Zmluvní zamestnanci — Pomocní zmluvní zamestnanci — Doba trvania zmluvy — Články 8 a 88 PZOZ — Rozhodnutie Komisie z  28. apríla 2004 o maximálnej dobe zamestnávania nestálych zamestnancov v službách Komisie — Smernica 1999/70/ES — Uplatniteľnosť na inštitúcie)

text:
               27.4.2013

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 123/28

         Uznesenie Súdu pre verejnú službu (druhá komora) zo 14. marca 2013 — Christoph a i./Komisia
   (Vec F-63/08) (1)

   (Verejná služba - Nestáli zamestnanci - Články 2, 3a a 3b PZOZ - Dočasní zamestnanci - Zmluvní zamestnanci - Pomocní zmluvní zamestnanci - Doba trvania zmluvy - Články 8 a 88 PZOZ - Rozhodnutie Komisie z 28. apríla 2004 o maximálnej dobe zamestnávania nestálych zamestnancov v službách Komisie - Smernica 1999/70/ES - Uplatniteľnosť na inštitúcie)
   2013/C 123/50
   Jazyk konania: francúzština

      Účastníci konania

      Žalobcovia: Eugen Christoph a i. (Leggiuno, Taliansko) (v zastúpení: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a É. Marchal, avocats)

      Žalovaná: Európska komisia (v zastúpení: J. Currall a D. Martin, splnomocnení zástupcovia)

      Vedľajší účastník, ktorý v konaní podporuje žalovanú: Rada Európskej únie (v zastúpení: pôvodne M. Bauer a K. Zieleśkiewicz, splnomocnení zástupcovia, neskôr M. Bauer a J. Herrmann, splnomocnení zástupcovia)

      Predmet veci

   Zrušenie rozhodnutí, ktoré stanovujú podmienky prijatia žalobcov, pokiaľ ide o dobu trvania alebo predĺženie ich pracovnej zmluvy, ktorá bola obmedzená na dobu určitú

      Výrok

               1.

               Žaloba sa zamieta ako zjavne bez právneho základu.

               2.

               Žalobcovia znášajú svoje vlastné trovy konania a sú povinní nahradiť trovy konania vynaložené Európskou komisiou.

               3.

               Rada Európskej únie znáša svoje vlastné trovy konania.

      (1)  Ú. v. EÚ C 247, 27.9.2008, s. 25.


title: Vec T-379/14: Žaloba podaná 3. júna 2014 – Universal Music/ÚHVT – Yello Strom (Yellow Lounge)

text:
               1.9.2014

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 292/46

         Žaloba podaná 3. júna 2014 – Universal Music/ÚHVT – Yello Strom (Yellow Lounge)
   (Vec T-379/14)
   2014/C 292/56
   Jazyk, v ktorom bola podaná žaloba: nemčina

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Universal Music GmbH (Berlín, Nemecko) (v zastúpení: M. Viefhues, Rechtsanwalt)

      Žalovaný: Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory)

      Ďalší účastník konania pred odvolacím senátom: Yello Strom GmbH (Kolín, Nemecko)

      Návrhy

   Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

               —

               zrušil rozhodnutie štvrtého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) z 20. marca 2014 vo veci R 274/2013-4 a

               —

               zaviazal žalovaného a eventuálne ďalšieho účastníka konania na náhradu trov konania.

      Dôvody a hlavné tvrdenia

      Prihlasovateľ ochrannej známky Spoločenstva: žalobkyňa.

      Prihlasovaná ochranná známka Spoločenstva: slovná ochranná známka „Yellow Lounge“ pre tovary a služby tried 9, 16, 35, 38, 41, 42 a 45 – prihláška ochrannej známky Spoločenstva č. 1 0 0 03  421.

      Majiteľ ochrannej známky alebo označenia namietaných v námietkovom konaní: Yello Strom GmbH.

      Namietaná ochranná známka alebo označenie: národná slovná ochranná známka „Yello“ pre tovary a služby tried 4, 7, 9, 16, 35, 38, 41, 42 a 45.

      Rozhodnutie námietkového oddelenia: vyhovenie námietke.

      Rozhodnutie odvolacieho senátu: zamietnutie odvolania.

      Dôvody žaloby: porušenie článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009.