title: Vec C-62/19: Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 3. decembra 2020 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunalul Bucureşti – Rumunsko) – Star Taxi App SRL/Unitatea Administrativ Teritorială Municipiul Bucureşti prin Primar General, Consiliul General al Municipiului Bucureşti (Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Článok 56 ZFEÚ – Uplatniteľnosť – Výlučne vnútroštátna situácia – Smernica 2000/31/ES – Článok 2 písm. a) – Pojem „služby informačnej spoločnosti“ – Článok 3 ods. 2 a 4 – Článok 4 – Uplatniteľnosť – Smernica 2006/123/ES – Služby – Kapitola III (Sloboda poskytovateľov usadiť sa) a kapitola IV (Voľný pohyb služieb) – Uplatniteľnosť – Články 9 a 10 – Smernica (EÚ) 2015/1535 – Článok 1 ods. 1 písm. e) a f) – Pojem „pravidlo o službách“ – Pojem „technický predpis“ – Článok 5 ods. 1 – Opomenutie oznámenia vopred – Použiteľnosť – Činnosť spájania osôb, ktoré sa chcú prepraviť v rámci mesta, a vodičov povolených taxislužieb prostredníctvom aplikácie pre smartfóny – Kvalifikácia – Vnútroštátna právna úprava, ktorá podriaďuje túto činnosť systému predchádzajúceho povolenia)

text:
               1.2.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 35/7

      Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 3. decembra 2020 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunalul Bucureşti – Rumunsko) – Star Taxi App SRL/Unitatea Administrativ Teritorială Municipiul Bucureşti prin Primar General, Consiliul General al Municipiului Bucureşti
      (Vec C-62/19) (1)

      (Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Článok 56 ZFEÚ - Uplatniteľnosť - Výlučne vnútroštátna situácia - Smernica 2000/31/ES - Článok 2 písm. a) - Pojem „služby informačnej spoločnosti“ - Článok 3 ods. 2 a 4 - Článok 4 - Uplatniteľnosť - Smernica 2006/123/ES - Služby - Kapitola III (Sloboda poskytovateľov usadiť sa) a kapitola IV (Voľný pohyb služieb) - Uplatniteľnosť - Články 9 a 10 - Smernica (EÚ) 2015/1535 - Článok 1 ods. 1 písm. e) a f) - Pojem „pravidlo o službách“ - Pojem „technický predpis“ - Článok 5 ods. 1 - Opomenutie oznámenia vopred - Použiteľnosť - Činnosť spájania osôb, ktoré sa chcú prepraviť v rámci mesta, a vodičov povolených taxislužieb prostredníctvom aplikácie pre smartfóny - Kvalifikácia - Vnútroštátna právna úprava, ktorá podriaďuje túto činnosť systému predchádzajúceho povolenia)
      (2021/C 35/09)
      Jazyk konania: rumunčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Tribunalul Bucureşti

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobkyňa: Star Taxi App SRL

         Žalovaní: Unitatea Administrativ Teritorială Municipiul Bucureşti prin Primar General, Consiliul General al Municipiului Bucureşti

         za účasti: IB, Camera Naţională a Taximetriştilor din România, D’Artex Star SRL, Auto Cobălcescu SRL, Cristaxi Service SRL

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Článok 2 písm. a) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2000/31/ES z 8. júna 2000 o určitých právnych aspektoch služieb informačnej spoločnosti na vnútornom trhu, najmä o elektronickom obchode (smernica o elektronickom obchode), ktorý odkazuje na článok 1 ods. 1 písm. b) smernice Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2015/1535 z 9. septembra 2015, ktorou sa stanovuje postup pri poskytovaní informácií v oblasti technických predpisov a pravidiel vzťahujúcich sa na služby informačnej spoločnosti, sa má vykladať v tom zmysle, že v zmysle týchto ustanovení sprostredkovateľská služba spočívajúca v tom, že prostredníctvom aplikácie pre smartfóny za odmenu spája osoby, ktoré sa chcú prepraviť v rámci mesta, a vodičov oprávnených taxislužieb, pričom poskytovateľ uvedenej služby uzavrel s týmto cieľom zmluvy o dodaní služieb s týmito vodičmi za protihodnotu spočívajúcu v platení mesačného predplatného, ale neodosiela im objednávky, nestanovuje ceny jázd, ani nezabezpečuje ich úhradu od týchto osôb, ktoré ju platia priamo vodičovi taxislužby, a navyše ani neuskutočňuje kontrolu kvality vozidiel a ich vodičov, ani správania sa týchto vodičov, predstavuje „službu poskytovanú informačnou spoločnosťou“.

                  2.

                  Článok 1 ods. 1 písm. f) smernice 2015/1535 sa má vykladať v tom zmysle, že právna úprava miestneho orgánu, ktorá podriaďuje poskytovanie sprostredkovateľskej služby, ktorej predmetom je pomocou aplikácie pre smartfóny za odmenu skontaktovať osoby, ktoré sa chcú prepraviť v rámci mesta, s vodičmi oprávnených taxislužieb, a na ktorú sa vzťahuje kvalifikácia „služby poskytovanej informačnou spoločnosťou“ v zmysle článku 1 ods. 1 písm. b) smernice 2015/1535, získaniu predchádzajúceho povolenia, ktorému už podliehajú iní poskytovatelia služieb rezervácie taxislužby, nepredstavuje „technický predpis“ v zmysle tohto prvého uvedeného ustanovenia.

                  3.

                  Článok 56 ZFEÚ, článok 3 ods. 2 a 4 smernice 2000/31, ako aj článok 16 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2006/123/ES z 12. decembra 2006 o službách na vnútornom trhu sa majú vykladať v tom zmysle, že sa neuplatňujú na spor, v ktorom sa všetky relevantné okolnosti obmedzujú na vnútroštátnu sféru jediného členského štátu.
                  Článok 4 smernice 2000/31 sa má vykladať v tom zmysle, že sa neuplatňuje na právnu úpravu členského štátu, ktorá podriaďuje poskytovanie sprostredkovateľskej služby, ktorej predmetom je pomocou aplikácie pre smartfóny za odmenu skontaktovať osoby, ktoré sa chcú prepraviť v rámci mesta, s vodičmi oprávnených taxislužieb, a na ktorú sa vzťahuje kvalifikácia „služby informačnej spoločnosti“ v zmysle článku 2 písm. a) smernice 2000/31, ktorý odkazuje na článok 1 ods. 1 písm. b) smernice 2015/1535, získaniu predchádzajúceho povolenia, ktorému už podliehajú iní poskytovatelia služieb rezervácie taxislužby.
                  Články 9 a 10 smernice 2006/123 sa majú vykladať v tom zmysle, že bránia právnej úprave členského štátu, ktorá podriaďuje poskytovanie sprostredkovateľskej služby, ktorej predmetom je pomocou aplikácie pre smartfóny za odmenu skontaktovať osoby, ktoré sa chcú prepraviť v rámci mesta, s vodičmi oprávnených taxislužieb, získaniu predchádzajúceho povolenia na výkon ich činnosti, keďže podmienky získania tohto povolenia nezodpovedajú technickým požiadavkám, stanoveným v tomto článku, vzhľadom na to, že ukladajú najmä technické požiadavky nevhodné pre dotknutú službu, čo prislúcha overiť vnútroštátnemu súdu.

         (1)  Ú. v. EÚ C 164, 13.5.2019.


title: Spojené veci C-225/19 a C-226/19: Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 24. novembra 2020 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Rechtbank Den Haag zittingsplaats Haarlem – Holandsko) – R.N.N.S. (C-225/19), K.A. (C-226/19)/Minister van Buitenlandse Zaken (Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti – Vízový kódex Spoločenstva – Nariadenie (ES) č. 810/2009 – Článok 32 ods. 1 až 3 – Rozhodnutie o zamietnutí udelenia víza – Príloha VI – Štandardný formulár – Odôvodnenie – Hrozba pre verejný poriadok, vnútornú bezpečnosť či verejné zdravie alebo medzinárodné vzťahy jedného alebo viacerých členských štátov – Článok 22 – Predchádzajúce konzultácie s ústrednými orgánmi iných členských štátov – Námietka proti udeleniu víza – Opravný prostriedok proti rozhodnutiu o zamietnutí udelenia víza – Rozsah súdneho preskúmania – Článok 47 Charty základných práv Európskej únie – Právo na účinný prostriedok nápravy)

text:
               1.2.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 35/10

      Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 24. novembra 2020 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Rechtbank Den Haag zittingsplaats Haarlem – Holandsko) – R.N.N.S. (C-225/19), K.A. (C-226/19)/Minister van Buitenlandse Zaken
      (Spojené veci C-225/19 a C-226/19) (1)

      (Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti - Vízový kódex Spoločenstva - Nariadenie (ES) č. 810/2009 - Článok 32 ods. 1 až 3 - Rozhodnutie o zamietnutí udelenia víza - Príloha VI - Štandardný formulár - Odôvodnenie - Hrozba pre verejný poriadok, vnútornú bezpečnosť či verejné zdravie alebo medzinárodné vzťahy jedného alebo viacerých členských štátov - Článok 22 - Predchádzajúce konzultácie s ústrednými orgánmi iných členských štátov - Námietka proti udeleniu víza - Opravný prostriedok proti rozhodnutiu o zamietnutí udelenia víza - Rozsah súdneho preskúmania - Článok 47 Charty základných práv Európskej únie - Právo na účinný prostriedok nápravy)
      (2021/C 35/11)
      Jazyk konania: holandčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Rechtbank Den Haag zittingsplaats Haarlem

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobcovia: R.N.N.S. (C-225/19), K.A. (C-226/19)

         Žalovaný: Minister van Buitenlandse Zaken

         Výrok rozsudku

      Článok 32 ods. 2 a 3 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 810/2009 z 13. júla 2009, ktorým sa ustanovuje vízový kódex Spoločenstva, zmeneného nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 610/2013 z 26. júna 2013, v spojení s článkom 47 Charty základných práv Európskej únie sa má vykladať jednak v tom zmysle, že členskému štátu, ktorý prijal konečné rozhodnutie o zamietnutí udelenia víza na základe článku 32 ods. 1 písm. a) bodu vi) nariadenia č. 810/2009, zmeneného nariadením č. 610/2013, z dôvodu, že iný členský štát vzniesol námietku proti udeleniu víza, ukladá povinnosť označiť v tomto rozhodnutí členský štát, ktorý túto námietku vzniesol, uviesť konkrétny dôvod zamietnutia založený na tejto námietke, spolu s prípadným uvedením základu dôvodov tejto námietky, ako aj orgán, na ktorý sa žiadateľ o vízum môže obrátiť, aby sa dozvedel o opravných prostriedkoch, ktoré sú k dispozícii v tomto inom členskom štáte, a jednak, že pokiaľ je proti tomu istému rozhodnutiu podaný opravný prostriedok na základe článku 32 ods. 3 nariadenia č. 810/2009, zmeneného nariadením č. 610/2013, nemôžu súdy členského štátu, ktorý toto posledné rozhodnutie prijal, preskúmať materiálnu zákonnosť námietky proti udeleniu víza, ktorú vzniesol iný členský štát.

         (1)  Ú. v. EÚ C 187, 3.6.2019.


title: Vec C-269/19: Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 25. novembra 2020 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Curtea de Apel Cluj – Rumunsko) – Banca B. SA/A.A.A. (Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Ochrana spotrebiteľa – Nekalé podmienky v spotrebiteľských zmluvách – Smernica 93/13/EHS – Dôsledky konštatovania nekalej povahy podmienky – Nahradenie nekalej podmienky – Spôsob výpočtu variabilnej úrokovej sadzby – Prípustnosť – Odkaz strán na vyjednávania)

text:
               1.2.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 35/10

      Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 25. novembra 2020 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Curtea de Apel Cluj – Rumunsko) – Banca B. SA/A.A.A.
      (Vec C-269/19) (1)

      (Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Ochrana spotrebiteľa - Nekalé podmienky v spotrebiteľských zmluvách - Smernica 93/13/EHS - Dôsledky konštatovania nekalej povahy podmienky - Nahradenie nekalej podmienky - Spôsob výpočtu variabilnej úrokovej sadzby - Prípustnosť - Odkaz strán na vyjednávania)
      (2021/C 35/12)
      Jazyk konania: rumunčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Curtea de Apel Cluj

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobkyňa: Banca B. SA

         Žalovaný: A.A.A.

         Výrok rozsudku

      Článok 6 ods. 1 smernice Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách sa má vykladať v tom zmysle, že v nadväznosti na konštatovanie nekalej povahy podmienok stanovujúcich mechanizmus určenia variabilnej úrokovej sadzby v úverovej zmluve, o akú ide vo veci samej, ak táto zmluva nemôže ďalej pokračovať po odstránení dotknutých nekalých podmienok a neexistuje žiadne dispozitívne ustanovenie vnútroštátneho práva a vyhlásenie neplatnosti uvedenej zmluvy by mohlo vyvolať osobitne nepriaznivé dôsledky pre spotrebiteľa, vnútroštátny súd musí s ohľadom na vnútroštátne právo ako celok prijať všetky potrebné opatrenia na ochranu spotrebiteľa pred osobitne nepriaznivými dôsledkami, ktoré by mohlo spôsobiť vyhlásenie neplatnosti uvedenej zmluvy. Za takých okolností, o aké ide vo veci samej, nič nebráni najmä tomu, aby vnútroštátny súd vyzval strany, aby vyjednávali o spôsobe výpočtu úrokovej sadzby, pokiaľ určí rámec týchto vyjednávaní, a ich cieľom je stanoviť skutočnú rovnováhu medzi právami a povinnosťami zmluvných strán zohľadňujúcu najmä cieľ ochrany spotrebiteľa, ktorý je základom smernice 93/13.

         (1)  Ú. v. EÚ C 238, 15.7.2019.


title: Vec C-302/19: Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 25. novembra 2020 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Corte suprema di cassazione – Taliansko) – Istituto nazionale della previdenza sociale/WS (Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Smernica 2011/98/EÚ – Práva pracovníkov z tretích krajín, ktorí sú držiteľmi jednotného povolenia – Článok 12 – Právo na rovnaké zaobchádzanie – Sociálne zabezpečenie – Právna úprava členského štátu, ktorá na účely určenia práv na rodinnú dávku vylučuje rodinných príslušníkov držiteľa jednotného povolenia, ktorí nemajú bydlisko na území tohto členského štátu)

text:
               1.2.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 35/11

      Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 25. novembra 2020 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Corte suprema di cassazione – Taliansko) – Istituto nazionale della previdenza sociale/WS
      (Vec C-302/19) (1)

      (Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Smernica 2011/98/EÚ - Práva pracovníkov z tretích krajín, ktorí sú držiteľmi jednotného povolenia - Článok 12 - Právo na rovnaké zaobchádzanie - Sociálne zabezpečenie - Právna úprava členského štátu, ktorá na účely určenia práv na rodinnú dávku vylučuje rodinných príslušníkov držiteľa jednotného povolenia, ktorí nemajú bydlisko na území tohto členského štátu)
      (2021/C 35/13)
      Jazyk konania: taliančina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Corte suprema di cassazione

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Navrhovateľ: Istituto nazionale della previdenza sociale

         Odporca: WS

         Výrok rozsudku

      Článok 12 ods. 1 písm. e) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2011/98/EÚ z 13. decembra 2011 o jednotnom postupe vybavovania žiadostí o jednotné povolenie na pobyt a zamestnanie na území členského štátu pre štátnych príslušníkov tretích krajín a o spoločnom súbore práv pracovníkov z tretích krajín s oprávneným pobytom v členskom štáte sa má vykladať v tom zmysle, že bráni právnej úprave členského štátu, podľa ktorej sa na účely určenia nároku na dávku sociálneho zabezpečenia nezohľadňujú rodinní príslušníci držiteľa jednotného povolenia v zmysle článku 2 písm. c) tejto smernice, ktorí nemajú bydlisko na území tohto členského štátu, ale v tretej krajine, zatiaľ čo rodinní príslušníci štátneho príslušníka uvedeného členského štátu, ktorí majú bydlisko v tretej krajine, sa zohľadňujú.

         (1)  Ú. v. EÚ C 288, 26.8.2019.


title: Vec C-303/19: Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 25. novembra 2020 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Corte suprema di cassazione – Taliansko) – Istituto nazionale della previdenza sociale/VR (Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Smernica 2003/109/ES – Postavenie štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí sú osobami s dlhodobým pobytom – Článok 11 – Právo na rovnaké zaobchádzanie – Sociálne zabezpečenie – Právna úprava členského štátu, ktorá na účely určenia práv na rodinnú dávku vylučuje rodinných príslušníkov osoby s dlhodobým pobytom, ktorí nemajú bydlisko na území tohto členského štátu)

text:
               1.2.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 35/12

      Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 25. novembra 2020 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Corte suprema di cassazione – Taliansko) – Istituto nazionale della previdenza sociale/VR
      (Vec C-303/19) (1)

      (Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Smernica 2003/109/ES - Postavenie štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí sú osobami s dlhodobým pobytom - Článok 11 - Právo na rovnaké zaobchádzanie - Sociálne zabezpečenie - Právna úprava členského štátu, ktorá na účely určenia práv na rodinnú dávku vylučuje rodinných príslušníkov osoby s dlhodobým pobytom, ktorí nemajú bydlisko na území tohto členského štátu)
      (2021/C 35/14)
      Jazyk konania: taliančina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Corte suprema di cassazione

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Navrhovateľ: Istituto nazionale della previdenza sociale

         Odporca: VR

         Výrok rozsudku

      Článok 11 ods. 1 písm. d) smernice Rady 2003/109/ES z 25. novembra 2003 o právnom postavení štátnych príslušníkov tretích krajín, ktoré sú osobami s dlhodobým pobytom, sa má vykladať v tom zmysle, že bráni právnej úprave členského štátu, podľa ktorej sa na účely určenia nároku na dávku sociálneho zabezpečenia nezohľadňujú rodinní príslušníci osoby s dlhodobým pobytom v zmysle článku 2 písm. b) tejto smernice, ktorí nemajú bydlisko na území tohto členského štátu, ale v tretej krajine, zatiaľ čo rodinní príslušníci štátneho príslušníka uvedeného členského štátu, ktorí majú bydlisko v tretej krajine, sa zohľadňujú, pokiaľ tento členský štát nevyjadril svoj úmysel dovolávať sa výnimky z rovnakého zaobchádzania, ktorú povoľuje článok 11 ods. 2 uvedenej smernice, pri jej prebratí do vnútroštátneho práva.

         (1)  Ú. v. EÚ C 288, 26.8.2019.


title: Vec C-311/19: Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 3. decembra 2020 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Nejvyšší správní soud – Česká republika) – BONVER WIN, a.s./Ministerstvo financí ČR (Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Slobodné poskytovanie služieb – Obmedzenia – Vnútroštátna právna úprava zakazujúca prevádzkovanie hazardných hier na určitých miestach – Uplatniteľnosť článku 56 ZFEÚ – Existencia cezhraničného prvku)

text:
               1.2.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 35/12

      Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 3. decembra 2020 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Nejvyšší správní soud – Česká republika) – BONVER WIN, a.s./Ministerstvo financí ČR
      (Vec C-311/19) (1)

      (Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Slobodné poskytovanie služieb - Obmedzenia - Vnútroštátna právna úprava zakazujúca prevádzkovanie hazardných hier na určitých miestach - Uplatniteľnosť článku 56 ZFEÚ - Existencia cezhraničného prvku)
      (2021/C 35/15)
      Jazyk konania: čeština

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Nejvyšší správní soud

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobkyňa: BONVER WIN, a.s.

         Žalované: Ministerstvo financí ČR

         Výrok rozsudku

      Článok 56 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že sa uplatní na situáciu spoločnosti usadenej v jednom členskom štáte, ktorá stratila povolenie na prevádzkovanie hazardných hier po tom, čo v tomto členskom štáte nadobudla účinnosť právna úprava určujúca miesta, na ktorých môžu byť také hry prevádzkované, ktorá sa uplatňuje bez rozdielu na všetkých poskytovateľov vykonávajúcich svoju činnosť na území tohto členského štátu, bez ohľadu na to, či poskytujú služby štátnym príslušníkom daného štátu alebo štátnym príslušníkom z iných členských štátov, keď časť jej zákazníkov pochádza z iného členského štátu, než v ktorom je usadená.

         (1)  Ú. v. EÚ C 213, 24.6.2019.


title: Vec C-320/19: Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 3. decembra 2020 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Verwaltungsgericht Berlin – Nemecko) – Ingredion Germany GmbH/Bundesrepublik Deutschland (Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Životné prostredie – Smernica 2003/87/ES – Systém obchodovania s emisnými kvótami skleníkových plynov – Článok 3 písm. h) – Noví účastníci – Článok 10a – Prechodný režim bezodplatného prideľovania kvót – Rozhodnutie 2011/278/EÚ – Článok 18 ods. 1 písm. c) – Úroveň činnosti v súvislosti s palivom – Článok 18 ods. 2 druhý pododsek – Hodnota príslušného faktora využitia kapacity)

text:
               1.2.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 35/13

      Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 3. decembra 2020 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Verwaltungsgericht Berlin – Nemecko) – Ingredion Germany GmbH/Bundesrepublik Deutschland
      (Vec C-320/19) (1)

      (Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Životné prostredie - Smernica 2003/87/ES - Systém obchodovania s emisnými kvótami skleníkových plynov - Článok 3 písm. h) - Noví účastníci - Článok 10a - Prechodný režim bezodplatného prideľovania kvót - Rozhodnutie 2011/278/EÚ - Článok 18 ods. 1 písm. c) - Úroveň činnosti v súvislosti s palivom - Článok 18 ods. 2 druhý pododsek - Hodnota príslušného faktora využitia kapacity)
      (2021/C 35/16)
      Jazyk konania: nemčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Verwaltungsgericht Berlin

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobkyňa: Ingredion Germany GmbH

         Žalovaná: Bundesrepublik Deutschland

         Výrok rozsudku

      Článok 18 ods. 2 druhý pododsek rozhodnutia Komisie 2011/278/EÚ z 27. apríla 2011, ktorým sa ustanovujú prechodné pravidlá harmonizácie bezodplatného prideľovania emisných kvót podľa článku 10a smernice Európskeho parlamentu a Rady 2003/87/ES, platné v celej Únii, sa má vykladať v tom zmysle, že na účely bezodplatného prideľovania emisných kvót novým účastníkom je príslušný faktor využitia kapacity obmedzený na hodnotu nižšiu ako 100 %.

         (1)  Ú. v. EÚ C 246, 22.7.2019.


title: Vec C-352/19 P: Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 3. decembra 2020 – Région de Bruxelles-Capitale/Európska komisia (Odvolanie – Nariadenie (ES) č. 1107/2009 – Uvádzanie prípravkov na ochranu rastlín na trh – Vykonávacie nariadenie (EÚ) 2017/2324 – Obnovenie schválenia účinnej látky „glyfozát“ – Článok 263 ZFEÚ – Aktívna legitimácia regionálneho subjektu – Priama dotknutosť)

text:
               1.2.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 35/13

      Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 3. decembra 2020 – Région de Bruxelles-Capitale/Európska komisia
      (Vec C-352/19 P) (1)

      (Odvolanie - Nariadenie (ES) č. 1107/2009 - Uvádzanie prípravkov na ochranu rastlín na trh - Vykonávacie nariadenie (EÚ) 2017/2324 - Obnovenie schválenia účinnej látky „glyfozát“ - Článok 263 ZFEÚ - Aktívna legitimácia regionálneho subjektu - Priama dotknutosť)
      (2021/C 35/17)
      Jazyk konania: francúzština

         Účastníci konania

         Odvolateľ: Région de Bruxelles-Capitale (v zastúpení: A. Bailleux, advokát)

         Ďalší účastník konania: Európska komisia (v zastúpení: X. Lewis, F. Castillo de la Torre, I. Naglis a F. Castilla Contreras, splnomocnení zástupcovia)

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Odvolanie sa zamieta.

                  2.

                  Región Brusel-hlavné mesto je povinný nahradiť trovy konania.

         (1)  Ú. v. EÚ C 220, 1.7.2019.


title: Vec C-372/19: Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 25. novembra 2020 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal ondernemingsrechtbank Antwerpen – Belgicko) – Belgische Vereniging van Auteurs, Componisten en Uitgevers CVBA (SABAM)/Weareone.World BVBA, Wecandance NV (Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Hospodárska súťaž – Článok 102 ZFEÚ – Zneužitie dominantného postavenia – Pojem „neprimerané ceny“ – Organizácia kolektívnej správy autorských práv – Postavenie faktického monopolu – Dominantné postavenie – Zneužitie – Predvedenie skladieb na hudobných festivaloch – Sadzobník založený na hrubých príjmoch získaných z predaja vstupeniek – Primeraný vzťah s plnením poskytovaným organizáciou kolektívnej správy práv – Určenie časti hudobného repertoáru organizácie kolektívnej správy práv, ktorý bol skutočne predvedený)

text:
               1.2.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 35/14

      Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 25. novembra 2020 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal ondernemingsrechtbank Antwerpen – Belgicko) – Belgische Vereniging van Auteurs, Componisten en Uitgevers CVBA (SABAM)/Weareone.World BVBA, Wecandance NV
      (Vec C-372/19) (1)

      (Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Hospodárska súťaž - Článok 102 ZFEÚ - Zneužitie dominantného postavenia - Pojem „neprimerané ceny“ - Organizácia kolektívnej správy autorských práv - Postavenie faktického monopolu - Dominantné postavenie - Zneužitie - Predvedenie skladieb na hudobných festivaloch - Sadzobník založený na hrubých príjmoch získaných z predaja vstupeniek - Primeraný vzťah s plnením poskytovaným organizáciou kolektívnej správy práv - Určenie časti hudobného repertoáru organizácie kolektívnej správy práv, ktorý bol skutočne predvedený)
      (2021/C 35/18)
      Jazyk konania: holandčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      ondernemingsrechtbank Antwerpen

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobca: Belgische Vereniging van Auteurs, Componisten en Uitgevers CVBA (SABAM)

         Žalované: Weareone.World BVBA, Wecandance NV

         Výrok rozsudku

      Článok 102 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že nejde o zneužitie dominantného postavenia v zmysle tohto článku, keď organizácia kolektívnej správy práv, ktorá má faktický monopol v členskom štáte, ukladá usporiadateľom hudobných podujatí za právo na verejný prenos hudobných diel sadzobník, v ktorom sa:

                  —

                  poplatky, ktoré sa majú zaplatiť podľa autorského práva, vypočítajú na základe sadzby uplatňovanej na hrubé príjmy získané z predaja vstupeniek bez toho, aby bolo možné od týchto príjmov odpočítať všetky náklady spojené s organizáciou festivalu, ktoré nemajú vzťah s hudobnými dielami predvedenými na tomto festivale, pokiaľ vzhľadom na všetky relevantné okolnosti prejednávanej veci nie sú poplatky skutočne uložené organizáciou správy práv na základe tohto sadzobníka neprimerané s ohľadom najmä na povahu a rozsah používania diel a ekonomickú hodnotu, ktorá bola vytvorená týmto používaním a ekonomickú hodnotu plnení poskytnutých touto organizáciou správy práv, čo prináleží overiť vnútroštátnemu súdu, a

                  —

                  používa odstupňovaný paušálny systém sadzieb, ktorým sa z predvedených hudobných diel určí tá časť z nich, ktorá pochádza z repertoáru tejto organizácie správy práv, ak neexistuje iná metóda umožňujúca presnejšie identifikovať a kvantifikovať používanie týchto diel, a ktorou by sa dal dosiahnuť ten istý legitímny cieľ spočívajúci v ochrane záujmov hudobných autorov, skladateľov a vydavateľov, avšak bez toho, aby to viedlo k neprimeranému zvýšeniu výdavkov na účely správy zmlúv a dohľadu nad použitím hudobných diel chránených autorskými právami; toto prináleží overiť vnútroštátnemu súdu s ohľadom na konkrétny prípad, ktorý mu bol predložený, a s prihliadnutím na všetky relevantné okolnosti, vrátane dostupnosti a spoľahlivosti poskytnutých údajov, ako aj existujúcich technologických nástrojov.

         (1)  Ú. v. EÚ C 270, 12.8.2019.


title: Vec C-445/19: Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 24. novembra 2020 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Østre Landsret – Dánsko) – Viasat Broadcasting UK Ltd/TV2/Danmark A/S, Holandské kráľovstvo (Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Štátna pomoc – Verejnoprávne televízne spoločnosti – Článok 106 ods. 2 ZFEÚ – Služby všeobecného hospodárskeho záujmu – Pomoc zlučiteľná s vnútorným trhom – Článok 108 ods. 3 ZFEÚ – Oznámenie – Neexistencia – Povinnosť príjemcu pomoci zaplatiť úroky za obdobie nezákonnosti tejto pomoci – Výpočet úrokov – Sumy, ktoré treba zohľadniť)

text:
               1.2.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 35/15

      Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 24. novembra 2020 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Østre Landsret – Dánsko) – Viasat Broadcasting UK Ltd/TV2/Danmark A/S, Holandské kráľovstvo
      (Vec C-445/19) (1)

      (Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Štátna pomoc - Verejnoprávne televízne spoločnosti - Článok 106 ods. 2 ZFEÚ - Služby všeobecného hospodárskeho záujmu - Pomoc zlučiteľná s vnútorným trhom - Článok 108 ods. 3 ZFEÚ - Oznámenie - Neexistencia - Povinnosť príjemcu pomoci zaplatiť úroky za obdobie nezákonnosti tejto pomoci - Výpočet úrokov - Sumy, ktoré treba zohľadniť)
      (2021/C 35/19)
      Jazyk konania: dánčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Østre Landsret

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobkyňa: Viasat Broadcasting UK Ltd

         Žalovaní: TV2/Danmark A/S, Holandské kráľovstvo

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Článok 108 ods. 3 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že povinnosť vnútroštátnych súdov nariadiť príjemcovi štátnej pomoci poskytnutej v rozpore s týmto ustanovením zaplatenie úrokov za obdobie nezákonnosti tejto pomoci sa uplatňuje aj vtedy, ak Komisia svojím konečným rozhodnutím konštatuje zlučiteľnosť uvedenej pomoci s vnútorným trhom podľa článku 106 ods. 2 ZFEÚ.

                  2.

                  Článok 108 ods. 3 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že povinnosť vnútroštátnych súdov nariadiť príjemcovi štátnej pomoci poskytnutej v rozpore s týmto ustanovením zaplatenie úrokov za obdobie nezákonnosti tejto pomoci sa vzťahuje aj na pomoc, ktorú tento príjemca previedol na podniky, ktoré sú s ním prepojené, a na pomoc, ktorú mu poskytol podnik ovládaný štátom.

         (1)  Ú. v. EÚ C 270, 12.8.2019.


title: Vec C-510/19: Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 24. novembra 2020 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Hof van beroep te Brussel – Belgicko) – trestné konanie proti AZ (Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Policajná a justičná spolupráca v trestných veciach – Európsky zatykač – Rámcové rozhodnutie 2002/584/SVV – Článok 6 ods. 2 – Pojem „vykonávajúci súdny orgán“ – Článok 27 ods. 2 – Zásada špeciality – Článok 27 ods. 3 písm. g) a článok 27 ods. 4 – Výnimka – Trestné stíhanie pre „iný trestný čin“ ako pre ten, pre ktorý bola dotknutá osoba odovzdaná – Súhlas vykonávajúceho súdneho orgánu – Súhlas prokuratúry vykonávajúceho členského štátu)

text:
               1.2.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 35/16

      Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 24. novembra 2020 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Hof van beroep te Brussel – Belgicko) – trestné konanie proti AZ
      (Vec C-510/19) (1)

      (Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Policajná a justičná spolupráca v trestných veciach - Európsky zatykač - Rámcové rozhodnutie 2002/584/SVV - Článok 6 ods. 2 - Pojem „vykonávajúci súdny orgán“ - Článok 27 ods. 2 - Zásada špeciality - Článok 27 ods. 3 písm. g) a článok 27 ods. 4 - Výnimka - Trestné stíhanie pre „iný trestný čin“ ako pre ten, pre ktorý bola dotknutá osoba odovzdaná - Súhlas vykonávajúceho súdneho orgánu - Súhlas prokuratúry vykonávajúceho členského štátu)
      (2021/C 35/20)
      Jazyk konania: holandčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Hof van beroep te Brussel

         Účastník trestného konania pred vnútroštátnym súdom

      AZ

         za účasti: Openbaar Ministerie, YU, ZV

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Pojem „vykonávajúci súdny orgán“ v zmysle článku 6 ods. 2 rámcového rozhodnutia Rady 2002/584/SVV z 13. júna 2002 o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi, zmeneného rámcovým rozhodnutím Rady 2009/299/SVV z 26. februára 2009, predstavuje autonómny pojem práva Únie, ktorý sa má vykladať v tom zmysle, že zahŕňa orgány členského štátu, ktoré bez toho, aby boli nevyhnutne sudcami alebo súdmi, sa zúčastňujú na výkone trestného súdnictva tohto členského štátu, konajú nezávisle pri uskutočňovaní funkcií súvisiacich s výkonom európskeho zatykača a svoje úlohy vykonávajú v rámci konania, ktoré rešpektuje požiadavky vyplývajúce z účinnej súdnej ochrany.

                  2.

                  Článok 6 ods. 2, ako aj článok 27 ods. 3 písm. g) a článok 27 ods. 4 rámcového rozhodnutia 2002/584, zmeneného rámcovým rozhodnutím 2009/299, sa majú vykladať v tom zmysle, že prokurátor členského štátu, ktorý, hoci sa podieľa na výkone spravodlivosti, môže v rámci výkonu svojej rozhodovacej právomoci dostávať individuálne pokyny zo strany výkonnej moci, nepredstavuje „vykonávajúci súdny orgán“ v zmysle týchto ustanovení.

         (1)  Ú. v. EÚ C 312, 16.9.2019.


               1.2.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 35/16

      Rozsudok Súdneho dvora (desiata komora) z 3. decembra 2020 – Európska komisia/Belgické kráľovstvo
      (Vec C-767/19) (1)

      (Nesplnenie povinnosti členským štátom - Smernice 2009/72/ES a 2009/73/ES - Vnútorný trh s elektrinou a zemným plynom - Účinné oddelenie prevádzkovania prenosových sústav elektrickej energie a plynu na jednej strane od činností dodávky a výroby na strane druhej - Zriadenie nezávislých národných regulačných orgánov)
      (2021/C 35/21)
      Jazyk konania: francúzština

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Európska komisia (v zastúpení: O. Beynet a Y. G. Marinova, splnomocnení zástupcovia)

         Žalovaný: Belgické kráľovstvo (v zastúpení: L. Van den Broeck, M. Jacobs a C. Pochet, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci G. Block, avocat)

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Belgické kráľovstvo si tým, že správne neprebralo:

                              —

                              článok 9 ods. 1 písm. a) oboch smerníc 2009/72 a 2009/73,

                              —

                              článok 37 ods. 4 písm. a) a b) smernice 2009/72 a článok 41 ods. 4 písm. a) a b) smernice 2009/73, ako aj

                              —

                              článok 37 ods. 6 písm. a) až c) a článok 37 ods. 9 smernice 2009/72, ako aj článok 41 ods. 6 písm. a) až c) a článok 41 ods. 9 smernice 2009/73,
                              nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú zo smernice Európskeho parlamentu a Rady 2009/72/ES z 13. júla 2009 o spoločných pravidlách pre vnútorný trh s elektrinou, ktorou sa zrušuje smernica 2003/54/ES, a smernice Európskeho parlamentu a Rady 2009/73/ES z 13. júla 2009 o spoločných pravidlách pre vnútorný trh so zemným plynom, ktorou sa zrušuje smernica 2003/55/ES.

                  2.

                  Belgické kráľovstvo je povinné nahradiť trovy konania.

         (1)  Ú. v. EÚ C 10, 13.1.2020.


title: Vec C-799/19: Rozsudok Súdneho dvora (ôsma komora) z 25. novembra 2020 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Okresný súd Košice I – Slovensko) – NI, OJ, PK/Sociálna poisťovňa (Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Sociálna politika – Smernica 2008/94/ES – Články 2 a 3 – Ochrana zamestnancov pri platobnej neschopnosti ich zamestnávateľa – Pojmy „neuspokojené nároky zamestnancov“ a „platobná neschopnosť zamestnávateľa“ – Pracovný úraz – Smrť zamestnanca – Náhrada nemajetkovej ujmy – Vymáhanie pohľadávky od zamestnávateľa – Nemožnosť – Záručná inštitúcia)

text:
               1.2.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 35/17

      Rozsudok Súdneho dvora (ôsma komora) z 25. novembra 2020 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Okresný súd Košice I – Slovensko) – NI, OJ, PK/Sociálna poisťovňa
      (Vec C-799/19) (1)

      (Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Sociálna politika - Smernica 2008/94/ES - Články 2 a 3 - Ochrana zamestnancov pri platobnej neschopnosti ich zamestnávateľa - Pojmy „neuspokojené nároky zamestnancov“ a „platobná neschopnosť zamestnávateľa“ - Pracovný úraz - Smrť zamestnanca - Náhrada nemajetkovej ujmy - Vymáhanie pohľadávky od zamestnávateľa - Nemožnosť - Záručná inštitúcia)
      (2021/C 35/22)
      Jazyk konania: slovenčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Okresný súd Košice I

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobcovia: NI, OJ, PK

         Žalovaná: Sociálna poisťovňa

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Článok 2 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/94/ES z 22. októbra 2008 o ochrane zamestnancov pri platobnej neschopnosti ich zamestnávateľa sa má vykladať v tom zmysle, že zamestnávateľ sa nemôže považovať za „platobne neschopného“, ak bol voči nemu podaný návrh na vykonanie exekúcie v súvislosti so súdom priznaným nárokom na náhradu ujmy, ale pohľadávka bola v exekučnom konaní označená za nevymožiteľnú pre de facto platobnú neschopnosť tohto zamestnávateľa. Prináleží však vnútroštátnemu súdu, aby overil, či sa podľa článku 2 ods. 4 tejto smernice dotknutý členský štát rozhodol rozšíriť ochranu zamestnancov stanovenú uvedenou smernicou na takú situáciu platobnej neschopnosti, ktorá je ustanovená v konaniach, ktoré sú odlišné od konaní uvedených v tomto článku 2 ods. 1 a ktoré sú upravené vnútroštátnym právom.

                  2.

                  Článok 1 ods. 1 a článok 3 smernice 2008/94/ES sa má vykladať v tom zmysle, že náhradu škody, ktorú má zamestnávateľ vyplatiť pozostalým príbuzným z titulu nemajetkovej ujmy vzniknutej v dôsledku smrti zamestnanca spôsobenej pracovným úrazom, možno považovať za „nárok zamestnancov vyplývajúci z pracovnoprávnych zmlúv alebo pracovnoprávnych vzťahov“ v zmysle článku 1 ods. 1 tejto smernice len v prípade, že uvedená náhrada škody spadá pod pojem „odmena“, tak ako je spresnený vnútroštátnym právom, čo prislúcha určiť vnútroštátnemu súdu.

         (1)  Ú. v. EÚ C 19, 20.1.2020.


title: Vec C-455/18 P: Odvolanie podané 12. júla 2018: Oliver Spieker proti rozsudku Všeobecného súdu (siedma komora) z 8. mája 2018 vo veci T-92/18, Oliver Spieker/Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo

text:
               1.2.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 35/18

      Odvolanie podané 12. júla 2018: Oliver Spieker proti rozsudku Všeobecného súdu (siedma komora) z 8. mája 2018 vo veci T-92/18, Oliver Spieker/Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo
      (Vec C-455/18 P)
      (2021/C 35/23)
      Jazyk konania: nemčina

         Účastníci konania

         Odvolateľ: Oliver Spieker (v zastúpení: A. Schönfleisch, O. Spieker, M. Alber, N. Willich, Rechtsanwälte)

         Ďalší účastník konania: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo

         Návrhy odvolateľa

      Odvolateľ navrhuje, aby Súdny dvor

                  —

                  zrušil uznesenie Všeobecného súdu Európskej únie z 8. mája 2018 vo veci T-92/18, Spieker / EUIPO (Science for a better skin), ktorým uvedený súd zamietol žalobu o neplatnosť rozhodnutia štvrtého odvolacieho senátu Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO) z 12. decembra 2017 (R1067/2017-4), ktorým bolo zamietnuté odvolanie navrhujúce zrušenie rozhodnutia hlavného oddelenia žalovaného z 20. marca 2017,

                  —

                  zrušil rozhodnutie štvrtého odvolacieho senátu žalovaného z 12. decembra 2017 (R1067/2017-4),

                  —

                  uložil žalovanému povinnosť nahradiť trovy konania, vrátane nevyhnutných nákladov, ktoré odvolateľ vynaložil v konaní pred štvrtým odvolacím senátom a Všeobecným súdom Európskej únie.

            Súdny dvor Európskej únie (ôsma komora) uznesením z 8. decembra 2020 odvolanie zamietol a rozhodol, že účastník konania, ktorý nemal úspech vo veci, je povinný nahradiť trovy konania.


title: Vec C-259/20 P: Odvolanie podané 11. júna 2020: João Miguel Barata proti rozsudku Všeobecného súdu (druhá komora) z 2. apríla 2020 vo veci T-81/18, Barata/Parlament

text:
               1.2.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 35/18

      Odvolanie podané 11. júna 2020: João Miguel Barata proti rozsudku Všeobecného súdu (druhá komora) z 2. apríla 2020 vo veci T-81/18, Barata/Parlament
      (Vec C-259/20 P)
      (2021/C 35/24)
      Jazyk konania: angličtina

         Účastníci konania

         Odvolateľ: João Miguel Barata (v zastúpení: G. Pandey, avocat, D. Rovetta, avocat, V. Villante, avvocato)

         Ďalší účastník konania: Európsky parlament
      Uznesením z 3. decembra 2020 Súdny dvor (šiesta komora) rozhodol, že odvolanie je potrebné zamietnuť ako čiastočne zjavne neprípustné a čiastočne zjavne nedôvodné, a uložil odvolateľovi povinnosť znášať svoje vlastné trovy konania.


title: Vec C-307/20 P: Odvolanie podané 9. júla 2020: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf proti rozsudku Všeobecného súdu (štvrtá komora) z 13. mája 2020 vo veci T-445/18, Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf/Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO)

text:
               1.2.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 35/19

      Odvolanie podané 9. júla 2020: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf proti rozsudku Všeobecného súdu (štvrtá komora) z 13. mája 2020 vo veci T-445/18, Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf/Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO)
      (Vec C-307/20 P)
      (2021/C 35/25)
      Jazyk konania: nemčina

         Účastníci konania

         Odvolateľka: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (v zastúpení: P. Lange, A. Auler, M. Wenz, C. Möller, Rechtsanwälte)

         Ďalší účastníci konania: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo, Peek & Cloppenburg KG, Hamburg
      Súdny dvor Európskej únie (komora príslušná prijímať odvolania) uznesením z 29. októbra 2020 rozhodol, že odvolanie sa neprijíma a uložil odvolateľke povinnosť znášať svoje vlastné trovy konania.


title: Vec C-308/20 P: Odvolanie podané 9. júla 2020: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf proti rozsudku Všeobecného súdu (štvrtá komora) z 13. mája 2020 vo veci T-535/18, Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf/Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO)

text:
               1.2.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 35/19

      Odvolanie podané 9. júla 2020: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf proti rozsudku Všeobecného súdu (štvrtá komora) z 13. mája 2020 vo veci T-535/18, Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf/Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO)
      (Vec C-308/20 P)
      (2021/C 35/26)
      Jazyk konania: nemčina

         Účastníci konania

         Odvolateľka: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (v zastúpení: P. Lange, A. Auler, M. Wenz, C. Möller, Rechtsanwälte)

         Ďalší účastníci konania: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo, Peek & Cloppenburg KG, Hamburg
      Súdny dvor Európskej únie (komora príslušná prijímať odvolania) uznesením z 29. októbra 2020 odvolanie zamietol ako neprípustné a rozhodol, že odvolateľka znáša svoje vlastné trovy konania.


title: Vec C-309/20 P: Odvolanie podané 9. júla 2020: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf proti rozsudku Všeobecného súdu (štvrtá komora) z 13. mája 2020 vo veci T-443/18, Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf/Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO)

text:
               1.2.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 35/19

      Odvolanie podané 9. júla 2020: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf proti rozsudku Všeobecného súdu (štvrtá komora) z 13. mája 2020 vo veci T-443/18, Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf/Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO)
      (Vec C-309/20 P)
      (2021/C 35/27)
      Jazyk konania: nemčina

         Účastníci konania

         Odvolateľka: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (v zastúpení: P. Lange, A. Auler, M. Wenz, C. Möller, Rechtsanwälte)

         Ďalší účastníci konania: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo, Peek & Cloppenburg KG, Hamburg
      Súdny dvor Európskej únie (komora príslušná prijímať odvolania) uznesením z 29. októbra 2020 odvolanie zamietol ako neprípustné a rozhodol, že odvolateľka znáša svoje vlastné trovy konania.


title: Vec C-310/20 P: Odvolanie podané 10. júla 2020: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf proti rozsudku Všeobecného súdu (štvrtá komora) z 13. mája 2020 vo veci T-446/18, Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf/Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO)

text:
               1.2.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 35/20

      Odvolanie podané 10. júla 2020: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf proti rozsudku Všeobecného súdu (štvrtá komora) z 13. mája 2020 vo veci T-446/18, Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf/Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO)
      (Vec C-310/20 P)
      (2021/C 35/28)
      Jazyk konania: nemčina

         Účastníci konania

         Odvolateľka: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (v zastúpení: P. Lange, A. Auler, M. Wenz, C. Möller, Rechtsanwälte)

         Ďalší účastníci konania: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo, Peek & Cloppenburg KG, Hamburg
      Súdny dvor Európskej únie (komora príslušná prijímať odvolania) uznesením z 29. októbra 2020 odvolanie zamietol ako neprípustné a rozhodol, že odvolateľka znáša svoje vlastné trovy konania.


title: Vec C-311/20 P: Odvolanie podané 10. júla 2020: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf proti rozsudku Všeobecného súdu (štvrtá komora) z 13. mája 2020 vo veci T-444/18, Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf/Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO)

text:
               1.2.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 35/20

      Odvolanie podané 10. júla 2020: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf proti rozsudku Všeobecného súdu (štvrtá komora) z 13. mája 2020 vo veci T-444/18, Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf/Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO)
      (Vec C-311/20 P)
      (2021/C 35/29)
      Jazyk konania: nemčina

         Účastníci konania

         Odvolateľka: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (v zastúpení: P. Lange, A. Auler, M. Wenz, C. Möller, Rechtsanwälte)

         Ďalší účastníci konania: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo, Peek & Cloppenburg KG, Hamburg
      Súdny dvor Európskej únie (komora príslušná prijímať odvolania) uznesením z 29. októbra 2020 odvolanie zamietol ako neprípustné a rozhodol, že odvolateľka znáša svoje vlastné trovy konania.


title: Vec C-312/20 P: Odvolanie podané 10. júla 2020: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf proti rozsudku Všeobecného súdu (štvrtá komora) z 13. mája 2020 vo veci T-534/18, Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf/Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO)

text:
               1.2.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 35/20

      Odvolanie podané 10. júla 2020: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf proti rozsudku Všeobecného súdu (štvrtá komora) z 13. mája 2020 vo veci T-534/18, Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf/Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO)
      (Vec C-312/20 P)
      (2021/C 35/30)
      Jazyk konania: nemčina

         Účastníci konania

         Odvolateľka: Peek & Cloppenburg KG, Düsseldorf (v zastúpení: P. Lange, A. Auler, M. Wenz, C. Möller, Rechtsanwälte)

         Ďalší účastníci konania: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo, Peek & Cloppenburg KG, Hamburg
      Súdny dvor Európskej únie (komora rozhodujúca o prípustnosti odvolaní) uznesením z 29. októbra 2020 odvolanie zamietol ako neprípustné a rozhodol, že odvolateľka znáša svoje vlastné trovy konania.


title: Vec C-400/20 P: Odvolanie podané 21. augusta 2020: Dermavita Co. Ltd proti rozsudku Všeobecného súdu (tretia komora) z 25. júna 2020 vo veci T-104/19, Dermavita/EUIPO – Allergan Holdings France (JUVÉDERM)

text:
               1.2.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 35/21

      Odvolanie podané 21. augusta 2020: Dermavita Co. Ltd proti rozsudku Všeobecného súdu (tretia komora) z 25. júna 2020 vo veci T-104/19, Dermavita/EUIPO – Allergan Holdings France (JUVÉDERM)
      (Vec C-400/20 P)
      (2021/C 35/32)
      Jazyk konania: angličtina

         Účastníci konania

         Odvolateľka: Dermavita Co. Ltd (v zastúpení: D. Todorov, адвокат)

         Ďalší účastník konania: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo
      Uznesením z 3. decembra 2020 Súdny dvor (komora príslušná prijímať odvolania) rozhodol, že odvolanie sa neprijíma a uložil odvolateľke povinnosť znášať svoje vlastné trovy konania.


title: Vec C-465/20 P: Odvolanie podané 25. septembra 2020: Európska komisia proti rozsudku Všeobecného súdu (siedma rozšírená komora) z 15. júla 2020 v spojených veciach T-778/16 a T-892/16, Írsko a i./Komisia

text:
               1.2.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 35/22

      Odvolanie podané 25. septembra 2020: Európska komisia proti rozsudku Všeobecného súdu (siedma rozšírená komora) z 15. júla 2020 v spojených veciach T-778/16 a T-892/16, Írsko a i./Komisia
      (Vec C-465/20 P)
      (2021/C 35/33)
      Jazyk konania: angličtina

         Účastníci konania

         Odvolateľka: Európska komisia (v zastúpení: L. Flynn, P.-J. Loewenthal a F. Tomat, splnomocnení zástupcovia)

         Ďalší účastníci konania: Írsko, Apple Sales International (ASI), Apple Operations Europe (AOE), Luxemburské veľkovojvodstvo, Poľská republika, Dozorný orgán EZVO

         Návrhy odvolateľky

      Odvolateľka navrhuje, aby Súdny dvor:

                  —

                  zrušil napadnutý rozsudok,

                  —

                  zamietol prvé štyri a ôsmy žalobný dôvod uvedený vo veci T-778/16, ako aj prvých päť a štrnásty žalobný dôvod vo veci T-892/16,

                  —

                  vrátil vec Všeobecnému súdu na ďalšie konanie, aby preskúmal žalobné dôvody, o ktorých nerozhodol,

                  —

                  rozhodol, že o trovách prvostupňového konania a odvolacieho konania sa rozhodne neskôr.

         Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia

      Komisia na podporu svojho odvolania uvádza dva odvolacie dôvody.
      Prvý odvolací: napadnutý rozsudok obsahuje viacero nesprávnych právnych posúdení v rozsahu, v akom v prvom rade zamieta konštatovanie sporným rozhodnutím (1) existencie výhody. Tento odvolací dôvod má tri časti:

                  —

                  po prvé v bodoch 125, 183, až 187, 228, 242, 243 a 249 napadnutého rozsudku Všeobecný súd podal nesprávny výklad sporného rozhodnutia, keď dospel k záveru, že konštatovanie v prvom rade nachádzajúce sa v tomto rozhodnutí o existencii výhody sa opiera len neexistenciu zamestnancov a fyzickej prítomnosti v sídlach ASI a AOE a nesnaží sa preukázať, že írske pobočky ASI a AOE vykonávali úlohy odôvodňujúce udelenie týmto posledným uvedeným spoločnostiam licencií duševného vlastníctva spoločnosti Apple. Sporné rozhodnutie v odôvodneniach 281 až 305 analyzuje skutočné úlohy vykonávané tak v sídlach, ako aj írskych pobočkách s cieľom odôvodniť udelenie týmto posledným uvedeným spoločnostiam licencií duševného vlastníctva spoločnosti Apple. Skutočnosť, že Všeobecný súd správne nepreskúmal štruktúru a obsah sporného rozhodnutia, ani vysvetlenia Komisie, ktoré rozvinula vo svojich procesných aktoch, v súvislosti s úlohami vykonávanými v sídlach a írskych pobočkách, predstavuje procesnú vadu. Neskoršie konštatovanie Všeobecného súdu v bodoch 268 až 283, 286 a 287 napadnutého rozsudku, že sporné rozhodnutie skúma úlohy vykonávané írskymi pobočkami, aby odôvodni udelene týmto pobočkám licencií duševného vlastníctva spoločnosti Apple, predstavuje kontradiktórne odôvodnenie, čo znamená nedostatok odôvodnenia,

                  —

                  po druhé v bodoch 267, 269, 273, 274, 275, 277, 281, 283 a 298 až 302 napadnutého rozsudku Všeobecný súd porušil metódu odlišného hospodárskeho subjektu a zásadu nezávislého vzťahu, čo predstavuje porušenie článku 107 ods. 1 ZFEÚ a/alebo porušenie vnútroštátneho práva, keď uvedením úloh vykonávaných spoločnosťou Apple Inc. na účely odmietnutia, ku ktorému dospelo sporné rozhodnutie, udelenia írskym pobočkám licencií duševného vlastníctva spoločnosti Apple. Skutočnosť, že Všeobecný súd nezohľadnil vysvetlenia Komisie nachádzajúce sa v bodoch 308 až 318 sporného rozhodnutia, ako v jej procesných aktoch, k dôvodom, pre ktoré úlohy vykonávané spoločnosťou Apple Inc. boli irelevantné v prípade udelenia výhod spoločnostiam ASI a AOE, predstavuje procesnú vadu a nedostatok odôvodnenia,

                  —

                  po tretie Všeobecný súd v bodoch 301 a 303 až 309 napadnutého rozsudku Všeobecný súd porušil metódu odlišného hospodárskeho subjektu a zásadu nezávislého vzťahu, čo predstavuje porušenie článku 107 ods. 1 ZFEÚ a/alebo porušenie vnútroštátneho práva, keď konštatoval, že formálne akty úradníkov spoločností ASI a AOE predstavujú úlohy vykonávané ich sídlami, pokiaľ ide o licencie dušeného vlastníctva spoločnosti Apple. Skutočnosť, že všeobecný súd nezohľadnil vysvetlenia Komisie nachádzajúce sa v spornom rozhodnutí, ako aj v jej procesných aktoch, k dôvodom, pre ktoré tieto akty nepredstavujú úlohy vykonávané sídlami na účely uplatnenia metódy odlišného hospodárskeho subjektu a zásady nezávislého vzťahu, predstavuje procesnú vadu a nedostatok odôvodnenia. Skutočnosť, že Všeobecný súd podložil tieto konštatovanie neprípustnými dôkazmi, predstavuje procesnú vadu.

            Druhý odvolací dôvod: napadnutý rozsudok obsahuje nesprávne právne posúdenie v rozsahu, v akom subsidiárne zamieta konštatovanie sporného rozhodnutia o existencii výhody. Tento odvolací dôvod má tri časti:

                  —

                  po prvé Všeobecný súd sa v bodoch 349, 416, 434 a 435 napadnutého rozsudku dopustil nesprávneho právneho posúdenia pri uplatnení pravidiel týkajúcich sa dokazovania, podľa ktorých sa musí Komisia riadiť, aby preukázala existenciu výhody,

                  —

                  po druhé Všeobecný súd sa v bodoch 315 až 481 napadnutého rozsudku dopustil procesnej vady, keď sa opieral o tvrdenia, ktoré ani Írsko, ani ASI/AOE neuviedli vo svojich žalobách, aby subsidiárne zamietol konštatovanie o existencii výhody,

                  —

                  po tretie Všeobecný súd v bodoch 315 až 481 napadnutého rozsudku skreslil sporné rozhodnutie a porušil článok 107 ods. ZFEÚ a/alebo vnútroštátne právo keď dospel k záveru, že sporné rozhodnutie v rámci svojho subsidiárneho odôvodnenia nepreukázalo existenciu výhody.

         (1)  Rozhodnutie Komisie (EÚ) 2017/1283 z 30. augusta 2016 o štátnej pomoci SA.38373 (2014/C) (ex 2014/NN) (ex 2014/CP), ktorú poskytlo Írsko spoločnosti Apple (Ú. v. EÚ L 187, 2017, s. 1).


title: Vec C-502/20: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Cour d’appel de Mons (Belgicko) 5. októbra 2020 – TP/Institut des experts en automobiles

text:
               1.2.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 35/23

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Cour d’appel de Mons (Belgicko) 5. októbra 2020 – TP/Institut des experts en automobiles
      (Vec C-502/20)
      (2021/C 35/34)
      Jazyk konania: francúzština

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Cour d’appel de Mons

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Odvolateľ, žalovaný v pôvodnom konaní: TP

         Odporca, žalobca v pôvodnom konaní: Institut des Experts en Automobiles

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Majú sa ustanovenia článkov 5b a 6 belgického zákona z 15. mája 2007 o uznávaní a ochrane povolania znalcov v odbore automobilov, v spojení s ustanoveniami zákona z 12. februára 2008 o všeobecnom rámci pre uznávanie odborných kvalifikácií EÚ, a osobitne článkami 6, 8 a 9, vykladať v tom zmysle, že poskytovateľ služby, ktorý zmení miesto, kde je usadený a usadí sa v inom členskom štáte, nemôže byť po tejto zmene zapísaný v krajine pôvodu, čiže Belgicku, do registra poskytovateľov dočasných a príležitostných služieb IEA, aby tam vykonával dočasnú a príležitostnú činnosť? Je takýto výklad v súlade so slobodou usadiť sa uznanou právom Únie?

                  2.

                  Sú ustanovenia článkov 5b a 6 belgického zákona z 15. mája 2007 o uznávaní a ochrane povolania znalcov v odbore automobilov, v spojení s ustanoveniami zákona z 12. februára 2008 o všeobecnom rámci pre uznávanie odborných kvalifikácií EÚ, a osobitne článkami 6, 8 a 9, zlučiteľné s vyššie uvedenými ustanoveniami smernice Európskeho parlamentu a Rady 2005/36/ES zo 7. septembra 2005 o uznávaní odborných kvalifikácií (1), ak sa vykladajú v tom zmysle, že pri dočasnej a príležitostnej činnosti je vylúčené, aby poskytovateľ služieb usadený v členskom štáte pôvodu poskytoval v inom členskom štáte, služby, ktoré sú do určitej miery opakované, ale nie pravidelné, alebo v tom zmysle, že poskytovateľovi umožňujú, aby mal v tomto inom členskom štáte určitú infraštruktúru?

         (1)  Ú. v. EÚ L 255, 2005, s. 22.


title: Vec C-522/20: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Oberster Gerichtshof (Rakúsko) 19. októbra 2020 – OE/VY

text:
               1.2.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 35/24

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Oberster Gerichtshof (Rakúsko) 19. októbra 2020 – OE/VY
      (Vec C-522/20)
      (2021/C 35/36)
      Jazyk konania: nemčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Oberster Gerichtshof

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobca: OE

         Žalovaný: VY

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Je článok 3 ods. 1 písm. a) šiesta zarážka nariadenia Rady (ES) č. 2201/2003 (1) v rozpore so zákazom diskriminácie podľa článku 18 ZFEÚ, pretože v závislosti od štátneho občianstva navrhovateľa stanovuje ako predpoklad právomoci súdov štátu pobytu kratšiu dobu pobytu v porovnaní s ustanovením článku 3 ods. 1 písm. a) piatou zarážkou nariadenia č. 2201/2003?

                  2.

                  V prípade kladnej odpovede na prvú otázku:
                  Vedie taký rozpor so zákazom diskriminácie k tomu, že podľa základného pravidla článku 3 ods. 1 písm. a) piatej zarážky nariadenia č. 2201/2003 je predpokladom možnosti odvolávať sa na príslušnosť súdu miesta pobytu pre všetkých navrhovateľov nezávisle od ich štátneho občianstva ich pobyt v trvaní 12 mesiacov alebo sa u všetkých navrhovateľov má vychádzať z požiadavky pobytu v trvaní 6 mesiacov?

         (1)  Nariadenie Rady (ES) č. 2201/2003 z 27. novembra 2003 o právomoci a uznávaní a výkone rozsudkov v manželských veciach a vo veciach rodičovských práv a povinností, ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 1347/2000 (Ú. v. EÚ L 338, 2003, s. 1; Mim. vyd. 19/006, s. 243).


title: Vec C-525/20: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podala Conseil d’État (Francúzsko) 19. októbra 2020 – Association France Nature Environnement/Premier ministre a Ministre de la Transition écologique et solidaire

text:
               1.2.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 35/25

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podala Conseil d’État (Francúzsko) 19. októbra 2020 – Association France Nature Environnement/Premier ministre a Ministre de la Transition écologique et solidaire
      (Vec C-525/20)
      (2021/C 35/37)
      Jazyk konania: francúzština

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Conseil d’État

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobkyňa: Association France Nature Environnement

         Žalovaní: Premier ministre, Ministre de la Transition écologique et solidaire

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Má sa článok 4 smernice č. 2000/60/ES Európskeho parlamentu a Rady z 23. októbra 2000, ktorou sa stanovuje rámec pôsobnosti pre opatrenia spoločenstva v oblasti vodného hospodárstva (1) vykladať tak, že umožňuje členským štátom, aby v prípade, že povoľujú program alebo projekt, nezohľadnili ich krátkodobý dočasný vplyv, ktorý nemá dlhodobé následky na stav povrchovej vody?

                  2.

                  Ak áno, aké podmienky musia tieto programy a projekty spĺňať v zmysle článku 4 smernice a najmä jej odsekov 6 a 7?

         (1)  Ú. v. ES L 327, 2000, s. 1; Mim. vyd. 15/005, s. 275.


title: Vec C-559/20: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Landgericht Saarbrücken (Nemecko) 26. októbra 2020 – Koch Media GmbH/FU

text:
               1.2.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 35/26

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Landgericht Saarbrücken (Nemecko) 26. októbra 2020 – Koch Media GmbH/FU
      (Vec C-559/20)
      (2021/C 35/39)
      Jazyk konania: nemčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Landgericht Saarbrücken

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobkyňa a odvolateľka: Koch Media GmbH

         Žalovaný a odporca v odvolacom konaní: FU

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                              a)

                              Má sa článok 14 vykonávacej smernice (1) vykladať v tom zmysle, že do jeho pôsobnosti patria nevyhnutné trovy advokáta ako „trovy konania“ alebo ako „iné výdavky“, ktoré vzniknú nositeľovi práv duševného vlastníctva v zmysle článku 2 vykonávacej smernice preto, že si formou mimosúdnej výzvy uplatnil svoj nárok na zdržanie sa protiprávneho konania voči osobe porušujúcej tieto práva?

                              b)

                              V prípade zápornej odpovede na otázku 1a): má sa článok 13 vykonávacej smernice vykladať v tom zmysle, že zahŕňa trovy advokáta uvedené v bode 1a) ako náhradu ujmy?

                  2.

                              a)

                              Má sa právo Únie, najmä s ohľadom na

                                          —

                                          články 3, 13 a 14 vykonávacej smernice,

                                          —

                                          článok 8 smernice o autorských právach (2) a

                                          —

                                          článok 7 smernice o počítačových programoch (3)

                                          vykladať v tom zmysle, že nositeľ práv duševného vlastníctva v zmysle článku 2 vykonávacej smernice má v zásade právo na náhradu trov advokáta uvedených v bode 1a) v celej výške a v každom prípade na náhradu primeranej a podstatnej časti týchto nákladov, aj keď

                                          —

                                          sa predmetného porušenia práv dopustila fyzická osoba, ktorá nekonala v rámci svojej profesijnej alebo podnikateľskej činnosti a

                                          —

                                          vnútroštátna právna úprava v takomto prípade stanovuje, že výška takýchto trov advokáta, ktoré možno nahradiť, sa spravidla určuje len na základe nižšej hodnoty predmetu sporu?

                              b)

                              V prípade kladnej odpovede na otázku 2a): majú sa ustanovenia práva Únie uvedené v otázke 2a) vykladať v tom zmysle, že uplatnenie výnimky zo zásady uvedenej v bode 2a), v zmysle ktorej sa nositeľovi práv nahradia trovy advokáta uvedené v bode 1a) v celej výške alebo v každom prípade v primeranej a podstatnej časti,
                              je s ohľadom na ďalšie faktory (ako napríklad súčasnú povahu diela, dobu zverejňovania a porušovania fyzickou osobou, ktorá nekonala v rámci svojej podnikateľskej alebo profesijnej činnosti)
                              možné,
                              aj vtedy, ak porušenie práv duševného vlastníctva v zmysle článku 2 vykonávacej smernice spočíva v zdieľaní súborov, teda v sprístupňovaní diela verejnosti tým, že sa všetkým účastníkom voľne dostupnej výmennej platformy, ktorá nepodlieha správe digitálnych práv, poskytne možnosť bezplatného stiahnutia diela?

         (1)  Ú. v. ES L 157, 2004, s. 45; Mim. vyd. 17/002, s. 32.

         (2)  Ú. v. ES L 167, 2001, s. 10; Mim. vyd. 17/001, s. 230.

         (3)  Ú. v. EÚ L 111, 2009, s. 16.


title: Vec C-573/20: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podala Commissione tributaria provinciale di Parma (Taliansko) 30. októbra 2020 – Casa di Cura Città di Parma SpA/Agenzia delle Entrate

text:
               1.2.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 35/27

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podala Commissione tributaria provinciale di Parma (Taliansko) 30. októbra 2020 – Casa di Cura Città di Parma SpA/Agenzia delle Entrate
      (Vec C-573/20)
      (2021/C 35/40)
      Jazyk konania: taliančina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Commissione tributaria provinciale di Parma

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobkyňa: Casa di Cura Città di Parma SpA

         Žalovaná: Agenzia delle Entrate

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Existuje rozpor medzi vnútroštátnou právnou úpravou a právom [Európskej únie], najmä medzi článkom 19 piatym odsekom a článkom 19a dekrétu prezidenta republiky č. 633/72 (teda vnútroštátnou právnou úpravou, ktorá upravuje mechanizmus tzv. pomernej časti DPH vylúčenej z odpočítania) a článkom 17 ods. 2 písm. a) smernice 77/388/EHS zo 17. mája 1977 (1)?

                  2.

                  [Je s právom Únie zlučiteľné] rozdielne zaobchádzanie medzi talianskymi poskytovateľmi zdravotníckych služieb, ktorí sú považovaní za „konečných spotrebiteľov“ (s povinnosťou platiť DPH), a poskytovateľmi zdravotníckych služieb v iných členských štátoch Európskej únie (Belgicko, Bulharsko, Nemecko, Grécko, Francúzsko a Španielsko), ktorí sú považovaní za „sprostredkujúcich poskytovateľov“ (s právom na odpočítanie DPH)?

                  3.

                  [Existuje] rozdielne zaobchádzanie v režime DPH medzi rôznymi členskými štátmi Európskej únie, keďže na rozdiel od oslobodenia od DPH uplatňovaného v Taliansku sa v iných členských štátoch Európskej únie (Belgicko, Bulharsko, Nemecko, Grécko, Francúzsko a Španielsko) na zdravotnícke služby naopak uplatňuje DPH, čo je dôvodom, prečo majú rovnaké zdravotnícke služby rôzne sadzby DPH, a tým aj rozdielne právo na odpočítanie?

                  4.

                  [Je s právom Únie zlučiteľné] rozdielne postavenie medzi talianskymi poskytovateľmi zdravotníckych služieb (vrátane Casa di Cura Città di Parma) a poskytovateľmi v iných členských štátoch Európskej únie (Belgicko, Bulharsko, Nemecko, Grécko, Francúzsko a Španielsko) v súvislosti s tým, že pri týchto poskytovateľoch z iných členských štátov podliehajú zdravotnícke služby dani z pridanej hodnoty, a v dôsledku toho rozdielne postavenie talianskych poskytovateľov zdravotníckych služieb, čo sa týka súvisiaceho práva na odpočítanie alebo vrátenie DPH zaplatenej pri nákupe?

         (1)  Šiesta smernica Rady zo 17. mája 1977 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu – spoločný systém dane z pridanej hodnoty: jednotný základ jej stanovenia (Ú. v. ES L 145, 1977, s. 1; Mim. vyd. 09/001, s. 23).


title: Vec C-574/20: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Bundesfinanzgericht (Rakúsko) 3. novembra 2020 – XO/Finanzamt Waldviertel

text:
               1.2.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 35/28

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Bundesfinanzgericht (Rakúsko) 3. novembra 2020 – XO/Finanzamt Waldviertel
      (Vec C-574/20)
      (2021/C 35/41)
      Jazyk konania: nemčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Bundesfinanzgericht

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Navrhovateľka: XO

         Žalovaný orgán: Finanzamt Waldviertel

         Prejudiciálne otázky

      Prvá otázka, ktorá sa týka platnosti sekundárneho práva:
      Sú platné články 4 a 7 nariadenia (ES) č. 883/2004 (1) v znení nariadenia (EÚ) č. 465/2012 (2) (ďalej len „nariadenie č. 883/2004“ alebo „základné nariadenie“)?
      Druhá otázka:
      Má sa článok 7 nariadenia č. 883/2004, najmä jeho nadpis „upustenie od pravidiel bydliska“ vykladať v tom zmysle, že bránil účinnému vzniku všeobecných noriem upravujúcich indexovanie rodinných dávok v súlade s kúpnou silou v štáte bydliska v § 8a Familienlastenausgleichsgesetz (zákon z roku 1967 o vyrovnávaní rodinných výdavkov prídavkami, ďalej len „FLAG“), v § 33 ods. 3 bode 2 Einkommensteuergesetz (zákon z roku 1988 o dani z príjmov, ďalej len „EStG“) a vzniku Familienbeihilfe-Kinderabsetzbetrag-EU-Anpassungsverordnung (nariadenie Európskej únie o indexovaní rodinných prídavkov a daňového bonusu na deti) v rozsahu, v akom je s tým spojené zníženie rodinných prídavkov vo vzťahu k určitým členským štátom?
      Tretia otázka:
      Má sa zákaz zníženia peňažných dávok v článku 7 nariadenia č. 883/2004, najmä pasáž „peňažné dávky… nepodliehajú žiadnemu zníženiu, zmenám a doplneniam, pozastaveniu, odňatiu alebo odobratiu“, vykladať v tom zmysle, že citované ustanovenie nebránilo účinnému vzniku ustanovení upravujúcich indexovanie rodinných dávok v súlade s kúpnou silou v štáte bydliska v § 8a FLAG a v § 33 ods. 3 bode 2 EStG v rozsahu, v akom sa majú predmetné rodinné dávky prehodnotiť?
      Štvrtá a piata otázka, ktoré sa vzťahujú na odborné stanovisko, na ktorom sa zakladá zmena zákona:
      Štvrtá otázka:
      Majú sa články 7 a 67 nariadenia č. 883/2004 vykladať v tom zmysle a vymedziť takým spôsobom, že článok 7 sa týka procesu tvorby pravidla bydliska ako všeobecno-abstraktnej normy vnútroštátnym parlamentom, zatiaľ čo článok 67 sa v konkrétnom prípade týka procesu tvorby individuálno-konkrétnej normy a je adresovaný priamo inštitúcii príslušnej podľa hlavy II základného nariadenia?
      Piata otázka:
      Majú sa článok 67, článok 68 ods. 1 a 2 nariadenia č. 883/2004 a článok 60 ods. 1 nariadenia č. 987/2009 vykladať v tom zmysle, že sa, podobne ako im predchádzajúce ustanovenia článkov 73 a 76 nariadenia č. 1408/71 a článku 10 nariadenia č. 574/72, majú uplatniť spoločne, a preto sa majú chápať len v kontexte, ktorých spoločným cieľom za rešpektovania pravidla na zamedzenie súbehu je, aby osoba nestratila nároky, čo zaručujú typizovanie a hierarchizácia dotknutých členských štátov, stanovené v článku 68 ods. 1 a 2, a výslovný príkaz poskytnúť – v danom prípade potrebný – rozdielový doplatok príslušným členským štátom, ktorého právne predpisy sa majú uplatniť neprioritne, takže izolovaný výklad článku 67 nariadenia č. 883/2004 – ako v odbornom posudku – je neprípustný?
      Šiesta otázka:
      Majú sa pojem „všeobecná platnosť“ nariadenia a znenie „Je záväzné vo svojej celistvosti a je priamo uplatniteľné“ v článku 288 ods. 2 ZFEÚ vykladať v tom zmysle, že zabránili aj účinnému vzniku individuálnych noriem príslušnej inštitúcie zakladajúcich sa na normách upravujúcich indexovanie a rozhodnutie napadnuté v konaní vo veci samej nie je formálne platné (právoplatné)?
      Siedma otázka:
      Porušujú § 53 ods. 1 FLAG v pôvodnom znení Budgetbegleitgesetz (sprievodný zákon o štátnom rozpočte) z 29. decembra 2000, BGBl 1142/2000, a § 53 ods. 4 FLAG v pôvodnom znení Bundesgesetz mit dem das Familienlastenausgleichsgesetz 1967, das Einkommensteuergesetz 1988 und das Entwicklungshelfergesetz geändert werden [spolkový zákon, ktorým sa mení FLAG, EStG a Entwicklungshelfergesetz (zákon o rozvojových pracovníkoch)] zo 4. decembra 2018, BGBl I 83/2018, zákaz preberania nariadení v zmysle článku 288 ods. 2 ZFEÚ?
      Ôsma až dvanásta otázka, ktoré treba preskúmať spoločne:
      Ôsma otázka:
      Má sa požiadavka rovnakého postavenia ako majú rezidenti podľa článku 4 nariadenia č. 883/2004 resp. na tejto požiadavke spočívajúci zákaz diskriminácie podľa článku 45 ods. 2 ZFEÚ vykladať v tom zmysle, že požiadavka je splnená len vtedy, ak má migrujúci pracovník rovnaké postavenie ako rezident, ktorý realizuje vnútroštátnu situáciu, a ktorému sa preto vopred oznámi rodinný prídavok podľa § 12 v spojení s § 2 a § 8 FLAG a je mu vopred mesačne vyplácaný alebo je požiadavka rovnakého postavenia ako majú rezidenti splnená aj vtedy, ak má migrujúci pracovník rovnaké postavenie ako rezident, ktorý podobne ako on realizuje medzištátnu situáciu podľa § 4 FLAG, avšak v druhom prípade sa rodinné prídavky vyplácajú podľa § 4 ods. 4 FAG ročne po uplynutí kalendárneho roka za príslušný kalendárny rok?
      Deviata otázka
      Má sa prerušenie nárokov na rodinné dávky vyplývajúcich z rôznych rozporuplných právnych predpisov, stanovené v článku 68 ods. 2 druhej vete č. 883/2004, do výšky sumy stanovenej podľa prioritne uplatniteľných právnych predpisov vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnemu pravidlu na zamedzenie súbehu, akým je § 4 ods. 1 až 3 FLAG, ktoré umožňuje Rakúsku, ako prioritne príslušnému členskému štátu vo východiskovej situácii podobnej tejto, aby znížilo rodinné prídavky o nároky na „podobné zahraničné dávky“ v inom členskom štáte, pretože už norma práva Únie zabránila súbehu, a preto pravidlo na zamedzenie súbehu v § 4 ods. 1 až 3 FLAG už nemá zmysel?
      Desiata otázka
      Má sa prerušenie nárokov na rodinné dávky vyplývajúcich z rôznych rozporuplných právnych predpisov, stanovené v článku 68 ods. 2 druhej vete č. 883/2004, do výšky sumy stanovenej podľa prioritne uplatniteľných právnych predpisov vykladať v tom zmysle, že členský štát, ktorého právne predpisy sa uplatňujú subsidiárne a ktorý podľa práva Únie musí prerušiť poskytovanie rodinných dávok stanovených v jeho právnych predpisoch, je povinný zamietnuť žiadosť migrujúceho pracovníka alebo rodinného príslušníka alebo inej osoby oprávnenej podľa vnútroštátnych právnych predpisov a rodinné dávky nesmie poskytnúť do výšky sumy stanovenej prioritne uplatniteľnými právnymi predpismi ani vtedy, ak čisto vnútroštátne hľadisko – v každom prípade na základe alternatívneho právneho základu – pripúšťa schválenie?
      Jedenásta otázka
      V prípade kladnej odpovede na desiatu otázku vzniká otázka, či členský štát, ktorého právne predpisy sú uplatniteľné subsidiárne a ktorý podľa práva Únie musí prerušiť poskytovanie rodinných dávok stanovených v jeho právnych predpisoch, avšak v prípade nedostatku výšky sumy nemusí poskytnúť rozdielový doplatok vo výške presahujúcej sumu dávok, je povinný zamietnuť žiadosť s odôvodnením, že prerušenie podľa § 68 ods. 2 druhej vety nariadenia č. 883/2004 bráni zaručeniu nárokov na rodinné prídavky?
      Dvanásta otázka
      Má sa článok 68 ods. 1 a 2 nariadenia č. 883/2004 vykladať v tom zmysle, že formulár E411 Správnej komisie pre sociálne zabezpečenie migrujúcich pracovníkov v bodoch 6 a 7, ktoré má vyplniť ten členský štát, ktorého právne predpisy sú uplatniteľné subsidiárne, v situácii, o akú ide v konaní vo veci samej, nespĺňa potrebu informácií členského štátu, ktorého právne predpisy sú uplatniteľné prioritne, pretože v zmysle desiatej a jedenástej otázky prioritne príslušný členský štát potrebuje od druhého členského štátu informáciu, že tento členský štát vykonal prerušenie podľa článku 68 ods. 2 druhej vety nariadenia č. 883/2004, čím sa skúmanie vnútroštátneho právneho stavu, zahŕňajúceho aj zárobkové hranice, stáva irelevantným?
      Trinásta otázka
      Má sa povinnosť prehodnotenia práva rozvinutá Súdnym dvorom v jeho ustálenej judikatúre na základe princípu lojality podľa článku 4 ods. 3 ZEÚ vykladať v tom zmysle, že túto povinnosť môže vykonať aj Verfassungsgerichtshof (Ústavný súd, Rakúsko) na základe návrhu vnútroštátneho súdu?
      Štrnásta otázka
      Má sa článok 267 ods. 1 písm. b) ZFEÚ týkajúci sa otázky platnosti sekundárneho práva, ktorá je obligatórna aj pre vnútroštátny súd nerozhodujúci ako súd poslednej inštancie, a povinnosť vnútroštátneho súdu, súvisiacu s otázkou platnosti, zaručiť uplatnenie platného práva Únie prijatím rozhodnutia o nariadení predbežného opatrenia, ktoré na základe zásady prednosti práva Únie neumožňuje opravný prostriedok „Revision“, vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnym normám, akými sú článok 133 ods. 4, 9 Bundes-Verfassungsgesetz (spolkový ústavný zákon), v spojení s § 25a ods. 1 až 3 a § 30a ods. 7 Verwaltungsgerichtshofgesetz 1985 (zákon z roku 1985 o Najvyššom správnom súde), ktoré účastníkom základného správneho konania umožňujú v tuzemsku brániť sa voči uzneseniu správneho súdu súdnym preskúmaním zo strany Verwaltungsgerichtshof (Najvyšší správny Súd, Rakúsko) v podobe mimoriadneho opravného prostriedku „Revision“?

         (1)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady z 29. apríla 2004 o koordinácii systémov sociálneho zabezpečenia (Ú. v. EÚ L 166, 2004, s. 1; Mim. vyd. 05/005, s. 72).

         (2)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady z 22. mája 2012, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (ES) č. 883/2004 o koordinácii systémov sociálneho zabezpečenia a nariadenie (ES) č. 987/2009, ktorým sa stanovuje postup vykonávania nariadenia (ES) č. 883/2004 (Ú. v. EÚ L 149, 2012, s. 4).


title: Vec C-576/20: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Oberster Gerichtshof (Rakúsko) 4. novembra 2020 – CC/Pensionsversicherungsanstalt

text:
               1.2.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 35/31

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Oberster Gerichtshof (Rakúsko) 4. novembra 2020 – CC/Pensionsversicherungsanstalt
      (Vec C-576/20)
      (2021/C 35/42)
      Jazyk konania: nemčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Oberster Gerichtshof

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobca: CC

         Žalovaný: Pensionsversicherungsanstalt

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Má sa článok 44 ods. 2 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 987/2009 zo 16. septembra 2009, ktorým sa stanovuje postup vykonávania nariadenia (ES) č. 883/2004 o koordinácii systémov sociálneho zabezpečenia (1), vykladať v tom zmysle, že bráni tomu, aby sa doby starostlivosti o dieťa dosiahnuté v iných členských štátoch zohľadnili v členskom štáte, ktorý má právomoc rozhodnúť o priznaní nároku na starobný dôchodok, ak v zmysle právnych predpisov tohto štátu žiadateľka o starobný dôchodok vykonávala s výnimkou dôb starostlivosti o dieťa počas celého svojho aktívneho pracovného života pracovnú činnosť alebo samostatne zárobkovú činnosť, len preto, že uvedená žiadateľka o dôchodok v čase, keď sa začali zohľadňovať doby starostlivosti o dieťa, ktoré pripadli na dotknuté dieťa podľa právnych predpisov tohto členského štátu, v danom štáte nevykonávala pracovnú, ani inú samostatne zárobkovú činnosť?
                  V prípade zápornej odpovede na prvú otázku:

                  2.

                  Má sa článok 44 ods. 2 prvá časť prvej vety nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 987/2009 zo 16. septembra 2009, ktorým sa stanovuje postup vykonávania nariadenia (ES) č. 883/2004 o koordinácii systémov sociálneho zabezpečenia vykladať v tom zmysle, že členský štát, ktorý sa podľa hlavy II nariadenia (ES) č. 883/2004 o koordinácii systémov sociálneho zabezpečenia považuje za príslušný členský štát, nezohľadní doby starostlivosti o dieťa v zmysle svojich právnych predpisov vo všeobecnosti alebo na nich neprihliadne len v konkrétnom prípade?

         (1)  Ú. v. EÚ L 284, 2009, s. 1.


title: Vec C-589/20: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Landesgericht Korneuburg (Rakúsko) 10. novembra 2020 – JR/Austrian Airlines AG

text:
               1.2.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 35/32

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Landesgericht Korneuburg (Rakúsko) 10. novembra 2020 – JR/Austrian Airlines AG
      (Vec C-589/20)
      (2021/C 35/43)
      Jazyk konania: nemčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Landesgericht Korneuburg

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobkyňa: JR

         Žalovaná: Austrian Airlines AG

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Má sa článok 17 ods. 1 Dohovoru o zjednotení niektorých pravidiel pre medzinárodnú leteckú dopravu podpísaného 28. mája 1999 v Montreale, ktorý Európske spoločenstvo podpísalo 9. decembra 1999 a ktorý bol schválený rozhodnutím Rady 2001/539/ES z 5. apríla 2001 (1) v jeho mene, vykladať v tom zmysle, že pojem „nehoda“ podľa tohto ustanovenia sa vzťahuje aj na prípad takých skutkových okolností, keď cestujúci pri výstupe z lietadla v poslednej tretine mobilných výstupných schodov, bez zistiteľného dôvodu, spadne a pritom sa zraní, pričom zranenie nebolo spôsobené predmetom používaným na obsluhu cestujúcich v zmysle rozsudku Súdneho dvora z 19. decembra 2019, C-532/18, Niki Luftfahrt (2), pričom schody nevykazovali nijaké vady a najmä ani neboli šmykľavé?

                  2.

                  Má sa článok 20 Dohovoru o zjednotení niektorých pravidiel pre medzinárodnú leteckú dopravu podpísaného 28. mája 1999 v Montreale, ktorý Európske spoločenstvo podpísalo 9. decembra 1999 a ktorý bol schválený rozhodnutím Rady 2001/539/ES z 5. apríla 2001 v jeho mene, vykladať v tom zmysle, že prípadná zodpovednosť leteckého dopravcu je v celom rozsahu vylúčená, ak nastanú okolnosti uvedené v bode 1 a cestujúci sa v okamihu pádu nepridŕžal schodového zábradlia?

         (1)  Rozhodnutie Rady z 5. apríla 2001 o uzavretí Európskym spoločenstvom dohovoru o zjednotení niektorých pravidiel pre medzinárodnú leteckú dopravu (Montrealský dohovor) (Ú. v. ES L 194, 2001, s. 38; Mim. vyd. 07005, s. 491).

         (2)  ECLI:EU:C:2019:1127.


title: Vec C-591/20: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Bundesgerichtshof (Nemecko) 11. novembra 2020 – Reprensus GmbH/S-V Pavlovi Trejd EOOD

text:
               1.2.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 35/32

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Bundesgerichtshof (Nemecko) 11. novembra 2020 – Reprensus GmbH/S-V Pavlovi Trejd EOOD
      (Vec C-591/20)
      (2021/C 35/44)
      Jazyk konania: nemčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Bundesgerichtshof

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobkyňa a navrhovateľka v konaní o opravnom prostriedku „Revision“: Reprensus GmbH

         Žalovaná a odporkyňa v konaní o opravnom prostriedku „Revision“: S-V Pavlovi Trejd EOOD

         Prejudiciálna otázka

      Majú sa článok 7 bod 1 písm. a) a článok 7 bod 2 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1215/2012 z 12. decembra 2012 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (1) vykladať v tom zmysle, že pre žalobu na náhradu škody je daná právomoc súdu podľa miesta, kde došlo ku skutočnosti zakladajúcej nárok z mimozmluvnej zodpovednosti, ak bol žalobca úmyselným uvedením do omylu navedený na uzavretie kúpnej zmluvy a zaplatenie kúpnej ceny?

         (1)  Ú. v. EÚ L 351, 2012, s. 1.


title: Vec C-594/20: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Markkinaoikeus (Fínsko) 12. novembra 2020 – Kuluttaja-asiamies/MiGame Oy

text:
               1.2.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 35/33

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Markkinaoikeus (Fínsko) 12. novembra 2020 – Kuluttaja-asiamies/MiGame Oy
      (Vec C-594/20)
      (2021/C 35/45)
      Jazyk konania: fínčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Markkinaoikeus

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Navrhovateľ: Kuluttaja-asiamies

         Odporkyňa: MiGame Oy

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Má sa článok 21 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2011/83/EÚ (1) z 25. októbra 2011 o právach spotrebiteľov, ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 93/13/EHS a smernica Európskeho parlamentu a Rady 1999/44/ES a ktorou sa zrušuje smernica Rady 85/577/EHS a smernica Európskeho parlamentu a Rady 97/7/ES, vykladať v tom zmysle, že bráni tomu, aby obchodník popri uvádzaní telefónneho čísla, ktoré je spoplatnené nanajvýš základnou sadzbou, mohol uvádzať aj telefónne číslo, ktoré spotrebiteľ možno použije pri záležitostiach v súvislosti s uzavretou zmluvou, a za používanie ktorého je účtovaná cena presahujúca základnú sadzbu; okrem toho, ak by uvádzanie telefónneho čísla spoplatneného sadzbou presahujúcou základnú sadzbu malo byť za určitých okolností zlučiteľné s článkom 21, má pri posudzovaní význam napríklad jednoduchá vyhľadateľnosť telefónneho čísla spoplatneného základnou sadzbou, dostatočne jasné uvedenie účelu použitia telefónnych čísel a podstatné rozdiely v dostupnosti zákazníckeho servisu alebo v jeho úrovni?

                  2.

                  Má sa pojem základnej sadzby podľa článku 21 smernice 2011/83/EÚ vykladať v tom zmysle, že obchodník smie ako telefónnu linku zákazníckeho servisu pre záležitosti v súvislosti s uzavretou zmluvou uvádzať len štandardné geografické číslo pevnej alebo mobilnej siete alebo číslo bezplatné pre spotrebiteľa; v prípade, ak obchodník smie uvádzať iné telefónne číslo, aké najvyššie poplatky môžu za použitie tohto čísla vzniknúť spotrebiteľovi, ktorý uzavrel zmluvu o poskytovaní telekomunikačných služieb ako balíček služieb?

         (1)  Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2011/83/EÚ z 25. októbra 2011 o právach spotrebiteľov, ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 93/13/EHS a smernica Európskeho parlamentu a Rady 1999/44/ES a ktorou sa zrušuje smernica Rady 85/577/EHS a smernica Európskeho parlamentu a Rady 97/7/ES (Ú. v. EÚ L 304, 2011, s. 64).


title: Vec C-595/20: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Oberster Gerichtshof (Rakúsko) 13. novembra 2020 – UE/ShareWood Switzerland AG a VF

text:
               1.2.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 35/33

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Oberster Gerichtshof (Rakúsko) 13. novembra 2020 – UE/ShareWood Switzerland AG a VF
      (Vec C-595/20)
      (2021/C 35/46)
      Jazyk konania: nemčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Oberster Gerichtshof

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobca: UE

         Žalovaní: ShareWood Switzerland AG, VF

         Prejudiciálna otázka

      Má sa článok 6 ods. 4 písm. c) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 593/2008 zo 17. júna 2008 o rozhodnom práve pre zmluvné záväzky (1) vykladať v tom zmysle, že kúpna zmluva týkajúca sa tíkov a bálz medzi podnikateľom a spotrebiteľom, ktorou sa má nadobudnúť vlastníctvo k týmto stromom s cieľom vyrúbať ich po obhospodarovaní a zo ziskom ich predať a ktorá na tento účel obsahuje nájomnú zmluvu, ako aj servisnú zmluvu, považovať za „zmluvu, ktorej predmetom je vecné právo k nehnuteľnosti alebo nájom nehnuteľnosti“ v zmysle tohto ustanovenia?

         (1)  Ú. v. EÚ L 177, 2008, s. 6.


title: Vec C-596/20: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Fővárosi Törvényszék (Maďarsko) 12. novembra 2020 – DuoDecad Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

text:
               1.2.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 35/34

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Fővárosi Törvényszék (Maďarsko) 12. novembra 2020 – DuoDecad Kft./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
      (Vec C-596/20)
      (2021/C 35/47)
      Jazyk konania: maďarčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Fővárosi Törvényszék

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobkyňa: DuoDecad Kft.

         Žalovaný: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Majú sa článok 2 ods. 1 písm. c), článok 24 ods. 1 a článok 43 smernice Rady 2006/112 (1) vykladať v tom zmysle, že nadobúdateľka licencie na know-how – spoločnosť usadená v členskom štáte Únie (v prípade sporu vo veci samej v Portugalsku) – neposkytuje služby dostupné na internetovej stránke konečným užívateľom, takže nemôže byť prijímateľkou služby technickej podpory know-how, ktorú poskytuje zdaniteľná osoba usadená v inom členskom štáte (v prípade sporu vo veci samej v Maďarsku) ako subdodávateľ, ale táto zdaniteľná osoba poskytuje takú službu spoločnosti, ktorá poskytuje licenciu na know-how, usadenej v tom poslednom členskom štáte, za okolností, keď nadobúdateľka licencie:

                              a)

                              mala k dispozícii kancelárie prenajaté v prvom členskom štáte, výpočtovú a kancelársku infraštruktúru, vlastných zamestnancov a rozsiahle skúsenosti v oblasti elektronického obchodu a mala vlastníka s rozsiahlymi medzinárodnými kontaktmi a konateľa s kvalifikáciou v oblasti elektronického obchodu;

                              b)

                              získala know-how, ktoré odzrkadľovalo procesy fungovania internetových stránok a ich aktualizácií, vydávala v tejto súvislosti posudky, navrhovala zmeny uvedených procesov a schvaľovala ich;

                              c)

                              bola prijímateľkou služieb, ktoré zdaniteľná osoba poskytovala na základe tohto know-how;

                              d)

                              pravidelne dostávala správy o plneniach uskutočnených subdodávateľmi (najmä o prevádzke internetových stránok a platbách uskutočnených z bankového účtu);

                              e)

                              zaregistrovala vo vlastnom mene internetové domény, ktoré umožňovali prístup k internetovým stránkam prostredníctvom internetu;

                              f)

                              bola uvedená na internetových stránkach ako poskytovateľ služby;

                              g)

                              sama vykonávala činnosti zamerané na zachovanie populárnosti internetových stránok;

                              h)

                              sama uzatvárala vo vlastnom mene zmluvy so spolupracovníkmi a subdodávateľmi potrebnými na poskytovanie služby (najmä s bankami, ktoré ponúkali platbu prostredníctvom bankovej karty na internetových stránkach, s tvorcami, ktorí poskytujú obsah dostupný na internetových stránkach, a s webmastermi, ktorí propagujú tento obsah);

                              i)

                              mala k dispozícii kompletný systém prijímania platieb za poskytovanie predmetnej služby konečným užívateľom, ako sú bankové účty, oprávnenie výlučne a v plnom rozsahu disponovať uvedenými účtami, databáza konečných užívateľov, ktorá umožňovala vystavovať im faktúry za poskytovanie služby, a vlastný fakturačný počítačový program;

                              j)

                              uvádzala na internetových stránkach svoje sídlo v prvom členskom štáte ako fyzické kontaktné miesto pre starostlivosť o zákazníka a

                              k)

                              je spoločnosťou, ktorá je nezávislá tak od poskytovateľa licencie, ako aj od maďarských subdodávateľov poverených uskutočňovaním určitých technických procesoch opísaných v know-how,
                              aj s prihliadnutím na to, že: i) vyššie uvedené okolnosti potvrdil príslušný orgán prvého členského štátu ako orgán spôsobilý preverovať uvedené objektívne okolnosti, ktoré si tretie osoby môžu overiť, ii) objektívnou prekážkou poskytovania služby v druhom členskom štáte prostredníctvom internetových stránok bola skutočnosť, že spoločnosť z tohto členského štátu nemohla získať prístup k poskytovateľovi platobných služieb, ktorý by zaručil prijímanie platieb prostredníctvom bankovej karty na internetovej stránke, a preto spoločnosť usadená v tomto členskom štáte nikdy neposkytovala službu dostupnú na internetových stránkach, a to ani pred posudzovaným obdobím, ani po ňom, a iii) spoločnosť, ktorá nadobudla licenciu, a jej spriaznené spoločnosti dosiahli zisk vyplývajúci z prevádzkovania internetovej stránky, ktorý celkovo prevyšuje rozdiel vyplývajúci z uplatnenia sadzby DPH v prvom a v druhom členskom štáte?

                  2.

                  Majú sa článok 2 ods. 1 písm. c), článok 24 ods. 1 a článok 43 smernice o DPH vykladať v tom zmysle, že spoločnosť, ktorá poskytuje licenciu na know-how – usadená v druhom členskom štáte – poskytuje služby dostupné na internetovej stránke konečným užívateľom, takže je prijímateľkou služby technickej podpory know-how, ktorú poskytuje zdaniteľná osoba ako subdodávateľ, a táto zdaniteľná osoba neposkytuje takú službu nadobúdateľke licencie usadenej v prvom členskom štáte, za okolností, keď spoločnosť, ktorá poskytuje licenciu:

                              a)

                              mala vlastné zdroje, ktorými bola len prenajatá kancelária a počítač využívaný jej konateľom;

                              b)

                              jedinými vlastnými zamestnancami tejto spoločnosti boli konateľ a právny poradca, ktorý pracoval na čiastočný úväzok niekoľko hodín v týždni;

                              c)

                              jedinou zmluvou, ktorú uzavrela, bola zmluva o vývoji know-how;

                              d)

                              podľa zmluvy uzavretej s nadobúdateľom licencie ho poverila, aby zaregistroval doménové mená, ktoré táto spoločnosť vlastnila, vo vlastnom mene;

                              e)

                              nikdy nevystupovala ako poskytovateľ predmetných služieb vo vzťahu k tretím osobám, najmä konečným užívateľom, bankám, ktoré ponúkali platbu prostredníctvom bankovej karty na internetových stránkach, tvorcom obsahu dostupného na internetových stránkach a webmasterom, ktorí propagujú tento obsah;

                              f)

                              nikdy nevystavila doklady týkajúce sa služieb dostupných na internetových stránkach – okrem faktúry za licenčné poplatky – a

                              g)

                              nedisponovala systémom (ako sú bankové účty a iná infraštruktúra), ktorý by umožnil prijímať platby za služby poskytované prostredníctvom internetových stránok, aj s prihliadnutím na to, že podľa rozsudku zo 17. decembra 2015, WebMindLicenses (C-419/14, EU:C:2015:832), skutočnosť, že výlučným konateľom a vlastníkom spoločnosti, ktorá poskytuje licenciu, je osoba, ktorá toto know-how vytvorila, a že táto osoba má navyše vplyv alebo kontrolu nad vývojom a využívaním uvedeného know-how a poskytovaním služieb založených na tomto know-how, nie je sama osebe rozhodujúca, takže fyzická osoba, ktorá je konateľom a vlastníkom spoločnosti, ktorá poskytuje licenciu, je tiež konateľom a/alebo vlastníkom uvedených subdodávateľských obchodných spoločností – a teda aj žalobkyne –, ktoré spolupracujú na poskytovaní služby ako subdodávatelia na základe objednávky nadobúdateľa licencie, pričom plní svoje úlohy, ktoré boli uvedené?

         (1)  Smernica Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty (Ú. v. EÚ L 347, 2006, s. 1).


title: Vec C-598/20: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Satversmes tiesa (Lotyšsko) 13. novembra 2020 – AS „Pilsētas zemes dienests“/Latvijas Republikas Saeima

text:
               1.2.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 35/36

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Satversmes tiesa (Lotyšsko) 13. novembra 2020 – AS „Pilsētas zemes dienests“/Latvijas Republikas Saeima
      (Vec C-598/20)
      (2021/C 35/48)
      Jazyk konania: lotyština

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Satversmes tiesa

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobkyňa: AS „Pilsētas zemes dienests“

         Žalovaná: Latvijas Republikas Saeima

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Má sa oslobodenie nájmu nehnuteľností od dane z pridanej hodnoty uvedené v článku 135 ods. 1 písm. l) smernice Rady 2006/112/ES (1) z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty vykladať v tom zmysle, že uvedené oslobodenie od dane sa vzťahuje na prenájom pozemku v prípade núteného prenájmu?

                  2.

                  V prípade kladnej odpovede na prvú otázku, to znamená, že prenájom pozemku v prípade núteného prenájmu je oslobodený od dane z pridanej hodnoty, zatiaľ čo vo všetkých ostatných prípadoch prenájom pozemku podlieha dani z pridanej hodnoty, nie je takéto oslobodenie od dane v rozpore s jednou zo zásad smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty, a to so zásadou neutrality dane z pridanej hodnoty?

         (1)  Ú. v. EÚ L 347, 2006, s. 1.