title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (ôsma rozšírená komora) zo 17. decembra 2008.#Ryanair Ltd proti Komisii Európskych spoločenstiev.#Štátna pomoc - Dohody, ktoré Valónsky región a letisko Charleroi Brusel Juh uzavreli s leteckou spoločnosťou Ryanair - Existencia hospodárskej výhody - Uplatnenie kritéria súkromného investora v trhovom hospodárstve.#Vec T-196/04.

text:
      Vec T‑196/04
      Ryanair Ltd
      proti
      Komisii Európskych spoločenstiev
      „Štátna pomoc – Dohody, ktoré Valónsky región a letisko Charleroi Brusel Juh uzavreli s leteckou spoločnosťou Ryanair – Existencia hospodárskej výhody – Uplatnenie kritéria súkromného investora v trhovom hospodárstve“
      Abstrakt rozsudku
      1.      Pomoc poskytovaná štátmi – Pojem – Posúdenie podľa kritéria súkromného investora
      (Článok 87 ods. 1 ES)
      2.      Pomoc poskytovaná štátmi – Pojem – Posúdenie podľa kritéria súkromného investora – Orgán verejnej moci spravujúci letiskové
            zariadenia patriace do verejnej oblasti
      (Článok 87 ods. 1 ES)
      1.      V rámci uplatnenia kritéria súkromného investora je nevyhnutné posudzovať obchodnú transakciu ako celok s cieľom overiť, či
         sa štátny subjekt a ním ovládaný subjekt zohľadňované spoločne správali ako rozumné hospodárske subjekty v trhovom hospodárstve.
         Komisia je totiž povinná zohľadniť pri posudzovaní sporných opatrení všetky relevantné skutočnosti a ich kontext vrátane tých,
         ktoré sa týkajú situácie orgánu alebo orgánov uskutočňujúcich uvedené opatrenia.

      (pozri bod 59)
      2.      Na účely určenia, či štátne opatrenie je výhodou v zmysle článku 87 ods. 1 ES, treba rozlišovať medzi záväzkami, ktoré štát
         musí brať na seba ako podnik vykonávajúci hospodársku činnosť, a záväzkami, ktoré mu prislúchajú ako orgánu verejnej moci.
         Hoci sa v prípade, keď štát koná ako podnik pôsobiaci ako súkromný investor, zdá byť nevyhnutným analyzovať jeho správanie
         v duchu zásady súkromného investora v trhovom hospodárstve, uplatnenie tejto zásady sa musí vylúčiť za predpokladu, že tento
         štát koná ako orgán verejnej moci. Za takéhoto predpokladu nemožno totiž správanie štátu nikdy porovnávať so správaním súkromného
         subjektu alebo investora v trhovom hospodárstve.

      Hospodárskou činnosťou je akákoľvek činnosť pozostávajúca z ponúkania tovarov alebo služieb na danom trhu. Stanovenie výšky
         pristávacích poplatkov a poskytnutie súvisiacej záruky odškodnenia sú činnosťami priamo spojenými so správou letiskových infraštruktúr,
         ktorá predstavuje hospodársku činnosť. Letiskové poplatky stanovené orgánom verejnej moci sa musia považovať za odmenu za
         služby poskytnuté na letisku, a to bez ohľadu na skutočnosť, že existuje len nízka miera priamej a zjavnej spojitosti medzi
         úrovňou poplatkov a službou poskytnutou používateľom.

      Rovnako pokiaľ orgán verejnej moci dá leteckým spoločnostiam k dispozícii letiskové zariadenia, ako aj ich správu za protihodnotu
         v podobe platby poplatku, ktorý orgán verejnej moci voľne stanovuje, možno to kvalifikovať ako činnosti hospodárskej povahy,
         avšak tieto činnosti nemožno len na základe toho, že sa uskutočňujú vo verejnej oblasti, zaradiť pod výkon právomocí orgánu
         verejnej moci. Tieto činnosti sa na základe ich povahy, cieľa a pravidiel, ktorým podliehajú, neviažu na výkon takých právomocí,
         ktoré sú typickými právomocami orgánu verejnej moci.

      Okolnosť, že vlastník letiskového zariadenia patriaceho do verejnej oblasti je orgánom verejnej moci, tak nemôže vylúčiť,
         aby sa tento orgán považoval za subjekt vykonávajúci hospodársku činnosť.

      Rovnako samotná okolnosť, že orgán verejnej moci disponuje normotvornými právomocami v oblasti stanovovania letiskových poplatkov,
         nevylučuje, že preskúmanie systému zliav z uvedených poplatkov sa musí uskutočniť v duchu zásady súkromného investora v trhovom
         hospodárstve, keďže tento systém môže byť vytvorený aj súkromným subjektom.

      (pozri body 84, 85, 87 – 89, 91, 92, 101)
ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (ôsma rozšírená komora)
      zo 17. decembra 2008 (*)

      „Štátna pomoc – Dohody, ktoré Valónsky región a letisko Charleroi Brusel Juh uzavreli s leteckou spoločnosťou Ryanair – Existencia hospodárskej výhody – Uplatnenie kritéria súkromného investora v trhovom hospodárstve“
      Vo veci T‑196/04,
      Ryanair Ltd, so sídlom v Dubline (Írsko), v zastúpení: pôvodne D. Gleeson, A. Collins, SC, V. Power a D. McCann, solicitors, neskôr V. Power,
         D. McCann, solicitors, J. Swift, QC, J. Holmes, barrister, a G. Berrisch, advokát,

      žalobca,
      proti
      Komisii Európskych spoločenstiev, v zastúpení: N. Khan, splnomocnený zástupca,

      žalovanej,
      ktorú v konaní podporuje:
      Association of European Airlines (AEA), v zastúpení: S. Völcker, F. Louis a J. Heithecker, advokáti,

      vedľajší účastník konania,
      ktorej predmetom je návrh na zrušenie rozhodnutia Komisie 2004/393/ES z 12. februára 2004 o výhodách priznaných Valónskym
         regiónom a Brussels South Charleroi Airport leteckej spoločnosti Ryanair pri vytvorení jej základne v Charleroi (Ú. v. EÚ
         L 137, s. 1),

      SÚD PRVÉHO STUPŇA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV (ôsma rozšírená komora),

      v zložení: predsedníčka komory M. E. Martins Ribeiro, sudcovia D. Šváby, S. Papasavvas, N. Wahl (spravodajca) a A. Dittrich,
      tajomník: K. Pocheć, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 12. marca 2008,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
       Okolnosti predchádzajúce sporu
      1        Žalobca Ryanair Ltd je najväčšia a najdôležitejšia európska nízkonákladová letecká spoločnosť. V Európe je priekopníkom obchodného
         modelu nazývaného „low cost“, ktorý spočíva v znižovaní nákladov a vo zvyšovaní účinnosti vo všetkých oblastiach jeho činnosti
         s cieľom ponúknuť najnižšie ceny na všetkých trhoch a pritiahnuť tak veľké množstvá zákazníkov.

      2        Ryanair začal svoju prevádzku na letisku Charleroi (Belgicko) v máji 1997 otvorením leteckého spojenia s Dublinom.

      3        V priebehu roka 2000 sa začali rokovania o umiestnení prvej kontinentálnej základne Ryanairu v Charleroi.

      4        Na začiatku novembra 2001 uzavrel Ryanair dve samostatné dohody (ďalej len „sporné dohody“), jednu s Valónskym regiónom, vlastníkom
         letiska Charleroi, druhú s Brussels South Charleroi Airport (BSCA), verejnoprávnym podnikom ovládaným Valónskym regiónom,
         ktorý od 4. júla 1991 ako koncesionár spravuje a prevádzkuje toto letisko.

      5        Podľa ustanovení prvej dohody Valónsky región okrem zmeny otváracích hodín letiska poskytol Ryanairu 50 %‑né zníženie pristávacích
         poplatkov oproti predpismi stanovenej úrovni a zaviazal sa odškodniť Ryanair za každú stratu na zisku priamo alebo nepriamo
         vyplývajúcu zo zmeny akýchkoľvek letiskových poplatkov alebo otváracích hodín letiska prostredníctvom dekrétu alebo zákona.

      6        Na základe druhej dohody sa Ryanair zaviazal vytvoriť na letisku Charleroi základňu pre dve až štyri lietadlá a počas obdobia
         pätnástich rokov uskutočniť s každým z lietadiel minimálne tri odlety a prílety denne. Navyše sa zaviazal v prípade svojho
         „významného ústupu“ z letiska nahradiť všetky výdavky alebo časť výdavkov vynaložených BSCA (pozri body 7 a 9 nižšie).

      7        Čo sa týka BSCA, to sa zaviazalo prispieť na náklady Ryanairu spojené so zriadením jeho základne. Tento príspevok sa skladal
         z:

      –        platby hotelových a pobytových nákladov zamestnancov Ryanairu vo výške do 250 000 eur,
      –        platby vo výške 160 000 eur za otvorenie novej linky, maximálne však za tri linky na lietadlo majúce základňu v Charleroi,
         celkove maximálne 1 920 000 eur,

      –        platby vo výške 768 000 eur na náhradu nákladov na nábor a školenie zamestnancov pridelených na nové destinácie obsluhované
         z letiska Charleroi,

      –        platby vo výške 4 000 eur na nákup kancelárskeho zariadenia,
      –        poskytnutie rôznych technických a kancelárskych priestorov„za minimálnu cenu alebo zadarmo“.
      8        Na základe tejto dohody navyše BSCA účtuje Ryanairu za poskytnutie služieb pozemnej obsluhy jedno euro na cestujúceho namiesto
         desiatich eur zodpovedajúcich cene stanovenej pre ostatných používateľov.

      9        BSCA a Ryanair založili spoločný podnik Promocy, ktorého cieľom bolo financovať reklamu činností Ryanairu v Charleroi a letiska
         Charleroi. Obe strany sa zaviazali podieľať sa rovnakými podielmi na prevádzke Promocy, a to jednak vkladom vo výške 62 500
         eur na účely vytvorenia základného imania spoločnosti a jednak ročným príspevkom na rozpočet Promocy, ktorý predstavoval 4
         eurá za odlietajúceho cestujúceho.

      10      Tieto opatrenia neboli Komisii oznámené.

      11      Po tom, ako jej boli predložené sťažnosti, a po uverejnení informácií v tlači Komisia listom z 11. decembra 2002 [SG (2002) D/233141]
         oznámila Belgickému kráľovstvu svoje rozhodnutie o začatí konania podľa článku 88 ods. 2 ES proti týmto opatreniam. Uverejnením
         tohto rozhodnutia v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev 25. januára 2003 (Ú. v. ES C 18, s. 3) navyše vyzvala dotknuté osoby, aby k sporným opatreniam predložili svoje pripomienky.

      12      Po analýze pripomienok dotknutých osôb a Belgického kráľovstva Komisia prijala 12. februára 2004 rozhodnutie 2004/393/ES o výhodách
         priznaných Valónskym regiónom a Brussels South Charleroi Airport leteckej spoločnosti Ryanair pri vytvorení jej základne v Charleroi
         (Ú. v. EÚ L 137, s. 1) (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“).

       Napadnuté rozhodnutie
      13      Komisia v napadnutom rozhodnutí po opise uskutočneného správneho konania (odôvodnenia č. 1 až 6) najskôr pristúpila ku krátkemu
         zhrnutiu skutkových okolností a posúdenia obsiahnutého v rozhodnutí o začatí konania vo veci formálneho preskúmania (odôvodnenia
         č. 7 až 15). Potom uviedla pripomienky dotknutých účastníkov konania (odôvodnenia č. 16 až 75) a pripomienky Belgického kráľovstva
         (odôvodnenia č. 76 až 136).

      14      V rámci vlastného posúdenia sporných opatrení Komisia v prvom rade hodnotila, či ide o pomoc v zmysle článku 87 ods. 1 ES
         (odôvodnenia č. 137 až 250).

      15      V tomto ohľade vylúčila uplatnenie zásady súkromného investora v trhovom hospodárstve na Valónsky región. V podstate sa domnieva,
         že stanovenie pristávacích poplatkov patrí do legislatívnej právomoci Valónskeho regiónu a nejde o hospodársku činnosť, ktorá
         by sa dala analyzovať v duchu zásady súkromného investora v trhovom hospodárstve. Valónsky región sa podľa Komisie namiesto
         toho, aby konal v rámci svojich právomocí orgánu verejnej moci, správal nezákonne a diskriminačne, keď Ryanairu priznal na
         obdobie pätnástich rokov a prostredníctvom súkromnoprávnej dohody také zníženie úrovne letiskových poplatkov, aké sa neposkytlo
         ostatným leteckým spoločnostiam. Komisia z toho vyvodzuje, že zníženie letiskových poplatkov a záruka odškodnenia sú výhodou
         v zmysle článku 87 ods. 1 ES (odôvodnenia č. 139 až 160).

      16      Komisia sa pokúša napriek ťažkostiam s tým spojeným posúdiť, či sa kritérium súkromného investora môže považovať za splnené
         pri opatreniach prijatých BSCA (odôvodnenia č. 161 až 170). Keďže Komisia sa domnievala, že BSCA nekonalo v súlade so zásadou
         súkromného investora v trhovom hospodárstve, dospela k záveru, že výhody poskytnuté BSCA Ryanairu sú výhodami v zmysle článku
         87 ods. 1 ES (odôvodnenia č. 161 až 238). Zdôrazňuje najmä, že BSCA v okamihu prijatia svojho rozhodnutia o investovaní „nepristúpilo
         k analýze, ktorá by zohľadňovala všetky predpokladané situácie vyplývajúce zo zmluvy, ktorú zamýšľalo uzavrieť s Ryanairom“.
         Tým BSCA podstúpilo riziko, ktoré by súkromný investor pôsobiaci v trhovom hospodárstve nepodstúpil. Tieto riziká spočívali
         tak v samotných údajoch týkajúcich sa obchodného plánu, ako aj v ďalších údajoch týkajúcich sa vzťahov medzi BSCA a Valónskym
         regiónom (odôvodnenia č. 184 a 185).

      17      Keďže podľa Komisie boli splnené aj ďalšie kritériá preukázania štátnej pomoci, konkrétne tie, ktoré sa týkajú osobitnosti
         (odôvodnenia č. 239 až 242), prevodu štátnych zdrojov v prospech Ryanairu (odôvodnenia č. 243 až 246) a vplyvu na obchod vnútri
         Spoločenstva a na hospodársku súťaž (odôvodnenia č. 247 až 249), Komisia dospela k záveru, že „výhody poskytnuté Ryanairu
         Valónskym regiónom a BSCA sú štátnou pomocou“.

      18      Komisia najmä zdôrazňuje, že sporné výhody, či už ide o výhody, ktoré poskytlo BSCA, alebo o tie, ktoré poskytol Valónsky
         región, boli priznané len Ryanairu, a sú teda osobitnými výhodami. Navyše uvádza, že tieto výhody, ktoré priamo poskytol Valónsky
         región vo forme záruky odškodnenia (čo by v takomto prípade znamenalo uvoľnenie regionálnych zdrojov) a zníženia pristávacích
         poplatkov (z čoho vyplýva strata na štátnych príjmoch), a nepriamo, prostredníctvom uvoľnenia zdrojov BSCA, prinášajú so sebou
         prevod štátnych zdrojov v prospech Ryanairu. Nakoniec spresňuje, že uvedené výhody poskytnuté štátom vo forme náhrady prevádzkových
         nákladov bežne pripadajúcich leteckej spoločnosti narušujú hospodársku súťaž nielen na jednej či viacerých linkách a v určitom
         segmente daného trhu, ale v celej sieti obsluhovanej Ryanairom.

      19      V druhom rade Komisia skúma, či túto pomoc možno vyhlásiť za zlučiteľnú na základe výnimiek stanovených Zmluvou ES. V podstate
         prichádza k záveru, že pomoc poskytnutá Valónskym regiónom je nezlučiteľná so spoločným trhom. Zľavy poskytnuté Ryanairu sú
         diskriminačné, v rozpore s belgickým právom a so zásadou proporcionality (odôvodnenia č. 263 až 266).

      20      Čo sa týka pomoci poskytnutej BSCA, Komisia považuje za zlučiteľnú so spoločným trhom pomoc na otvorenie novej linky, ktorej
         výška nepresiahne 50 % nákladov na jej spustenie a ktorej dĺžka poskytovania nepresiahne 5 rokov. V rozsahu presahujúcom tento
         strop Komisia požaduje vymáhanie pomoci poskytnutej Ryanairu prostredníctvom BSCA (odôvodnenia č. 267 až 344).

      21      Nakoniec Komisia pripomenula svoje politické smerovania týkajúce sa financovania letísk a leteckých liniek (odôvodnenia č. 345
         až 356).

      22      Výrok napadnutého rozhodnutia znie takto:

      „Článok 1
      Pomoc poskytnutá… [Belgickým kráľovstvom] na základe dohody zo 6. novembra 2001 uzavretej medzi Valónskym regiónom a Ryanairom
         vo forme zníženia letiskových pristávacích poplatkov presahujúceho úradnú sadzbu stanovenú v článku 3 nariadenia valónskej
         vlády zo 16. júla 1998 o stanovení poplatkov, ktoré sa vyberajú za použitie letísk vo Valónskom regióne, a presahujúceho úroveň
         všeobecných zliav stanovených v článku 7 ods. 1 a 2 tohto nariadenia, je nezlučiteľná so spoločným trhom v zmysle článku 87
         ods. 1 Zmluvy.

      Článok 2
      Pomoc poskytnutá… [Belgickým kráľovstvom] na základe dohody z 2. novembra 2001 uzavretej medzi podnikom Brussels South Charleroi
         Airport (BSCA) a leteckou spoločnosťou Ryanair vo forme zliav z cien služieb pozemnej obsluhy oproti oficiálnej sadzbe letiska
         je nezlučiteľná so spoločným trhom v zmysle článku 87 ods. 1 Zmluvy.

      [Belgické kráľovstvo]… stanoví výšku pomoci, ktorá sa má vymáhať, ako rozdiel medzi prevádzkovými nákladmi znášanými BSCA
         a spojenými so službami pozemnej obsluhy poskytnutými Ryanairu a cenou účtovanou leteckej spoločnosti. Pokiaľ nedôjde k dosiahnutiu
         stropu stanovenému smernicou 96/67/ES predstavujúcemu dva milióny cestujúcich, [Belgické kráľovstvo]… môže odpočítať od tejto
         sumy prípadný zisk, ktoré BSCA dosiahlo zo svojich ostatných čisto obchodných činností.

      Článok 3
      [Belgické kráľovstvo]… zabezpečí, že záruky odškodnenia poskytnuté Valónskym regiónom na základe dohody zo 6. novembra 2001
         pre prípad straty Ryanairu v dôsledku uplatnenia normotvorných právomocí Valónskym regiónom sú neplatné. Valónsky región musí
         vo vzťahu k Ryanairu, ako aj iným leteckým spoločnostiam disponovať potrebnou voľnosťou pri stanovovaní letiskových poplatkov,
         otváracích hodín letiska alebo iných ustanoveniach normotvornej povahy.

      Článok 4
      Ostatná pomoc poskytnutá BSCA, okrem iného vo forme marketingového príspevku, jednorazových stimulov a poskytnutia kancelárskych
         priestorov, sa vyhlasuje za zlučiteľnú so spoločným trhom ako pomoc na spustenie nových liniek za týchto podmienok:

      1.      Príspevky sa musia vzťahovať na otvorenie novej linky a musia byť časovo obmedzené. Vzhľadom na obsluhované európske destinácie
         nemôže ich trvanie presiahnuť obdobie piatich rokov nasledujúcich po otvorení linky. Tieto príspevky nemožno poskytnúť na
         linku otvorenú ako náhradu za uzavretie inej linky Ryanairu v predchádzajúcich piatich rokoch. Do budúcnosti nemožno pomoc
         poskytnúť ani na linku, ktorú Ryanair začal obsluhovať namiesto inej linky, ktorú obsluhoval predtým z iného letiska nachádzajúceho
         sa v rovnakej hospodárskej alebo populačnej spádovej oblasti.

      2.      Marketingový príspevok aktuálne stanovený na 4 eurá na cestujúceho musí byť odôvodnený rozvojovým plánom vyhotoveným Ryanairom
         a schváleným BSCA pre každú dotknutú linku. Tento plán bude spresňovať vynaložené a predpokladané náklady, ktoré sa musia
         priamo týkať reklamy na linku, a to s cieľom zabezpečiť jej životaschopnosť bez potreby pomoci po uplynutí prvého päťročného
         obdobia. Po skončení päťročného obdobia BSCA taktiež musí a posteriori schváliť náklady skutočne vynaložené na spustenie každej leteckej linky; ak to bude potrebné, BSCA pri plnení tejto povinnosti
         vyhľadá pomoc nezávislého audítora.

      3.      Čo sa týka časti príspevkov už vyplatených BSCA, podobný postup sa uplatní na schválenie tejto pomoci na základe rovnakých
         zásad.

      4.      Jednorazové príspevky vyplatené paušálne pri zriadení základne Ryanairu v Charleroi alebo otvorení každej z liniek sa musia
         vymáhať, okrem tej ich časti, ktorú [Belgické kráľovstvo]… môže odôvodniť ako priamo spojenú s nákladmi vynaloženými Ryanairom
         v leteckom uzle v Charleroi, ktorá má primeranú a stimulačnú povahu.

      5.      Celková pomoc na novú linku nesmie nikdy presiahnuť 50 % nákladov na jej spustenie, marketingových a jednorazových nákladov
         na dve dotknuté destinácie, z ktorých jednou je Charleroi. Rovnako príspevky vyplatené na jednu destináciu nemôžu presiahnuť
         50 % skutočných nákladov vynaložených na túto destináciu. Osobitná pozornosť sa pri týchto hodnoteniach bude venovať linkám
         spájajúcim Charleroi s významnejším letiskom, ako sú letiská patriace do kategórií A a B definovaných v prognostickom stanovisku
         Výboru regiónov k regionálnym letiskovým kapacitám, letiská označené v tomto rozhodnutí a/alebo koordinované alebo plne koordinované
         letiská v zmysle nariadenia (EHS) č. 95/93.

      6.      Príspevky vyplatené BSCA, v súvislosti s ktorými sa po uplynutí päťročného obdobia na spustenie linky ukáže, že prekračujú
         takto stanovené kritériá, musí Ryanair vrátiť.

      7.      Dotácie prípadne zaplatené na linku Dublin – Charleroi na základe [sporných dohôd] sa budú vymáhať.
      8.      [Belgické kráľovstvo]… vytvorí na základe objektívnych kritérií stanovených týmto rozhodnutím nediskriminačnú schému pomoci
         určenú na zabezpečenie rovnosti zaobchádzania s leteckými spoločnosťami, ktoré budú chcieť z letiska Charleroi rozvinúť nové
         letecké služby.

      …“
       Konanie a návrhy účastníkov konania
      23      Návrhom doručeným do kancelárie Súdu prvého stupňa 25. mája 2004 žalobca podal túto žalobu.

      24      Podaním doručeným do kancelárie Súdu prvého stupňa 1. novembra 2004 Association of European Airlines (AEA) podala návrh na
         vstup vedľajšieho účastníka do konania na podporu Komisie.

      25      Listom zapísaným do registra v kancelárii Súdu prvého stupňa 14. januára 2005 žalobca žiadal, aby sa podľa článku 116 ods. 2
         Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa určité dôverné skutočnosti vyňali z procesných dokumentov zasielaných vedľajšiemu
         účastníkovi konania, a predložil na tento účel nedôvernú verziu predmetných vyjadrení alebo procesných dokumentov.

      26      Uznesením z 20. apríla 2005 predseda štvrtej komory Súdu prvého stupňa vyhovel návrhu na vstup vedľajšieho účastníka do konania
         podanému AEA a žiadosť o dôverné zaobchádzanie vyčlenil na samostatné rozhodnutie. Vedľajší účastník konania doručil svoje
         vyjadrenie a ostatní účastníci doručili svoje pripomienky k nemu v stanovených lehotách. Vedľajší účastník konania informoval
         Súd prvého stupňa, že nemá námietky k žiadosti o dôverné zaobchádzanie.

      27      Na základe článku 14 rokovacieho poriadku a na návrh štvrtej komory Súd prvého stupňa po vypočutí účastníkov konania v súlade
         s článkom 51 tohto rokovacieho poriadku rozhodol postúpiť vec rozšírenému rozhodovaciemu zloženiu.

      28      Keďže zloženie komôr Súdu prvého stupňa sa zmenilo, sudca spravodajca bol pridelený do ôsmej rozšírenej komory, ktorej bola
         v dôsledku toho predmetná vec pridelená.

      29      Po správe sudcu spravodajcu Súd prvého stupňa (ôsma rozšírená komora) rozhodol o otvorení ústnej časti konania a v rámci opatrení
         na zabezpečenie priebehu konania vyzval účastníkov konania, aby písomne odpovedali na otázky. Účastníci konania vyhoveli tejto
         výzve v stanovených lehotách.

      30      Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na ústne otázky, ktoré im Súd prvého stupňa položil, boli vypočuté na pojednávaní
         12. marca 2008.

      31      Žalobca navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

      –        zrušil napadnuté rozhodnutie,
      –        zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.
      32      Komisia a vedľajší účastník konania navrhujú, aby Súd prvého stupňa:

      –        žalobu zamietol,
      –        zaviazal žalobcu na náhradu trov konania.
       Právny stav
      33      Na podporu svojej žaloby žalobca uvádza dva žalobné dôvody. Prvý vyplýva z porušenia povinnosti odôvodnenia stanovenej v článku
         253 ES. Druhým žalobným dôvodom žalobca namieta proti kvalifikácii dotknutých opatrení ako štátnej pomoci a odvoláva sa v tomto
         ohľade na porušenie článku 87 ods. 1 ES.

      34      Súd prvého stupňa sa domnieva, že je potrebné skúmať najskôr druhý žalobný dôvod. V rámci tohto žalobného dôvodu žalobca najmä
         vytýka Komisii, že na sporné opatrenia neuplatnila alebo nesprávne uplatnila zásadu súkromného investora v trhovom hospodárstve,
         ktorá je vhodným kritériom na posúdenie, či sú určité opatrenia štátnou pomocou, a uvádza v tomto ohľade rôzne výhrady. V podstate
         uvádza viacero tvrdení založených na tom, že po prvé Komisia nezohľadnila v rámci skúmania sporných opatrení skutočnosť, že
         Valónsky región a BSCA sa musia považovať za jeden a ten istý subjekt, po druhé, že Komisia sa dopustila nesprávneho posúdenia,
         keď odmietla uplatniť zásadu súkromného investora v trhovom hospodárstve na opatrenia prijaté Valónskym regiónom, a po tretie,
         že nesprávne uplatnila túto zásadu na BSCA.

      35      Pred začatím preskúmania tohto žalobného dôvodu Súd prvého stupňa považuje za vhodné uviesť na úvod niekoľko spresnení týkajúcich
         sa pojmu štátna pomoc v zmysle článku 87 ods. 1 ES a povahy a rozsahu preskúmania, ktoré musí v prejednávanej veci uskutočniť.

       Úvodné pripomienky
      36      Kvalifikácia štátnej pomoci v zmysle článku 87 ods. 1 ES si vyžaduje, aby sa splnili všetky podmienky uvedené v tomto ustanovení.
         Po prvé musí ísť o zásah štátu alebo zo štátnych prostriedkov. Po druhé tento zásah musí byť spôsobilý ovplyvniť obchod medzi
         členskými štátmi. Po tretie musí poskytnúť výhodu jeho príjemcovi tým, že zvýhodňuje určitých podnikateľov alebo výrobu určitých
         druhov tovaru. Po štvrté musí narúšať hospodársku súťaž alebo hroziť narušením hospodárskej súťaže (pozri rozsudok Súdu prvého
         stupňa z 22. februára 2006, Le Levant 001 a i./Komisia, T‑34/02, Zb. s. II‑267, bod 110 a tam citovanú judikatúru).

      37      V prejednávanej veci je nutné konštatovať, že žalobca spochybňuje výlučne podmienku týkajúcu sa existencie výhody.

      38      V tomto ohľade z judikatúry vyplýva, že pojem „pomoc“ v zmysle tohto ustanovenia nevyhnutne označuje výhody poskytnuté priamo
         alebo nepriamo zo štátnych zdrojov alebo predstavujúce dodatočné bremeno pre štát alebo pre subjekty poverené alebo vytvorené
         štátom na tento účel (rozsudky Súdneho dvora zo 7. mája 1998, Viscido a i., C‑52/97 až C‑54/97, Zb. s. I‑2629, bod 13, a z 22. novembra
         2001, Ferring, C‑53/00, Zb. s. I‑9067, bod 16).

      39      Ako už bolo okrem iného rozhodnuté, na účely posúdenia, či určité štátne opatrenie predstavuje štátnu pomoc, je potrebné určiť,
         či prijímajúci podnik získal hospodársku výhodu, ktorú by za normálnych trhových podmienok nezískal (rozsudky Súdneho dvora
         z 11. júla 1996, SFEI a i., C‑39/94, Zb. s. I‑3547, bod 60, a z 29. apríla 1999, Španielsko/Komisia, C‑342/96, Zb. s. I‑2459,
         bod 41).

      40      Nakoniec sa musí zdôrazniť, že pojem štátna pomoc má tak, ako je definovaný v Zmluve, právnu povahu a musí sa vykladať na
         základe objektívnych skutočností, a teda súd Spoločenstva v zásade a s ohľadom na konkrétne okolnosti sporu, o ktorom rozhoduje,
         ako aj na technickú povahu alebo zložitosť hodnotení uskutočnených Komisiou musí vykonávať celkové preskúmanie otázky, či
         opatrenie patrí do pôsobnosti článku 87 ods. 1 ES (rozsudky Súdneho dvora zo 16. mája 2000, Francúzsko/Ladbroke Racing a Komisia,
         C‑83/98 P, Zb. s. I‑3271, bod 25, a Súdu prvého stupňa zo 17. októbra 2002, Linde/Komisia, T‑98/00, Zb. s. II‑3961, bod 40).

      41      Na druhej strane je potrebné pripomenúť, že posúdenie otázky, či určité opatrenie spĺňa kritérium súkromného subjektu v trhovom
         hospodárstve, Komisiou si vyžaduje komplexné hospodárske posúdenie. Preto Komisia pri prijímaní aktu, ktorý si vyžaduje takéto
         posúdenie, disponuje širokou mierou voľnej úvahy a súdne preskúmanie sa obmedzuje na overenie dodržania procesných predpisov
         a predpisov týkajúcich sa odôvodnenia, vecnej správnosti zistených skutkových okolností, neexistencie zjavne nesprávneho posúdenia
         týchto skutkových okolností, ako aj neexistencie zneužitia právomoci. Súdu prvého stupňa najmä neprináleží, aby svojím hospodárskym
         posúdením nahrádzal posúdenie autora rozhodnutia (pozri v tomto zmysle uznesenie Súdneho dvora z 25. apríla 2002, DSG/Komisia,
         C‑323/00 P, Zb. s. I‑3919, bod 43, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 11. júla 2002, HAMSA/Komisia, T‑152/99, Zb. s. II‑3049,
         bod 127 a tam citovanú judikatúru).

      42      Práve v duchu týchto zásad je potrebné skúmať tvrdenia účastníkov konania a v prvom rade otázku týkajúcu sa uplatniteľnosti
         zásady súkromného investora v trhovom hospodárstve na opatrenia prijaté Valónskym regiónom.

       O uplatniteľnosti zásady súkromného investora v trhovom hospodárstve na opatrenia prijaté Valónskym regiónom
      43      Žalobca v podstate najskôr tvrdí, že BSCA a Valónsky región tvoria jeden a ten istý hospodársky subjekt. Preto by bolo vhodné
         uplatňovať na ne zásadu súkromného investora v trhovom hospodárstve spoločne. Sporné dohody boli totiž podľa neho ich stranami
         zamýšľané ako jeden a ten istý súbor finančných opatrení. Komisii preto prináležalo, aby s cieľom preskúmať, či sú štátnou
         pomocou, posudzovala vzájomne prepojené opatrenia ako jeden a ten istý celok.

      44      Okrem toho žalobca tvrdí, že aj za predpokladu, že by dôvodom duálneho prístupu, ktorý si Komisia zvolila, bola skutočnosť,
         že zásadu súkromného investora v trhovom hospodárstve nemožno uplatniť na Valónsky región, Komisia s cieľom vylúčiť jej uplatnenie
         nesprávne dospela k záveru, že Valónsky región v prejednávanej veci nekonal ako hospodársky subjekt, ale ako regulačný orgán.

      45      Súd prvého stupňa sa domnieva, že na účely preskúmania sporných opatrení je potrebné najskôr skúmať, či sa Valónsky región
         a BSCA mali považovať za jeden a ten istý hospodársky subjekt, prípadne preskúmať, či Komisia mohla bez ohľadu na existenciu
         rovnakých záujmov Valónskeho regiónu a BSCA oprávnene vylúčiť uplatnenie zásady súkromného investora v trhovom hospodárstve
         na výhody priznané Valónskym regiónom, domnievajúc sa pritom, že jeho zásah v prejednávanej veci patrí do jeho právomocí orgánu
         verejnej moci.

       O existencii jediného právneho subjektu „Valónsky región‑BSCA“
      –       Tvrdenia účastníkov konania
      46      Žalobca vytýka Komisii, že na účely kvalifikácie sporných opatrení považovala Valónsky región a BSCA za samostatné subjekty.
         Toto rozlišovanie je neprirodzené, pretože Valónsky región ovláda BSCA, s ktorým tvorí jeden hospodársky subjekt. Toto rozlišovanie
         má následne významné dôsledky na podstatu analýzy, lebo umožnilo Komisii prijať kvalifikáciu výhod poskytnutých Valónskym
         regiónom ako štátnej pomoci bez uplatnenia zásady súkromného investora v trhovom hospodárstve.

      47      Spresňuje, že Valónsky región vlastní priamo či nepriamo [prostredníctvom Société wallonne des aéroports (Sowaer) a Société
         de développement et de participation du bassin de Charleroi (Sambrinvest)] viac ako 95 % základného imania BSCA. Všetci členovia
         správnej rady BSCA boli navyše vymenovaní Valónskym regiónom, ktorému boli aj zodpovední. Žalobca taktiež tvrdí, že počas
         rokovaní, ktoré predchádzali uzavretiu sporných dohôd, Valónsky región a BSCA konali ako materská a dcérska spoločnosť.

      48      Keďže letisko Charleroi je vlastníctvom Valónskeho regiónu, je potrebné domnievať sa, že Valónsky región a BSCA tvoria v súvislosti
         s ich „úkonmi“ týkajúcimi sa letiska jeden a ten istý subjekt.

      49      Prístup, ktorý prijala Komisia, je teda neprirodzený, lebo popiera existujúce úzke väzby medzi Valónskym regiónom a BSCA.
         Tieto osoby totiž ako majiteľ a prevádzkovateľ letiska Charleroi podľa stanoviska žalobcu konajú ako jeden hospodársky subjekt.
         Komisia preto mala skúmať opatrenia, ktoré prijali vo vzťahu k Ryanairu, spoločne (pozri rozsudok Súdu prvého stupňa zo 14. októbra
         2004, Pollmeier Malchow/Komisia, T‑137/02, Zb. s. II‑3541, bod 50, opierajúci sa o rozsudok Súdneho dvora z 12. júla 1984,
         Hydrotherm Gerätebau, 170/83, Zb. s. 2999, bod 11, ako aj analogicky rozsudok Súdu prvého stupňa z 29. júna 2000, DSG/Komisia,
         T‑234/95, Zb. s. II‑2603, bod 124). Ak by Komisia postupovala takýmto spôsobom, nemohla by mať námietky voči obchodného plánu
         BSCA.

      50      Žalobca v tomto ohľade zdôrazňuje, že tvrdenie uvedené v odôvodneniach č. 153 a 161 napadnutého rozhodnutia, podľa ktorého
         existovala určitá nejasnosť v súvislosti s jednotlivými úlohami Valónskeho regiónu a BSCA, svedčí o jednotnosti správania.

      51      Komisia tvrdí, že tieto výhrady sú neúčinné; celkové uplatnenie zásady súkromného investora v trhovom hospodárstve na Valónsky
         región a BSCA by totiž nespochybnilo dôvodnosť napadnutého rozhodnutia. Komisia totiž pri analýze obchodného plánu zohľadnila
         dohodu uzavretú tak s Valónskym regiónom, ako aj s BSCA. Zhodnotila teda výhody vyplývajúce zo zníženia pristávacích poplatkov
         vzhľadom na zásadu súkromného investora v trhovom hospodárstve. Komisia tvrdí, že dostatočne zdôraznila slabosti vlastné obchodnému
         plánu. Skutočnosť, že Valónsky región je vlastníkom letiska, nemá žiaden vplyv na túto analýzy, najmä čo sa týka prevzatia
         nákladov na služby údržby a požiarne služby a čo sa týka stanovenia stropu príspevkov BSCA do fondu životného prostredia.
         Ani skutočnosť, že by sa Valónsky región a BSCA považovali za jeden a ten istý subjekt, by v nijakom prípade nemala dopad
         na výnos predpokladaný v obchodnom pláne, pretože zníženie pristávacieho poplatku neprinieslo Valónskemu regiónu žiadnu výhodu.

      52      V štádiu dupliky Komisia vložila do spisu nové dokumenty pochádzajúce od valónskych orgánov, ktoré by mali potvrdzovať posúdenie,
         podľa ktorého by predpokladaný výnos bol aj v prípade, že by sa Valónsky región považoval za súkromného investora, nedostatočný
         vzhľadom na zásadu súkromného investora v trhovom hospodárstve.

      –       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      53      Je potrebné pripomenúť, ako to vyplýva zo spisu, že BSCA je verejnoprávnym podnikom ovládaným Valónskym regiónom. Jeho základné
         imanie sa z veľkej časti skladá z verejných zdrojov. Presnejšie, dokonca podľa stanoviska Komisie, Valónsky región v čase
         skutkových okolností vlastnil v BSCA priamo alebo nepriamo obchodné podiely v rozsahu 96,28 %. Dňa 2. novembra 2001 BSCA a Ryanair
         podpísali dohodu upravujúcu vzájomné záväzky.

      54      Valónsky región je ako taký vlastníkom letiskovej infraštruktúry v Charleroi. Dňa 6. novembra 2001 uzavrel dohodu s Ryanairom,
         podľa ktorej sa zaviazal poskytnúť mu jednak zľavu z pristávacích poplatkov a jednak odškodnenie v prípade straty, ktorú by
         táto spoločnosť utrpela v dôsledku zmeny akýchkoľvek letiskových poplatkov alebo otváracích hodín letiska Charleroi prostredníctvom
         dekrétu alebo zákona. Treba zdôrazniť, že táto dohoda upravuje, ako uviedla aj Komisia v bode 21 listu vyzývajúceho dotknuté
         osoby na predloženie ich pripomienok k sporným opatreniam (pozri bod 11 vyššie), len záväzky Valónskeho regiónu vo vzťahu
         k Ryanairu.

      55      Komisia tak v rozhodnutí o začatí konania, ako aj v napadnutom rozhodnutí uznala existenciu hospodárskych a právnych väzieb
         spájajúcich Valónsky región s BSCA a najmä skutočnosť, že BSCA je subjektom hospodársky závislým od Valónskeho regiónu.

      56      Komisia totiž v bode 80 listu vyzývajúceho dotknuté osoby na predloženie ich pripomienok k sporným opatreniam (pozri bod 11
         vyššie) v súvislosti s uplatniteľnosťou zásady súkromného investora v trhovom hospodárstve na prejednávanú vec uviedla, že
         „úlohy Valónskeho regiónu ako verejného orgánu a BSCA ako podniku prevádzkujúceho letisko sa v širokej miere prekrývali, čo
         značne sťažovalo uplatnenie tejto zásady“. V bode 101 tohto listu Komisia tiež zdôraznila, že „dominantný vplyv Valónskeho
         regiónu na BSCA [bol zjavný] v prvom rade v rámci akcionárskej štruktúry“ a že „spôsob organizácie BSCA podľa stanov z júna
         2001 vyhradzoval kontrolu nad spoločnosťou akcionárom kategórie A, teda [Valónskemu] regiónu a jeho účelovým spoločnostiam“.
         Nakoniec Komisia trvala na skutočnosti, že „dominantný vplyv Valónskeho regiónu na BSCA [bol] nepopierateľný, ak sa vezme
         do úvahy spôsob, akým orgány verejnej moci vytvorili celkové prostredie jeho organizácie od jeho založenia v roku 1991“.

      57      Záver, podľa ktorého Valónsky región a BSCA udržiavajú úzke vzťahy, vyplýva aj z napadnutého rozhodnutia. Komisia totiž uviedla,
         že finančná štruktúra BSCA bola úzko podopieraná finančnou štruktúrou Valónskeho regiónu (pozri najmä odôvodnenia č. 161 až
         166 a odôvodnenie č. 237 napadnutého rozhodnutia), najmä čo sa týka prevzatia nákladov na služby údržby a požiarne služby
         na základe koncesie (pozri odôvodnenia č. 208 až 216 napadnutého rozhodnutia). V časti venovanej preskúmaniu existencie prevodu
         štátnych zdrojov v prejednávanej veci tiež zdôraznila, že „BSCA je verejnoprávnym podnikom, ktorý Valónsky región kontroloval
         a dominantným spôsobom ovplyvňoval, a že tieto opatrenia mu možno pripísať“ (pozri odôvodnenie č. 246 napadnutého rozhodnutia).

      58      Napriek týmto rôznym zisteniam Komisia posudzovala dotknuté opatrenia samostatne podľa toho, či boli uskutočnené Valónskym
         regiónom, alebo BSCA.

      59      V rámci uplatnenia kritéria súkromného investora je však nevyhnutné posudzovať obchodnú transakciu ako celok s cieľom overiť,
         či sa štátny subjekt a ním ovládaný subjekt zohľadňované spoločne správali ako rozumné hospodárske subjekty v trhovom hospodárstve.
         Komisia je totiž povinná zohľadniť pri posudzovaní sporných opatrení všetky relevantné skutočnosti a ich kontext (pozri v tomto
         zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa zo 6. marca 2003, Westdeutsche Landesbank Girozentrale a Land Nordrhein‑Westfalen/Komisia,
         T‑228/99 a T‑233/99, Zb. s. II‑435, bod 270) vrátane tých, ktoré sa týkajú situácie orgánu alebo orgánov uskutočňujúcich sporné
         opatrenia.

      60      Rovnako v rozpore s tým, čo tvrdí Komisia, nie sú hospodárske väzby spájajúce Valónsky región s BSCA irelevantné, lebo nemožno
         a priori vylúčiť, že Valónsky región sa nielenže podieľal na činnosti vykonávanej BSCA (pozri analogicky rozsudok Súdneho dvora z 10. januára
         2006, Cassa di Risparmio di Firenze a i., C‑222/04, Zb. s. I‑289, bod 112), ale aj získal finančnú protihodnotu za uskutočnenie
         sporných opatrení.

      61      V prejednávanej veci je nutné dospieť k záveru, že Valónsky región a BSCA sa mali na účely uplatnenia zásady súkromného investora
         v trhovom hospodárstve zohľadňovať ako jeden a ten istý subjekt. Tiež je ešte potrebné preskúmať, či Komisia odmietla uplatniť
         zásadu súkromného investora v trhovom hospodárstve na opatrenia prijaté Valónskym regiónom z dôvodu jeho osobitnej úlohy,
         konkrétne jeho údajnej úlohy regulačného orgánu.

       O považovaní Valónskeho regiónu za legislatívny alebo regulačný orgán a o vylúčení uplatnenia zásady súkromného investora
         v trhovom hospodárstve na ním prijaté opatrenia

      –       Tvrdenia účastníkov konania
      62      Žalobca namieta proti odmietnutiu Komisie preskúmať opatrenia prijaté Valónskym regiónom v duchu zásady súkromného investora
         v trhovom hospodárstve. Vyvracia odôvodnenie uvedené v tomto ohľade Komisiou (odôvodnenia č. 139 až 160 napadnutého rozhodnutia),
         podľa ktorého Valónsky región nevykonával hospodársku činnosť, keď mu poskytol zníženie pristávacích poplatkov a záruku odškodnenia,
         ale vykonával právomoci orgánu verejnej moci, uplatniac pritom svoje zákonodarné a normotvorné právomoci.

      63      Po prvé toto odôvodnenie je v rozpore s judikatúrou. Žalobca tvrdí, že uplatnenie zásady súkromného investora v trhovom hospodárstve
         závisí od povahy hospodárskej činnosti dotknutej štátnymi opatreniami a nie od postavenia poskytujúceho orgánu či spôsobov
         poskytnutia hospodárskej výhody určitému podniku. Žalobca spresňuje, že ak sa zásada súkromného investora v trhovom hospodárstve
         nemôže uplatniť, ak orgán verejnej moci koná v rámci výkonu svojich právomocí orgánu verejnej moci, najmä keď ukladá dane
         alebo sociálne odvody (rozsudok Súdneho dvora z 22. mája 2003, Freskot, C‑355/00, Zb. s. I‑5263, body 55 až 58 a 80 až 87),
         môže sa naopak uplatiť v situácii, keď orgány verejnej moci vyberajú poplatok nedaňového charakteru.

      64      V prejednávanej veci sa Komisia v napadnutom rozhodnutí obmedzuje na zopakovanie právnych predpisov, na základe ktorých môže
         Valónsky región určiť letiskové poplatky. Nič však neumožňuje pochopiť, prečo sa Komisia domnievala, že Valónsky región nekonal
         ako vlastník letiska, ale ako regulačný orgán.

      65      Žalobca navyše pripomína, že už v rámci správneho konania tvrdil, že vstupovanie Komisie do politiky stanovovania cien letiska
         Charleroi by v rozpore s článkom 295 ES viedlo k diskriminácii medzi verejnými a súkromnými letiskami. V odpovedi na toto
         tvrdenie Komisia v odôvodnení č. 157 napadnutého rozhodnutia uviedla, že „Valónsky región… mohol rozhodnúť, že stanovenie
         poplatku ako protihodnoty za služby poskytnuté užívateľom pri dodržaní určitých zásad a podmienok bude prislúchať BSCA“. Ak
         by podľa Komisie Valónsky región takto konal, stanovenie pristávacích poplatkov BSCA by bolo obchodnou činnosťou a nie výkonom
         právomoci regulačného orgánu. V takom prípade by muselo byť posudzované podľa zásady súkromného investora v trhovom hospodárstve.
         Žalobca však tvrdí, čo sa týka povahy dotknutých činností a v dôsledku toho aj uplatnenia zásady súkromného investora v trhovom
         hospodárstve, že takéto činnosti sa nemenia z „regulačných“ na „obchodné“ alebo „hospodárske“ len preto, lebo sú regionálnou
         vládou zverené verejnoprávnemu podniku, ktorý jej patrí a ktorý ovláda.

      66      Čo sa týka konkrétne zníženia pristávacích poplatkov, žalobca tvrdí, že poskytnutie letiskových priestorov leteckým prepravcom
         je hospodárskou činnosťou spravujúcou sa právom hospodárskej súťaže Spoločenstva (rozsudok Súdneho dvora z 29. marca 2001,
         Portugalsko/Komisia, C‑163/99, Zb. s. I‑2613, bod 45, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 12. decembra 2000, Aéroports de Paris/Komisia,
         T‑128/98, Zb. s. II‑3929, body 108 až 124). Poskytnutie zliav z pristávacích poplatkov s cieľom prilákať nových zákazníkov
         je v tomto sektore bežnou praxou [štátna pomoc NN 109/98, Spojené kráľovstvo (Manchester Airport), 14. jún 1999, bod 8].

      67      Žalobca pripomína, že Komisia opierala svoje odôvodnenie o skutočnosť, že on bol jedinou leteckou spoločnosťou so základňou
         v Charleroi, ktorej sa poskytlo zníženie pristávacích poplatkov a záruka odškodnenia. Komisia z toho vyvodila, že „článok
         87 Zmluvy sa teda mohol uplatniť v takom prípade, keď výhodu vyplývajúcu z poskytnutia výnimky zo sadzobného režimu podľa
         vnútroštátneho práva nemožno odôvodniť objektívnymi hospodárskymi dôvodmi“ (odôvodnenie č. 140 napadnutého rozhodnutia).

      68      Podľa žalobcu je však toto odôvodnenie z viacerých dôvodov nesprávne. Po prvé podmienky ponúknuté Ryanairu nie sú výsledkom
         „výnimky“ jednostranne poskytnutej orgánmi verejnej moci, ale výsledkom obchodného rokovania. Ryanair zdôrazňuje, že úroveň
         zníženia, ktoré sa mu podarilo dosiahnuť (približne 36 %), presahuje rozsah zníženia (od 5 do 25 %), ktoré Valónsky región
         môže v súlade s miestnymi prepismi bežne poskytnúť. Po druhé zníženia poskytnuté Ryanairu sú odôvodnené zjavnými objektívnymi
         hospodárskymi dôvodmi. Na účely zlepšenia svojej činnosti sa letisko Charleroi kontaktovalo s viacerými leteckými spoločnosťami.
         Ryanair bol nakoniec jediný, ktorý podstúpil riziko vytvorenia pravidelných leteckých služieb z tohto letiska. Z dôvodu prijatých
         záväzkov nebola situácia Ryanairu rovnaká ako situácia iných leteckých prepravcov už prítomných v Charleroi. Ako protihodnotu
         za zníženie ceny sa Ryanair zaviazal sedemkrát znásobiť celkový objem ročne prepravených cestujúcich z tohto letiska, ktorý
         v tom čase predstavoval 20 000 osôb. Ryanair podstúpil riziko, že bude prvou spoločnosťou, ktorá ponúkne prepravu takéhoto
         veľkého objemu cestujúcich a stane sa najvýznamnejším používateľom tohto málo využívaného a málo známeho regionálneho letiska.
         Vzhľadom na dĺžku trvania svojho záväzku sa Ryanair tiež vzdal možnosti odísť zo Charleroi za predpokladu, že by sa výnosnosť
         jeho činnosti javila ako nedostatočná. Po tretie zmeny prijaté Valónskym regiónom v prospech Ryanairu neboli ani selektívne,
         ani vyhradené, ale prístupné každej tretej osobe za nediskriminačných podmienok. Dohoda uzavretá s BSCA výslovne stanovovala,
         že „nič v tejto dohode nebráni BSCA rokovať s ďalšími leteckými spoločnosťami či súhlasiť so zriadením základní pre lietadlá
         ostatných spoločností“ (bod 4.2 tejto dohody). Valónsky región okrem toho tlačovou správou v júli 2001 potvrdil, že výhody
         poskytnuté Ryanairu boli prístupné aj iným spoločnostiam, ktoré by chceli vyvíjať porovnateľnú činnosť.

      69      Čo sa týka záruky odškodnenia ponúknutej Valónskym regiónom na poskytnutie odškodnenia z dôvodu prípadnej zmeny právnych predpisov,
         žalobca tvrdí, že ani tá nie je štátnou pomocou. Ide o dojednanie obchodnej povahy podobné „stabilizačnej klauzule“, ktoré
         zodpovedá praxi v tejto oblasti. Bolo by totiž nerozumné, aby Ryanair prijal záväzky na taký dlhý čas a znášal natoľko závažné
         obchodné riziká bez toho, aby ako protihodnotu získal od Valónskeho regiónu ubezpečenie, že podmienky dohody bez prípadného
         odškodnenia nezmení. Brániť Valónskemu regiónu, aby prevzal takéto záväzky, by viedlo k tomu, že by sa mu odoprela taká možnosť
         konania, ktorou disponujú ostatné obchodné subjekty. Žalobca zdôrazňuje, že uplatnenie záruky odškodnenia je obmedzené a nijako
         nezužuje neobmedzenú zákonodarnú právomoc Valónskeho regiónu. Ide teda len o záväzok obchodného typu určený na zabezpečenie
         trvania plánovanej hospodárskej transakcie.

      70      Po druhé prístup prijatý Komisiou je nekoherentný. Žalobca v tomto ohľade zdôrazňuje jeden rozpor: Komisia na jednej strane
         vyhlásila, že zásadu súkromného investora v trhovom hospodárstve nemožno uplatniť na Valónsky región, a na druhej strane zohľadnila
         ním poskytnuté výhody na účely posúdenia životaschopnosti obchodného plánu BSCA na základe tejto zásady. Pripísaním výhod
         vyplývajúcich zo zliav z pristávacích poplatkov a zo záruky odškodnenia Valónskemu regiónu Komisia obišla uplatnenie zásady
         súkromného investora v trhovom hospodárstve a zložitosti spojené s analýzou, ktorá z toho vyplýva.

      71      Komisia túto výhradu vyvracia.

      72      Po prvé Komisia namieta proti výkladu judikatúry prijatému žalobcom. Domnieva sa, že rozsudok Freskot, už citovaný v bode
         63 vyššie, potvrdzuje napadnuté rozhodnutie. Pripomína, že Súdny dvor rozhodol, že príspevok do systému povinného poľnohospodárskeho
         poistenia nie je „službou“ v zmysle Zmluvy najmä preto, lebo príspevok vybratý v rámci tohto systému „má predovšetkým povahu
         príspevku uloženého zákonodarcom“, pretože „bol vybratý daňovou správou“, pretože „vlastnosti tohto príspevku vrátane jeho
         sadzby taktiež určoval zákonodarca“ a pretože „príslušným ministrom prináležalo, aby rozhodli o prípadnej zmene tejto sadzby“.
         Tieto posúdenia možno priamo prebrať na prejednávanú vec.

      73      Komisia po prvé pripomína, že v napadnutom rozhodnutí po prvýkrát uplatnila zásadu súkromného investora v trhovom hospodárstve
         na pomoc týkajúcu sa letiska. Tvrdí, že zásada súkromného investora v trhovom hospodárstve je nezlučiteľná s jej usmerneniami
         z 10. decembra 1994 o uplatnení článkov 87 ES a 88 ES a článku 61 Dohody o Európskom hospodárskom priestore (EHP) na štátnu
         pomoc v odvetví letectva (Ú. v. ES C 350, s. 5), podľa ktorých sú verejné investície do letiskových infraštruktúr opatreniami
         všeobecnej hospodárskej politiky. Štát však nemôže konať ako orgán verejnej moci a zároveň aj ako súkromný investor. Komisia
         sa domnieva, že rozlíšenie medzi letiskovou infraštruktúrou a jej správou je v súlade s duálnym prístupom analýzy štátnej
         pomoci v odvetví letectva, ktorý spočíva v rozlišovaní medzi letiskovými infraštruktúrami a letiskovými službami.

      74      Po tretie Komisia zdôrazňuje rozpor v argumentácii žalobcu. Pripomína, že mu nevytýkala, že nezohľadnil hodnotu investícií
         požadovaných od Valónskeho regiónu na účely zlepšenia letiskovej infraštrukúry a zvládnutia zvýšenia premávky vyplývajúceho
         z vytvorenia základe Ryanairu. Tieto investície boli významné (93 miliónov eur, len čo sa týka investícií spojených s uskutočnením
         obchodného plánu). Bolo by nelogické vytýkať Komisii, že neuplatnila zásadu súkromného investora v trhovom hospodárstve na
         Valónsky región, keďže napadnuté rozhodnutie sa netýka jeho investícií do infraštruktúry. Ak by tieto náklady na infraštruktúru
         mali byť súčasťou hodnotenia na základe zásady súkromného investora v trhovom hospodárstve, len by zväčšili nedostatky obchodného
         plánu.

      75      Komisia vyzýva Súd prvého stupňa, aby žalobcovi navrhol vziať späť jeho žalobné dôvody založené na analýze opatrení prijatých
         Valónskym regiónom alebo aby vysvetlil, prečo Valónsky región ako investor v trhovom hospodárstve uskutočnil investície nevyhnutné
         na realizáciu obchodného plánu, a aby preukázal, že Komisia sa v tomto ohľade dopustila v napadnutom rozhodnutí zjavne nesprávneho
         posúdenia.

      76      Nakoniec sa Komisia domnieva, že otázka, či je potrebné zohľadniť hodnotu letiska, bola síce v žalobe spomenutá, ale príliš
         stručne na to, aby bolo možné domnievať sa, že rozvinutie tejto otázky v replike by sa nevykladalo ako predloženie nových
         žalobných dôvodov, ktoré sú podľa článku 48 ods. 2 rokovacieho poriadku neprípustné.

      77      Čo sa týka konkrétne zníženia pristávacích poplatkov, Komisia sa domnieva, že stanovenie pristávacích poplatkov za prístup
         k infraštruktúram patrí do právomocí verejnej moci. Belgické kráľovstvo nenamietalo proti tomu, že poskytnutie zľavy zo sadzby
         letiskových poplatkov si vyžadovalo prijatie legislatívneho aktu. Analýza v prejednávanej veci však odhalila, že Valónsky
         región pri poskytnutí zľavy Ryanairu na základe dohody nekonal v súlade s platným právom ani v súlade so svojimi právomocami.

      78      Tieto skutočnosti potvrdzuje neoddeliteľná spojitosť existujúca medzi pristávacími poplatkami a fondom životného prostredia
         založeným Valónskym regiónom, do ktorého BSCA prispieva. Rozvoj letiska mal neblahý vplyv na životné prostredie, ktorý Valónsky
         región nemohol zanedbať. Účelom fondu životného prostredia bolo plniť tento cieľ. To podľa Komisie preukazuje, že stanovenie
         letiskového poplatku je normotvornou činnosťou.

      79      Valónsky región podľa Komisie obišiel legislatívne prekážky tým, že uzavrel dohodu stanovujúcu zľavu z letiskových poplatkov
         výhradne v prospech Ryanairu. Ak by sa správa letiska zverila súkromnej spoločnosti, Ryanair by nemohol dosiahnuť zníženie
         poplatkov porovnateľné s tým, ktoré sa mu poskytlo.

      80      Čo sa týka záruky odškodnenia, Komisia sa domnieva, že dokresľuje skutočnosť, že Valónsky región nekonal ako podnik, ale ako
         orgán verejnej moci uplatňujúci svoju regulačnú právomoc na vytvorenie rámca pre hospodársku činnosť. Podnik by nebol schopný
         poskytnúť takúto záruku ani by nemal potrebu ju poskytovať. Táto záruka nijako nesúvisí s jednostrannou zmenou dohody, ktorá
         je v každom prípade vylúčená, keďže dohoda s Ryanairom túto možnosť nestanovovala. Vyplýva priamo z normotvorných právomocí
         Valónskeho regiónu, ktoré nespadajú pod zásadu súkromného investora v trhovom hospodárstve, čo potvrdzuje aj článok 2 dohody
         uzavretej medzi Ryanairom a Valónskym regiónom.

      –       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      81      Je potrebné pripomenúť, že dohoda uzavretá medzi Valónskym regiónom a Ryanairom upravuje jednak zľavy z pristávacích poplatkov
         a jednak záruku odškodnenia v prípade zmeny otváracích hodín letiska alebo úrovne letiskových „poplatkov“.

      82      Komisia v odôvodnení č. 160 napadnutého rozhodnutia uvádza toto:

      „Komisia dospela k záveru…, že zásada súkromného investora v trhovom hospodárstve sa neuplatňuje na správanie Valónskeho regiónu
         a že zníženie letiskových poplatkov je výhodou v zmysle článku 87 ods. 1 [ES]. Tieto výhody umožňujú Ryanairu znižovať jeho
         prevádzkové náklady.“

      83      Na to, aby Komisia dospela k tomuto záveru, zohľadnila tieto skutočnosti:

      –        stanovenie letiskových poplatkov patrí do legislatívnej a normotvornej právomoci Valónskeho regiónu (odôvodnenie č. 144 napadnutého
         rozhodnutia),

      –        stanovením úrovne letiskových poplatkov platených užívateľmi za použitie valónskych letísk Valónsky región vytvoril rámec
         pre hospodársku činnosť, nekonal však ako podnik (odôvodnenia č. 145 a 158 napadnutého rozhodnutia),

      –        „letiskové poplatky“ stanovené Valónskym regiónom umožnili financovanie prevodu určených zdrojov: vo výške 65 % sa poskytli
         koncesionárovi letiska (BSCA) a vo výške 35 % fondu životného prostredia (odôvodnenia č. 146 až 150 napadnutého rozhodnutia),

      –        Valónsky región porušil platné vnútroštátne normy tým, že poskytol Ryanairu zľavu na základe súkromnoprávnej zmluvy, a dostal
         sa tak do situácie „zámeny právomocí“ (odôvodnenia č. 151 až 153 napadnutého rozhodnutia),

      –        tvrdenie žalobcu, podľa ktorého by napadnuté rozhodnutie viedlo k diskriminácii medzi „súkromnými letiskami“ a „verejnými
         letiskami“, nie je dôvodné vzhľadom na rôzne spôsoby stanovovania poplatkov existujúce v Európe (odôvodnenia č. 154 až 159
         napadnutého rozhodnutia).

      84      Pred preskúmaním dôvodnosti tohto odôvodnenia považuje Súd prvého stupňa za dôležité pripomenúť, že na účely určenia, či štátne
         opatrenie je výhodou v zmysle článku 87 ods. 1 ES, treba rozlišovať medzi záväzkami, ktoré štát musí brať na seba ako podnik
         vykonávajúci hospodársku činnosť, a záväzkami, ktoré mu prislúchajú ako orgánu verejnej moci (v tomto zmysle, čo sa týka rozlíšenia,
         ktoré je potrebné uskutočniť, medzi situáciou, keď orgán poskytujúci pomoc koná ako akcionár spoločnosti, a situáciou, v ktorej
         koná ako orgán verejnej moci, pozri rozsudky Súdneho dvora zo 14. septembra 1994, Španielsko/Komisia, C‑278/92 až C‑280/92,
         Zb. s. I‑4103, bod 22, a z 28. januára 2003, Nemecko/Komisia, C‑334/99, Zb. s. I‑1139, bod 134).

      85      Hoci sa v prípade, keď štát koná ako podnik pôsobiaci ako súkromný investor, zdá byť nevyhnutným analyzovať jeho správanie
         v duchu zásady súkromného investora v trhovom hospodárstve, uplatnenie tejto zásady sa musí vylúčiť za predpokladu, že tento
         štát koná ako orgán verejnej moci. Za takéhoto predpokladu nemožno totiž správanie štátu nikdy porovnávať so správaním súkromného
         subjektu alebo investora v trhovom hospodárstve.

      86      Preto je potrebné rozhodnúť o hospodárskej či nehospodárskej povahe činností dotknutých vo veci samej.

      87      V tomto ohľade z judikatúry vyplýva, že hospodárskou činnosťou je akákoľvek činnosť pozostávajúca z ponúkania tovarov alebo
         služieb na danom trhu (rozsudok Súdneho dvora zo 16. júna 1987, Komisia/Taliansko, 118/85, Zb. s. 2599, bod 7, a rozsudok
         Aéroports de Paris/Komisia, už citovaný v bode 66 vyššie, bod 107).

      88      Na rozdiel od toho, čo Komisia uviedla v odôvodnení č. 145 napadnutého rozhodnutia, je však nutné domnievať sa, že Valónsky
         región konal v rámci činností hospodárskej povahy. Stanovenie výšky pristávacích poplatkov a poskytnutie súvisiacej záruky
         odškodnenia sú totiž činnosťami priamo spojenými so správou letiskových infraštruktúr, ktorá predstavuje hospodársku činnosť
         (pozri v tomto zmysle rozsudok Aéroports de Paris/Komisia, už citovaný v bode 66 vyššie, body 107 až 109, 121, 122 a 125).

      89      V súvislosti s týmto bodom treba zdôrazniť, že letiskové poplatky stanovené Valónskym regiónom sa musia považovať za odmenu
         za služby poskytnuté na letisku Charleroi, a to bez ohľadu na skutočnosť uvedenú Komisiou v odôvodnení č. 147 napadnutého
         rozhodnutia, že existuje len nízka miera priamej a zjavnej spojitosti medzi úrovňou poplatkov a službou poskytnutou používateľom.

      90      Na rozdiel od situácie uvedenej v rozsudku Freskot, už citovanom v bode 63 vyššie, sa letiskové poplatky musia analyzovať
         ako protihodnota za služby poskytnuté vlastníkom alebo koncesionárom letiska. Samotná Komisia v odôvodneniach č. 147 až 149
         napadnutého rozhodnutia pripúšťa, že tak v prejednávanej veci, ako i v jej rozhodovacej praxi je vhodné považovať uvedené
         povinnosti za „poplatky“, a nie za „dane“.

      91      Rovnako pokiaľ orgán verejnej moci dá leteckým spoločnostiam k dispozícii letiskové zariadenia, ako aj ich správu za protihodnotu
         v podobe platby poplatku, ktorý orgán verejnej moci voľne stanovuje, možno to kvalifikovať ako činnosti hospodárskej povahy,
         avšak tieto činnosti nemožno len na základe toho, že sa uskutočňujú vo verejnej oblasti, zaradiť pod výkon právomocí orgánu
         verejnej moci. Tieto činnosti sa na základe ich povahy, cieľa a pravidiel, ktorým podliehajú, neviažu na výkon takých právomocí,
         ktoré sú typickými právomocami orgánu verejnej moci (pozri a contrario rozsudok Súdneho dvora z 19. januára 1994, SAT Fluggesellschaft, C‑364/92, Zb. s. I‑43, bod 30).

      92      Okolnosť, že Valónsky región je orgánom verejnej moci a že je vlastníkom letiskového zariadenia patriaceho do verejnej oblasti,
         nemôže sama osebe vylúčiť, aby sa Valónsky región v prejednávanej veci považoval za subjekt vykonávajúci hospodársku činnosť
         (pozri v tomto zmysle rozsudok Aéroports de Paris/Komisia, už citovaný v bode 66 vyššie, bod 109).

      93      V tomto ohľade Komisia na pojednávaní uznala, že vlastník verejného letiska môže konať ako regulačný orgán a zároveň aj ako
         súkromný investor. Navyše uviedla, že ak by BSCA nekonalo ako medzičlánok medzi Valónskym regiónom ako vlastníkom letiska
         Charleroi a Ryanairom ako zákazníkom tohto letiska, bolo by možné považovať Valónsky región za súkromného investora v trhovom
         hospodárstve. Komisia však zdôrazňuje, že v prejednávanej veci Valónsky región koná len ako regulačný orgán uplatňujúci svoje
         normotvorné a daňové právomoci. Komisia najmä zdôrazňuje, že v čase, keď došlo k skutkovým okolnostiam, právomoci Valónskeho
         regiónu v oblasti stanovovania letiskových poplatkov, medzi ktoré patria aj pristávacie poplatky lietadiel, ktorých jediných
         sa prejednávaná vec týka, boli upravené nariadením valónskej vlády zo 16. júla 1998 o stanovení poplatkov, ktoré sa vyberajú
         za použitie letísk vo Valónskom regióne (Moniteur belge z 15. septembra 1998, s. 29491), zmeneným a doplneným nariadením valónskej vlády z 22. marca 2001 (Moniteur belge z 10. apríla 2001, s. 11845). Podľa článku 8 nariadenia prislúcha poradnému výboru užívateľov zloženému z jedného zástupcu
         ministra zodpovedného za dopravu, dvoch zástupcov spoločnosti koncesionára letiska, jedného zástupcu generálneho riaditeľstva
         dopravy z ministerstva infraštruktúr a dopravy a jedného zástupcu užívateľov letiska, aby vydal stanovisko k návrhom na zmenu
         systému poplatkov. Tieto skutočnosti odhaľujú, že ide o výkon právomocí orgánu verejnej moci.

      94      Súd prvého stupňa sa však domnieva, že túto argumentáciu nemožno prijať, pokiaľ nespochybňuje skutočnosť, že činnosť dotknutá
         vo veci samej, konkrétne stanovenie letiskových poplatkov, sa úzko viaže na používanie a správu letiska Charleroi, teda na
         činnosť, ktorá sa musí kvalifikovať ako hospodárska činnosť.

      95      V tomto ohľade je potrebné zdôrazniť, že Komisia v odôvodnení č. 156 napadnutého rozhodnutia uviedla toto:

      „Letisko vždy plní verejnoprospešnú úlohu, čo vysvetľuje, že vo všeobecnosti podlieha určitým formám regulácie, hoci patrí
         súkromnému podniku a/alebo je spravované súkromným podnikom. Súkromní správcovia letísk môžu podliehať tejto regulácii a ich
         právomoc stanovovania poplatkov je často z dôvodu ich monopolného postavenia ohraničená predpismi vnútroštátnych regulačných
         orgánov. Silná pozícia letísk vo vzťahu k ich užívateľom môže byť takto ohraničená vnútroštátnymi regulačnými orgánmi, ktoré
         stanovujú úrovne poplatkov, ktoré nemožno presiahnuť (‚price caps‘). Tvrdiť, že súkromné letisko môže stanovovať svoje poplatky
         bez toho, aby podliehalo určitým formám regulácie, nie je v žiadnom prípade správne.“

      96      Komisia teda napriek tomu, že odmietala uplatniť zásadu súkromného investora v trhovom hospodárstve na opatrenia prijaté Valónskym
         regiónom vzhľadom na normotvornú povahu právomocí, ktoré vykonáva, samotná uviedla a spresnila, že letisko vo všeobecnosti
         podlieha určitým formám regulácie, „hoci patrí súkromnému podniku a/alebo je spravované súkromným podnikom“. V dôsledku toho
         sa odôvodnenie založené na existencii rôznych spôsobov stanovenia letiskových poplatkov nezdá byť takej povahy, aby samo osebe
         vylúčilo uplatnenie zásady súkromného investora v trhovom hospodárstve na výhody poskytnuté Valónskym regiónom.

      97      Okrem toho, čo sa týka domnienky, podľa ktorej Valónsky región porušil platné vnútroštátne normy tým, že poskytol Ryanairu
         zľavu na základe súkromnoprávnej zmluvy a dostal sa tak do situácie „zámeny právomocí“ (odôvodnenia č. 151 až 153 napadnutého
         rozhodnutia), ani tú nemožno prijať.

      98      Komisii totiž prináleží, aby pri skúmaní sporných opatrení rozlíšila činnosti hospodárskej povahy od tých činností, ktoré
         patria stricto sensu medzi právomoci orgánu verejnej moci. Navyše zlučiteľnosť správania poskytovateľa pomoci s vnútroštátnym právom nie je skutočnosťou,
         ktorá by sa mala zohľadniť pri riešení otázky, či tento poskytovateľ konal v súlade so zásadou súkromného investora v trhovom
         hospodárstve, alebo či poskytol hospodársku výhodu, ktorá je v rozpore s článkom 87 ods. 1 ES. Skutočnosť, že určitá činnosť
         z právnej stránky zodpovedá výnimke zo sadzobníka prijatého právnym predpisom, neumožňuje domnievať sa, že táto činnosť sa
         musí kvalifikovať ako nehospodárska.

      99      Komisia sa na podporu prístupu prijatého v napadnutom rozhodnutí nemôže opierať o svoje usmernenia týkajúce sa uplatnenia
         článkov 87 ES a 88 ES a článku 61 Dohody EHP na štátnu pomoc v odvetví letectva. Tieto usmernenia sa totiž obmedzujú na stanovenie,
         že „uskutočnenie projektov infraštruktúry je opatrením všeobecnej hospodárskej politiky, ktoré Komisia nemôže preskúmavať
         na základe pravidiel týkajúcich sa štátnej pomoci“, pričom uvádzajú, že „Komisia môže… hodnotiť činnosti uskutočnené vnútri
         letísk, ktoré by priamo či nepriamo mohli spoločnostiam prinášať výhody“. Ďaleko od potvrdenia stanoviska Komisie tieto usmernenia
         pripomínajú, že prevádzka letísk a stanovovanie s tým súvisiacich poplatkov, hoci aj verejnými orgánmi, je na účely uplatnenia
         práva hospodárskej súťaže hospodárskou činnosťou.

      100    Navyše je potrebné poznamenať, že Komisia, ktorá uviedla, že „Valónsky región mohol… rozhodnúť, že stanovenie poplatku ako
         protihodnoty za služby poskytnuté užívateľom pri dodržaní určitých zásad a podmienok bude prislúchať BSCA“ (pozri odôvodnenie
         č. 157 napadnutého rozhodnutia), alebo pripustila, že systém podporných zliav letiskových poplatkov nie je sám osebe v rozpore
         s právom Spoločenstva (odôvodnenie č. 159 napadnutého rozhodnutia), sama uznáva, že také zníženie letiskových poplatkov a také
         poskytnutie záruky odškodnenia, k akým došlo vo veci samej, nemožno začleniť medzi právomoci orgánu verejnej moci.

      101    Samotná okolnosť, že Valónsky región v tomto prípade disponuje normotvornými právomocami v oblasti stanovovania letiskových
         poplatkov, nevylučuje, že preskúmanie systému zliav z uvedených poplatkov sa musí uskutočniť v duchu zásady súkromného investora
         v trhovom hospodárstve, keďže tento systém môže byť vytvorený aj súkromným subjektom.

      102    Vzhľadom na tieto úvahy je nutné dospieť k záveru, že odmietnutím Komisie preskúmať výhody poskytnuté Valónskym regiónom a BSCA
         spoločne a uplatniť zásadu súkromného investora v trhovom hospodárstve na opatrenia prijaté Valónskym regiónom napriek hospodárskym
         väzbám spájajúcim tieto dva subjekty došlo k nesprávnemu právnemu posúdeniu.

      103    Keďže preskúmanie všetkých sporných opatrení si vyžaduje uplatnenie zásady súkromného investora v trhovom hospodárstve nielen
         na opatrenia prijaté BSCA, ale aj na opatrenia prijaté Valónskym regiónom, nie je potrebné skúmať poslednú časť žalobného
         dôvodu založenú na nesprávnom uplatnení zásady súkromného investora v trhovom hospodárstve na BSCA. Nemožno totiž vylúčiť,
         že uplatnenie uvedenej zásady na celok zložený z Valónskeho regiónu a BSCA by viedlo k odlišným výsledkom.

      104    Tvrdenie Komisie, podľa ktorého by opätovné posúdenie všetkých sporných opatrení v duchu zásady súkromného investora v trhovom
         hospodárstve viedlo k výsledkom ešte nevýhodnejším pre žalobcu, nemožno prijať. Ako totiž uviedol žalobca, oddelené skúmanie
         sporných opatrení podľa toho, či boli uskutočnené Valónskym regiónom, alebo BSCA, zásadným spôsobom ovplyvnilo analýzu Komisie,
         pretože jej umožnilo, aby opatrenia prijaté Valónskym regiónom kvalifikovala ako štátnu pomoc bez uplatnenia zásady súkromného
         investora v trhovom hospodárstve. Z judikatúry citovanej v bode 41 vyššie však vyplýva, že uplatnenie zásady súkromného investora
         v trhovom hospodárstve na transakciu ako celok si vyžaduje preskúmanie a komplexné hospodárske posúdenie, ktorých uskutočnenie
         neprináleží Súdu prvého stupňa. V tomto ohľade je dôležité pripomenúť, že v rámci konaní o neplatnosť Súd prvého stupňa rozhoduje
         o zákonnosti posúdení uskutočnených Komisiou v napadnutom rozhodnutí. Súdu prvého stupňa v rámci takéhoto konania neprináleží,
         aby hodnotil rozvážnosť určitej investície a aby sa vyjadroval k otázke, či by súkromný investor plánovanú investíciu v okamihu
         prijímania napadnutého rozhodnutia uskutočnil (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 12. decembra 2000, Alitalia/Komisia,
         T‑296/97, Zb. s. II‑3871, bod 170 a tam citovanú judikatúru).

      105    Preto je vzhľadom na nesprávne právne posúdenie, ktorého sa dopustila Komisia, potrebné vyhovieť návrhom žalobcu a zrušiť
         napadnuté rozhodnutie bez toho, aby bolo treba skúmať tvrdenia predložené na podporu prvého žalobného dôvodu.

       O trovách
      106    Podľa článku 87 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
         ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia nemala vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania
         v súlade s návrhmi žalobcu.

      107    Podľa článku 87 ods. 4 tretieho pododseku rokovacieho poriadku vedľajší účastník konania znáša svoje vlastné trovy konania.

      Z týchto dôvodov
      SÚD PRVÉHO STUPŇA (ôsma rozšírená komora)
      rozhodol a vyhlásil:
      1.      Rozhodnutie 2004/393/ES Komisie z 12. februára 2004 o výhodách priznaných Valónskym regiónom a Brussels South Charleroi Airport
            leteckej spoločnosti Ryanair pri vytvorení jej základne v Charleroi sa zrušuje.
      2.      Komisia znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania Ryanair Ltd.
      3.      Association of European Airlines (AEA) znáša vlastné trovy konania.

               Martins Ribeiro

               Šváby

               Papasavvas

               Wahl

                     Dittrich

         Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 17. decembra 2008.
      Podpisy
      * Jazyk konania: angličtina.


title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (tretia komora) z 15. júla 2004. # Fernando Valenzuela Marzo proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Úradníci - Odmena. # Vec T-384/02.

text:
      ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (tretia komora)
      z 15. júla 2004
      Vec T-384/02
      Fernando Valenzuela Marzo
      proti
      Komisii Európskych spoločenstiev
      „Úradníci – Odmena – Príspevok na usídlenie – Článok 9 ods. 3 prílohy VII služobného poriadku – Lehota jeden rok“
      Úplné znenie vo francúzštine  II - 0000
      Predmet:         Žaloba, ktorej predmetom je po prvé, návrh na zrušenie rozhodnutí Komisie zo 16. novembra 2001 a z 13. februára 2002, ktorými
         bola žalobcovi zamietnutá druhá polovica príspevku na usídlenie z dôvodu, že k usídleniu sa jeho rodiny v mieste jeho pôsobenia
         nedošlo v lehote jedného roka od jeho nástupu do služobného pomeru, ktorá je stanovená v služobnom poriadku, a po druhé, návrh,
         aby bolo Komisii uložené uhradiť mu druhú polovicu príspevku na usídlenie zvýšenú o úroky vo výške 8 % ročne.

      Rozhodnutie:         Žaloba sa zamieta. Každý účastník konania znáša svoje vlastné trovy konania.

      Abstrakt
      1.     Úradníci ─ Žaloba ─ Akt spôsobujúci ujmu ─ Pojem ─ Jednoznačne potvrdzujúci akt ─ Vylúčenie
      (Služobný poriadok úradníkov, článok 91 ods. 1)
      2.     Úradníci ─ Žaloba ─ Akt spôsobujúci ujmu ─ Rozhodnutie o zamietnutí sťažnosti ─ Jednoznačné zamietnutie ─ Potvrdzujúci akt
            ─ Neprípustnosť
      (Služobný poriadok úradníkov, článok 91 ods. 1)
      3.     Úradníci ─ Náhrada výdavkov ─ Príspevok na usídlenie ─ Podmienky poskytnutia ─ Skutočná zmena zvyčajného bydliska ─ Zmena
            bydliska rodiny úradníka ─ Pojem zvyčajného bydliska ─ Dôkazné bremeno úradníka o skutočnom usídlení sa
      (Služobný poriadok úradníkov, príloha VII, článok 5 ods. 1 a 4, a článok 9 ods. 3)
      4.     Úradníci ─ Žaloba ─ Posúdenie zákonnosti napadnutého aktu vo vzťahu k skutkovým okolnostiam a k existujúcemu právu v okamihu
            jeho prijatia
      (Služobný poriadok úradníkov, článok 91)
      5.     Úradníci ─ Náhrada výdavkov ─ Príspevok na usídlenie ─ Podmienky poskytnutia ─ Úradníci starajúci sa o rodinu ─ Usídlenie
            sa rodiny úradníka v mieste pôsobenia ─ Lehota jeden rok nasledujúca po uplynutí skúšobnej doby ─ Predĺženie pre úradníkov,
            na ktorých sa nevzťahuje skúšobná doba ─ Neexistencia
      (Služobný poriadok úradníkov, príloha VII, článok 5 ods. 1 a 4, a článok 9 ods. 3)
      1.     Rozhodnutie je jednoznačne potvrdzujúcim aktom, ktorým sa len potvrdzuje skoršie rozhodnutie, a nie je teda aktom spôsobujúcim
         ujmu v zmysle článku 91 ods. 1 služobného poriadku, ak neobsahuje žiadny nový prvok v porovnaní so skorším aktom a nepredchádzalo
         mu opätovné preskúmanie situácie osoby, ktorej bol akt určený.

      (pozri bod 32)
      Odkaz na: rozsudok Súdu prvého stupňa z 18. septembra 2003, Internationaler Hilfsfonds/Komisia, T‑321/01, Zb. VS s. II-3225,
         bod 23

      2.     Akékoľvek rozhodnutie zamietajúce sťažnosť, či je implicitné, alebo výslovné, za predpokladu, že je jednoznačné, potvrdzuje
         akt alebo zdržanie sa, na čo sa sťažovateľ sťažuje, a nepredstavuje samostatne akt, ktorý možno napadnúť. Iba za predpokladu,
         že toto rozhodnutie čiastočne alebo v celku vyhovie sťažnosti dotknutej osoby, predstavuje samo osebe akt, ktorý môže byť
         predmetom žaloby.

      (pozri bod 36)
      Odkaz na: rozsudok Súdneho dvora zo 16. júna 1988, Progoulis/Komisia, 371/87, Zb. s. 3081, bod 17; rozsudok Súdu prvého stupňa
         z 3. júna 1997, H/Komisia, T‑196/95, Zb. VS s. I-A-133 a II‑403, bod 40

      3.     Zvyčajné bydlisko je miesto, kde dotknutá osoba zriadila s úmyslom, že to bude stále miesto, trvalé alebo zvyčajné centrum
         svojich záujmov, pričom však je potrebné zohľadniť pri určovaní zvyčajného bydliska všetky skutočnosti, ktoré sú charakteristické
         pre zvyčajné bydlisko. Pojem bydliska, ktorý sa nezakladá na čisto kvantitatívnom údaji o čase strávenom osobou na území jedného
         alebo iného štátu, však zahŕňa okrem fyzickej prítomnosti na určitom mieste aj úmysel dať tejto skutočnosti kontinuitu vyúsťujúcu
         do životného zvyku a vytvorenie normálnych sociálnych vzťahov.

      Z toho vyplýva, že posúdenie usídlenia sa alebo zmeny zvyčajného bydliska je takou skutočnosťou, ktorú možno preukázať akýmkoľvek
         primeraným spôsobom. Je teda na úradníkovi, ktorý tvrdí, že má nárok na príspevok na usídlenie vo výške dvoch mesiacov základného
         platu, aby preukázal buď nevyvrátiteľným dôkazom, alebo celkom prvkov, ktoré predstavujú súbor primeraných jednoznačných a nesporných
         indícií, že došlo k zmene zvyčajného bydliska jeho rodiny, a to do miesta jeho pôsobenia,  roku, v ktorom bol prijatý do trvalého
         služobného pomeru.

      Vzhľadom na to, že ustanovenia upravujúce právo na finančné plnenia sa majú vykladať úzko, správny orgán môže určiť podmienky
         vo vzťahu k dôkazu o usídlení sa rodiny úradníka a odmietnuť vyplatenie príspevku na usídlenie, ak má vážne pochybnosti o tom,
         či k tomuto usídleniu sa v lehote stanovenej služobným poriadkom naozaj došlo.

      (pozri body 81 až 83 a 104)
      Odkaz na: rozsudok Súdneho dvora z 15. septembra 1994, Magdalena Fernández/Komisia, C‑452/93 P, Zb. s. I‑4295, bod 22; rozsudky
         Súdu prvého stupňa z 24. apríla 2001, Miranda/Komisia, T‑37/99, Zb. VS s. I‑A‑87 a II‑413, bod 32; z 18. septembra 2003, Lebedef
         a i./Komisia, T‑221/02, Zb. VS s. I‑A‑211 a II‑1037, bod 38

      4.     Zákonnosť napadnutého aktu musí byť posúdená vo vzťahu k skutkovým okolnostiam a existujúcemu právu k dátumu, kedy bol akt
         prijatý. Ak by mal Súd prvého stupňa skúmať napadnuté akty vo svetle skutkových okolností, ktoré k danému dátumu neexistovali,
         nahrádzal by inštitúciu, od ktorej pochádza predmetný akt. Súdu prvého stupňa však neprináleží nahrádzať inštitúcie.

      (pozri bod 98)
      Odkaz na: rozsudky Súdneho dvora zo 7. februára 1979, Francúzsko/Komisia, 15/76 a 16/76, Zb. s. 321, bod 7; zo 17. mája 2001,
         IECC/Komisia, C‑449/98 P, Zb. s. I‑3875, bod 87; rozsudky Súdu prvého stupňa z 11. júla 1991, Von Hoessle/Dvor audítorov,
         T‑19/90, Zb. s. II‑615, bod 30; z 12. decembra 1996, Altmann a i./Komisia, T‑177/94 a T‑377/94, Zb. s. II‑2041, bod 119

      5.     Z článku 5 ods. 1 prílohy VII služobného poriadku vyplýva, že príspevok na usídlenie sa vypláca úradníkovi prijatému do trvalého
         služobného pomeru a že lehota, na ktorú odkazuje odsek 4 tohto ustanovenia, je podľa článku 9 ods. 3 tej istej prílohy jeden
         rok po uplynutí skúšobnej doby. Jasnosť týchto ustanovení odporuje tomu, aby bola táto lehota predĺžená o dĺžku trvania skúšobnej
         doby, ktorá sa na úradníka nevzťahovala.

      V skutočnosti sa tak úradníkom, na ktorých sa vzťahuje skúšobná doba, ako aj úradníkom, na ktorých sa skúšobná doba nevzťahuje,
         vypláca druhá polovica príspevku na usídlenie odsúhlaseného úradníkom starajúcim sa o rodinu pri splnení tej istej dočasnej
         podmienky, teda podmienky, aby k zmene bydliska rodiny došlo roku, ktorý nasleduje po prijatí do trvalého služobného pomeru.

      Situácia úradníkov, na ktorých sa nevzťahuje skúšobná doba, je objektívne odlišná z právneho hľadiska, ako aj hľadiska skutkových
         okolností, od situácie úradníkov, na ktorých sa vzťahuje skúšobná doba, z dôvodu dočasnosti situácie, v ktorej sa nachádzajú
         iba títo poslední uvedení pred tým, ako dôjde k ich prijatiu do trvalého služobného pomeru. Obidve kategórie týchto úradníkov
         budú v rovnakej situácii až po uplynutí skúšobnej doby, keď sa skončí dočasnosť situácie úradníkov, na ktorých sa vzťahuje
         skúšobná doba. V zmysle zásady rovnakého zaobchádzania teda začne pre obidve kategórie týchto úradníkov plynúť zákonná lehota
         v dĺžke jedného roka od ich prijatia do trvalého služobného pomeru.

      (pozri body 119, 120 a 122)


title: Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 15. decembra 2004. # Hauptzollamt Neubrandenburg proti Jens Christian Siig. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Bundesfinanzhof - Nemecko. # Colný kódex Spoločenstva - Vznik colného dlhu - Režim dočasného použitia - Výmena ťahača návesov. # Vec C-272/03.

text:
      Vec C‑272/03
      Hauptzollamt Neubrandenburg
      proti
      Jens Christian Siig
      (návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Bundesfinanzhof)
      „Colný kódex Spoločenstva – Vznik colného dlhu – Režim dočasného použitia – Výmena ťahača návesov“
      Abstrakt rozsudku
      Colná únia – Režim dočasného použitia s oslobodením od cla – Dočasné použitie cestných vozidiel na obchodné použitie – Výmena
            ťahača návesov na colnom území Spoločenstva počas prepravy, ktorá je ukončená mimo tohto územia – Zamietnutie prepustenia
            do režimu dočasného použitia
      [Nariadenie Komisie č. 2454/93, článok 670 písm. p) a článok 718 ods. 3 písm. d)]
      Články 718 ods. 3 písm. d) a 670 písm. p) nariadenia č. 2454/93, ktorým sa vykonáva nariadenie Rady (EHS) č. 2913/92, ktorým
         sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva, ktoré definujú v článku 670 písm. p) pojem „vnútorná doprava [preprava – neoficiálny preklad]“ v rámci režimu dočasného použitia s oslobodením od dovozného cla a v článku 718 ods. 3 písm. d) podmienku, ktorej podlieha
         prepustenie do režimu dočasného použitia cestných vozidiel určených na obchodné použitie, sa majú vykladať v tom zmysle, že
         zakazujú použitie ťahača návesov registrovaného mimo colného územia Spoločenstva na prepravu návesu z miesta na colnom území
         Spoločenstva, kde je naložený tovarom, na iné miesto na colnom území Spoločenstva, kde je odstavený len na to, aby bol neskôr
         iným ťahačom návesov prepravený k príjemcovi tovaru, ktorý je usadený mimo colného územia Spoločenstva.

      Povolenie režimu dočasného použitia totiž závisí priamo od spôsobu realizácie konkrétnej prepravy predmetným vozidlom, v rámci
         ktorej dané vozidlo a prepravovaný tovar alebo osoby prekračujú vonkajšiu hranicu colného územia Spoločenstva, takže rozhodujúca
         je samotná preprava uskutočnená dopravným prostriedkom, o ktorý ide v danom prípade, a nie konečné miesto určenia prepravovaných
         tovarov alebo osôb.

      (pozri body 18, 20, 26 a výrok)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (piata komora)
      z 15. decembra 2004 (*)

      „Colný kódex Spoločenstva – Vznik colného dlhu – Režim dočasného použitia – Výmena ťahača návesov“
      Vo veci C‑272/03,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Bundesfinanzhof (Nemecko)
         z 13. mája 2003 a doručený Súdnemu dvoru 24. júna 2003, ktorý súvisí s konaním:

      Hauptzollamt Neubrandenburg
      proti
      Jens Christian Siig, vykonávajúci činnosť pod obchodným menom „Internationale Transport“ Export-Import,

      SÚDNY DVOR (piata komora),
      v zložení: predsedníčka piatej komory R. Silva de Lapuerta, sudcovia C. Gulmann a R. Schintgen (spravodajca),
      generálny advokát: A. Tizzano,
      tajomník: R. Grass,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        pán Christian Siig, v zastúpení: F. Bähring, Rechtsanwalt,
      –        talianska vláda, v zastúpení: J. M. Braguglia, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci G. de Bellis, avvocato dello Stato,
      –        Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: J.C. Schieferer, splnomocnený zástupca,
      so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 670 písm. p) a článku 718 ods. 3 písm. d) nariadenia Komisie
         (EHS) č. 2454/93 z 2. júla 1993, ktorým sa vykonáva nariadenie Rady (EHS) č. 2913/92, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva
         (Ú. v. ES L 253, s. 1, ďalej len „vykonávacie nariadenie“).

      2        Tento návrh bol predložený v rámci sporu medzi pánom Siig, ktorý vykonáva činnosť pod obchodným menom „Internationale Transport“
         Export-Import (ďalej len „pán Siig“), a Hauptzollamt Neubrandenburg (hlavný colný úrad Neubrandenburg, ďalej len „Hauptzollamt“),
         ktorého predmetom je vybratie cla a dane z pridanej hodnoty (ďalej len „DPH“) pri dovoze.

       Právny rámec
      3        Článok 137 nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva (Ú. v. ES L 302,
         s. 1, ďalej len „colný kódex“), stanovuje:

      „Režim dočasné použitie umožňuje aby tovar, ktorý nie je tovarom spoločenstva a ktorý má byť spätne vyvezený v nezmenenom
         stave, s výnimkou bežne zníženej hodnoty spôsobenej jeho obvyklým použitím, bol na colnom území spoločenstva používaný s úplným
         alebo čiastočným oslobodením od dovozného cla a bez toho, aby bol predmetom obchodno-politických opatrení.“

      4        V článku 141 colného kódexu sa uvádza:

      „Prípad[y – neoficiálny preklad] a zvláštne podmienky, na základe ktorých môže byť uplatnený režim dočasné použitie s úplným oslobodením od dovozného cla,
         budú stanovené v súlade s postupom výboru.“

      5        Článok 204 ods. 1 colného kódexu stanovuje:

      „Colný dlh pri dovoze vzniká:
      a)      neplnením jednej z povinností vyplývajúcej z dočasného uskladnenia tovaru, ktorý podlieha dovoznému clu alebo z použitia colného
         režimu, do ktorého bol tento prepustený,

      alebo
      b)      nedodržaním niektorej podmienky stanovenej na prepustenie tovaru do daného režimu alebo pre udelenie zníženej alebo nulovej
         sadzby dovozného cla v dôsledku konečného použitia tovaru,

      s výnimkou prípadov, ktoré sú uvedené v článku 203 pokiaľ sa nezistí, že nedodržanie týchto podmienok nemá podstatný vplyv
         na správne vykonávanie dočasného uskladnenia alebo daného colného režimu.“

      6        V zmysle článku 239 ods. 1 colného kódexu:

      „Dovozné clo alebo vývozné clo môže byť vrátené alebo odpustené aj v iných prípadoch, než sú uvedené v článkoch 236, 237 a 238:
      –        ak bude stanovené v súlade s postupom výboru,
      –        ak vyplýva z okolností, ktoré nie je možné považovať za podvodné konanie alebo hrubú [zjavnú – neoficiálny preklad] nedbanlivosť dotknutej osoby. Prípady, kedy je možné toto ustanovenie uplatniť, a postupy na ich uplatnenie sa stanovia
         v súlade s postupom výboru. Vrátenie alebo odpustenie môže podliehať zvláštnym podmienkam.“

      7        Článok 670 vykonávacieho nariadenia stanovuje:

      „Na účely tejto kapitoly:
      ...
      e)      obchodné použitie je použitie dopravného prostriedku na dopravu [prepravu – neoficiálny preklad] osôb za odmenu alebo priemyselná alebo obchodná doprava [preprava – neoficiálny preklad] tovaru bez ohľadu na to, či je za odmenu,

      ...
      p)      vnútorná doprava: je doprava [preprava – neoficiálny preklad] osôb alebo tovaru vyzdvihnutých alebo naložených na colnom území spoločenstva, ktoré majú vystúpiť alebo byť vyložené na
         určitom mieste na tomto území.“

      8        Článok 718 vykonávacieho nariadenia stanovuje:

      „1.      Režim dočasného dovozu [použitia – neoficiálny preklad] sa vzťahuje na cestné vozidlá určené na obchodné použitie.

      2.      Na účely tohto článku vozidlá sú všetky cestné vozidlá a všetky prívesy, ktoré môžu byť pripojené k takýmto vozidlám.
      3.      Bez dosahu na odsek 4, prepustenie do režimu dočasného dovozu [použitia – neoficiálny preklad] uvedeného v odseku 1 podlieha podmienke, že vozidlá sú:

      ...
      d)      používané výlučne na prepravu, ktorá sa začína alebo končí mimo colného územia spoločenstva.
      …
      5.      Vozidlá uvedené v odseku 1 môžu zostať na colnom území spoločenstva pri splnení podmienok uvedených v odseku 3 počas doby
         požadovanej pre vykonanie operácií, pre ktoré sa vyžaduje dočasný dovoz [dočasné použitie – neoficiálny preklad], napr. preprava, vyzdvihnutie a vyloženie cestujúcich, naloženie a vyloženie tovaru, doprava a údržba.

      …
      7.      Ako výnimka z odseku 3:
      ...
      c)      Vozidlá na obchodné použitie môžu byť použité vo vnútornej doprave, ak tak ustanovujú platné ustanovenia v oblasti dopravy,
         predovšetkým ustanovenia, ktoré sa týkajú prepustenia a operácií.“

       Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
      9        Pán Siig je fyzická osoba – podnikateľ v oblasti prepravy v Poľsku, a vlastní tri ťahače návesov. Dňa 25. mája 2000 mu Bundesministerium
         für Verkehr, Bau- und Wohnungswesen (spolkové ministerstvo dopravy, výstavby a bývania) udelilo povolenie na medzinárodnú
         dopravu tovarov medzi Nemeckom a Poľskom, ako aj povolenie na tranzit cez nemecké územie pre ťahač návesov s poľským evidenčným
         číslom GWN 3247. V tomto povolení bol uvedený ako dátum vstupu 4. jún 2000, ako miesto vykládky Viborg v Dánsku, ako dátum
         výstupu 6. jún 2000 a ako krajina vykládky Poľsko.

      10      Uvedený ťahač návesov a náves s poľským evidenčným číslom VB 4064 boli 4. júna 2000 prepravené na colné územie Spoločenstva.
         Prepravované tovary boli určené pre odberateľa so sídlom v Dánsku. Po vykládke tovarov bol náves 6. júna 2000 vo Flensburgu
         (Nemecko) naložený tovarom určeným pre podnik usadený vo Varšave (Poľsko). Dňa 7. júna 2000 bol náves odstavený na pozemku
         firmy Agroservice v Penkune (Nemecko) a ťahač návesov s poľským evidenčným číslom GWN 3247 opustil colné územie Spoločenstva
         bez návesu a smeroval do Poľska. Dňa 8. júna 2000 iný ťahač návesov s poľským evidenčným číslom SML 3525 vstúpil na colné
         územie Spoločenstva. Na tento ťahač bol pripevnený uvedený náves, ktorý bol 9. júna 2000 prepravený cez colný úrad Eberswalde
         (Nemecko) do Varšavy, kde bol pristavený k príjemcovi 12. júna 2000.

      11      Daňovým platobným výmerom z 18. augusta 2000 vyrubil Hauptzollamt pánovi Siig clo vo výške 2 240 DEM vypočítané z hodnoty
         ťahača návesov s poľským evidenčným číslom GWN 3247 a daň z obratu pri dovoze vo výške 2 598,40 DEM, pretože ním bola uskutočnená
         preprava tovaru na území Nemecka 7. júna 2000. Po zamietnutí jeho sťažnosti voči tomuto platobnému výmeru podal pán Siig žalobu
         na Finanzgericht (Nemecko). Tento súd vyhovel žalobe s odôvodnením, že pán Siig neporušil žiadnu z povinností, ktoré mu vyplývajú
         z režimu dočasného použitia, do ktorého boli ťahač návesov a náves oddelene prepustené po prekročení hranice colného územia
         Spoločenstva.

      12      Podľa názoru Finanzgericht pán Siig postupoval v súlade s článkom 718 ods. 3 písm. d) vykonávacieho nariadenia, pričom rozhodujúcou
         skutočnosťou na posúdenie zákonnosti postupu je preprava tovaru, na ktorú bol tento dopravný prostriedok použitý. Teda v zmysle
         článku 670 písm. p) vykonávacieho nariadenia pod pojmom „vnútorná doprava“ treba rozumieť prepravu tovarov naložených na colnom
         území Spoločenstva a opäť vyložených na tom istom území. Ťahač návesu bol však použitý spolu s návesom na prepravu, ktorá
         sa začala mimo colného územia Spoločenstva a skončila sa na tomto území, a na druhej strane na prepravu, ktorá sa začala na
         tomto území a skončila mimo neho. Skutočnosť, že náves bol odstavený dva dni na pozemku v Penkune iba krátkodobo prerušila
         režim dočasného použitia.

      13      Hauptzollamt podal voči tomuto rozhodnutiu mimoriadny opravný prostriedok „Revision“, v ktorom uplatňuje, že na rozdiel od
         názoru obhajovaného Finanzgericht nie je rozhodujúcim kritériom konečné miesto vykládky tovaru, ale dopravný prostriedok použitý
         v konkrétnom prípade. Vykládka ťahača návesov závisí od osobitného spôsobu jeho konštrukcie: buď sa vykladá náves, alebo sa
         náves naložený tovarom odpojí. Je pravdou, že v danom prípade bola preprava prerušená len pokiaľ ide o náves. Ťahač návesov
         bol však v Penkune vyložený, a teda bol použitý v rozpore s článkom 718 ods. 3 písm. d) vykonávacieho nariadenia.

      14      Keďže na rozhodnutie veci je potrebný výklad vykonávacieho nariadenia, rozhodol Bundesfinanzhof konanie prerušiť a položil
         Súdnemu dvoru nasledujúcu prejudiciálnu otázku:

      „Majú sa ustanovenia článku 718 ods. 3 písm. d) v spojení s článkom 670 písm. p) (vykonávacieho) nariadenia vykladať tak,
         že zakazujú použitie ťahača návesov registrovaného mimo colného územia Spoločenstva na prepravu návesu z miesta na colnom
         území Spoločenstva, kde je naložený tovarom, na iné miesto na colnom území Spoločenstva, kde je náves odstavený len preto,
         aby bol neskôr iným ťahačom návesov prepravený k príjemcovi tovaru usadenému mimo colného územia Spoločenstva?“

       O prejudiciálnej otázke
      15      Pred odpoveďou na položenú otázku treba najprv zdôrazniť, že článok 718 ods. 3 písm. d) vykonávacieho nariadenia patrí pod
         písm. a) „Cestné dopravné prostriedky“, pododdiel 1 „Dočasný dovoz [Dočasné použitie – neoficiálny preklad] s úplným oslobodením: rozsah a podmienky“, oddiel 3 „Dočasný dovoz [Dočasné použitie – neoficiálny preklad] dopravných prostriedkov“, kapitolu 5 s nadpisom „Režim dočasného dovozu [dočasného použitia – neoficiálny preklad]“, zatiaľ čo článok 670 písm. p) tohto nariadenia patrí do kapitoly 5 oddielu 1 nazvaného „Všeobecné ustanovenia“.

      16      Z uvedeného vyplýva, že článok 718 vykonávacieho nariadenia je osobitným ustanovením (lex specialis) vo vzťahu k článku 670 toho istého nariadenia, takže prvé ustanovenie má prednosť pred druhým ustanovením v prípadoch, ktoré
         sú predmetom jeho úpravy, a to uplatnenie režimu dočasného použitia na dopravné prostriedky, ktoré sú predmetom sporu vo veci
         samej.

      17      Napokon je potrebné zdôrazniť, že článok 718 ods. 3 písm. d) vykonávacieho nariadenia umožňuje povoliť režim dočasného použitia
         pri dopravných prostriedkoch len vtedy, ak sa používajú výlučne na prepravu, ktorá sa začína alebo končí mimo colného územia
         Spoločenstva.

      18      Zdá sa teda, že povolenie režimu dočasného použitia závisí priamo od spôsobu realizácie konkrétnej prepravy predmetným vozidlom,
         v rámci ktorej dané vozidlo a prepravovaný tovar alebo osoby prekračujú vonkajšiu hranicu colného územia Spoločenstva.

      19      Tento výklad sa opiera o článok 718 ods. 5, článok 722 ods. 2 (pokiaľ ide o leteckú dopravu) a článok 723 ods. 2 (pokiaľ ide
         o námornú dopravu) vykonávacieho nariadenia, z ktorých vyplýva, že dočasné použitie sa povolí len na čas potrebný na vykonanie
         samotnej prepravy, pre ktorú sa požaduje dočasné použitie.

      20      Z toho vyplýva, že rozhodujúca je samotná preprava uskutočnená dopravným prostriedkom, o ktorý ide v danom prípade, a nie
         konečné miesto určenia prepravovaných tovarov alebo osôb.

      21      Je pravdou, ako zdôrazňuje Komisia, že z definície pojmu „vnútorná doprava“ obsiahnutej v článku 670 písm. p) vykonávacieho
         nariadenia vyplýva, že konečné miesto určenia tovarov alebo osôb prepravovaných dopravným prostriedkom je rozhodujúce pre
         posúdenie, či ide o vnútornú dopravu, ale ako vyplýva z článku 718 ods. 3 písm. d) vykonávacieho nariadenia relevantným kritériom
         na povolenie režimu dočasného použitia daného dopravného prostriedku je skutočnosť, že s dopravným prostriedkom sa uskutočňuje
         cezhraničná doprava.

      22      Z tohto hľadiska je teda potrebné upresniť, že ak je dočasné použitie schválené na uskutočnenie konkrétnej prepravy dopravným
         prostriedkom, ktorému bolo povolenie udelené, nepostačuje, aby tento dopravný prostriedok bol použitý len na časť prepravy
         uskutočnenej na colnom území Spoločenstva. Tento dopravný prostriedok musí zabezpečiť prevoz prepravovaných tovarov alebo
         osôb cez hranicu colného územia Spoločenstva a nielen ich dopravenie po túto hranicu.

      23      Následne je potrebné uviesť, že opačný výklad, podľa ktorého rozhodujúcim kritériom na posúdenie, či preprava dopravným prostriedkom
         prepusteným do režimu dočasného použitia je prepravou, ktorá sa začína alebo končí mimo colného územia Spoločenstva je, či
         tovar prepravovaný v určitom čase uvedeným dopravným prostriedkom skutočne prekročil hranicu colného územia Spoločenstva,
         a nie okolnosť, či dopravný prostriedok prekročil uvedenú hranicu súčasne s prepravovaným tovarom, by článok 718 ods. 3 písm. d)
         vykonávacieho nariadenia zbavil jeho effet utile.

      24      Dopravcovi by totiž nič nebránilo, aby prepravil ťahač návesov v režime dočasného použitia a použil ho výlučne na prepravu
         na colnom území Spoločenstva, akonáhle je zabezpečené, že buď miesto pôvodu, alebo miesto určenia prepravovaného návesu a jeho
         nákladu sa nachádza mimo územia Spoločenstva.

      25      Treba však dodať, že v zmysle článku 204 colného kódexu nevzniká colný dlh, ak konanie vytýkané deklarantovi nemá v skutočnosti
         vplyv na správne vykonávanie daného colného režimu. Okrem toho colný kódex pre prípad vzniku colného dlhu na základe tohto
         ustanovenia stanovuje vo svojom článku 239 postup, ktorý za splnenia určitých podmienok umožňuje deklarantovi ako je ten vo
         veci samej vrátenie alebo odpustenie predmetného cla.

      26      Z vyššie uvedeného vyplýva, že články 718 ods. 3 písm. d) a 670 písm. p) vykonávacieho nariadenia sa majú vykladať tak, že
         zakazujú použitie ťahača návesov registrovaného mimo colného územia Spoločenstva na prepravu návesu z miesta na colnom území
         Spoločenstva, kde je len naložený tovarom, na iné miesto na colnom území Spoločenstva, kde je odstavený len na to, aby bol
         neskôr iným ťahačom návesov prepravený k príjemcovi tovaru, ktorý je usadený mimo colného územia Spoločenstva.

       O trovách
      27      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (piata komora) rozhodol takto:
      Články 718 ods. 3 písm. d) a 670 písm. p) nariadenia Komisie (EHS) č. 2454/93 z 2. júla 1993, ktorým sa vykonáva nariadenie
            Rady (EHS) č. 2913/92, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva, sa majú vykladať tak, že zakazujú použitie ťahača návesov
            registrovaného mimo colného územia Spoločenstva na prepravu návesu z miesta na colnom území Spoločenstva, kde je naložený
            tovarom, na iné miesto na colnom území Spoločenstva, kde je odstavený len na to, aby bol neskôr iným ťahačom návesov prepravený
            k príjemcovi tovaru, ktorý je usadený mimo colného územia Spoločenstva.
      Podpisy
      * Jazyk konania: nemčina.


Rozsudok Všeobecného súdu (štvrtá komora) zo 4. marca 2015.#Three-N-Products Private Ltd proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT).#Ochranná známka Spoločenstva – Námietkové konanie – Prihláška slovnej ochrannej známky Spoločenstva PRANAYUR – Skoršia slovná ochranná známka Spoločenstva AYUR a skoršie obrazové ochranné známky Spoločenstva Ayur, Ayur Naturals Herbals a Aanb – Relatívny dôvod zamietnutia – Pravdepodobnosť zámeny – Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009.#Vec T‑543/13.


Rozsudok Všeobecného súdu (piata komora) z 11. decembra 2014. # Sherwin-Williams Sweden AB proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Vec T-12/13.


Rozsudok Všeobecného súdu (piata komora) zo 16. októbra 2014. # Junited Autoglas Deutschland GmbH & Co. KG proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Vec T-297/13.


Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 27. októbra 1987. # Finsider proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Vec 392/85.