title: Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) zo 17. júna 2010.#Terre wallonne ASBL (C-105/09) a Inter-Environnement Wallonie ASBL (C-110/09) proti Région wallonne.#Návrhy na začatie prejudiciálneho konania: Conseil d'État - Belgicko.#Smernica 2001/42/ES - Posudzovanie vplyvov určitých plánov a programov na životné prostredie - Smernica 91/676/EHS - Ochrana vôd pred znečistením dusičnanmi z poľnohospodárskych zdrojov - Akčné programy vo vzťahu k ohrozeným pásmam.#Spojené veci C-105/09 a C-110/09.

text:
      Spojené veci C‑105/09 a C‑110/09
      Terre wallonne ASBL
      a
      Inter‑Environnement Wallonie ASBL
      proti
      Valónskemu regiónu
      [návrhy na začatie prejudiciálneho konania podané Conseil d’État (Belgicko)]
      „Smernica 2001/42/ES – Posudzovanie vplyvov určitých plánov a programov na životné prostredie – Smernica 91/676/EHS – Ochrana vôd pred znečistením dusičnanmi z poľnohospodárskych zdrojov – Akčné programy týkajúce sa ohrozených pásiem“
      Abstrakt rozsudku
      Životné prostredie – Posudzovanie vplyvov určitých plánov a programov na životné prostredie – Smernica 2001/42 – Plán a program
            – Pojem
      [Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2001/42, článok 2 písm. a) a článok 3 ods. 2 písm. a); smernica Rady 85/337, prílohy
            I a II, a smernica Rady 91/676, článok 5 ods. 1]
      Akčný program prijatý na základe článku 5 ods. 1 smernice 91/676 o ochrane vôd pred znečistením dusičnanmi z poľnohospodárskych
         zdrojov je v zásade plánom alebo programom uvedeným v článku 3 ods. 2 písm. a) smernice 2001/42 o posudzovaní účinkov určitých
         plánov a programov na životné prostredie, ak predstavuje plán alebo program v zmysle článku 2 písm. a) tejto poslednej uvedenej
         smernice a obsahuje opatrenia, ktorých dodržanie podmieňuje vydanie povolenia, ktoré má byť poskytované pre uskutočňovanie
         projektov vymenovaných v prílohách I a II smernice 85/337 o posudzovaní vplyvov určitých verejných a súkromných projektov
         na životné prostredie, zmenenej a doplnenej smernicou 97/11.

      (pozri bod 55 a výrok)

ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (štvrtá komora)
      zo 17. júna 2010 (*)

      „Smernica 2001/42/ES – Posudzovanie vplyvov určitých plánov a programov na životné prostredie – Smernica 91/676/EHS – Ochrana vôd pred znečistením dusičnanmi z poľnohospodárskych zdrojov – Akčné programy týkajúce sa ohrozených pásiem“
      V spojených veciach C‑105/09 a C‑110/09,
      ktorých predmetom sú návrhy na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podané rozhodnutiami Conseil d’État (Belgicko)
         z 11. marca 2009 a doručené Súdnemu dvoru 20. a 23. marca 2009, ktoré súvisia s konaniami

      Terre wallonne ASBL (C‑105/09),

      Inter‑Environnement Wallonie ASBL (C‑110/09)

      proti
      Valónskemu regiónu,
      SÚDNY DVOR (štvrtá komora),
      v zložení: predseda štvrtej komory J.‑C. Bonichot, sudcovia C. Toader (spravodajkyňa), K. Schiemann, P. Kūris a L. Bay Larsen,

      generálna advokátka: J. Kokott,
      tajomník: R. Şereş, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 21. januára 2010,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        Inter‑Environnement Wallonie ASBL, v zastúpení: J. Sambon, avocat,
      –        Valónsky región, v zastúpení: A. Gillain, avocat,
      –        belgická vláda, v zastúpení: T. Materne a C. Pochet, splnomocnení zástupcovia,
      –        česká vláda, v zastúpení: M. Smolek, splnomocnený zástupca,
      –        Európska komisia, v zastúpení: S. Pardo Quintillán a J.‑B. Laignelot, splnomocnení zástupcovia,
      po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 4. marca 2010,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Návrhy na začatie prejudiciálneho konania sa týkajú výkladu článku 3 smernice 2001/42/ES Európskeho parlamentu a Rady z 27. júna
         2001 o posudzovaní účinkov určitých plánov a programov na životné prostredie (Ú. v. ES L 197, s. 30; Mim. vyd. 15/006, s. 157).

      2        Tieto návrhy boli podané v rámci dvoch sporov medzi Terre wallonne ASBL (ďalej len „Terre wallonne“) a Inter-Environnement
         Wallonie ASBL (ďalej len „Inter‑Environnement“), na jednej strane, a Valónskym regiónom, na druhej strane, vo veci zrušenia
         nariadenia valónskej vlády z 15. februára 2007, ktorým bola zmenená a doplnená kniha II zákonníka o životnom prostredí tvoriaca
         zákonník o vodách v súvislosti s trvalo udržateľným hospodárením s dusíkom v poľnohospodárstve (Moniteur belge zo 7. marca 2007, s. 11118, ďalej len „napadnuté nariadenie“).

       Právny rámec
       Právo Únie
       Smernica 91/676/EHS
      3        Článok 1 smernice Rady 91/676/EHS z 12. decembra 1991 o ochrane vôd pred znečistením dusičnanmi z poľnohospodárskych zdrojov
         (Ú. v. ES L 375, s. 1; Mim. vyd. 15/002, s. 68) stanovuje:

      „Cieľom tejto smernice je:
      –        zníženie znečistenia vôd zapríčinené alebo vyvolané dusičnanmi z poľnohospodárskych zdrojov a
      –        zabránenie ďalšiemu znečisťovaniu tohto druhu.“
      4        Článok 3 ods. 1 a 2 tejto smernice stanovujú:

      „1.      Vody zasiahnuté znečistením a vody, ktoré by mohli byť zasiahnuté znečistením v prípade, že by sa nerealizovali opatrenia
         podľa článku 5, členské štáty identifikujú v súlade s kritériami stanovenými v prílohe 1.

      2.      V priebehu dvoch rokov po oznámení tejto smernice označia členské štáty ako ohrozené pásma všetky známe pôdne pásma na svojich
         územiach, ktorých vody zodpovedajú identifikácii podľa odseku 1 a ktoré sa podieľajú na znečisťovaní. Členské štáty budú o tomto
         počiatočnom označení informovať Komisiu v priebehu šiestich mesiacov.“

      5        Článok 4 uvedenej smernice znie takto:

      „1.      S cieľom poskytnutia všeobecnej úrovne ochrany všetkých vôd pred znečistením uskutočnia členské štáty v priebehu dvoch rokov
         od oznámenia tejto smernice nasledujúce kroky:

      a)      vypracujú kódex alebo kódexy vhodných postupov v poľnohospodárstve, ktoré budú poľnohospodári uplatňovať na princípe dobrovoľnosti
         a v ktorých by mali byť obsiahnuté ustanovenia dotýkajúce sa prinajmenšom položiek uvedených v prílohe II A;

      …“
      6        V článku 5 tej istej smernice sa uvádza:

      „1.      V priebehu dvoch rokov od zostavenia počiatočného zoznamu označených ohrozených pásiem, uvedeného v článku 3 ods. 2 alebo
         v priebehu jedného roka od každého ďalšieho označovania, uvedeného v článku 3 ods. 4 vypracujú členské štáty s cieľom realizácie
         cieľov špecifikovaných v článku 1 akčné programy vo vzťahu k označeným ohrozeným pásmam.

      2.      Akčný program sa môže vzťahovať na všetky ohrozené pásma na území daného členského štátu, ak to však členský štát považuje
         za vhodné, môžu byť pre rôzne ohrozené pásma alebo časti pásem vypracované osobitné programy.

      3.      V akčných programoch sa zohľadnia:
      a)      dostupné vedecké a technické údaje, predovšetkým so zreteľom na príslušné hodnoty dusičnanov pochádzajúcich z poľnohospodárskych
         a iných zdrojov;

      b)      podmienky životného prostredia v príslušných oblastiach daných členských štátov.
      4.      Akčné programy sa realizujú v priebehu štyroch rokov od ich vypracovania a pozostávajú z nasledujúcich záväzných opatrení:
      a)      opatrenia uvedené v prílohe III;
      b)      opatrenia, ktoré členské štáty stanovili v kódexoch vhodných poľnohospodárskych postupov vypracovaných v súlade s článkom
         4, s výnimkou opatrení, ktoré boli nahradené opatreniami uvedenými v prílohe III.

      5.      Okrem toho v prípadoch, ak sa na začiatku alebo na základe skúseností z realizácie akčných programov zistí, že opatrenia uvedené
         v odseku 4 nebudú postačujúce na dosiahnutie cieľov špecifikovaných v článku 1, prijmú členské štáty v rámci akčných programov
         podľa potreby doplňujúce opatrenia alebo účinnejšie postupy. Pri výbere týchto opatrení a postupov zohľadnia členské štáty
         ich účinnosť a výšku nákladov v porovnaní s inými možnými preventívnymi opatreniami.

      …“
      7        Príloha III smernice nazvaná „Opatrenia, ktoré majú byť súčasťou akčných programov uvedených v článku 5 ods. 4. písm. a)“
         stanovuje:

      „1.      Súčasťou týchto opatrení sú pravidlá týkajúce sa:
      …
      (2)      kapacity zásobníkov na skladovanie maštaľného hnoja; táto kapacita musí byť väčšia ako kapacita požadovaná na skladovanie
         počas najdlhšieho obdobia, v ktorom je aplikácia na pôdu v ochranných pásmach zakázaná, s výnimkou prípadov, keď sa dá príslušnému
         orgánu preukázať, že akékoľvek množstvo hnoja prevyšujúce skutočnú skladovaciu kapacitu sa bude likvidovať spôsobom, ktorý
         nepoškodí životné prostredie;

      …“
       Smernica 2001/42/ES
      8        Článok 2 smernice 2001/42/ES stanovuje:

      „Na účely tejto smernice:
      a)      ,plány a programy‘ sú plány a programy vrátane tých, na ktorých financovaní sa podieľa Európske spoločenstvo, ako aj ich akékoľvek
         modifikácie:

      –        ktoré sú predmetom prípravy a/alebo schvaľovania úradom na štátnej, regionálnej alebo miestnej úrovni alebo ktoré úrad pripravuje
         na schválenie prostredníctvom parlamentného alebo vládneho legislatívneho postupu a

      –        ktoré vyžadujú legislatívne, regulatívne alebo správne predpisy [ktoré sú vyžadované zákonmi, inými právnymi predpismi a správnymi
         opatreniami – neoficiálny preklad];

      b)      ,environmentálne posudzovanie‘ je príprava environmentálnej správy, uskutočnenie porád, zohľadnenie environmentálnej správy
         a výsledkov porád pri rozhodovaní a poskytnutie informácií o rozhodnutí v súlade s článkami 4 až 9;

      …“
      9        Podľa znenia článku 3 uvedenej smernice:

      „1.      Environmentálne posudzovanie sa vykonáva v súlade s článkami 4 až 9 pre plány a programy uvedené v odsekoch 2 až 4, ktoré
         majú pravdepodobne významné environmentálne účinky.

      2.      Podľa [s výnimkou uvedenou v – neoficiálny preklad] odseku 3 sa environmentálne posudzovanie vykonáva pre všetky plány a programy,

      a)      ktoré sa pripravujú pre poľnohospodárstvo, lesníctvo, rybárstvo, energetiku, dopravu, odpadové hospodárstvo, vodné hospodárstvo,
         telekomunikácie, turistiku, plánovanie miest a vidieka alebo využívanie územia a ktoré stanovujú rámec pre súhlas budúceho
         rozvoja projektov [a ktoré stanovujú rámec pre budúce povoľovanie projektov – neoficiálny preklad] uvedených v prílohách I a II k smernici 85/337/EHS, alebo

      b)      pri ktorých sa určilo, že vyžadujú posudzovanie podľa článku 6 alebo 7 smernice 92/43/EHS s ohľadom na ich pravdepodobný účinok
         na lokality.

      3.      Plány a programy uvedené v odseku 2, ktoré určujú využívanie malých území na miestnej úrovni a menšie modifikácie plánov a programov,
         na ktoré sa vzťahuje odsek 2, vyžadujú environmentálne posudzovanie iba v prípade, ak členské štáty určia, že majú pravdepodobne
         významné environmentálne účinky [pravdepodobne významný vplyv na životné prostredie – neoficiálny preklad].

      4.      Členské štáty určia, či iné plány alebo programy ako sú uvedené v odseku 2, ktoré stanovujú rámec pre odsúhlasenie budúceho
         rozvoja projektov [ktoré stanovujú rámec pre budúce povoľovanie projektov – neoficiálny preklad], majú pravdepodobne významné environmentálne účinky [pravdepodobne významný vplyv na životné prostredie – neoficiálny preklad].

      5.      Členské štáty určia, či plány alebo programy, na ktoré sa vzťahujú odseky 3 a 4, majú pravdepodobne významné environmentálne
         účinky [pravdepodobne významný vplyv na životné prostredie – neoficiálny preklad], preskúmaním každého jednotlivého prípadu, alebo špecifikovaním typov plánov a programov alebo kombináciou oboch týchto
         prístupov. Na tento účel členské štáty vezmú vo všetkých prípadoch do úvahy relevantné kritériá uvedené v prílohe II a tým
         zabezpečia, že sa plány a programy s pravdepodobne významnými účinkami [významným vplyvom – neoficiálny preklad] na životné prostredie zahrnú pod účinnosť tejto smernice.

      …“
       Smernica 85/337/EHS
      10      Článok 1 ods. 2 smernice Rady 85/337/EHS z 27. júna 1985 o posudzovaní vplyvov určitých verejných a súkromných projektov na životné
         prostredie (Ú. v. ES L 175, s. 40; Mim. vyd. 15/001, s. 248), zmenenej a doplnenej smernicou Rady 97/11/ES z 3. marca 1997
         (Ú. v. ES 73, s. 5; Mim. vyd. 15/003, s. 151, ďalej len „smernica 85/337“), stanovuje:

      „Na účely tejto smernice:
      ,projekt‘ znamená:
      –        realizácia stavieb alebo iných zariadení, alebo plánov,
      –        iné zásahy do prírodného prostredia a krajiny, vrátane ťažby nerastných surovín;
      …“
      11      Podľa článku 4 ods. 1 smernice 85/337 projekty uvedené v prílohe I podliehajú posúdeniu ich vplyvov na životné prostredie.

      12      Podľa článku 8 uvedenej smernice:

      „Výsledky konzultácií a informácie získané podľa článkov 5, 6 a 7 sa musia vziať do úvahy v povoľovacom konaní.“
      13      Príloha I smernice 85/337 nazvaná „Projekty, ktoré sú predmetom článku 4 ods. 1“ stanovuje:

      „…
      17.      Zariadenia na [intenzívny – neoficiálny preklad] chov hydiny, alebo ošípaných s viac ako:

      a)      85 000 miestami pre brojlery, 60 000 miestami pre sliepky;
      b)      3 000 miestami pre chov ošípaných (nad 30 kg); alebo
      c)      900 miestami pre prasnice.
      …“
      14      Príloha II tejto smernice nazvaná „Projekty, ktoré sú predmetom článku 4 ods. 2“ uvádza:

      „1.      Poľnohospodárstvo, lesné hospodárstvo a vodné hospodárstvo
      …
      b)      projekty na využitie neskultivovanej zeme, alebo poloprírodných oblastí na intenzívnu poľnohospodársku výrobu;
      …
      e)      veľké zariadenia pre chov dobytka [zariadenia na intenzívny chov – neoficiálny preklad] (projekty neobsiahnuté v prílohe I);

      …“
       Smernica 2003/35/ES
      15      Odôvodnenie č. 10 smernice 2003/35/ES Európskeho parlamentu a Rady z 26. mája 2003, ktorou sa ustanovuje účasť verejnosti
         pri navrhovaní určitých plánov a programov týkajúcich sa životného prostredia, a ktorou sa menia a dopĺňajú s ohľadom na účasť
         verejnosti a prístup k spravodlivosti, smernice Rady 85/337/EHS a 96/61/ES (Ú. v. EÚ L 156, s. 17; Mim. vyd. 15/007, s. 466),
         uvádza nasledujúce:

      „mal by sa vytvoriť predpis s ohľadom na určité smernice v oblasti životného prostredia, ktoré vyžadujú od členských štátov
         prípravu plánov a programov týkajúcich sa životného prostredia, ale ktoré neobsahujú dostatočné ustanovenia na účasť verejnosti,
         aby sa zaistila účasť verejnosti konzistentná s ustanoveniami Århuského dohovoru [o prístupe k informáciám, účasti verejnosti
         na rozhodovacom procese a prístupe k spravodlivosti v záležitostiach životného prostredia, uzavretého v mene Európskeho spoločenstva
         rozhodnutím Rady 2005/370/ES zo 17. februára 2005 (Ú. v. EÚ L 124, s. 1, ďalej len ,Århuský dohovor‘)], najmä jeho článku;
         iné relevantné právne predpisy spoločenstva už poskytujú účasť verejnosti pri príprave plánov a programov a do budúcnosti
         sa požiadavky účasti verejnosti v súlade s Århuským dohovorom začlenia do príslušných právnych predpisov od začiatku;“.

      16      Článok 2 tejto smernice nazvaný „Účasť verejnosti na plánoch a programoch“ vo svojich odsekoch 2 a 5 stanovuje:

      „2.      Členské štáty zaistia, aby verejnosť dostala včasné a účinné príležitosti zúčastniť sa prípravy a zmeny alebo revízie plánov
         alebo programov, ktorých vytvorenie sa vyžaduje v predpisoch uvedených v prílohe I.

      …
      5.      Tento článok sa nevzťahuje na plány a programy uvedené v prílohe I, pri ktorých sa uskutočňuje účasť verejnosti podľa [smernice
         2001/42/ES] alebo podľa smernice Európskeho parlamentu a Rady 2000/60/ES z 23. októbra 2000, ktorou sa stanovuje rámec pôsobnosti
         pre opatrenia spoločenstva v oblasti vodného hospodárstva.“

      17      Príloha I smernice 2003/35 nazvaná „Ustanovenia o plánoch a programoch uvedené v článku 2“ uvádza:

      „…
      c)      článok 5 ods. 1 [smernice 91/676].
      …“
       Vnútroštátne právo
      18      Smernica 2001/42 bola do práva Valónskeho regiónu prebratá článkom D. 52 a nasledujúcimi článkami knihy I zákonníka o životnom
         prostredí (Moniteur belge z 9. júla 2004, s. 54654).

      19      Článok D. 53 tohto zákonníka stanovuje:

      „1.      Posudzovanie vplyvov plánov a programov na životné prostredie sa uskutočňuje podľa článkov 52 až 61 v prípade plánov a programov,
         ako aj ich zmien, ktorých zoznam I vypracováva vláda a ktoré:

      (1)      sa pripravujú pre poľnohospodárstvo, lesníctvo, rybárstvo, energetiku, dopravu, odpadové hospodárstvo, vodné hospodárstvo,
         využívanie pôdy, telekomunikácie, turistiku a stanovujú rámec pre budúce povoľovanie projektov uvedených v zozname vypracovanom
         podľa článku 66 [ods.] 2;

      (2)      podliehajú posudzovaniu podľa článku 29 zákona z 12. júla 1973 o ochrane prírody.
      …
      3.      Podľa tejto hlavy môže vláda predložiť na posúdenie vplyvov na životné prostredie plány alebo programy, ktoré môžu mať nezanedbateľný
         vplyv na životné prostredie a ktoré nie sú upravené právnymi alebo správnymi predpismi.

      …“
      20      Článok R. 47 uvedeného zákonníka stanovuje:

      „Zoznam plánov a programov uvedený v článku 53 ods. [1] časti predstavujúcej nariadenie je stanovený v prílohe V.“
      21      Uvedená príloha V, ktorá bola prijatá nariadením valónskej vlády zo 17. marca 2005 o knihe I zákonníka o životnom prostredí
         (Moniteur belge zo 4. mája 2005, s. 21184) obsahuje najmä akčný program kvality ovzdušia, akčný program kvality pôdy a akčný program ochrany
         prírody. Táto príloha však neobsahuje akčný program hospodárenia s dusíkom v poľnohospodárstve v ohrozených pásmach, ktorý
         bol pôvodne do práva Valónskeho regiónu zavedený nariadením z 10. októbra 2002.

      22      Čo sa týka konkrétne tohto posledného uvedeného akčného programu, v súčasnej dobe platné relevantné právne predpisy Valónskeho
         regiónu sú uvedené v napadnutom nariadení.

      23      Toto nariadenie stanovuje podmienky pre hospodárenie s dusíkom v poľnohospodárstve na celom území Valónskeho regiónu. Upravuje
         tiež hospodárenie s dusíkom v ohrozených pásmach, kde predstavuje akčný program stanovený v článku 5 smernice 91/676. Ohrozené
         pásma predstavujú 42 % územia uvedeného regiónu a 54 % jeho využívanej poľnohospodárskej pôdy.

      24      V hlave IV napadnutého nariadenia sa nachádza oddiel 3 nazvaný „Podmienky pre hospodárenie s dusíkom v poľnohospodárstve na
         celom území Valónskeho regiónu“. Tento oddiel obsahuje jednak pododdiely 1 až 5, ktoré sa uplatňujú na celé územie tohto regiónu,
         vrátane ohrozených pásiem, a jednak pododdiely 6 a 7, ktoré sa uplatňujú výlučne na ohrozené pásma. Všetky tieto pododdiely
         spoločne tvoria akčný program upravený v článku 5 ods. 1 smernice 91/676.

       Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
      25      Súdny dvor svojím rozsudkom z 22. septembra 2005, Komisia/Belgicko (C‑221/03, Zb. s. I‑8307) určil, že Belgické kráľovstvo
         si tým, že v stanovenej lehote neprijalo opatrenia potrebné na úplné a správne prebratie smernice 91/676, nesplnilo povinnosti,
         ktoré mu vyplývajú z tejto smernice.

      26      Na účely vykonania uvedeného rozsudku prijala valónska vláda podľa článku 5 smernice 91/676 napadnuté nariadenie. Toto nariadenie
         mení a dopĺňa knihu II zákonníka o životnom prostredí tvoriacu zákonník o vodách, čo sa týka trvalo udržateľného hospodárenia
         s dusíkom v poľnohospodárstve.

      27      Terre Wallonne ASBL a Inter-Environnement Wallonie ASBL požiadali Conseil d’État (štátna rada) o zrušenie uvedeného nariadenia,
         pričom najmä tvrdili, že program, ktorý obsahuje, nebol predmetom posúdenia vplyvov na životné prostredie podľa smernice 2001/42.

      28      Valónska vláda tvrdila, že program hospodárenia s dusíkom v poľnohospodárstve nespadá do pôsobnosti smernice 2001/42.

      29      Vnútroštátny súd zastáva názor, že nemožno vylúčiť, že by také akčné programy, aké sú uvádzané v smernici 91/676, boli plánmi
         alebo programami v zmysle smernice 2001/42. Uvedený súd okrem toho uvádza, že žiadny právny predpis Valónskeho regiónu uplatniteľný
         v čase prijatia napadnutého nariadenia nestanovoval, že plán hospodárenia s dusíkom podlieha posúdeniu vplyvov na životné
         prostredie, že nie je nevyhnutne preukázané, že by táto situácia bola v rozpore so smernicou 2001/42 a že správne uplatnenie
         práva Únie nie je natoľko zrejmé, že by neponechávalo priestor pre akékoľvek rozumné pochybnosti.

      30      Conseil d’État preto rozhodol konanie prerušiť a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

      „1.      Je program hospodárenia s dusíkom vo vzťahu k označeným ohrozeným pásmam, ktorých vytvorenie je stanovené v článku 5 ods. 1
         [smernice 91/676] plánom alebo programom uvedeným v článku 3 ods. 2 [písm.] a) [smernice 2001/42], ktorý je pripravený pre
         poľnohospodárstvo, lesníctvo, rybárstvo, energetiku, dopravu, odpadové hospodárstvo, vodné hospodárstvo, telekomunikácie,
         turistiku, plánovanie miest a vidieka alebo využívanie územia a ktorý stanovuje rámec pre budúce povoľovanie projektov uvedených
         v prílohách I a II [smernice 85/337]?

      2.      Je program hospodárenia s dusíkom vo vzťahu k označeným ohrozeným pásmam, ktorých vytvorenie je stanovené v článku 5 ods. 1
         [smernice 91/676] plánom alebo programom uvedeným v článku 3 ods. 2 [písm.] b) [smernice 2001/42], pri ktorých sa určilo,
         že vyžadujú posudzovanie podľa článku 6 alebo 7 [smernice 92/43] vzhľadom na ich pravdepodobný vplyv na lokality, obzvlášť
         keď predmetný program hospodárenia s dusíkom sa uplatňuje na všetky určené ohrozené pásma Valónskeho regiónu?

      3.      Je program hospodárenia s dusíkom vo vzťahu k označeným ohrozeným pásmam, ktorých vytvorenie je stanovené v článku 5 ods. 1
         [smernice 91/676] iným plánom alebo programom, ako sú uvedené v článku 3 ods. 2 [smernice 2001/42], ktorý stanovuje rámec
         pre budúce povoľovanie projektov, pre ktoré členské štáty musia podľa článku 3 ods. 4 [smernice 2001/42] určiť, či majú pravdepodobne
         významný vplyv na životné prostredie v súlade s [článkom 3 ods. 5 tejto smernice]?“

       O prejudiciálnych otázkach
       O prvej otázke
      31      Vnútroštátny súd sa svojou prvou otázkou v podstate pýta Súdneho dvora, či program hospodárenia s dusíkom v poľnohospodárstve,
         akým je predmetný program vo veci samej, môže byť plánom alebo programom uvedeným v článku 3 ods. 2 písm. a) smernice 2001/42.

      32      Predovšetkým treba uviesť, hlavným cieľom smernice 2001/42, ako vyplýva z jej článku 1, je, aby plány a programy, ktoré môžu
         mať pravdepodobne významný vplyv na životné prostredie, boli environmentálne posudzované pri ich vypracovávaní a pred ich
         prijatím.

      33      V prípade, keď je takéto environmentálne posudzovanie požadované smernicou 2001/42, tá stanovuje minimálne pravidlá týkajúce
         sa prípravy environmentálnej správy, uskutočňovania porád, zohľadňovania environmentálnej správy a poskytovania informácií
         o rozhodnutí prijatom v nadväznosti na toto posúdenie.

      34      Na účely určenia, či akčné programy vypracované podľa článku 5 ods. 1 smernice 91/676 (ďalej len „akčné programy“) spadajú
         pod článok 3 ods. 2 písm. a) smernice 2001/42, treba po prvé preskúmať, či uvedené akčné programy sú „plánmi a programami“
         v zmysle článku 2 písm. a) poslednej uvedenej smernice, a po druhé, či spĺňajú podmienky stanovené v jej článku 3 ods. 2 písm. a).

       O uplatnení článku 2 smernice 2001/42
      35      Najprv treba uviesť, že akčné programy sú jednak vypracovávané orgánom na národnej, regionálnej či miestnej úrovni alebo orgánom,
         ktorý má za cieľ ich prijatie parlamentom alebo vládou prostredníctvom legislatívneho procesu, a jednak sú vyžadované zákonmi,
         inými právnymi predpismi a správnymi opatreniami.

      36      Ďalej treba uviesť, že smernica 91/676 požaduje vypracovanie takých akčných programov vo všetkých „ohrozených pásmach“ označených
         členskými štátmi na základe ich právnych predpisov a že tieto programy musia obsahovať opatrenia a postupy takého druhu, aké
         sú uvedené v jej článku 5, ktoré sú určené na boj proti znečisťovaniu dusičnanmi a ktorých vykonávanie a monitorovanie prislúcha
         členským štátom. Príslušné orgány musia takisto pravidelne preverovať relevantnosť opatrení a postupov a prípadne upravovať
         akčné programy.

      37      Okrem toho, ako uviedla generálna advokátka v bodoch 25 až 28 svojich návrhov, takéto konštatovanie potvrdzuje odôvodnenie
         č. 10 smernice 2003/35, ako aj jej článok 2 ods. 5 a príloha I.

      38      V tejto súvislosti treba uviesť, že smernica 2003/35 stanovuje účasť verejnosti na vypracovávaní niektorých plánov a programov
         týkajúcich sa životného prostredia s cieľom zosúladiť právnu úpravu Únie s Århuským dohovorom.

      39      Z odôvodnenia č. 10 smernice 2003/35 vyplýva, že niektoré legislatívne akty Spoločenstva už obsahovali ustanovenia týkajúce
         sa účasti verejnosti na vypracovávaní plánov a programov, ktoré boli v súlade s Århuským dohovorom. V dôsledku toho článok
         2 ods. 5 tejto smernice vylučuje z pôsobnosti tohto článku „plány a programy“ uvedené v prílohe I uvedenej smernice, v prípade
         ktorých boli také ustanovenia zavedené smernicou 2001/42. Medzi tieto plány a programy pritom patria akčné programy uvedené
         v článku 5 ods. 1 smernice 91/676.

      40      Článok 2 ods. 5 smernice 2003/35 bol síce prijatý v rámci ustanovení týkajúcich sa účasti verejnosti na vypracovávaní niektorých
         plánov a programov týkajúcich sa životného prostredia. Bolo by však protichodné pripustiť, že akčné programy spadajú do pôsobnosti
         článku 2 smernice 2001/42 v prípade, keď sa týkajú ustanovení súvisiacich s účasťou verejnosti pri prijímaní plánu alebo programu,
         ale že tie isté akčné programy už nespadajú do pôsobnosti tohto ustanovenia, ak sa týkajú posudzovania vplyvov na životné
         prostredie.

      41      Napokon treba upresniť, že ak nie každé legislatívne opatrenie týkajúce sa ochrany vôd pred znečistením dusičnanmi z poľnohospodárskych
         zdrojov predstavuje „plán“ alebo „program“ v zmysle smernice 2001/42, samotná okolnosť, že také opatrenie bolo prijaté legislatívnou
         cestou, ho nevylučuje z pôsobnosti tejto smernice, pokiaľ sa vyznačuje charakteristikami uvedenými v bode 36 tohto rozsudku.

      42      Zo všetkého, čo bolo uvedené, vyplýva, že akčné programy tak svojimi charakteristikami, ako aj samotným zámerom normotvorcu
         Únie predstavujú „plány“ a „programy“ v zmysle smernice 2001/42.

       O uplatnení článku 3 ods. 2 písm. a) smernice 2001/42
      43      Treba uviesť, že podľa článku 3 ods. 2 písm. a) smernice 2001/42 sú systematicky environmentálne posudzované plány a programy,
         ktoré sa jednak pripravujú v určitých odvetviach a jednak stanovujú rámec pre budúce povoľovanie projektov uvedených v prílohách
         I a II smernice 85/337.

      44      Pokiaľ ide o prvú podmienku stanovenú v článku 3 ods. 2 písm. a) smernice 2001/42, stačí uviesť, že zo samotného názvu smernice
         91/676 vyplýva, že akčné programy sú pripravované pre odvetvie poľnohospodárstva.

      45      Pokiaľ ide o druhú podmienku, na určenie, či akčné programy stanovujú rámec pre budúce povoľovanie projektov uvedených v prílohách
         I a II smernice 85/337, treba posúdiť obsah a účel týchto programov so zreteľom na rozsah environmentálneho posudzovania projektov
         tak, ako je stanovený uvedenou smernicou.

      46      Čo sa týka účelu akčných programov, zo smernice 91/676 a najmä z jej deviateho až jedenásteho odôvodnenia, článku 1 a článkov
         3 až 5, ako aj z jej príloh vyplýva, že tieto programy zahrňujú globálne posúdenie problémov týkajúcich sa životného prostredia
         ohrozených pásiem, ktoré súvisia so znečistením dusičnanmi z poľnohospodárskych zdrojov, a že zavádzajú usporiadaný systém,
         ktorý má zabezpečiť všeobecnú úroveň ochrany pred takým znečistením.

      47      Špecifický charakter predmetných programov spočíva v skutočnosti, že predstavujú ucelený a koherentný prístup, ktorý má charakter
         konkrétneho a členeného plánovania pokrývajúceho ohrozené pásma, prípadne celé územie štátu, a týkajúceho sa zníženia znečistenia
         spôsobeného dusičnanmi z poľnohospodárskych zdrojov, ako aj jeho predchádzania.

      48      Pokiaľ ide o obsah akčných programov, z článku 5 smernice 91/676 v spojení s jej prílohou III vyplýva, že uvedené programy
         obsahujú konkrétne a záväzné opatrenia, ktoré sa týkajú najmä období, keď je zakázaná aplikácia určitých typov hnojív pôdy,
         kapacity zásobníkov na skladovanie maštaľného hnoja, spôsobov aplikácie do pôdy a maximálneho množstva maštaľného hnoja obsahujúceho
         dusík, ktoré sa môže aplikovať do pôdy (pozri v tomto zmysle rozsudok z 8. septembra 2005, Komisia/Španielsko, C‑416/02, Zb.
         s. I‑7487, bod 34). Tieto opatrenia zabezpečujú najmä, ako stanovuje bod 2 prílohy III smernice 91/676, aby vo vzťahu ku každému
         poľnohospodárskemu podniku alebo k určitému množstvu dobytka množstvo maštaľného hnojiva aplikovaného každoročne do pôdy vrátane
         toho, ktoré sa do nej dostane priamo od zvierat, neprekročilo množstvo stanovené na hektár, ktoré zodpovedá množstvu hnoja
         obsahujúceho 170 kg dusíka.

      49      Pokiaľ ide o rozsah posudzovania vplyvov na životné prostredie upravený smernicou 85/337, treba predovšetkým poznamenať, že
         opatrenia uvedené v akčných programoch sa týkajú zariadení na intenzívny chov vymenovaných v bode 17 prílohy I a bode 1 písm. e)
         prílohy II smernice 85/337.

      50      Treba uviesť, že v rámci posudzovania vplyvov na životné prostredie stanoveného smernicou 85/337 musia vnútroštátne orgány
         vziať do úvahy nielen priame vplyvy plánovaných prác, ale aj vplyvy na životné prostredie, ktoré môžu vzniknúť používaním
         alebo prevádzkou zariadení, ktoré budú výsledkom týchto prác (rozsudky z 28. februára 2008, Abraham a i., C‑2/07, Zb. s. I‑1197,
         bod 43, a z 25. júla 2008, Ecologistas en Acción-CODA, C‑142/07, Zb. s. I‑6097, bod 39).

      51      Pokiaľ ide najmä o zariadenia na intenzívny chov, také posúdenie vplyvov na životné prostredie sa musí zaoberať vplyvmi uvedených
         zariadení na kvalitu vôd (pozri v tomto zmysle rozsudok z 8. septembra 2005, Komisia/Španielsko, C‑121/03, Zb. s. I‑7569,
         bod 88).

      52      Ako správne uviedla generálna advokátka v bode 80 svojich návrhov, článok 8 smernice 85/337 vyžaduje, aby aspekty životného
         prostredia, ktoré majú akčné programy upravovať, boli zohľadnené v povoľovacom konaní projektov na prevádzkovanie takých zariadení.

      53      Okrem toho treba konštatovať, že z článku 5 ods. 4 smernice 91/676 vyplýva, že akčné programy prijaté podľa odseku 1 tohto
         článku musia stanovovať súbor opatrení, ktorých dodržanie môže podmieňovať vydanie povolenia, ktoré má byť poskytované projektom
         vymenovaným v prílohách I a II smernice 85/337, a pri vymedzovaní ktorých priznáva smernica 91/676 členským štátom určitú
         mieru voľnej úvahy. To je najmä prípad opatrení týkajúcich sa skladovania maštaľného hnoja upravených v prílohe III smernice
         91/676, pokiaľ ide o projekty zariadení na intenzívny chov vymenovaných v prílohách I a II smernice 85/337.

      54      V takom prípade, ktorého reálnosť a dosah vzhľadom na predmetný akčný program však prislúcha posúdiť vnútroštátnemu súdu,
         treba vyvodiť záver, že tento program sa má považovať, pokiaľ ide o uvedené opatrenia, za stanovujúci rámec pre budúce povoľovanie
         projektov uvedených v prílohách I a II smernice 85/337 v zmysle článku 3 ods. 2 písm. a) smernice 2001/42.

      55      Vzhľadom na všetko čo bolo uvedené vyššie, treba na prvú otázku odpovedať, že akčný program prijatý na základe článku 5 ods. 1
         smernice 91/676 je v zásade plánom alebo programom uvedeným v článku 3 ods. 2 písm. a) smernice 2001/42, ak predstavuje „plán“
         alebo „program“ v zmysle článku 2 písm. a) tejto poslednej uvedenej smernice a obsahuje opatrenia, ktorých dodržanie podmieňuje
         vydanie povolenia, ktoré má byť poskytované pre uskutočňovanie projektov vymenovaných v prílohách I a II smernice 85/337.

       O druhej a tretej otázke
      56      Vzhľadom na odpoveď na prvú otázku treba konštatovať, že na riešenie sporu vo veci samej nie je potrebné rozhodnúť o tom,
         či článok 3 ods. 2 písm. b) smernice 2001/42 ukladá tiež posúdenie vplyvov akčných programov na životné prostredie.

      57      Na druhú otázku preto netreba odpovedať.

      58      So zreteľom na skutočnosť, že článok 3 ods. 4 smernice 2001/42 sa uplatňuje len v prípade, keď sa neuplatňujú ustanovenia
         odseku 2 toho istého článku, netreba odpovedať na tretiu otázku.

       O trovách
      59      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:
      Akčný program prijatý na základe článku 5 ods. 1 smernice Rady 91/676/EHS z 12. decembra 1991 o ochrane vôd pred znečistením
            dusičnanmi z poľnohospodárskych zdrojov je v zásade plánom alebo programom uvedeným v článku 3 ods. 2 písm. a) smernice 2001/42/ES
            Európskeho parlamentu a Rady z 27. júna 2001 o posudzovaní účinkov určitých plánov a programov na životné prostredie, ak predstavuje
            „plán“ alebo „program“ v zmysle článku 2 písm. a) tejto poslednej uvedenej smernice a obsahuje opatrenia, ktorých dodržanie
            podmieňuje vydanie povolenia, ktoré má byť poskytované pre uskutočňovanie projektov vymenovaných v prílohách I a II smernice
            Rady 85/337/EHS z 27. júna 1985 o posudzovaní vplyvov určitých verejných a súkromných projektov na životné prostredie, zmenenej
            a doplnenej smernicou Rady 97/11/ES z 3. marca 1997.
      Podpisy
      * Jazyk konania: francúzština.


title: Rozsudok Všeobecného súdu (šiesta rozšírená komora) zo 16. júna 2011.#Solvay Solexis SpA proti Európskej komisii.#Hospodárska súťaž - Kartely - Peroxid vodíka a perboritan sodný - Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 81 ES - Dĺžka trvania porušenia - Pojmy ,dohoda‘ a ,zosúladený postup‘ - Prístup k spisu - Pokuty - Rovnosť zaobchádzania - Oznámenie o spolupráci - Povinnosť odôvodnenia.#Vec T-195/06.

text:
      Rozsudok Všeobecného súdu (šiesta rozšírená komora) zo 16. júna 2011 – Solvay Solexis/Komisia
      (vec T‑195/06)
      „Hospodárska súťaž – Kartely – Peroxid vodíka a perboritan sodný – Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 81 ES – Dĺžka trvania porušenia – Pojmy ,dohoda‘ a ,zosúladený postup‘ – Prístup k spisu – Pokuty – Rovnosť zaobchádzania – Oznámenie o spolupráci – Povinnosť odôvodnenia“
      1.                     Hospodárska súťaž – Kartely – Dohody medzi podnikmi – Pojem – Zhoda vôle týkajúca sa budúceho správania na trhu – Zahrnutie
            – Pokračovanie rokovaní o určitých prvkoch obmedzenia – Neexistencia vplyvu (článok 81 ods. 1 ES) (pozri body 55, 56, 98,
            100)
      2.                     Hospodárska súťaž – Kartely – Zosúladený postup – Pojem – Výmena informácií v rámci kartelu alebo na účely jeho prípravy –
            Zohľadnenie vymenených informácií – Domnienka – Podmienky (článok 81 ods. 1 ES) (pozri body 57 – 59, 102, 103, 116)
      3.                     Hospodárska súťaž – Kartely – Komplexné porušenie, ktoré vykazuje prvky dohody a prvky zosúladeného postupu – Jednotná kvalifikácia
            ako „dohoda a/alebo zosúladený postup“ – Prípustnosť (článok 81 ods. 1 ES) (pozri body 60 – 62, 81)
      4.                     Hospodárska súťaž – Kartely – Narušenie hospodárskej súťaže – Kritériá posúdenia – Protisúťažný cieľ – Dostatočné zistenie
            (článok 81 ods. 1 ES) (pozri body 113, 118, 157)
      5.                     Hospodárska súťaž – Kartely – Zákaz – Kartely, ktorých účinky pretrvávajú po ich formálnom ukončení – Uplatnenie článku 81 ES
            (článok 81 ods. 1 ES) (pozri body 124, 125)
      6.                     Hospodárska súťaž – Kartely – Dôkaz – Nepriame dôkazy predložené Komisiou – Účasť na stretnutiach s protisúťažným cieľom –
            Dôkazná povinnosť podnikov, ktoré spochybňujú protiprávny charakter jednotlivých stretnutí (článok 81 ods. 1 ES) (pozri bod
            131)
      7.                     Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rešpektovanie práva na obhajobu – Prístup k spisu – Rozsah – Neoznámenie dokumentu –
            Dôsledky – Nevyhnutnosť rozlišovať vo vzťahu k dôkaznému bremenu dotknutého podniku medzi dokumentmi v neprospech a dokumentmi
            v prospech (nariadenie Rady č. 1/2003, článok 27 ods. 2) (pozri body 146 – 149)
      8.                     Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rozhodnutie Komisie – Povinnosť odôvodnenia – Rozsah – Povinnosť Komisie zaujať stanovisko
            k dokumentom, ktoré neobsahujú skutočnosti v prospech – Neexistencia (články 81 ES a 253 ES) (pozri bod 159)
      9.                     Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rešpektovanie práva na obhajobu – Oznámenie odpovedí na oznámenie o výhradách – Podmienky
            – Hranice (článok 81 ES) (pozri body 167 – 171, 173, 176, 178 – 181)
      10.                     Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Jediné a pokračujúce porušenie – Zohľadnenie
            zmien intenzity protiprávneho správania (nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 3) (pozri body 191, 210)
      11.                     Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Povinnosť zohľadniť konkrétny dopad na trh
            – Rozsah (nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 1 A) (pozri body 195 – 197)
      12.                     Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Rozdelenie dotknutých podnikov do kategórií s osobitnou východiskovou sumou
            – Prípustnosť – Podmienky – Súdne preskúmanie (nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2) (pozri body 220, 221)
      13.                     Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Závažnosť porušenia – Poľahčujúce okolnosti – Pasívna úloha podniku
            alebo úloha nasledovateľa – Kritériá posúdenia (nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 3 prvá
            zarážka) (pozri body 241 – 243, 252, 268)
      14.                     Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Poľahčujúce okolnosti – Správanie odlišné od správania dohodnutého
            v rámci kartelu – Posúdenie (nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 3) (pozri body 269, 271,
            272)
      15.                     Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Kritériá – Zohľadnenie spolupráce obvineného podniku s Komisiou nad rámec stanovený
            oznámením o spolupráci – Podmienky – Hranice [nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23; oznámenie Komisie 98/C 9/03, bod 3, a oznámenie
            Komisie 2002/C 45/03, bod 23 písm. b) tretí pododsek] (pozri body 283, 285)
      16.                     Hospodárska súťaž – Pokuty – Rozhodnutie, ktorým sa ukladajú pokuty – Povinnosť odôvodnenia – Rozsah – Uvedenie kritérií posúdenia,
            ktoré Komisii umožnili merať závažnosť a dĺžku trvania porušenia (článok 253 ES; nariadenie Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 3)
            (pozri body 297, 299)
      17.                     Hospodárska súťaž – Pokuty – Výška – Určenie – Odstrašujúci charakter – Kritériá posúdenia odstrašujúceho faktora (nariadenie
            Rady č. 1/2003, článok 23 ods. 2; oznámenie Komisie 98/C 9/03) (pozri body 305, 306)
      18.                     Hospodárska súťaž – Pravidlá Spoločenstva – Porušenia – Pripísanie – Prevod odvetvia činností – Právnická osoba zodpovedná
            za prevádzkovanie podniku v čase porušovania (článok 81 ods. 1 ES) (pozri body 308, 310)
      Predmet

               Návrh na čiastočné zrušenie rozhodnutia Komisie K(2006) 1766 v konečnom znení z 3. mája 2006 týkajúceho sa konania o uplatnení
                  článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (vec COMP/F/38.620 – Peroxid vodíka a perboritan) a návrh na zníženie sumy pokuty
                  uloženej žalobkyni

            Výrok

                  1.

                  	Žaloba sa zamieta.

                  2.

                  	Solvay Solexis SpA je povinná nahradiť trovy konania.


title: Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 12. septembra 2006.#M. G. Eman a O. B. Sevinger proti College van burgemeester en wethouders van Den Haag.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania Raad van State - Holandsko.#Európsky parlament - Voľby - Právo voliť - Podmienky bydliska v Holandsku pre holandských občanov Aruby - Občianstvo únie.#Vec C-300/04.

text:
      Vec C‑300/04
      M. G. Eman a O. B. Sevinger
      proti
      College van burgemeester en wethouders van Den Haag
      (návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Raad van State)
      „Európsky parlament – Voľby – Právo voliť – Podmienky bydliska v Holandsku pre holandských občanov Aruby – Občianstvo Únie“
      Abstrakt rozsudku
      1.        Občianstvo Únie – Ustanovenia Zmluvy – Osobná pôsobnosť
      (Články 17 ES a 299 ods. 3 ES)
      2.        Parlament – Voľby – Právo voliť a byť volený – Oprávnené osoby
      (Články 19 ES, 189 ES, 190 ES; akt o priamych a všeobecných voľbách poslancov Európskeho parlamentu)
      3.        Pridruženie zámorských krajín a území – Neuplatniteľnosť všeobecných ustanovení Zmluvy z dôvodu neexistencie výslovného odkazu
      (Článok 19 ods. 2 ES, články 182 ES, 189 ES a 190 ES)
      4.        Parlament – Voľby – Osoba vylúčená z účasti z dôvodu vnútroštátneho ustanovenia, ktoré je v rozpore s právom Spoločenstva
      5.        Právo Spoločenstva – Práva priznané jednotlivcom – Porušenie zo strany členského štátu – Povinnosť nahradiť ujmu, ktorá bola
            spôsobená jednotlivcom
      1.        Osoby, ktoré majú štátnu príslušnosť členského štátu a majú bydlisko alebo trvalý pobyt na území patriacom medzi zámorské
         krajiny a územia uvedené v článku 299 ods. 3 ES, sa môžu dovolávať práv, ktoré sa občanom Únie priznávajú v druhej časti Zmluvy.

      (pozri bod 29, bod 1 výroku)
      2.        Podľa súčasného stavu práva Spoločenstva patrí vymedzenie osôb, ktoré majú právo voliť a byť volené vo voľbách do Európskeho
         parlamentu, do právomoci každého členského štátu, pričom sa má dodržiavať právo Spoločenstva.

      Ani články 189 ES a 190 ES, ani akt o priamych a všeobecných voľbách poslancov Európskeho parlamentu totiž výslovným a presným
         spôsobom neuvádzajú, kto má právo voliť a byť volený do Európskeho parlamentu. Z článkov 189 ES a 190 ES, ktoré sa týkajú
         Európskeho parlamentu a ktoré stanovujú, že Európsky parlament sa skladá zo zástupcov ľudu členských štátov, nie je teda v tejto
         súvislosti možné vyvodiť žiadny jasný záver, keďže pojem „ľud“, ktorý nie je definovaný, môže mať v jednotlivých členských
         štátoch a jazykoch Únie rozličné významy. Okrem toho ustanovenia druhej časti Zmluvy týkajúce sa občianstva Únie občanom Únie
         nepriznávajú nepodmienené právo voliť a byť volený vo voľbách do Európskeho parlamentu. Článok 19 ods. 2 ES sa totiž obmedzuje
         na uplatnenie zásady zákazu diskriminácie z dôvodu štátnej príslušnosti.

      Podľa súčasného stavu práva Spoločenstva teda nič nebráni tomu, aby členské štáty, dodržiavajúc právo Spoločenstva, definovali
         podmienky práva voliť a byť volený vo voľbách do Európskeho parlamentu odkazom na kritérium bydliska na území, na ktorom sa
         voľby konajú.

      Zásade rovnosti zaobchádzania však odporuje to, aby mali vybrané kritériá za následok rozdielne zaobchádzanie medzi štátnymi
         príslušníkmi, ktorí sa nachádzajú v porovnateľných situáciách, bez toho, aby bolo takéto rozdielne zaobchádzanie objektívne
         odôvodnené.

      (pozri body 44, 45, 52, 53, 61, bod 2 výroku)
      3.        Na zámorské krajiny a územia (ZKÚ) sa vzťahujú osobitné dojednania pre pridruženie stanovené v štvrtej časti Zmluvy (články
         182 ES až 188 ES), takže sa na ne, s výnimkou výslovného odkazu, neuplatňujú všeobecné ustanovenia Zmluvy.

      Z toho vyplýva, že články 189 ES a 190 ES týkajúce sa Európskeho parlamentu sa v týchto krajinách a na týchto územiach neuplatňujú
         a že členské štáty nie sú povinné v týchto krajinách a na týchto územiach uskutočniť voľby do Európskeho parlamentu.

      Okrem toho článok 19 ods. 2 ES, ktorý uplatňuje zásadu zákazu diskriminácie na základe štátnej príslušnosti na právo voliť
         a byť volený vo voľbách do Európskeho parlamentu, sa neuplatní na občana Únie, ktorý má bydlisko v ZKÚ a svoje právo voliť
         zamýšľa vykonať v členskom štáte, ktorého je štátnym príslušníkom.

      (pozri body 44, 46, 47, 53)
      4.        V prípade, že neexistuje právna úprava Spoločenstva pre spory týkajúce sa práva voliť a byť volený do Európskeho parlamentu,
         určenie opatrení, ktoré umožňujú nápravu osobe, ktorá nebola z dôvodu vnútroštátneho ustanovenia, ktoré je v rozpore s právom
         Spoločenstva, zapísaná do voličských zoznamov pre voľby poslancov Európskeho parlamentu, ktoré sa konali 10. júna 2004, a ktorá
         bola teda z účasti na týchto voľbách vylúčená, je vecou vnútroštátneho práva každého členského štátu. Tieto opatrenia, ktoré
         môžu zahŕňať náhradu škody spôsobenej porušením práva Spoločenstva pripísaného členskému štátu nesmú byť ani nevýhodnejšie,
         než opatrenia týkajúce sa práv, ktoré majú pôvod vo vnútroštátnom právnom poriadku (zásada rovnocennosti), a ani nemôžu prakticky
         znemožniť alebo výrazne sťažiť výkon práv priznaných právnym poriadkom Spoločenstva (zásada efektivity).

      (pozri body 67, 71, bod 3 výroku)
      5.        Zásada zodpovednosti členského štátu za škody spôsobené jednotlivcom porušením práva Spoločenstva, ktoré sa pripisujú tomuto
         členskému štátu, je súčasťou systému Zmluvy, a členský štát je teda povinný spôsobenú škodu nahradiť vtedy, ak porušená právna
         norma zveruje jednotlivcom práva, ak je porušenie dostatočne závažné a ak medzi povinnosťou, ktorá vyplýva štátu, a škodou,
         ktorá vznikla poškodeným osobám, existuje priama príčinná súvislosť bez toho, aby sa vylúčilo, že k vzniku zodpovednosti štátu
         by mohlo dôjsť aj za menej obmedzených podmienok na základe vnútroštátneho práva.

      S výnimkou práva na náhradu škody, ktoré vyplýva priamo z práva Spoločenstva, v prípade, že sú podmienky uvedené v predchádzajúcom
         bode splnené, patrí zodpovednosť za nápravu dôsledkov spôsobenej škody, ktorá štátu vzniká, do rámca vnútroštátneho práva,
         pričom podmienky, ktoré stanovujú vnútroštátne predpisy v oblasti náhrady škody, nemôžu byť nevýhodnejšie, než podmienky,
         ktoré sa týkajú obdobných sťažností vnútroštátnej povahy, a nemôžu byť určené tak, aby získanie náhrady škody prakticky znemožňovali
         alebo výrazne sťažovali.

      (pozri body 69, 70)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (veľká komora)
      z 12. septembra 2006 (*)

      „Európsky parlament – Voľby – Právo voliť – Podmienky bydliska v Holandsku pre holandských občanov Aruby – Občianstvo Únie“
      Vo veci C‑300/04,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Raad van State (Holandsko)
         z 13. júla 2004 a doručený Súdnemu dvoru 15. júla 2004, ktorý súvisí s konaním:

      M. G. Eman,
      O. B. Sevinger
      proti
      College van burgemeester en wethouders van Den Haag,
      SÚDNY DVOR (veľká komora),
      v zložení: predseda V. Skouris, predsedovia komôr P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas (spravodajca), K. Schiemann a J. Makarczyk,
         sudcovia J.‑P. Puissochet, P. Kūris, E. Juhász, E. Levits a A. Ó Caoimh,

      generálny advokát: A. Tizzano,
      tajomník: M. Ferreira, hlavná referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 5. júla 2005,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        páni Eman a Sevinger, v zastúpení: A. G. Croes,
      –        holandská vláda, v zastúpení: H. G. Sevenster a C. M. Wissels, splnomocnené zástupkyne,
      –        španielska vláda, v zastúpení: N. Díaz Abad a F. Díez Moreno, splnomocnení zástupcovia,
      –        francúzska vláda, v zastúpení: R. Abraham, G. de Bergues, E. Puisais a C. Jurgensen, splnomocnení zástupcovia,
      –        vláda Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska, v zastúpení: R. Caudwell, splnomocnená zástupkyňa, za právnej
         pomoci D. Anderson a D. Wyatt, QC, ako aj M. Chamberlain, barrister,

      –        Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: C. Ladenburger a P. van Nuffel, splnomocnení zástupcovia,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 6. apríla 2006,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článkov 17 ES, 19 ods. 2 ES, článkov 189 ES, 190 ES a 299 ods. 3 ES.

      2        Tento návrh bol predložený v rámci sporu medzi M. G. Emanom a O. B. Sevingerom (ďalej len „odvolatelia vo veci samej“), obaja
         holandskej štátnej príslušnosti s bydliskom v Oranjestad (Aruba), a College van burgemeester en wethouders van Den Haag (Holandsko),
         ktorý zamietol ich žiadosť o zápis do zoznamu voličov pre voľby členov Európskeho parlamentu, ktoré sa konali 10. júna 2004.

       Právny rámec
       Medzinárodné právo
      3        Článok 3 protokolu č. 1 k Európskemu dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd podpísanému v Ríme 4. novembra 1950
         (ďalej len „protokol č. 1 k EDĽP“) znie takto:

      „Vysoké zmluvné strany sa zaväzujú konať v primeraných intervaloch slobodné voľby s tajným hlasovaním za podmienok, ktoré
         zabezpečia slobodné vyjadrenie názorov ľudu pri voľbe zákonodarného zboru.“

       Právo Spoločenstva
      4        Podľa článku 17 ES:

      „1.      Týmto sa ustanovuje občianstvo únie. Občanom únie je každá osoba, ktorá má štátnu príslušnosť členského štátu. Občianstvo
         únie nenahrádza, ale dopĺňa štátnu príslušnosť jednotlivca.

      2.      Občania únie používajú práva poskytované touto zmluvou a vzťahujú sa na nich povinnosti, ktoré im táto zmluva ukladá.“
      5        Článok 19 ods. 2 ES stanovuje:

      „Bez toho, aby bol dotknutý článok 190 ods. 4 a pravidlá prijaté na jeho vykonanie, každý občan únie s bydliskom v členskom
         štáte, ktorého nie je štátnym príslušníkom, má právo voliť a byť volený vo voľbách do Európskeho parlamentu v členskom štáte,
         v ktorom má bydlisko, za tých istých podmienok ako štátny príslušník tohto štátu.…“

      6        V súlade s týmito ustanovenia prijala Rada Európskej únie smernicu 93/109/ES zo 6. decembra 1993, ktorou sa stanovujú podrobnosti
         uplatňovania volebného práva a práva byť volený do Európskeho parlamentu pre občanov Únie s bydliskom v členskom štáte, ktorého
         nie sú štátnymi príslušníkmi (Ú. v ES L 329, s. 34; Mim. vyd. 20/001, s. 7). Článok 3 prvý odsek tejto smernice znie:

      „Akákoľvek osoba, ktorá v určený deň:
      a)      je občanom únie v zmysle druhého pododseku článku 8 ods. 1 zmluvy;
      b)      nie je štátnym príslušníkom členského štátu bydliska, ale v každom prípade spĺňa tie isté podmienky vzhľadom na právo voliť
         a byť volený tak, ako ukladá tento štát právnymi predpismi svojim vlastným štátnym príslušníkom;

      má právo voliť a byť volená do Európskeho parlamentu v členskom štáte bydliska, pokiaľ tohto práva nebola zbavená podľa článkov
         6 a 7.“

      7        Článok 5 smernice 93/109 znie:

      „Ak na to, aby mohli voliť alebo kandidovať vo voľbách, musia štátni príslušníci členského štátu bydliska mať bydlisko na
         volebnom území daného štátu určité minimálne časové obdobie, voliči spoločenstva a štátni príslušníci spoločenstva oprávnení
         kandidovať vo voľbách sa budú považovať za takých, ktorí splnili túto podmienku, ak počas rovnakého časového obdobia mali
         bydlisko v iných členských štátoch. Toto ustanovenie platí bez toho, že by sa dotýkalo akýchkoľvek osobitných podmienok ohľadom
         dĺžky bydliska v danom volebnom obvode alebo danej lokalite.“

      8        Článok 189 prvý odsek ES znie:

      „Európsky parlament sa skladá zo zástupcov ľudu štátov, ktoré sú členmi spoločenstva a vykonáva právomoci, ktorými ho poveruje
         táto zmluva.“

      9        Článok 190 ES znie takto:

      „1.      Poslanci zastupujúci v Európskom parlamente ľud členských štátov združených v spoločenstve sú volení v priamych a všeobecných
         voľbách.

      …
      4.      Európsky parlament vypracuje návrhy na priame a všeobecné voľby konané jednotným postupom vo všetkých členských štátoch alebo
         v súlade so zásadami spoločnými pre všetky členské štáty.

      Rada so súhlasom Európskeho parlamentu vyjadreným väčšinou hlasov svojich poslancov jednomyseľne prijme zodpovedajúce pravidlá
         a odporučí členským štátom prijať ich v súlade s príslušnými vnútroštátnymi ústavnými predpismi.

      …“
      10      Článok 8 Aktu o priamych a všeobecných voľbách poslancov Európskeho parlamentu, pripojený k rozhodnutiu Rady 76/787/ESUO,
         EHS, Euratom z 20. septembra 1976 (Ú. v. ES L 278, s. 1) zmenený a doplnený rozhodnutím Rady 2002/772/ES, Euratom z 25. júna
         2002 a 23. septembra 2002 (Ú. v. ES L 283, s. 1; Mim. vyd. 01/047, s. 137) (ďalej len „akt z roku 1976“), znie:

      „S výhradou ustanovení tohto aktu sa volebný postup v každom členskom štáte spravuje jeho vnútroštátnymi predpismi.
      Týmito vnútroštátnymi predpismi, ktoré môžu v prípade potreby zohľadniť osobitú situáciu v členských štátoch, nesmie byť dotknutá
         podstata pomerného volebného systému.“

      11      Článok 12 uvedeného aktu znie takto:

      „Európsky parlament overuje mandáty svojich členov. Na tento účel prihliada na výsledky úradne vyhlásené členskými štátmi
         a rozhoduje všetky spory, ktoré vznikajú na základe tohto aktu a ktoré nevznikajú na základe ustanovení vnútroštátnych predpisov,
         na ktoré tento akt odkazuje.“

      12      Podľa článku 299 ES:

      „1.      Táto zmluva sa vzťahuje na… Holandské kráľovstvo…
      2.      Ustanovenia tejto zmluvy sa vzťahujú na francúzske zámorské departementy, Azory, Madeiru a Kanárske ostrovy.
      …
      3.      Na zámorské krajiny a územia uvedené v zozname v prílohe II tejto zmluvy sa vzťahujú osobitné dojednania pre pridruženie stanovené
         v časti IV tejto zmluvy.

      …“
      13      Aruba a Holandské Antily sú uvedené na zozname v prílohe II Zmluvy ES s názvom „Zámorské krajiny a územia, na ktoré sa vzťahujú
         ustanovenia časti IV zmluvy“.

       Vnútroštátne právo
      14      Článok B 1 holandského volebného zákona (Nederlandse Kieswet) v súvislosti s voľbou poslancov poslaneckej snemovne Holandského
         parlamentu (Tweede Kamer der Staten-Generaal) uvádza:

      „Poslanci Tweede Kamer der Staten-Generaal sú volení osobami, ktoré sú v deň predloženia kandidatúr holandskými štátnymi príslušníkmi
         a ktoré v deň konania volieb dosiahli vek 18 rokov, s výnimkou tých osôb, ktoré majú v deň predloženia kandidatúr skutočné
         bydlisko v Holandských Antilách alebo na Arube.

      2.      Táto výnimka sa nevzťahuje na:
      a)      holandského štátneho príslušníka, ktorý mal v Holandsku bydlisko aspoň 10 rokov;
      b)      holandského štátneho príslušníka, ktorý pracuje v oblasti holandskej verejnej služby v Holandských Antilách alebo na Arube,
         ako aj na jeho manžela alebo manželku, partnera alebo spoločníka a ich zaregistrované deti pod podmienkou, že s ním žijú v spoločnej
         domácnosti.“

      15      Článok Y 3 uvedeného zákona v súvislosti s voľbami členov Európskeho parlamentu uvádza:

      „Právo voliť majú:
      a)      osoby, ktoré majú právo voliť vo voľbách poslancov Tweede Kamer der Staten-Generaal;
      b)      osoby, ktoré nie sú holandskými štátnymi príslušníkmi, ale sú štátnymi príslušníkmi iného členského štátu Európskej únie,
         pod podmienkou, že:

      1°      v deň predloženia kandidatúr majú svoje skutočné bydlisko v Holandsku,
      2°      v deň predloženia kandidatúr dosiahli vek 18 rokov, a
      3°      neboli pozbavené práva voliť v Holandsku ani v inom členskom štáte, ktorého sú štátnymi príslušníkmi.“
       Prejudiciálne otázky
      16      V rámci sporu prejednávaného pred vnútroštátnym súdom napádajú odvolatelia vo veci samej zamietnutie zápisu do zoznamu voličov
         pre voľbu poslancov Európskeho parlamentu, ku ktorému došlo z dôvodu, že majú bydlisko na Arube. Tvrdia, že v súlade s článkom
         17 ods. 1 ES sú občanmi Európskej únie. Uvádzajú, že na základe článku 19 ods. 2 ES, ktorý sa vykladá v súvislosti s článkom
         3 protokolu č. 1 k EDĽP, sa im priznáva právo voliť vo voľbách do Európskeho parlamentu, aj keď majú bydlisko na území, ktorého
         názov sa nachádza na zozname zámorských krajín a území (ďalej len „ZKÚ“) uvedených v prílohe II Zmluvy.

      17      Vnútroštátny súd priznáva, že keďže sa voľby poslancov Európskeho parlamentu už konali, je príliš neskoro na to, aby mohlo
         byť na základe rozhodnutia o zrušení zamietnutia zápisu odvolateľov vo veci samej do zoznamu voličov dotknutým osobám umožnené
         zúčastniť sa týchto volieb. Vnútroštátny súd však nevylučuje, že dotknutým osobám musí byť na základe práva Spoločenstva poskytnutá
         náprava („rechtsherstel“).

      18      Vzhľadom na tieto okolnosti Raad van State rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

      „1.      Uplatňuje sa druhá časť Zmluvy na osoby, ktoré majú štátnu príslušnosť členského štátu a ktoré majú bydlisko alebo trvalý
         pobyt na území patriacom medzi ZKÚ, uvedeným v článku 299 ods. 3 ES, a ktoré s týmto členským štátom udržujú osobitné vzťahy?

      2.      V prípade zápornej odpovede na prvú otázku, môžu členské štáty v súvislosti s článkom 17 ods. 1 druhou vetou ES udeliť štátnu
         príslušnosť osobám, ktoré majú bydlisko alebo trvalý pobyt v ZKÚ uvedeným v článku 299 ods. 3 ES?

      3.      Má sa článok 19 ods. 2 ES v súvislosti s článkami 189 ES a 190 ods. 1 ES vykladať v tom zmysle, že – bez ohľadu na výnimky
         vo vnútroštátnych právnych poriadkoch, ktoré nie sú nezvyčajné a ktoré sa týkajú najmä zániku práva voliť vzhľadom na trestnoprávne
         odsúdenie alebo nespôsobilosť na právne úkony – z toho, že občan Únie má bydlisko alebo trvalý pobyt v ZKÚ, mu jednoducho
         a bez výhrad vyplýva právo voliť a byť volený vo voľbách do Európskeho parlamentu?

      4.      Odporuje ustanoveniam článku 17 ES v spojení s ustanoveniami článku 19 ods. 2 ES, posudzovaným v súvislosti s článkom 3 prvým
         odsekom protokolu [č. 1 k EDĽP] tak, ako ho vykladá Európsky súd pre ľudské práva, to, aby osoby, ktoré nie sú občanmi Únie,
         mali aktívne a pasívne volebné právo vo voľbách do Európskeho parlamentu?

      5.      Stanovuje právo Spoločenstva požiadavky týkajúce sa povahy nápravy [rechtsherstel], ktorá sa má poskytnúť, ak sa vnútroštátny
         súd domnieva – berúc do úvahy najmä odpovede Súdneho dvora na otázky uvedené vyššie – že tým, že v súvislosti s voľbami konanými
         10. júna 2004 neboli zapísané osoby, ktoré majú bydlisko alebo trvalý pobyt v Holandských Antilách a na Arube a ktoré majú
         holandskú štátnu príslušnosť, došlo k porušeniu ich práv?“

       Konanie pred Súdnym dvorom
      19      Samostatným listom z 13. júla 2004, ako aj listom z 22. februára 2005 Raad van State Súdnemu dvoru navrhol, aby prejudiciálne
         konanie prebehlo v skrátenom konaní podľa článku 104 a prvého odseku rokovacieho poriadku. Tieto návrhy boli zamietnuté uzneseniami
         predsedu Súdneho dvora z 23. augusta 2004 a 18. marca 2005.

       O prejudiciálnych otázkach
       O prvej otázke
      20      Svojou prvou otázkou sa Raad van State pýta, či sa druhá časť Zmluvy týkajúca sa občianstva Únie uplatňuje na osoby, ktoré
         majú štátnu príslušnosť členského štátu a ktoré majú bydlisko alebo trvalý pobyt na území patriacom medzi ZKÚ, uvedeným v článku
         299 ods. 3 ES.

       Pripomienky predložené Súdnemu dvoru
      21      Účastníci konania vo veci samej, ako aj vláda Spojeného kráľovstva a Komisia Európskych spoločenstiev tvrdia, že druhá časť
         Zmluvy sa uplatňuje na osoby, ktoré majú štátnu príslušnosť členského štátu a ktoré majú bydlisko alebo trvalý pobyt na území
         patriacom medzi ZKÚ. Uvádzajú, že článok 17 ods. 2 ES podmieňuje občianstvo Únie a využívanie práv priznaných Zmluvou iba
         štátnou príslušnosťou členského štátu. Vzhľadom na to nie je dôležité, či má štátny príslušník členského štátu bydlisko alebo
         trvalý pobyt v tretej krajine alebo v ZKÚ.

      22      Holandská vláda na úvod tvrdí, že v súlade so Statuut van het Koninkrijk der Nederlanden de 1954 (ďalej len „Statuut“), sa
         Holandské kráľovstvo skladá z troch krajín, a to z Holandska, Holandských Antíl a Aruby. Článok 41 Statuut uvádza, že tieto
         tri krajiny „spravujú svoje vlastné záležitosti samostatne“. Holandsko má teda svoju vlastnú ústavu a Holanské Antily a Aruba
         svoj vlastný Staatsregeling. V Kráľovstve má okrem „záležitostí Kráľovstva“, ktoré sú uvedené v Statuut, každá krajina, ktorá
         má vlastný parlament a správne orgány, vlastné legislatívne právomoci.

      23      Štátna príslušnosť patrí medzi „záležitosti Kráľovstva“ a je upravená v zákone Kráľovstva o holandskej štátnej príslušnosti
         (Rijkswet op het Nederlanderschap). Ide o „jednotnú štátnu príslušnosť“, to znamená bez rozdielu, či ide o obyvateľa Aruby
         alebo obyvateľa Holandska, ktorý sa nachádza mimo Kráľovstva.

      24      Vonkajšie vzťahy patria takisto medzi „záležitosti Kráľovstva“. Medzinárodnú právnu subjektivitu má iba Holandské kráľovstvo.
         V každom prípade, pokiaľ ide o medzinárodné dohody, Kráľovstvo je oprávnené uzatvárať zmluvy za každú krajinu osobitne. V praxi
         sa to prejavuje tak, že existujú odkazy na „Holandské kráľovstvo (za Holandsko)“, „Holandské kráľovstvo (za Holandské Antily)“
         alebo „Holandské kráľovstvo (za Arubu)“. Z toho vyplýva, že z právneho hľadiska zmluva zaväzuje iba predmetnú krajinu. Holandská
         vláda v tejto súvislosti uvádza, že Zmluva EHS vo svojom pôvodnom znení bola ratifikovaná výlučne za európske územie Kráľovstva
         a Novú Guineu, to znamená s uvedením „za Holandské kráľovstvo (za Holandsko a Novú Guineu)“. Holandská vláda okrem toho predložila
         ratifikačnú listinu Zmluvy o Európskej únii, ktorú kráľovná schválila „za Holandské kráľovstvo (za Holandsko)“.

      25      Podľa holandskej vlády musí byť územná pôsobnosť Zmluvy ES, najmä jej druhá časť, vymedzená v súlade s článkom 299 ES, ale
         takisto s ohľadom na ratifikačné nástroje Zmluvy. Z preskúmania týchto nástrojov teda vyplýva, že pôvodná Zmluva, ako aj Zmluva
         a Európskej únii, neboli ratifikované za Arubu. Zmluva ES sa teda na územie tejto krajiny neuplatňuje, okrem osobitného režimu
         pridruženia, ktorý je stanovený v jej štvrtej časti.

      26      Z toho, že Holandské kráľovstvo zriadilo jednotnú štátnu príslušnosť, nevyplývajú v tejto súvislosti žiadne účinky. Holandský
         štátny príslušník Aruby alebo Holandských Antíl síce má holandskú štátnu príslušnosť, a v dôsledku toho je občanom Únie, to
         však neznamená, že má takisto po celý čas všetky práva spojené s občianstvom Únie. Ak sa dotknutá osoba nachádza na území
         Aruby alebo Holandských Antíl, na základe Zmluvy pre ňu nevznikajú v súvislosti s jej postavením žiadne účinky. Ak by však
         dotknutá osoba opustila územie Aruby alebo Holandských Antíl, mohla by si nárokovať práva spojené s občianstvom Únie.

       Odpoveď Súdneho dvora
      27      Článok 17 ods. 1 druhá veta ES stanovuje, že „občanom únie je každá osoba, ktorá má štátnu príslušnosť členského štátu“. V tejto
         súvislosti je irelevantné, či má štátny príslušník členského štátu bydlisko alebo trvalý pobyt na území patriacom medzi ZKÚ,
         uvedeným v článku 299 ods. 3 ES.

      28      Okrem toho, článok 17 ods. 2 ES stanovuje, že občania Únie požívajú práva poskytované Zmluvou a vzťahujú sa na nich povinnosti,
         ktoré im táto Zmluva ukladá.

      29      Z toho vyplýva, že na prvú otázku je potrebné odpovedať tak, že osoby, ktoré sú štátnymi príslušníkmi členského štátu a ktoré
         majú bydlisko alebo trvalý pobyt na území patriacom medzi ZKÚ, uvedeným v článku 299 ods. 3 ES, sa môžu dovolávať práv, ktoré
         sú občanom Únie priznané v druhej časti Zmluvy.

       O druhej otázke
      30      Táto otázka, ktorá sa týka práva členských štátov, vzhľadom na článok 17 ods. 1 druhú vetu ES, udeliť štátnu príslušnosť osobám,
         ktoré majú trvalý pobyt alebo bydlisko v ZKÚ uvedeným v článku 299 ods. 3 ES, bola položená pre prípad, že by Súdny dvor dospel
         k záveru, že druhá časť Zmluvy sa neuplatňuje na osobu, ktorá má štátnu príslušnosť členského štátu, ak má táto osoba bydlisko
         alebo trvalý pobyt na území, ktoré patrí medzi ZKÚ.

      31      Vzhľadom na odpoveď na prvú otázku teda nie je opodstatnené odpovedať na druhú otázku.

       O tretej otázke
      32      Svojou treťou otázkou sa Raad van State pýta, či sa má článok 19 ods. 2 ES vzhľadom na články 189 ES a 190 ods. 1 ES vykladať
         v tom zmysle, že občan Únie, ktorý má bydlisko alebo trvalý pobyt v ZKÚ, má právo voliť a byť volený do Európskeho parlamentu.

       Pripomienky predložené Súdnemu dvoru
      33      Odvolatelia vo veci samej tvrdia, že hoci Aruba patrí v zmysle Zmluvy medzi ZKÚ, podlieha právnym predpisom, týkajúcim sa
         záležitostí Kráľovstva, pričom medzi tieto záležitostí patrí aj obrana a vonkajšie vzťahy, a tieto právne predpisy sú ovplyvňované
         právom Spoločenstva. Vnútroštátne právne predpisy sú takisto ovplyvňované právnou úpravou Spoločenstva, čo odôvodňuje, že
         holandskí štátni príslušníci Aruby môžu voliť poslancov Európskeho parlamentu v súlade s článkom 3 protokolu č. 1 k EDĽP.
         Odvolatelia vo veci samej takisto poukazujú na diskrimináciu, ktorej obeťami sú holandskí štátni príslušníci Aruby a Holandských
         Antíl. Ako príklad uvádzajú, že holandský štátny príslušník má alebo nemá právo voliť podľa toho, či má bydlisko vo francúzskej
         alebo holandskej časti ostrova Saint-Martin.

      34      Holandská vláda uvádza, že právo voliť nie je záležitosťou Kráľovstva, ale že patrí do právomoci krajiny v zmysle Statuut.
         Článok 46 Statuut v tejto súvislosti uvádza, že zastupiteľské zbory krajiny volia holandskí štátni príslušníci, ktorí majú
         pobyt v predmetnej krajine. Odsek 2 tohto článku ponecháva krajine možnosť priznať právo voliť holandským štátnym príslušníkom,
         ktorí nemajú bydlisko v predmetnej krajine. V prípade holandského zákona o voľbách bola táto posledná uvedená možnosť v obmedzenom
         zmysle využitá tak, že právo voliť bolo priznané tým holandským štátnym príslušníkom majúcim bydlisko na Arube a v Holandských
         Antilách, ktorí bývali v Holandsku viac ako 10 rokov.

      35      Holandská vláda, francúzska vláda a vláda Spojeného kráľovstva, ako aj Komisia sa domnievajú, že na základe práva Spoločenstva
         sa nepožaduje, aby bolo právo voliť priznané štátnym príslušníkom členských štátov, ktorí nemajú bydlisko na území, na ktorom
         sa uplatňuje právna úprava Spoločenstva. Štátny príslušník s bydliskom v ZKÚ takéto právo nemôže nadobudnúť na základe článku
         19 ods. 2 ES, ktorým sa zabezpečuje iba to, aby mali občania Únie, ktorí majú pobyt v inom členskom štáte, právo voliť za
         rovnakých podmienok ako štátni príslušníci tohto členského štátu.

      36      Holandská vláda a vláda Spojeného kráľovstva, ako aj Komisia okrem toho pripomínajú, že články 189 ES a 190 ods. 1 ES, ako
         aj všeobecné ustanovenia Zmluvy sa s výnimkou výslovného odkazu neuplatňujú v ZKÚ (rozsudky z 12. februára 1992, Leplat, C‑260/90,
         Zb. s. I‑643, bod 10, a z 22. novembra 2001, Holandsko/Rada, C‑110/97, Zb. s. I‑8763, bod 49). Domnievajú sa, že vzhľadom
         na to, že sa Zmluva na Arube neuplatňuje a že z pridruženia ZKÚ nevyplývajú Európskemu parlamentu žiadne právomoci, sa Európsky
         parlament nemôže považovať za „zákonodarný zbor“ v zmysle článku 3 protokolu č. 1 k EDĽP, volieb do ktorého by mali právo
         zúčastniť sa osoby, ktoré majú bydlisko v ZKÚ (pozri ESĽP, rozsudok Matthews v. Spojené kráľovstvo z 18. februára 1999, Zbierka rozsudkov a rozhodnutí  1999-I).

      37      V každom prípade Spoločenstvo vykonávalo právomoc, ktorá mu je zverená na základe článku 190 ods. 4 ES na účely stanovenia
         jednotného volebného postupu iba čiastočne. Akt z roku 1976 neobsahuje žiadne ustanovenie, ktoré by upresňovalo, kto sú osoby,
         ktoré majú právo voliť, takže sa na danú situáciu vzťahujú len samotné vnútroštátne ustanovenia. Tieto ustanovenia môžu upravovať
         najmä podmienky bydliska.

      38      Holandská vláda, francúzska vláda a vláda Spojeného kráľovstva, ako aj Komisia sa domnievajú, že právu Spoločenstva teda neodporuje
         to, aby členské štáty priznávali právo voliť občanom Únie majúcim bydlisko v tretej krajine alebo v ZKÚ. Francúzska vláda
         v tejto súvislosti upresňuje, že francúzsky zákon o voľbách poslancov Európskeho parlamentu sa odvoláva na francúzsky volebný
         zákonník, ktorý nijako nerozlišuje medzi francúzskymi štátnymi príslušníkmi, ktorí majú bydlisko v metropolitnom Francúzsku,
         a ostatnými francúzskymi štátnymi príslušníkmi. Francúzski štátni príslušníci, ktorí majú bydlisko v zámorskom departemente
         alebo v ZKÚ, sa zúčastňujú volieb do Európskeho parlamentu za rovnakých podmienok ako francúzski štátni príslušníci, ktorí
         majú bydlisko v metropolitnom Francúzsku.

      39      Komisia však pripomína, že členské štáty musia zohľadniť všeobecné zásady práva Spoločenstva. Na základe všeobecnej zásady
         rovnosti zaobchádzania by mal vnútroštátny zákonodarca, ktorý rozhoduje o rozšírení práva voliť vo voľbách do Európskeho parlamentu
         na tých svojich štátnych príslušníkov, ktorí majú bydlisko v tretej krajine, priznať toto právo voliť aj tým svojim štátnym
         príslušníkom, ktorí majú bydlisko v ZKÚ. Mal by tak postupovať a fortiori kvôli osobitnému vzťahu, ktorý existuje medzi ZKÚ a Spoločenstvom. V danom prípade, keďže holandský zákonodarca priznáva
         právo zúčastniť sa uvedených volieb všetkým holandským štátnym príslušníkom, ktorí nemajú bydlisko na Arube alebo v Holandských
         Antilách, bez ohľadu na ich trvalý pobyt, toto právo by sa malo rovnako priznať holandským štátnym príslušníkom Aruby a Holandských
         Antíl. V opačnom prípade dochádza na základe právnej úpravy k neodôvodnenej diskriminácii medzi holandskými štátnymi príslušníkmi,
         ktorí majú bydlisko napríklad v New Yorku, a tými, ktorí majú bydlisko na Arube.

       Odpoveď Súdneho dvora
      40      Je potrebné konštatovať, že ustanovenia Zmluvy neuvádzajú pravidlo, ktoré by výslovným a presným spôsobom definovalo, kto
         je osoba, ktorá má právo voliť a byť volená do Európskeho parlamentu.

      41      Článok 190 ods. 4 ES sa vzťahuje na postup týkajúci sa týchto volieb. Podľa tohto ustanovenia sa priame a všeobecné voľby
         poslancov Európskeho parlamentu konajú jednotným postupom vo všetkých členských štátoch alebo v súlade so zásadami spoločnými
         pre všetky členské štáty.

      42      Akt z roku 1976 vo svojom článku 1 stanovuje, že poslanci Európskeho parlamentu sú volení podľa zásady pomerného zastúpenia
         na základe všeobecného, rovného a priameho volebného práva tajným hlasovaním. Podľa článku 8 aktu z roku 1976, s výhradou
         ustanovení tohto aktu, sa volebný postup v každom členskom štáte spravuje jeho vnútroštátnymi predpismi, ale že tieto vnútroštátne
         predpisy, ktoré môžu v prípade potreby zohľadniť osobitosti v členských štátoch, nesmú vplývať na podstatu pomerného volebného
         systému.

      43      Ani článok 190 ES, ani akt z roku 1976 však výslovne a presne nestanovujú, kto má právo voliť a byť volený do Európskeho parlamentu.

      44      Z článkov 189 ES a 190 ES, ktoré sa týkajú Európskeho parlamentu a ktoré stanovujú, že Európsky parlament sa skladá zo zástupcov
         ľudu členských štátov, nie je v tejto súvislosti možné vyvodiť žiadny jasný záver, keďže pojem „ľud“, ktorý nie je definovaný,
         môže mať v jednotlivých členských štátoch a jazykoch Únie rozličné významy.

      45      Z týchto úvah vyplýva, že podľa súčasného stavu práva Spoločenstva patrí vymedzenie osôb, ktoré majú právo voliť a byť volené,
         do právomoci každého členského štátu, pričom sa má dodržiavať právo Spoločenstva. Je však potrebné overiť, či tomuto právu
         odporuje taká situácia, akou je situácia, o ktorú ide vo veci samej, v ktorej holandský štátny príslušník, ktorý má bydlisko
         na Arube, nemá právo voliť a byť volený do Európskeho parlamentu.

      46      Po prvé je potrebné pripomenúť, že na ZKÚ sa vzťahujú osobitné dojednania pre pridruženie stanovené v štvrtej časti Zmluvy
         (články 182 ES až 188 ES), takže sa na ne, s výnimkou výslovného odkazu, neuplatňujú všeobecné ustanovenia Zmluvy (pozri rozsudky
         Leplat, už citovaný, bod 10, a Holandsko/Rada, už citovaný, bod 49).

      47      Z toho vyplýva, že články 189 ES a 190 ES sa v týchto krajinách a na týchto územiach neuplatňujú a že členské štáty nie sú
         povinné v týchto krajinách a na týchto územiach uskutočniť voľby do Európskeho parlamentu.

      48      Článku 3 protokolu č. 1 k EDĽP takýto výklad neodporuje. Keďže sa totiž ustanovenia Zmluvy neuplatňujú v ZKÚ, Európsky parlament
         sa v zmysle tohto ustanovenia nemôže považovať za „zákonodarný zbor“ týchto zámorských krajín a území. Na druhej strane sa
         obyvateľstvo týchto krajín a území môže v orgánoch vytvorených v rámci pridruženia medzi Spoločenstvom a ZKÚ vyjadrovať prostredníctvom
         orgánov, ktoré ho zastupujú.

      49      V tejto súvislosti nie je možné úspešne namietať, že právo Spoločenstva vplýva na právo uplatňované na Arube. Tento vplyv
         totiž môže vyplývať z ustanovení práva Spoločenstva, ktoré sa uplatňujú v ZKÚ v rámci pridruženia. Pokiaľ ide o ostatné ustanovenia
         tohto práva, ako to uviedol generálny advokát v bode 161 svojich návrhov s odkazom na bod 34 už citovaného rozsudku Matthews/Spojené
         kráľovstvo, nepriamy vplyv právnych predpisov nepostačuje na to, aby sa dospelo k záveru, že tieto právne predpisy sa vzťahujú
         na obyvateľstvo rovnakým spôsobom ako tie právne predpisy, ktoré prijalo miestne zákonodarné zhromaždenie.

      50      Rovnako nie je možné použiť ako námietku skutočnosť, že iné členské štáty uskutočňujú voľby do Európskeho parlamentu v ZKÚ,
         s ktorými majú osobitné vzťahy. V tejto súvislosti totiž vzhľadom na neexistenciu osobitných ustanovení v Zmluve prináleží
         členským štátom prijať pravidlá, ktoré sú čo najlepšie prispôsobené ich ústavnému systému.

      51      Po druhé, pokiaľ ide o právo voliť a byť volený vo voľbách do Európskeho parlamentu, ktoré sa konajú v Holandsku, toto právo
         vymedzuje holandský volebný zákon a obsahuje rovnaké podmienky ako v prípade volieb poslancov do poslaneckej snemovne Holandského
         parlamentu, teda toto právo voliť a byť volený sa nepriznáva najmä holandským štátnym príslušníkom, ktorí majú svoje skutočné
         bydlisko v Holandských Antilách alebo na Arube.

      52      Ako to už bolo uvedené v bodoch 41 až 44 tohto rozsudku, ani články 189 ES a 190 ES, ani akt z roku 1976, výslovným a presným
         spôsobom neuvádzajú, kto má právo voliť a byť volený vo voľbách do Európskeho parlamentu. Okrem toho ustanovenia druhej časti
         Zmluvy týkajúce sa občianstva Únie občanom Únie nepriznávajú nepodmienené právo voliť a byť volený vo voľbách do Európskeho
         parlamentu.

      53      Článok 19 ods. 2 ES, na ktorý sa odkazuje v prejudiciálnej otázke, sa totiž obmedzuje na uplatnenie zásady zákazu diskriminácie
         z dôvodu štátnej príslušnosti vo vzťahu k právu voliť a byť volený tým, že uvádza, že občan Únie, ktorý má bydlisko v členskom
         štáte, ktorého nie je štátnym príslušníkom, má právo voliť a byť volený vo voľbách do Európskeho parlamentu v členskom štáte,
         v ktorom má bydlisko, za rovnakých podmienok, ako štátny príslušník tohto členského štátu. Článok 3 prvý odsek písm. b) smernice
         93/109 v tejto súvislosti uvádza, že právo voliť a byť volený v členskom štáte, v ktorom má občan bydlisko, má každý občan
         Únie, ktorý síce nie je štátnym príslušníkom tohto členského štátu, ale inak spĺňa podmienky, ktoré tento členský štát stanovuje
         pre právo voliť a byť volený svojim vlastným štátnym príslušníkom. Rovnako článok 5 uvedenej smernice jasne vychádza z predpokladu,
         že členský štát môže v súvislosti s právom voliť stanoviť podmienku týkajúcu sa dĺžky bydliska „na volebnom území“. Z tohto
         preskúmania článku 19 ods. 2 ES a ustanovení prijatých na jeho vykonanie vyplýva, že toto ustanovenie Zmluvy sa neuplatňuje
         na občana Únie, ktorý má bydlisko v ZKÚ a svoje právo voliť zamýšľa vykonať v členskom štáte, ktorého je štátnym príslušníkom.

      54      Ako to uviedol generálny advokát v bodoch 157 a 158 svojich návrhov, článku 3 protokolu č. 1 k EDĽP neodporuje to, aby zmluvné
         štáty na účely obmedzenia okruhu osôb, ktoré majú právo voliť a byť volené, stanovili kritérium bydliska. Pri rozhodovaní
         vo veci práva voliť sa Európsky súd pre ľudské práva v tejto súvislosti domnieval, že povinnosť mať bydlisko na vnútroštátnom
         území na účely práva voliť je podmienkou, ktorá nie je sama osebe neprimeraná alebo svojvoľná a ktorá je odôvodnená niekoľkými
         dôvodmi (ESĽP, rozsudok Melnitchenko v. Ukrajina z 19. októbra 2004, Zbierka rozsudkov a rozhodnutí 2004‑X, § 56). Okrem toho uznal, že pokiaľ ide o právo byť volený, je možné stanoviť striktnejšie podmienky ako v prípade
         práva voliť (rozsudok Melnitchenko v. Ukrajina, už citovaný, § 57).

      55      Vzhľadom na tieto skutočnosti z uvedeného v zásade nevyplýva, že by kritérium spojené s bydliskom bolo neprimerané účelom
         určenia, kto má právo voliť a byť volený vo voľbách do Európskeho parlamentu.

      56      Odvolatelia vo veci samej, ako aj Komisia však tvrdia, že holandský volebný zákon porušuje zásadu rovnosti zaobchádzania tým,
         že právo voliť a byť volený vo voľbách do Európskeho parlamentu priznáva všetkým holandským štátnym príslušníkom, ktorí majú
         bydlisko v tretej krajine, pričom takéto právo nepriznáva holandským štátnym príslušníkom, ktorí majú bydlisko v Holandských
         Antilách alebo na Arube.

      57      V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že zásada rovnosti zaobchádzania alebo zákazu diskriminácie, ktorá patrí medzi
         všeobecné zásady práva Spoločenstva, vyžaduje, aby porovnateľné situácie neboli posudzované rozdielne a rozdielne situácie
         neboli posudzované rovnako, ak takéto posudzovanie nie je objektívne odôvodnené (rozsudky zo 6. decembra 2005, ABNA a i.,
         C‑453/03, C‑11/04, C‑12/04 a C‑194/04, Zb. s. I‑10423, bod 63, a z 10. januára 2006, IATA a ELFAA, C‑344/04, Zb. s. I‑403,
         bod 95).

      58      V danom prípade možno považovať za relevantné porovnateľné situácie holandského štátneho príslušníka, ktorý má bydlisko v Holandských
         Antilách alebo na Arube a holandského štátneho príslušníka, ktorý má bydlisko v tretej krajine. Tieto osoby majú spoločné
         to, že sú holandskými štátnymi príslušníkmi a nemajú bydlisko na území Holandska. Dochádza však medzi nimi k rozdielnemu zaobchádzaniu,
         pretože druhý z nich má právo voliť a byť volený vo voľbách do Európskeho parlamentu, ktoré sa konajú v Holandsku, zatiaľ
         čo prvý z nich takéto právo nemá. Takýto rozdiel v zaobchádzaní musí byť objektívne odôvodnený.

      59      Holandská vláda na pojednávaní upresnila, že cieľom holandského volebného zákona bolo umožniť voliť holandským štátnym príslušníkom,
         ktorí majú bydlisko v zahraničí, keďže sa predpokladá, že títo občania stále udržujú s holandskou spoločnosťou vzťahy. Z vysvetlení,
         ktoré na pojednávaní predložila uvedená vláda, však rovnako vyplýva, že holandský štátny príslušník, u ktorého by došlo k zmene
         bydliska z Aruby do tretej krajiny, by mal právo voliť z rovnakého dôvodu ako holandský štátny príslušník, u ktorého by došlo
         k zmene bydliska z Holandska do tretej krajiny, pričom holandský štátny príslušník, ktorý má bydlisko na Arube, by takéto
         právo nemal.

      60      V tejto súvislosti spadá cieľ, ktorý sledoval holandský zákonodarca a ktorý spočíva v priznaní práva voliť a byť volený holandským
         štátnym príslušníkom, ktorí majú alebo mali vzťahy s Holandskom, do miery voľnej úvahy, ktorú má tento zákonodarca k dispozícii,
         pokiaľ ide o konanie volieb. Je však potrebné konštatovať, že holandská vláda dostatočne nepreukázala, že rozdielne zaobchádzanie
         medzi holandskými štátnymi príslušníkmi, ktorí majú bydlisko v tretej krajine a tými, ktorí majú bydlisko v Holandských Antilách
         alebo na Arube, je objektívne odôvodnené, a teda že nie je porušením zásady rovnosti zaobchádzania.

      61      Vzhľadom na tieto skutočnosti je opodstatnené odpovedať na tretiu otázku tak, že hoci podľa súčasného stavu práva Spoločenstva,
         nič nebráni tomu, aby členské štáty, dodržiavajúc právo Spoločenstva, definovali podmienky práva voliť a byť volený vo voľbách
         do Európskeho parlamentu odkazom na kritérium bydliska na území, na ktorom sa voľby konajú, zásade rovnosti zaobchádzania
         však odporuje to, aby mali vybrané kritériá za následok rozdielne zaobchádzanie medzi štátnymi príslušníkmi, ktorí sa nachádzajú
         v porovnateľných situáciách, bez toho, aby bolo takéto rozdielne zaobchádzanie objektívne odôvodnené.

       O štvrtej otázke
      62      Svojou štvrtou otázkou sa Raad van State pýta, či článkom 17 ES a 19 ods. 2 ES, posudzovaným v súvislosti s článkom 3 protokolu
         č. 1 k EDĽP, odporuje to, aby osoby, ktoré nie sú občanmi Únie, mali právo voliť a byť volené vo voľbách do Európskeho parlamentu.

      63      Ako to uviedla holandská vláda a Komisia, je opodstatnené konštatovať, že táto otázka nijako nesúvisí s konaním vo veci samej,
         pretože odvolatelia vo veci samej sú občanmi Únie, a teda nie je opodstatnené na uvedenú otázku odpovedať.

      64      V každom prípade Súdny dvor vydal v tento istý deň rozsudok vo veci Španielsko/Spojené kráľovstvo, C‑145/04, ( Zb. s. I‑7917),
         ktorý v tejto súvislosti uvádza potrebné upresnenia.

       O piatej otázke
      65      Svojou piatou otázkou sa Raad van State pýta, či právo Spoločenstva stanovuje požiadavky týkajúce sa povahy nápravy [rechtsherstel],
         ktorá sa má poskytnúť, ak sa vnútroštátny súd domnieva – berúc do úvahy najmä odpovede Súdneho dvora na otázky uvedené vyššie
         – že tým, že v súvislosti s voľbami poslancov Európskeho parlamentu konanými 10. júna 2004 neboli zapísané do voličských zoznamov
         osoby, ktoré majú trvalý pobyt alebo bydlisko v Holandských Antilách a na Arube a ktoré majú holandskú štátnu príslušnosť,
         došlo k porušeniu ich práv.

      66      V tejto súvislosti z článku 12 aktu z roku 1976 vyplýva, že Európsky parlament rozhoduje iba o sporoch týkajúcich sa volieb,
         ktoré by mohli prípadne vzniknúť na základe ustanovení tohto aktu, s výnimkou vnútroštátnych ustanovení, na ktoré sa tento
         akt odvoláva. Určenie osôb, ktoré majú právo voliť a byť volené vo voľbách do Európskeho parlamentu, patrí do právomoci každého
         členského štátu, z čoho vyplýva, že spory týkajúce sa vnútroštátnych ustanovení definujúce takéto osoby sa riadia vnútroštátnym
         právom.

      67      V prípade, že neexistuje právna úprava Spoločenstva pre spory týkajúce sa práva voliť a byť volený do Európskeho parlamentu,
         je vecou vnútroštátneho právneho poriadku každého členského štátu, aby stanovil procesné podmienky žalôb určených na zabezpečenie
         ochrany práv, ktoré osobám podliehajúcim súdnej právomoci vyplývajú z práva Spoločenstva, pričom, na jednej strane, tieto
         podmienky nemôžu byť nevýhodnejšie, než podmienky týkajúce sa práv, ktoré majú pôvod vo vnútroštátnom právnom poriadku (zásada
         rovnocennosti) a, na druhej strane, nemôžu prakticky znemožniť alebo výrazne sťažiť výkon práv priznaných právnym poriadkom
         Spoločenstva (zásada efektivity) (pozri najmä rozsudok z 8. novembra 2005, Leffler, C‑443/03, Zb. s. I‑9611, body 49 a 50).

      68      Pokiaľ ide o prípadnú nápravu [rechtsherstel] v prospech osoby, u ktorej došlo z dôvodu vnútroštátneho ustanovenia, ktoré
         je v rozpore s právom Spoločenstva, k zamietnutiu zápisu do voličských zoznamov pre voľby poslancov Európskeho parlamentu,
         táto náprava sa môže poskytnúť v súlade s podmienkami a postupmi vnútroštátneho práva, pričom tieto podmienky a postupy musia
         byť v súlade so zásadami rovnocennosti a efektivity (pozri v tomto zmysle rozsudok z 9. novembra 1983, San Giorgio, 199/82,
         Zb. s. 3595). Na účely posúdenia náležitej nápravy sa bude môcť vnútroštátny súd odvolať na spôsoby nápravy stanovené pre
         prípad porušenia vnútroštátnych pravidiel v rámci volieb do orgánov členského štátu.

      69      V tomto kontexte je okrem iného opodstatnené pripomenúť, že zásada zodpovednosti členského štátu za škody spôsobené jednotlivcom
         porušením práva Spoločenstva, ktoré sa pripisujú tomuto členskému štátu, je súčasťou systému Zmluvy, a členský štát je teda
         povinný spôsobenú škodu nahradiť vtedy, ak porušená právna norma zveruje jednotlivcom práva, ak je porušenie dostatočne závažné
         a ak medzi povinnosťou, ktorá vyplýva štátu, a škodou, ktorá vznikla poškodeným osobám, existuje priama príčinná súvislosť
         (rozsudky z 5. marca 1996, Brasserie du pêcheur a Factortame, C‑46/93 a C‑48/93, Zb. s. I‑1029, body 31 a 51, a z 30. septembra
         2003, Köbler, C‑224/01, Zb. s. I‑10239, body 30 a 51), bez toho, aby sa vylúčilo, že k vzniku zodpovednosti štátu by mohlo
         dôjsť aj za menej obmedzených podmienok na základe vnútroštátneho práva (rozsudok Brasserie du pêcheur a Factortame, už citovaný,
         bod 66).

      70      S výnimkou práva na náhradu škody, ktoré vyplýva priamo z práva Spoločenstva, v prípade, že sú podmienky uvedené v predchádzajúcom
         bode splnené, patrí zodpovednosť za nápravu dôsledkov spôsobenej škody, ktorá štátu vzniká, do rámca vnútroštátneho práva,
         pričom podmienky, ktoré stanovujú vnútroštátne predpisy v oblasti náhrady škody, nemôžu byť nevýhodnejšie, než podmienky,
         ktoré sa týkajú obdobných sťažností vnútroštátnej povahy, a nemôžu byť určené tak, aby získanie náhrady škody prakticky znemožňovali
         alebo výrazne sťažovali (rozsudok Brasserie du pêcheur a Factortame, už citovaný, bod 67).

      71      Je teda opodstatnené odpovedať na piatu otázku tak, že určenie opatrení, ktoré umožňujú nápravu osobe, ktorá nebola z dôvodu
         vnútroštátneho ustanovenia, ktoré je v rozpore s právom Spoločenstva, zapísaná do voličských zoznamov pre voľby poslancov
         Európskeho parlamentu, ktoré sa konali 10. júna 2004, a ktorá bola teda z účasti na týchto voľbách vylúčená, je vecou vnútroštátneho
         práva. Tieto opatrenia, ktoré môžu zahŕňať náhradu škody spôsobenej porušením práva Spoločenstva pripísaného členskému štátu,
         musia byť v súlade so zásadami rovnocennosti a efektivity.

       O trovách
      72      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (veľká komora) rozhodol takto:
      1.      Osoby, ktoré majú štátnu príslušnosť členského štátu a majú bydlisko alebo trvalý pobyt na území patriacom medzi zámorské
            krajiny a územia uvedené v článku 299 ods. 3 ES, sa môžu dovolávať práv, ktoré sa občanom Únie priznávajú v druhej časti Zmluvy ES.
      2.      Hoci podľa súčasného stavu práva Spoločenstva nič nebráni tomu, aby členské štáty, dodržiavajúc právo Spoločenstva, definovali
            podmienky práva voliť a byť volený vo voľbách do Európskeho parlamentu odkazom na kritérium bydliska na území, na ktorom sa
            voľby konajú, zásade rovnosti zaobchádzania však odporuje to, aby mali vybrané kritériá za následok rozdielne zaobchádzanie
            medzi štátnymi príslušníkmi, ktorí sa nachádzajú v porovnateľných situáciách, bez toho, aby bolo takéto rozdielne zaobchádzanie
            objektívne odôvodnené.
      3.      Určenie opatrení, ktoré umožňujú nápravu [rechtsherstel] osobe, ktorá nebola z dôvodu vnútroštátneho ustanovenia, ktoré je
            v rozpore s právom Spoločenstva, zapísaná do voličských zoznamov pre voľby poslancov Európskeho parlamentu, ktoré sa konali
            10. júna 2004, a ktorá bola teda z účasti na týchto voľbách vylúčená, je vecou vnútroštátneho práva každého členského štátu.
            Tieto opatrenia, ktoré môžu zahŕňať náhradu škody spôsobenej porušením práva Spoločenstva pripísaného členskému štátu, musia
            byť v súlade so zásadami rovnocennosti a efektivity.
      Podpisy
      * Jazyk konania: holandčina.


Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 10. mája 2001. # Agorà Srl a Excelsior Snc di Pedrotti Bruna & C. proti Ente Autonomo Fiera Internazionale di Milano a Ciftat Soc. coop. arl. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia - Taliansko. # Spojené veci C-223/99 a C-260/99.