title: Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) z 1. októbra 2009. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Maltskej republike. # Nesplnenie povinnosti členským štátom - Znečisťovanie a poškodzovanie - Spaľovacie zariadenia - Obmedzenie emisií určitých znečisťujúcich látok do ovzdušia. # Vec C-252/08.

text:
      Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) z 1. októbra 2009 – Komisia/Malta
      (vec C‑252/08)
      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Znečisťovanie a poškodzovanie – Spaľovacie zariadenia – Obmedzenie emisií určitých znečisťujúcich látok do ovzdušia“
      Žaloba o nesplnenie povinnosti – Skúmanie dôvodnosti Súdnym dvorom – Stav, ktorý treba zohľadniť – Stav ku dňu uplynutia lehoty stanovenej odôvodneným stanoviskom (článok 226 ES) (pozri bod 7)
      Predmet

               Nesplnenie povinnosti členským štátom – Porušenie článku 4 ods. 1 v spojení s prílohami IV A, VI A a VII A a článku 12 v spojení
                  s prílohou VIII A.2 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2001/80/ES z 23. októbra 2001 o obmedzení emisií určitých znečisťujúcich
                  látok do ovzdušia z veľkých spaľovacích zariadení (Ú. v. ES L 309, s. 1; Mim. vyd. 15/006, s. 299) – Nedodržanie hraničných
                  emisných hodnôt stanovených pre oxid siričitý a oxidy dusíka a prachu – Zariadenia Delimara a Marsa

            Výrok

                  1.

                  	Maltská republika si tým, že správne neuplatnila smernicu Európskeho parlamentu a Rady 2001/80/ES z 23. októbra 2001 o obmedzení
                     emisií určitých znečisťujúcich látok do ovzdušia z veľkých spaľovacích zariadení v rámci fungovania parného generátora fázy
                     I elektrárne Delimara a elektrárne Marsa, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z ustanovení článku 4 ods. 1 v spojení
                     s článkom 12 smernice, ako aj jej prílohami IV A, VI A, VII A a VIII A bodom 2.

                  2.

                  	Maltská republika je povinná nahradiť trovy konania.


Rozsudok Všeobecného súdu (prvá komora) z 1. júla 2014. # Jyoti Ceramic Industries PVT. Ltd proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Vec T-239/12.


title: Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 19. januára 2012. # Suiker Unie GmbH - Zuckerfabrik Anklam proti Hauptzollamt Hamburg-Jonas. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Finanzgericht Hamburg - Nemecko. # Nariadenie (ES) č. 800/1999 - Článok 15 ods. 1 a 3 - Poľnohospodárske výrobky - Systém vývozných náhrad - Diferencovaná vývozná náhrada - Podmienky priznania - Dovoz výrobku do tretieho štátu určenia - Zaplatenie dovozného cla. # Vec C-392/10.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (piata komora)
      z 19. januára 2012 (
            *1
         )
      „Nariadenie (ES) č. 800/1999 — Článok 15 ods. 1 a 3 — Poľnohospodárske výrobky — Systém vývozných náhrad — Diferencovaná vývozná náhrada — Podmienky priznania — Dovoz výrobku do tretej krajiny určenia — Zaplatenie dovozného cla“
      Vo veci C-392/10,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Finanzgericht Hamburg (Nemecko) z 8. júla 2010 a doručený Súdnemu dvoru 4. augusta 2010, ktorý súvisí s konaním:

         Suiker Unie GmbH – Zuckerfabrik Anklam

      proti

         Hauptzollamt Hamburg-Jonas,

      SÚDNY DVOR (piata komora),
      v zložení: sudcovia E. Levits, vykonávajúci funkciu predsedu piatej komory, J.-J. Kasel a M. Berger (spravodajkyňa),
      generálny advokát: P. Mengozzi,
      tajomník: A. Calot Escobar,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               Suiker Unie GmbH – Zuckerfabrik Anklam, v zastúpení: P. N. Söhngen, Rechtsanwältin,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: P. Rossi a B.-R. Killmann, splnomocnení zástupcovia,

         so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Návrh na začatie konania o prejudiciálnej otázke sa týka výkladu článku 15 ods. 1 a 3 nariadenia Komisie (ES) č. 800/1999 z 15. apríla 1999, ktorým sa ustanovujú spoločné podrobné pravidlá uplatňovania vývozných náhrad za poľnohospodárske výrobky (Ú. v. ES L 102, s. 11; Mim. vyd. 03/025, s. 191), zmeneného a doplneného nariadením Komisie (ES) č. 444/2003 z 11. marca 2003 (Ú. v. EÚ L 67, s. 3; Mim. vyd. 03/038, s. 301, ďalej len „nariadenie č. 800/1999“).

               2

               Tento návrh bol predložený v rámci sporu medzi nemeckou spoločnosťou Suiker Unie GmbH – Zuckerfabrik Anklam (ďalej len „Suiker Unie“), ktorá je právnym nástupcom spoločnosti Danisco Zucker GmbH (ďalej len „Danisco Zucker“), a Hauptzollamt Hamburg-Jonas (Vyšší colný úrad Hamburgu-Jonas, ďalej len „Hauptzollamt“) týkajúceho sa žiadosti o vrátenie vývoznej náhrady, ktorú tento úrad poskytol spoločnosti Danisco Zucker vo forme zálohy.

         Právny rámec

         Nariadenie (EHS) č. 3665/87

               3

               Článok 17 ods. 3 nariadenia (EHS) č. 3665/87 z 27. novembra 1987, ktorým sa stanovujú spoločné podrobné pravidlá uplatňovania vývozných náhrad za poľnohospodárske výrobky [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 351, s. 1), stanovoval, že poľnohospodársky výrobok, pre ktorý sa žiada priznanie diferencovanej vývoznej náhrady, „sa považuje za dovezený, ak boli splnené colné formality na uvoľnenie na spotrebu v tretej krajine“ [neoficiálny preklad].

         Nariadenie č. 800/1999

               4

               Nariadenie č. 800/1999, ktoré nahradilo nariadenie č. 3665/87, stanovovalo v znení, ktoré bolo účinné v čase rozhodujúcich skutočností vo veci samej, vo svojom odôvodnení č. 17, že „by bolo potrebné poskytnúť dôkaz, že príslušný výrobok bol dovezený do tretej krajiny; … splnenie dovozných colných formalít spočíva predovšetkým v zaplatení vymeraných dovozných ciel, aby mohol byť tovar predávaný v príslušnej tretej krajine“.

               5

               Článok 15 tohto nariadenia znie:
               „1.   Výrobky sa musia doviezť do tretej krajiny alebo do jednej z tretích krajín, na ktoré sa uplatňuje náhrada, v nezmenenom stave do 12 mesiacov od dátumu prijatia vývozného colného vyhlásenia; avšak v súlade s článkom 49 sa môže táto lehota predĺžiť.
               2.   Výrobky sú považované za dovezené v nezmenenom stave, ak neexistuje žiadny dôkaz o ich spracovaní.
               Avšak:
               …

                        —

                        výrobky spracované pred dovozom sa považujú za dovezené v nezmenenom stave za predpokladu, že k spracovaniu dochádza v tretej krajine, do ktorej sú dovážané všetky výrobky pochádzajúce z takéhoto spracovania.

                  3.   Výrobok sa považuje za dovezený, ak sú v tretej krajine splnené dovozné colné formality, najmä tie, ktoré sa týkajú výberu dovozného cla.
               …“

               6

               Článok 16 ods. 1 tohto nariadenia stanovuje:
               „1.   Dôkaz o tom, že colné formality pre dovoz boli splnené, sa poskytne vo forme jedného z nasledujúcich dokladov podľa výberu vývozcu:

                        a)

                        colný doklad alebo jeho kópia, alebo fotokópia; …

                        b)

                        potvrdenie o vyložení tovaru a dovoze, vystavené v súlade s pravidlami stanovenými v prílohe VI kapitole III s využitím vzoru stanoveného v prílohe VII; dátum a počet colných dokladov dovozu musia byť uvedené v príslušnom potvrdení.“

               7

               Príloha VI kapitola III tohto nariadenia stanovuje vo svojom bode 2 predovšetkým to, že osvedčenia o vykládke a dovoze uvedené v článku 16 ods. 1 písm. b) tohto nariadenia obsahujú aj „overenie toho, že tovar bol colne odbavený na colnici na účely konečného dovozu“.

               8

               Článok 20 nariadenia č. 800/1999, ktorý je súčasťou oddielu 3, nazvaného „Špecifické opatrenia ochrany finančných záujmov spoločenstva“, hlavy II kapitoly 1 tohto nariadenia, stanovuje:
               „1.   Ak:

                        a)

                        existujú vážne pochybnosti týkajúce sa skutočného miesta určenia výrobku;
                        alebo

                        b)

                        z dôvodu rozdielu medzi výškou náhrady za vyvážaný výrobok a výškou nepreferenčného dovozného cla uplatniteľného na rovnaký výrobok ku dňu prijatia vývozného colného vyhlásenia bol výrobok pravdepodobne dovezený späť do spoločenstva;
                        alebo

                        c)

                        existuje jasné podozrenie, že výrobok bude v nezmenenom stave alebo po spracovaní v tretej krajine dovezený späť do spoločenstva bez cla alebo za zníženú sadzbu dovozného cla;

                  jednotná sadzba náhrady alebo časť náhrady uvedená v článku 18 ods. 2 sa vyplatí len vtedy, ak výrobok opustil colné územie Spoločenstva v súlade s článkom 7 a:

                        i)

                        v prípade nediferencovaných náhrad výrobok bol dovezený do tretej krajiny do 12 mesiacov odo dňa prijatia vývozného colného vyhlásenia alebo bol v tejto lehote podrobený podstatnejšiemu prepracovaniu alebo pretvoreniu v zmysle článku 24 nariadenia [Rady] (EHS) č. 2913/92 [z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva (Ú. v. ES L 302, s. 1; Mim. vyd. 02/004, s. 307; ďalej len ‚colný kódex‘)];

                        ii)

                        v prípade náhrady diferencovanej podľa miesta určenia bol výrobok dovezený v nezmenenom stave do konkrétnej tretej krajiny do 12 mesiacov od dátumu prijatia vývozného colného vyhlásenia.

                  Na dovoz do tretích krajín sa uplatnia články 15 a 16.
               Okrem toho príslušné orgány členských štátov môžu požadovať dodatočný dôkaz pre všetky náhrady, potvrdzujúci ich spokojnosť, že výrobok bol skutočne umiestnený na trh v dovážajúcej tretej krajine alebo bol podrobený podstatnejšiemu prepracovaniu alebo pretvoreniu v zmysle článku 24 [colného kódexu].
               …
               4.   Odsek 1 musí platiť skôr, ako je vyplatená náhrada.
               Náhrada sa však považuje za neodôvodnene vyplatenú a musí byť vrátená, ak príslušné orgány zistia, dokonca hoci aj po vyplatení náhrady:

                        a)

                        že výrobok bol zničený alebo poškodený pred umiestnením na trh v tretej krajine alebo skôr, ako bol podrobený podstatnejšiemu prepracovaniu alebo pretvoreniu v zmysle článku 24 [colného kódexu] v tretej krajine, pokiaľ vývozca nemôže dokázať k spokojnosti príslušných orgánov, že vývoz sa uskutočnil v takých ekonomických podmienkach, že výrobok mohol byť primerane predajný v tretej krajine bez toho, že by bolo dotknuté ustanovenie druhého pododseku článku 21 ods. 2;

                        b)

                        že sa na výrobok vzťahuje úprava o odklade cla v tretej krajine 12 mesiacov po dátume vývozu zo spoločenstva bez toho, aby bol v tretej krajine podrobený podstatnejšiemu prepracovaniu alebo pretvoreniu v zmysle článku 24 [colného kódexu], a vývoz sa neuskutočnil ako normálna finančná transakcia;

                        c)

                        že je vyvezený výrobok dovezený späť do spoločenstva bez toho, aby bol podrobený podstatnejšiemu prepracovaniu alebo pretvoreniu v zmysle článku 24 [colného kódexu], že nepreferenčné clo na dovoz je nižšie ako poskytnutá náhrada a že vývoz sa neuskutočnil ako normálna obchodná transakcia;

                        d)

                        že výrobky uvedené v prílohe V sú dovezené späť do spoločenstva:

                                 —

                                 po tom, ako boli podrobené opracovaniu alebo pretvoreniu v tretej krajine bez toho, aby dosiahli úroveň spracovania ustanovenú v článku 24 [colného kódexu], a

                                 —

                                 za znížené alebo nulové dovozné clo a nie nepreferenčnú sadzbu.

                  …“

         Colný kódex

               9

               Článok 24 colného kódexu stanovuje:
               „Za krajinu pôvodu tovaru[,] na ktorého výrobe sa podieľali viaceré krajiny[,] sa považuje krajina, v ktorej sa ako v poslednej uskutočnilo jeho podstatné a hospodársky odôvodnené spracovanie, a to v podnikoch na to určených[,] a ktorého výsledkom je nový výrobok, alebo ktoré predstavuje dôležitý stupeň výroby.“

         Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka

               10

               Vývozným colným vyhlásením zo 16. mája 2003 deklarovala Danisco Zucker vývoz 23 000 kilogramov bieleho cukru do Litvy a požiadala Hauptzollamt, aby jej v tejto súvislosti priznal vývoznú náhradu vo forme zálohy. Uvedený úrad vyhovel tejto žiadosti rozhodnutím z 2. júna 2003.

               11

               Listom z 29. augusta 2003 Danisco Zucker poslala na Hauptzollamt v súvislosti so sporným vývozom litovské colné dokumenty, ktoré v kolónke 37 obsahovali kód 5100, ktorý platí pre „dočasný dovoz s opätovným vývozom v zušľachtenej forme“ bez zaplatenia dovozného cla. Biely cukor bol v Litve pridaný do nealkoholických nápojov a následne vyvezený do Lotyšska a Estónska.

               12

               Opravným rozhodnutím z 25. novembra 2003 Hauptzollamt požiadal Danisco Zucker o vrátenie vývoznej náhrady, ktorá bola uhradená formou zálohy, s prirážkou vo výške 10 %, teda v celkovej výške 12180,18 eura, z dôvodu, že biely cukor nebol v Litve uvoľnený na spotrebu a v dôsledku toho neboli splnené podmienky na priznanie diferencovanej náhrady.

               13

               Po neúspešnom námietkovom konaní Danisco Zucker podala 2. novembra 2007 žalobu na Finanzgericht Hamburg. Poznamenala, že podľa článku 15 ods. 1 nariadenia č. 800/1999 sa výrobky síce musia doviezť do tretej krajiny v nezmenenom stave, avšak podľa ods. 3 tohto článku sa výrobok považuje za dovezený, ak sú v tretej krajine splnené dovozné colné formality, najmä tie, ktoré sa týkajú výberu dovozného cla. Hoci článok 17 ods. 3 nariadenia č. 3665/87 podľa nej ešte stanovoval, že výrobok sa považuje za dovezený len vtedy, keď boli v dotknutej tretej krajine splnené colné formality na uvoľnenie do voľného obehu, z toho bolo potrebné vyvodiť, že vzhľadom na to, že článok 15 nariadenia č. 800/1999, ktoré sa v prejednávanej veci uplatňuje, sa netýka „uvoľnenia na spotrebu“, zákonodarca Spoločenstva od tejto požiadavky úmyselne upustil.

               14

               Danisco Zucker uviedla, že vzhľadom na to, že neexistuje legálna definícia pojmu „dovoz“ a že cieľom vývoznej náhrady je odbremeniť trh Únie od dotknutých výrobkov, je relevantné len to, či boli splnené colné formality. To, či bolo, alebo nebolo zaplatené clo, je podľa nej naopak irelevantné.

               15

               Danisco Zucker nakoniec namietala, že colné odbavenie v tretej krajine nemôže byť odlišné podľa toho, či ide o režim aktívneho zošľachťovacieho styku v rámci systému vrátenia cla, alebo, tak ako v situácii, ako v konaní vo veci samej, o colný režim s podmienečným oslobodením od cla. Súdny dvor podľa nej už rozhodol, že na preukázanie dovozu postačuje, ak bol výrobok prepustený do režimu aktívneho zošľachťovacieho styku v rámci systému vrátenia cla. Žalobkyňa, ktorá sa medzičasom stala právnym nástupcom spoločnosti Danisco Zucker, preto navrhla zrušenie opravného rozhodnutia z 25. novembra 2003, ako aj rozhodnutia o námietke z 1. októbra 2007.

               16

               Hauptzollamt navrhol zamietnutie žaloby. Zdôraznil, že v prejednávanej veci bol biely cukor, ktorý bol prepustený len do režimu aktívneho zošľachťovacieho styku bez zaplatenia dovozného cla, pod colným dohľadom od colného odbavenia až do ukončenia aktívneho zošľachťovania vývozom zošľachteného výrobku. Z tohto dôvodu nemohol byť tento cukor v tretej krajine voľne uvedený na trh.

               17

               Za týchto podmienok sa Finanzgericht Hamburg rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
               „Je podmienka na priznanie diferencovanej vývoznej náhrady stanovená v článku 15 ods. 1 v spojení s ods. 3 nariadenia č. 800/1999…, a to splnenie dovozných colných formalít, splnená, ak je výrobok v tretej krajine určenia po prepustení do režimu aktívneho zošľachťovacieho styku bez zaplatenia cla podrobený podstatnému spracovaniu alebo prepracovaniu v zmysle článku 24 [colného kódexu] a výrobok pochádzajúci z tohto spracovania alebo prepracovania je vyvezený do tretej krajiny?“

         O prejudiciálnej otázke

               18

               Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 15 ods. 1 a 3 nariadenia č. 800/1999 musí vykladať v tom zmysle, že podmienka na priznanie diferencovanej náhrady uvedená v tomto ustanovení, t. j. splnenie dovozných colných formalít, je splnená, ak bol výrobok v tretej krajine určenia po prepustení do režimu aktívneho zošľachťovacieho styku bez zaplatenia cla podrobený „podstatnému spracovaniu alebo prepracovaniu“ v zmysle článku 24 colného kódexu a výsledný výrobok pochádzajúci z tohto spracovania alebo prepracovania bol vyvezený do tretej krajiny.

               19

               V tejto súvislosti treba konštatovať, ako správne zdôraznila žalobkyňa v konaní vo veci samej, že nariadenie č. 800/1999 nedefinuje pojem „dovoz“. Treba preto určiť obsah tohto pojmu v súvislosti s článkom 15 tohto nariadenia a zohľadniť pritom jednak cieľ sledovaný tzv. „diferencovanou“ vývoznou náhradou a jednak znenie ustanovení nariadenia č. 800/1999.

               20

               Z ustálenej judikatúry vyplýva, že cieľom systému diferencovaných vývozných náhrad je sprístupniť alebo zachovať vývozom Európskej únie prístup na trhy dotknutých tretích krajín, keďže diferenciácia náhrady predstavuje vôľu zohľadniť vlastné charakteristiky každého dovozného trhu, o ktoré má Únia záujem (pozri rozsudok z 18. marca 2010, SGS Belgium a i., C-218/09, Zb. s. I-2373, bod 38 a tam citovanú judikatúru).

               21

               Z tejto judikatúry vyplýva, že účel systému diferenciácie by sa narušil, ak by na vznik práva na vyplatenie náhrady postačovalo jednoduché vyloženie vyvážaného tovaru v tretej krajine v nezmenenom stave (rozsudok SGS Belgium a i., už citovaný, bod 39). Systém diferenciácie naopak požaduje, ako zdôrazňuje Komisia, aby sporný výrobok skutočne a s konečnou platnosťou dosiahol trh určenia v tom zmysle, aby tam mohol byť uvádzaný na trh. Tento systém sa tak odlišuje od systému jednotnej sadzby náhrady.

               22

               Článok 17 ods. 3 nariadenia č. 3665/87, ktorý sa na prejednávanú vec neuplatňuje, v tejto súvislosti na rozdiel článku 15 ods. 1 a 3 nariadenia č. 800/1999 nepochybne uvádza ešte expresívnejšie, že musia byť splnené „colné formality na uvoľnenie na spotrebu v tretej krajine“ [neoficiálny preklad]. Odôvodnenie č. 17 nariadenia č. 800/1999 však uvádza, že splnenie dovozných colných formalít spočíva predovšetkým v zaplatení vymeraných dovozných ciel, aby mohol byť tovar predávaný v príslušnej tretej krajine.

               23

               Okrem toho článok 15 ods. 3 nariadenia č. 800/1999 stanovuje, že dotknutý výrobok treba považovať za dovezený iba vtedy, ak sú v tretej krajine splnené dovozné colné formality, „najmä tie, ktoré sa týkajú výberu dovozného cla“. Napokon príloha VI tohto nariadenia vo svojej kapitole III bode 2 stanovuje, že osvedčenia o vykládke tovaru a dovoze uvedené v jeho článku 16 ods. 1 písm. b) musia rovnako obsahovať overenie toho, že tovar bol colne odbavený na colnici „na účely konečného dovozu“.

               24

               Vzhľadom na to, čo je uvedené vyššie, sa teda zdá, že zákonodarca Spoločenstva sa prijatím článku 15 nariadenia č. 800/1999 vzdal požiadavky, že dovážaný výrobok musí s konečnou platnosťou dosiahnuť trh tretej krajiny, aby tam mohol byť uvádzaný na trh.

               25

               Treba pritom konštatovať, že cieľom prepustenia výrobku do colného režimu „aktívny zošľachťovací styk“ nie je uvádzanie tohto výrobku na trh dotknutej tretej krajiny. Naopak, cieľom takéhoto colného režimu je oslobodiť od ciel iba ten tovar, ktorý je na vnútroštátne územie dovezený len dočasne, s cieľom, aby bol prepracovaný, opravený alebo spracovaný a následne spätne vyvezený (pozri rozsudok zo 4. júna 2009, Pometon, C-158/08, Zb. s. I-4695, bod 24).

               26

               V dôsledku toho by sa samotné prepustenie výrobku, pre ktorý sa žiada diferencovaná vývozná náhrada, v tretej krajine do colného režimu „aktívny zošľachťovací styk“ nemalo považovať za „dovoz“ do tejto krajiny v zmysle článku 15 ods. 3 nariadenia č. 800/1999.

               27

               Skutočnosť, že dotknutý výrobok bol v tretej krajine predmetom podstatného spracovania v zmysle článku 24 colného kódexu, tento záver nespochybňuje. V tejto súvislosti stačí konštatovať, že výber colného režimu „aktívny zošľachťovací styk“ implikuje, že ani samotný výrobok, ani zošľachtený výrobok, ktorý ho obsahuje, nebudú uvedené na trh v dotknutej tretej krajine.

               28

               Nespochybňuje ho ani tvrdenie, že takýto výklad článku 15 nariadenia č. 800/1999 by bol v rozpore s článkom 20 tohto nariadenia, ktorý stanovuje, že v určitých prípadoch môže dôkaz o podstatnom spracovaní výrobku v zmysle článku 24 colného kódexu vyvrátiť pochybnosti o splnení podmienok na priznanie vývoznej náhrady.

               29

               Ako zdôraznila aj Komisia, článok 20 nariadenia č. 800/1999 totiž ako ustanovenie zamerané proti zneužívaniu sleduje iný cieľ ako článok 15 tohto nariadenia. Uvedený článok 20 umožňuje predísť neoprávnenej žiadosti o náhradu, ktorá už bola právom poskytnutá, avšak nevytvára nové alebo dokonca odlišné podmienky na získanie vývoznej náhrady. V prípade, ako vo veci samej, kde sa od začiatku zdá, že neboli splnené podmienky na priznanie vývoznej náhrady, sa teda neuplatňuje.

               30

               Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba na položenú otázku odpovedať tak, že článok 15 ods. 1 a 3 nariadenia č. 800/1999 treba vykladať v tom zmysle, že podmienka na priznanie diferencovanej náhrady stanovenej týmto ustanovením, t. j. splnenie dovozných colných formalít, nie je splnená, ak bol výrobok v tretej krajine určenia po prepustení do režimu aktívneho zošľachťovacieho styku bez zaplatenia cla podrobený „podstatnému spracovaniu alebo prepracovaniu“ v zmysle článku 24 colného kódexu a výsledný výrobok pochádzajúci z tohto spracovania alebo prepracovania bol vyvezený do tretej krajiny.

         O trovách

               31

               Vzhľadom na to, že toto konanie má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (piata komora) rozhodol takto:

                     Článok 15 ods. 1 a 3 nariadenia Komisie (ES) č. 800/1999 z 15. apríla 1999, ktorým sa ustanovujú spoločné podrobné pravidlá uplatňovania vývozných náhrad za poľnohospodárske výrobky, zmeneného a doplneného nariadením Komisie (ES) č. 444/2003 z 11. marca 2003, treba vykladať v tom zmysle, že podmienka na priznanie diferencovanej náhrady stanovenej týmto ustanovením, t. j. splnenie dovozných colných formalít, nie je splnená, ak bol výrobok v tretej krajine určenia po prepustení do režimu aktívneho zošľachťovacieho styku bez zaplatenia cla podrobený „podstatnému spracovaniu alebo prepracovaniu“ v zmysle článku 24 nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva, a výsledný výrobok pochádzajúci z tohto spracovania alebo prepracovania bol vyvezený do tretej krajiny.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: nemčina.


Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 11. marca 1982. # Dunstan Curtis proti Európskemu parlamentu. # Vec 167/80.


title: Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 20. januára 2009.#Sony Music Entertainment (Germany) GmbH proti Falcon Neue Medien Vertrieb GmbH.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Bundesgerichtshof - Nemecko.#Práva súvisiace s autorským právom - Práva výrobcov zvukových záznamov - Právo rozmnožovania - Právo šírenia - Lehota ochrany - Smernica 2006/116/ES - Práva štátnych príslušníkov tretích krajín.#Vec C-240/07.

text:
      Vec C‑240/07
      Sony Music Entertainment (Germany) GmbH
      proti
      Falcon Neue Medien Vertrieb GmbH
      (návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný
      Bundesgerichtshof)
      „Práva súvisiace s autorským právom – Práva výrobcov zvukových záznamov – Právo rozmnožovania – Právo šírenia – Lehota ochrany – Smernica 2006/116/ES – Práva štátnych príslušníkov tretích krajín“
      Abstrakt rozsudku
      1.        Aproximácia právnych predpisov – Autorské právo a súvisiace práva – Lehota ochrany – Smernica 2006/116 – Pôsobnosť
      (Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2006/116, odôvodnenie č. 3 a článok 10 ods. 2)
      2.        Aproximácia právnych predpisov – Autorské právo a súvisiace práva – Lehota ochrany – Smernica 2006/116 – Pôsobnosť
      (Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2006/116, odôvodnenia č. 3 a 17 a článok 10 ods. 2)
      1.        Lehota ochrany upravená v smernici 2006/116 o lehote ochrany autorského práva a niektorých súvisiacich práv sa za podmienok
         uvedených v článku 10 ods. 2 tejto smernice uplatňuje aj v tom prípade, že dotknutý predmet nebol v členskom štáte, v ktorom
         sa požaduje ochrana, nikdy chránený.

      Zo znenia tohto ustanovenia totiž vyplýva, že prvá alternatívna podmienka sa týka existencie ochrany dotknutého predmetu aspoň
         v jednom členskom štáte. Toto ustanovenie nevyžaduje, aby to bol členský štát, v ktorom sa žiada o ochranu podľa smernice.

      Okrem toho odôvodnenie č. 3 smernice 2006/116 uvádza, že s cieľom plynulého fungovania vnútorného trhu je úlohou tejto smernice
         harmonizovať právne predpisy členských štátov tak, aby boli lehoty ochrany identické v celom Spoločenstve.

      Za týchto okolností nie je výklad článku 10 ods. 2 smernice 2006/116, podľa ktorého je uplatnenie prvej alternatívnej podmienky
         uvedenej v tomto ustanovení podriadené existencii ochrany vyplývajúcej z právnej úpravy členského štátu, v ktorom sa o ochranu
         upravenú v uvedenej smernici žiada, hoci takáto ochrana sa poskytuje v inom členskom štáte, v súlade so znením dotknutého
         ustanovenia ani s účelom tejto smernice.

      (pozri body 22 – 25, bod 1 výroku)
      2.        Článok 10 ods. 2 smernice 2006/116 o lehote ochrany autorského práva a niektorých súvisiacich práv sa má vykladať v tom zmysle,
         že lehoty ochrany stanovené v tejto smernici sa uplatňujú na situáciu, v ktorej dotknutý predmet alebo dielo bolo ako také
         chránené k 1. júlu 1995 aspoň v jednom členskom štáte v zmysle jeho vnútroštátnej právnej úpravy týkajúcej sa autorských práv
         alebo súvisiacich práv a v ktorej sa na majiteľa uvedených práv k tomuto predmetu alebo dielu ako na majiteľa, ktorý je štátnym
         príslušníkom tretej krajiny, k tomuto dátumu vzťahovala ochrana stanovená v týchto vnútroštátnych ustanoveniach.

      Otázka položená v kontexte uvedeného ustanovenia, či bol majiteľ práv súvisiacich s autorským právom vzťahujúcim sa na predmet
         alebo dielo, teda majiteľ, ktorý je štátnym príslušníkom tretieho štátu, chránený k 1. júlu 1995 najmenej v jednom členskom
         štáte, sa musí vzhľadom na vyššie uvedené skutočnosti posudzovať vo svetle vnútroštátnych ustanovení tohto členského štátu,
         a nie podľa vnútroštátnych ustanovení členského štátu, v ktorom sa o ochranu vyplývajúcu z uvedenej smernice žiada. Takéto
         riešenie má okrem toho podporu aj v odôvodneniach č. 3 a 17 uvedenej smernice, ktoré uvádzajú sledovaný cieľ harmonizácie
         a najmä cieľ určenia rovnakého začiatku plynutia lehoty ochrany práv súvisiacich s autorským právom, ako aj rovnakých lehôt
         ochrany týchto práv v celom Spoločenstve na účely zabezpečenia plynulého fungovania vnútorného trhu.

      Z toho vyplýva, že pokiaľ ide o predmet alebo dielo chránené k 1. júlu 1995 aspoň v jednom členskom štáte v zmysle jeho vnútroštátnej
         právnej úpravy, skutočnosť, že osoba, na ktorú sa táto ochrana vzťahuje, je štátnym príslušníkom tretej krajiny a v členskom
         štáte, v ktorom sa žiada o uplatnenie lehoty ochrany stanovenej v smernici 2006/116, sa na ňu nevzťahuje ochrana podľa vnútroštátneho
         práva tohto členského štátu, nie je určujúca pre uplatnenie článku 10 ods. 2 tejto smernice. Dôležitou je okolnosť, či sa
         na dotknuté dielo alebo predmet vzťahovala k 1. júlu 1995 v zmysle vnútroštátnych ustanovení ochrana najmenej jedného členského
         štátu.

      (pozri body 34, 35, 37, bod 2 výroku)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (veľká komora)
      z 20. januára 2009 (*)

      „Práva súvisiace s autorským právom – Práva výrobcov zvukových záznamov – Právo rozmnožovania – Právo šírenia – Lehota ochrany – Smernica 2006/116/ES – Práva štátnych príslušníkov tretích krajín“
      Vo veci C‑240/07,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Bundesgerichtshof (Nemecko)
         z 29. marca 2007 a doručený Súdnemu dvoru 16. mája 2007, ktorý súvisí s konaním:

      Sony Music Entertainment (Germany) GmbH
      proti
      Falcon Neue Medien Vertrieb GmbH,
      SÚDNY DVOR (veľká komora),
      v zložení: predseda V. Skouris, predsedovia komôr P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts, J.‑C. Bonichot a T. von
         Danwitz, sudcovia J. Makarczyk, P. Kūris, E. Juhász, G. Arestis (spravodajca), L. Bay Larsen a P. Lindh,

      generálny advokát: D. Ruiz‑Jarabo Colomer,
      tajomník: B. Fülöp, referent,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 15. apríla 2008,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        Sony Music Entertainment (Germany) GmbH, v zastúpení: M. Schaefer, Rechtsanwalt,
      –        Falcon Neue Medien Vertrieb GmbH, v zastúpení: R. Nirk a E. Schott, Rechtsanwälte,
      –        Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: W. Wils a H. Krämer, splnomocnení zástupcovia,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 22. mája 2008,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 10 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2006/116/ES z 12. decembra
         2006 o lehote ochrany autorského práva a niektorých súvisiacich práv (Ú. v. EÚ L 372, s. 12).

      2        Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Sony Music Entertainment (Germany) GmbH (ďalej len „Sony“) a Falcon Neue Medien
         Vertrieb GmbH (ďalej len „Falcon“) týkajúceho sa ochrany určitých práv súvisiacich s autorským právom.

       Právny rámec
       Právna úprava Spoločenstva
      3        Článok 12 smernice Rady 92/100/EHS z 19. novembra 1992 o nájomnom práve a výpožičnom práve a o určitých právach súvisiacich
         s autorskými právami v oblasti duševného vlastníctva (Ú. v. ES L 346, s. 61; Mim. vyd. 17/001, s. 120) stanovuje:

      „Bez ujmy na budúcej harmonizácii trvajú práva uvedené v tejto smernici týkajúce sa výkonných umelcov, výrobcov zvukových
         záznamov a vysielacích organizácií počas obdobia vymedzeného Rímskou zmluvou [Rímskym dohovorom – neoficiálny preklad] [o ochrane výkonných umelcov, výrobcov fonogramov a vysielacích organizácií z 26. októbra 1961]. Práva výrobcov prvých filmových
         záznamov uvedené v tejto smernici trvajú počas obdobia 20 rokov od konca roku, počas ktorého bol záznam vyhotovený.“

      4        Lehota ochrany uvedená v článku 12 smernice 92/100 bola článkom 3 smernice Rady 93/98/EHS z 29. októbra 1993 o zosúladení
         lehoty ochrany autorského práva a niektorých príbuzných práv (Ú. v. ES L 290, s. 9; Mim. vyd. 17/001, s. 141) predĺžená na
         50 rokov.

      5        Smernica 2006/116 kodifikovala smernicu 93/98. Článok 3 ods. 2 smernice 2006/116 stanovuje:

      „Práva výrobcov zvukových záznamov skončia 50 rokov po zhotovení záznamu. …
      Avšak tento odsek nemá účinok obnovenia ochrany práv výrobcov zvukových záznamov, ktoré kvôli uplynutiu lehoty ochrany poskytnutej
         podľa článku 3 ods. 2 smernice 93/98/EHS v znení predtým, než bola zmenená a doplnená smernicou Európskeho parlamentu a Rady
         2001/29/ES [Európskeho parlamentu a Rady z 22. mája 2001 (Ú. v. ES L 167, s. 10; Mim. vyd. 17/001, s. 230)], už dňa 22. decembra
         2002 neboli chránené.“

      6        Článok 7 ods. 1 a 2 smernice 2006/116 ods. 1 a 2 stanovuje:

      „1. Ak je krajina pôvodu diela v zmysle Bernského dohovoru [o ochrane literárnych a umeleckých diel (Parížsky akt z 24. júla
         1971)] treťou krajinou a autor diela nie je štátnym príslušníkom žiadnej krajiny Spoločenstva, uplynie lehota ochrany poskytovaná
         členskými štátmi v deň uplynutia lehoty priznanej v krajine pôvodu diela, ktorá však nemôže byť dlhšia, ako je lehota ustanovená
         v článku 1.

      2. Lehota ochrany ustanovená v článku 3 sa uplatňuje v prípade majiteľov práv, ktorí nie sú štátnymi príslušníkmi žiadnej
         krajiny Spoločenstva pod podmienkou, že členské štáty im ochranu poskytujú. Bez toho, aby boli dotknuté medzinárodné záväzky
         členských štátov však lehota ochrany priznávaná členskými štátmi uplynie najneskôr v deň uplynutia lehoty ochrany priznanej
         v [tretej – neoficiálny preklad] krajine, ktorej je majiteľ práv štátnym príslušníkom a nemôže byť dlhšia, ako je lehota ustanovená v článku 3.“

      7        Článok 10 ods. 1 až 3 smernice 2006/116 s názvom „Prechodné ustanovenia“ znie:

      „1. Ak lehota ochrany, ktorá je dlhšia ako zodpovedajúca lehota ustanovená v tejto smernici, už začala plynúť v členskom štáte
         k 1. júlu 1995, nespôsobí táto smernica skrátenie lehoty ochrany v tomto štáte.

      2. Lehoty ochrany ustanovené touto smernicou sa vzťahujú na všetky diela a predmety ochrany, ktoré boli v deň uvedený v odseku
         1 chránené najmenej v jednom členskom štáte podľa vnútroštátnych ustanovení o autorskom práve alebo súvisiacich právach alebo
         ktoré k tomuto dňu spĺňajú podmienky ochrany podľa smernice 92/100… .

      3. Táto smernica sa nedotýka žiadnych aktov využitia uskutočnených predo dňom uvedeným v odseku 1. Členské štáty prijmú potrebné
         ustanovenia osobitne na ochranu práv nadobudnutých tretími osobami.“

       Vnútroštátna právna úprava
      8        § 137f zákona o autorskom práve a súvisiacich právach (Gesetz über Urheberrecht und verwandte Schutzrechte) z 9. septembra
         1965 (BGBl. 1965 I, s. 1273), zmeneného a doplneného zákonom z 23. júna 1995 (BGBl. 1995 I, s. 842, ďalej len „UrhG“), je
         prechodným ustanovením v rámci prebratia smernice 93/98.

      9        § 137f ods. 2 a 3 UrhG znie:

      „(2)      Predpisy tohto zákona v znení platnom od 1. júla 1995 sa použijú aj na diela, ktorých ochrana podľa tohto zákona uplynula
         pred 1. júlom 1995, avšak v tejto dobe podľa zákona iného členského štátu Európskej únie alebo zmluvného štátu Dohody o Európskom
         hospodárskom priestore naďalej trvá. Prvá veta platí primerane pre súvisiace práva vydavateľov posmrtných diel (§ 71), výkonných
         umelcov (§ 73), výrobcov zvukových záznamov (§ 85), vysielacích organizácií (§ 87) a výrobcov filmov (§ 94 a 95).

      (3)      Ak sa obnoví podľa odseku 2 ochrana diela v rozsahu platnosti tohto zákona, patria obnovené práva autorovi. Uplatnenie práva,
         ktoré sa začalo využívať pred 1. júlom 1995 však môže pokračovať v určenom rámci. Za použitie diela od 1. júla 1995 sa musí
         zaplatiť primeraná odmena. Prvá až tretia veta platí analogicky pre súvisiace práva.“

       Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
      10      Ako vyplýva z návrhu na začatie prejudiciálneho konania, Falcon distribuuje dva zvukové záznamy s nahrávkami výkonov umelca
         Boba Dylana. Prvé CD má názov „Bob Dylan – Blowin’ in the Wind“ a druhé „Bob Dylan – Gates of Eden“.

      11      Tieto zvukové záznamy obsahujú tituly, ktoré sa objavili na albumoch „Bob Dylan – Bringing It All Back Home“, „The Times They
         are A‑Changin’“ a „Highway 61 Revisited“. Tieto albumy boli vydané v Spojených štátoch amerických pred 1. januárom 1996.

      12      Sony, žalobkyňa vo veci samej, je nemeckou dcérskou spoločnosťou rovnomennej japonskej nadnárodnej spoločnosti.

      13      Sony na príslušnom Landgericht žiadala, aby sa spoločnosti Falcon zakázalo priamo a/alebo prostredníctvom tretích osôb rozmnožovať
         a šíriť zvukové záznamy „Bob Dylan – Blowin’ in the Wind“ a „Bob Dylan – Gates of Eden“. Ďalej žiadala, aby sa spoločnosti
         Falcon nariadilo predložiť určité informácie a aby jej bola uložená povinnosť nahradiť škodu.

      14      Falcon tvrdí, že na nemeckom území nemá žiaden výrobca zvukových záznamov práva v súvislosti s albumami Boba Dylana, ktoré
         boli nahrané pred 1. januárom 1966.

      15      Landgericht žalobu Sony zamietol. Odvolací súd, na ktorý sa Sony obrátila, pripustil, že práva výrobcu zvukových záznamov
         vzťahujúce sa na predmety, ktorých sa týka vec sama, boli nesporne účinne prevedené na Sony. Tento súd však odvolanie Sony
         zamietol, keďže sa domnieval, že na základe Dohovoru o ochrane výrobcov zvukových záznamov proti nedovolenému rozmnožovaniu
         ich zvukových záznamov, prijatého v Ženeve 29. októbra 1971, ktorý vstúpil do platnosti pre Nemecko a Spojené štáty, vyplývala
         pre výrobcov zvukových záznamov z § 85 UrhG ochrana autorského práva, len pokiaľ ide o výkony uskutočnené po 1. januári 1966.
         Okrem toho odvolací súd usúdil, že ochrana hudobných záznamov, ktoré boli vyrobené pred týmto dátumom, nevyplýva ani z § 137f
         UrhG, teda z prechodného ustanovenia pri prebratí smernice 93/98. Odsek 2 tohto paragrafu totiž neplatí pre zvukové záznamy,
         ktoré boli vyhotovené pred 1. januárom 1966, pretože tieto neboli v Nemecku nikdy chránené.

      16      Za týchto okolností Sony podala proti rozhodnutiu odvolacieho súdu opravný prostriedok „revision“ na Bundesgerichtshof, pričom
         tento súd dospel k záveru, že výsledok konania, v ktorom rozhoduje, závisí od výkladu článku 10 ods. 2 smernice 2006/116,
         a preto rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

      „1.      Uplatní sa lehota ochrany upravená v smernici 2006/116… za podmienok uvedených v článku 10 ods. 2 tejto smernice aj v tom
         prípade, že dotknutý predmet nebol v členskom štáte, v ktorom sa požaduje ochrana, nikdy chránený?

      2.      V prípade kladnej odpovede na prvú otázku:
      a)      Sú vnútroštátnymi ustanoveniami v zmysle článku 10 ods. 2 smernice 2006/116… aj ustanovenia členských štátov o ochrane majiteľov
         práv, ktorí nie sú štátnymi príslušníkmi členského štátu Spoločenstva?

      b)      Uplatní sa lehota ochrany upravená v smernici 2006/116… podľa jej článku 10 ods. 2 aj na predmety ochrany, ktoré k 1. júlu
         1995 síce spĺňali kritériá ochrany uvedené v smernici Rady 92/100…, avšak majitelia s nimi súvisiacich práv nie sú štátnymi
         príslušníkmi členského štátu Spoločenstva?“

       O prejudiciálnych otázkach
      17      Na úvod je potrebné konštatovať, že práva súvisiace s autorským právom, ktorých sa týka vec sama, sa vzťahujú na práva rozmnožovania
         a práva šírenia zvukových nahrávok. Je nepochybné, že tieto práva boli účinne prevedené na Sony.

      18      Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania okrem toho vyplýva, že podniky so sídlom v Spojených štátoch môžu v Nemecku na
         základe § 126 UrhG požadovať ochranu podľa dohovoru uvedeného v bode 15 tohto rozsudku len pre výkony uskutočnené po 1. januári
         1966, čo nie je prípad zvukových záznamov vo veci samej. Z uplatnenia § 137f ods. 2 UrhG tiež nevyplýva ochrana uvedených
         zvukových záznamov na nemeckom území, lebo toto ustanovenie predpokladá, že dotknuté dielo bolo na tomto území chránené pred
         1. júlom 1995, čo rovnako nebol prípad dotknutých zvukových nahrávok.

      19      Takisto je dôležité zdôrazniť, že návrh na začatie prejudiciálneho konania, ako vyplýva z jeho znenia, stojí na tvrdení, že
         ochrana vyplývajúca z právnej úpravy v Spojenom kráľovstve sa uplatňuje na zvukové záznamy, ktoré boli vytvorené pred 1. januárom
         1966, a bola rozšírená na zvukové záznamy amerických výrobcov vydané v Spojených štátoch.

       O prvej otázke
      20      Vo svojej prvej otázke sa vnútroštátny súd pýta, či sa lehota ochrany v zmysle článku 10 ods. 2 smernice 2006/116 uplatní
         na predmety, ktoré neboli v členskom štáte, v ktorom sa požaduje ochrana, nikdy chránené.

      21      Podľa článku 10 ods. 2 smernice 2006/116 sa lehoty ochrany práv výrobcov zvukových záznamov ustanovené v článku 3 ods. 2 tejto
         smernice vzťahujú na dotknutý predmet, ak bol k 1. júlu 1995 chránený najmenej v jednom členskom štáte podľa vnútroštátnych
         ustanovení o autorskom práve a súvisiacich právach alebo ak k tomuto dňu spĺňal podmienky ochrany podľa smernice 92/100.

      22      Preto zo znenia uvedeného článku 10 ods. 2 vyplýva, že prvá alternatívna podmienka, ktorú toto ustanovenie vyžaduje, sa týka
         existencie ochrany dotknutého predmetu aspoň v jednom členskom štáte. Toto ustanovenie nevyžaduje, aby to bol členský štát,
         v ktorom sa žiada o ochranu podľa smernice 2006/116.

      23      Okrem toho je potrebné poukázať na to, že odôvodnenie č. 3 smernice 2006/116 uvádza, že rozdiely medzi vnútroštátnymi právnymi
         predpismi môžu vytvárať prekážky voľnému pohybu tovarov a slobodnému poskytovaniu služieb a deformovať hospodársku súťaž na
         spoločnom trhu. S cieľom plynulého fungovania vnútorného trhu je úlohou tejto smernice harmonizovať právne predpisy členských
         štátov tak, aby boli lehoty ochrany identické v celom Spoločenstve.

      24      Za týchto okolností nie je výklad článku 10 ods. 2 smernice 2006/116, podľa ktorého je uplatnenie prvej alternatívnej podmienky
         uvedenej v tomto ustanovení podriadené existencii ochrany vyplývajúcej z právnej úpravy členského štátu, v ktorom sa o ochranu
         upravenú v uvedenej smernici žiada, hoci takáto ochrana sa poskytuje v inom členskom štáte, v súlade so znením dotknutého
         ustanovenia ani s účelom tejto smernice.

      25      Na prvú otázku je preto potrebné odpovedať, že lehota ochrany stanovená v smernici 2006/116 sa v zmysle článku 10 ods. 2 tejto
         smernice uplatňuje aj vtedy, ak dotknutý predmet ochrany nebol v členskom štáte, v ktorom sa o ochranu žiada, nikdy chránený.

       O druhej otázke písm. a)
      26      Touto otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či vnútroštátne ustanovenia v zmysle článku 10 ods. 2 prvej alternatívnej podmienky
         smernice 2006/116 zahŕňajú aj ustanovenia o ochrane majiteľov práv súvisiacich s autorským právom, ktorí nie sú štátnymi príslušníkmi
         členského štátu Spoločenstva.

      27      Je potrebné uviesť, tak ako to v bode 64 svojich návrhov formuloval generálny advokát, že článok 10 ods. 2 smernice 2006/116
         sa týka predmetu ochrany a uplatňuje sa na všetky diela a predmety, ktoré boli k 1. júlu 1995 chránené najmenej v jednom členskom
         štáte podľa vnútroštátnych ustanovení o autorskom práve alebo súvisiacich právach.

      28      V tejto súvislosti z uvedeného článku 10 ods. 2 nevyplýva, že by sa týkal iba vnútroštátnych ustanovení o autorskom práve
         a súvisiacich právach, teda ustanovení vzťahujúcich sa na ochranu majiteľov týchto práv, ktorí sú štátnymi príslušníkmi členského
         štátu Spoločenstva. Podľa tohto ustanovenia sú členské štáty povinné poskytnúť lehoty ochrany podľa smernice 2006/116 na všetky
         diela a predmety, ktoré boli k 1. júlu 1995 ako také chránené najmenej v jednom členskom štáte.

      29      V rámci uplatnenia článku 10 ods. 2 smernice 2006/116 je preto potrebné preskúmať, či predmet alebo dielo môže byť považované
         k 1. júlu 1995 za chránené najmenej v jednom členskom štáte, a to bez ohľadu na štátnu príslušnosť majiteľa práv súvisiacich
         s autorským právom, ktoré sa toto dielo alebo predmet vzťahujú.

      30      Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania pritom vyplýva, že Bundesgerichtshof má pochybnosti, pokiaľ ide o otázku, či výklad
         článku 10 ods. 2 smernice 2006/116, na základe ktorého sa ochrana z neho vyplývajúca priznáva majiteľom práv súvisiacich s
         autorským právom, ktorí nie sú štátnymi príslušníkmi členských štátov Spoločenstva, je v súlade s článkom 7 ods. 2 tejto smernice.

      31      V tejto súvislosti je potrebné konštatovať, že cieľom článku 10 ods. 2 smernice 2006/116 je spresniť podmienky, za ktorých
         sa lehoty ochrany práv súvisiacich s autorským právom prechodne uplatňujú na existujúce situácie. Toto ustanovenie ráta s uplatnením
         uvedených lehôt v súvislosti s dielami a predmetmi ochrany, na ktoré sa k 1. júlu 1995 vzťahovala ochrana priznaná vnútroštátnymi
         ustanoveniami o autorskom práve a súvisiacich právach najmenej v jednom členskom štáte.

      32      Uvedený článok 10 ods. 2 nemá za cieľ vylúčiť riešenie stanovené v článku 7 ods. 2 smernice 2006/116 pre prípady, že majitelia
         práv súvisiacich s autorským právom, ktorí nie sú štátnymi príslušníkmi členských štátov Spoločenstva, žiadajú o lehoty ochrany
         stanovené v tejto smernici, a to v súvislosti s predmetom alebo dielom, ktoré nespĺňa nijakú z dvoch alternatívnych podmienok
         prechodného ustanovenia článku 10 ods. 2 tejto smernice.

      33      Článok 7 ods. 2 má za cieľ upraviť ochranu práv súvisiacich s autorským právom vo vzťahu k ich majiteľom, ktorí nie sú štátnymi
         príslušníkmi členských štátov Spoločenstva, a v tejto súvislosti stanovuje, že lehoty ochrany uvedené v článku 3 tejto smernice
         sa na týchto majiteľov práv uplatňujú, ak im členské štáty poskytujú ochranu.

      34      Otázka položená v kontexte článku 10 ods. 2 smernice 2006/116, či bol majiteľ práv súvisiacich s autorským právom vzťahujúcim
         sa na predmet alebo dielo, teda majiteľ, ktorý je štátnym príslušníkom tretieho štátu, chránený k 1. júlu 1995 najmenej v jednom
         členskom štáte, sa musí vzhľadom na vyššie uvedené skutočnosti posudzovať vo svetle vnútroštátnych ustanovení tohto členského
         štátu, a nie podľa vnútroštátnych ustanovení členského štátu, v ktorom sa o ochranu vyplývajúcu z uvedenej smernice žiada.
         Takéto riešenie má okrem toho podporu aj v odôvodneniach č. 3 a 17 uvedenej smernice, ktoré uvádzajú sledovaný cieľ harmonizácie
         a najmä cieľ určenia rovnakého začiatku plynutia lehoty ochrany práv súvisiacich s autorským právom, ako aj rovnakých lehôt
         ochrany týchto práv v celom Spoločenstve na účely zabezpečenia plynulého fungovania vnútorného trhu.

      35      Z toho vyplýva, že pokiaľ ide o predmet alebo dielo chránené k 1. júlu 1995 aspoň v jednom členskom štáte v zmysle jeho vnútroštátnej
         právnej úpravy, skutočnosť, že osoba, na ktorú sa táto ochrana vzťahuje, je štátnym príslušníkom tretej krajiny a v členskom
         štáte, v ktorom sa žiada o uplatnenie lehoty ochrany stanovenej v smernici 2006/116, sa na ňu nevzťahuje ochrana podľa vnútroštátneho
         práva tohto členského štátu, nie je určujúca pre uplatnenie článku 10 ods. 2 tejto smernice. Dôležitou je okolnosť, či sa
         na dotknuté dielo alebo predmet vzťahovala k 1. júlu 1995 v zmysle vnútroštátnych ustanovení ochrana najmenej jedného členského
         štátu.

      36      Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že v Spojenom kráľovstve sa ochrana vyplývajúca z vnútroštátnej právnej
         úpravy uplatňuje na zvukové záznamy, ktoré boli vytvorené pred 1. januárom 1966, a že na dotknuté zvukové záznamy sa v tomto
         členskom štáte vzťahovala ochrana už 1. júla 1995. Za týchto okolností nie je článok 7 ods. 2 smernice 2006/116 určený na
         úpravu situácie, ktorej sa týka vec sama.

      37      Preto je na druhú otázku písm. a) potrebné odpovedať, že článok 10 ods. 2 smernice 2006/116 sa má vykladať v tom zmysle, že
         lehoty ochrany stanovené v tejto smernici sa uplatňujú na situáciu, v ktorej dotknutý predmet alebo dielo bolo ako také chránené
         k 1. júlu 1995 aspoň v jednom členskom štáte v zmysle jeho vnútroštátnej právnej úpravy týkajúcej sa autorských práv alebo
         súvisiacich práv a v ktorej sa na majiteľa uvedených práv k tomuto predmetu alebo dielu ako na majiteľa, ktorý je štátnym
         príslušníkom tretej krajiny, k tomuto dátumu vzťahovala ochrana stanovená v týchto vnútroštátnych ustanoveniach.

       O druhej otázke písm. b)
      38      Berúc do úvahy túto odpoveď a tiež tvrdenie, na ktorom stojí návrh na začatie prejudiciálneho konania, tak ako je uvedené
         v bode 19 tohto rozsudku, nie je na druhú otázku písm. b) nevyhnutné odpovedať.

       O trovách
      39      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (veľká komora) rozhodol takto:
      1.      Lehota ochrany upravená v smernici Európskeho parlamentu a Rady 2006/116/ES z 12. decembra 2006 o lehote ochrany autorského
            práva a niektorých súvisiacich práv sa za podmienok uvedených v článku 10 ods. 2 tejto smernice uplatňuje aj v tom prípade,
            že dotknutý predmet nebol v členskom štáte, v ktorom sa požaduje ochrana, nikdy chránený.
      2.      Článok 10 ods. 2 smernice 2006/116 sa má vykladať v tom zmysle, že lehoty ochrany stanovené v tejto smernici sa uplatňujú
            na situáciu, v ktorej dotknutý predmet alebo dielo bolo ako také chránené k 1. júlu 1995 aspoň v jednom členskom štáte v zmysle
            jeho vnútroštátnej právnej úpravy týkajúcej sa autorských práv alebo súvisiacich práv a v ktorej sa na majiteľa uvedených
            práv k tomuto predmetu alebo dielu ako na majiteľa, ktorý je štátnym príslušníkom tretej krajiny, k tomuto dátumu vzťahovala
            ochrana stanovená v týchto vnútroštátnych ustanoveniach.
      Podpisy
      * Jazyk konania: nemčina.


Rozsudok Súdneho dvora z 8. februára 1968. # Fonderie Acciaierie Giovanni Mandelli proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Vec 3-67.


title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (ôsma komora) z 1. júla 2009. # Regionalny Fundusz Gospodarczy S.A. proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Štátna pomoc - Schéma pomoci na reštrukturalizáciu, ktorú Poľská republika poskytla výrobcovi ocele r - Rozhodnutie, ktorým sa pomoc vyhlasuje za čiastočne nezlučiteľnú so spoločným trhom a nariaďuje sa jej vymáhanie - Protokol č. 8 o reštrukturalizácii poľského oceliarskeho priemyslu - Povinnosť úzkej spolupráce s členským štátom - Článok 9 ods. 4 a článok 11 ods. 2 nariadenia (ES) č. 794/2004. # Vec T-288/06.

text:
         ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (ôsma komora)
      z 1. júla 2009 (
            *1
         )
      „Štátna pomoc — Schéma pomoci na reštrukturalizáciu, ktorú Poľská republika poskytla výrobcovi ocele — Rozhodnutie, ktorým sa pomoc vyhlasuje za čiastočne nezlučiteľnú so spoločným trhom a nariaďuje sa jej vymáhanie — Protokol č. 8 o reštrukturalizácii poľského oceliarskeho priemyslu — Úroková sadzba, ktorá sa má uplatniť pri vrátení nezlučiteľnej pomoci — Povinnosť úzkej spolupráce s členským štátom — Článok 9 ods. 4 a článok 11 ods. 2 nariadenia (ES) č. 794/2004“
      Vo veci T-288/06,

         Regionalny Fundusz Gospodarczy S.A. (predtým Huta Częstochowa S.A.), so sídlom v Częstochowej (Poľsko), v zastúpení: C. Sadkowski a D. Sałajewski, advokáti,
      žalobca,
      proti

         Komisii Európskych spoločenstiev, v zastúpení: C. Giolito a A. Stobiecka-Kuik, splnomocnení zástupcovia,
      žalovanej,
      ktorej predmetom je návrh na čiastočné zrušenie rozhodnutia Komisie 2006/937/ES z 5. júla 2005 o štátnej pomoci č. C 20/04 (ex NN 25/04) v prospech spoločnosti Huta Częstochowa S.A. (Ú. v. EÚ L 366, 2006, s. 1) v rozsahu, v akom vyhlasuje určitú pomoc za nezlučiteľnú so spoločným trhom a nariaďuje Poľskej republike jej vymáhanie,
      SÚD PRVÉHO STUPŇA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV (ôsma komora),
      v zložení: predsedníčka komory M. E. Martins Ribeiro, sudcovia S. Papasavvas a A. Dittrich (spravodajca),
      tajomník: K. Pocheć, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 4. septembra 2008,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

         Právny rámec

               1

               Podľa článku 8 Protokolu č. 2 o výrobkoch ESUO k Európskej dohode zo 16. decembra 1991 o pridružení medzi Európskymi spoločenstvami a ich členskými štátmi na jednej strane a Poľskou republikou na strane druhej [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 348, 1993, s. 2, ďalej len „protokol č. 2“):
               „1.   Nasledujúce je nezlučiteľné s riadnym fungovaním dohody, ak to môže ovplyvniť obchod medzi Spoločenstvom a Poľskom:
               …

                        iii)

                        verejná pomoc v akejkoľvek forme okrem výnimiek povolených na základe Zmluvy ESUO.

                  …
               4.   Zmluvné strany uznávajú, že počas prvých piatich rokov po nadobudnutí platnosti dohody a odchylne od odseku 1 bodu iii) tohto článku môže Poľská republika výnimočne, pokiaľ sa jedná o výrobky z ocele ESUO, poskytnúť verejnú pomoc na účely reštrukturalizácie za predpokladu, že:

                        —

                        program reštrukturalizácie je spojený s celkovou racionalizáciou a znižovaním výrobných kapacít v Poľsku,

                        —

                        táto pomoc prispeje k zvýšeniu životaschopnosti podnikov, ktoré sú príjemcami pomoci za bežných trhových podmienok na konci reštrukturalizačného obdobia,

                        —

                        výška a intenzita takejto pomoci bude prísne obmedzená na to, čo je absolútne nevyhnutné na účely obnovenia takejto životaschopnosti a bude sa postupne znižovať.

                  Asociačná rada rozhodne podľa hospodárskej situácie Poľskej republiky o možnosti predĺžiť takto stanovené päťročné obdobie.“ [neoficiálny preklad]

               2

               Rozhodnutie č. 3/2002 Asociačnej rady EÚ – Poľsko z 23. októbra 2002, ktorým sa predlžuje obdobie stanovené v článku 8 ods. 4 protokolu č. 2 [neoficiálny preklad] (Ú. v. EÚ L 186, 2003, s. 38), predĺžilo obdobie, počas ktorého bolo Poľskej republike výnimočne povolené poskytovať v súlade s pravidlami stanovenými v článku 8 ods. 4 protokolu č. 2 štátnu pomoc na reštrukturalizáciu, pokiaľ ide o výrobky z ocele, o dodatočných osem rokov od alebo až do vstupu Poľskej republiky do Európskej únie. V článku 2 rozhodnutia sa uvádza:
               „Poľská republika predloží Komisii … program reštrukturalizácie a podnikateľské zámery, ktoré spĺňajú požiadavky stanovené v článku 8 ods. 4 protokolu č. 2 a ktoré boli posúdené a schválené orgánom Poľskej republiky povereným dohľadom nad štátnou pomocou (Úrad pre hospodársku súťaž a ochranu spotrebiteľa).“ [neoficiálny preklad]

               3

               Protokol č. 8 o reštrukturalizácii poľského oceliarskeho priemyslu, ktorý tvorí prílohu Aktu o podmienkach pristúpenia Českej republiky, Estónskej republiky, Cyperskej republiky, Lotyšskej republiky, Litovskej republiky, Maďarskej republiky, Maltskej republiky, Poľskej republiky, Slovinskej republiky a Slovenskej republiky k Európskej únii a o úpravách zmlúv, na ktorých je založená Európska únia (Ú. v. EÚ L 236, 2003, s. 948, ďalej len „protokol č. 8“), Poľskej republike ako výnimku zo všeobecných pravidiel týkajúcich sa štátnej pomoci povolil poskytovať pomoc na reštrukturalizáciu jej oceliarskeho priemyslu na základe pravidiel určených v pláne reštrukturalizácie a podmienok stanovených v tomto protokole. Protokol konkrétne stanovuje:

                        „1.

                        Bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia článkov 87 a 88 zmluvy o ES, sa štátna pomoc poskytnutá Poľskom na účely reštrukturalizácie určitým častiam poľského oceliarskeho priemyslu považuje za zlučiteľnú so spoločným trhom, ak:

                                 —

                                 obdobie uvedené v článku 8 ods. 4 protokolu č. 2… bolo predĺžené do dňa pristúpenia,

                                 —

                                 podmienky stanovené v pláne reštrukturalizácie, na základe ktorých bola predĺžená platnosť uvedeného protokolu, budú dodržané počas celého obdobia rokov 2002 až 2006,

                                 —

                                 sú splnené podmienky stanovené v tomto protokole a

                                 —

                                 po pristúpení nebude poľskému oceliarskemu priemyslu vyplatená žiadna štátna pomoc na reštrukturalizáciu.

                        2.

                        …

                        3.

                        Štátna pomoc môže byť v rámci programu reštrukturalizácie poľského oceliarskeho priemyslu poskytnutá výlučne spoločnostiam uvedeným v prílohe 1 (ďalej len ‚oprávnené spoločnosti‘).

                        4.

                        Oprávnená spoločnosť nesmie:

                                 a)

                                 v prípade zlúčenia so spoločnosťou, ktorá nie je uvedená v prílohe 1, previesť na ňu výhody zo štátnej pomoci poskytnutej oprávnenej spoločnosti;

                                 b)

                                 prevziať aktíva akejkoľvek spoločnosti, ktorá nie je uvedená v prílohe 1, na ktorú bol do 31. decembra 2006 vyhlásený konkurz.

                        5.

                        …

                        6.

                        Reštrukturalizačná pomoc poskytnutá oprávneným spoločnostiam bude určená na základe hľadísk stanovených v schválenom pláne reštrukturalizácie poľského oceliarskeho priemyslu a v jednotlivých podnikateľských zámeroch schválených Radou. Celková suma pomoci vyplatenej v období rokov 1997 — 2003 nesmie prekročiť 3387070000 PLN.
                        …
                        Poľsk[á] [republika] neposkytne žiadnu ďalšiu pomoc na účely reštrukturalizácie poľského oceliarskeho priemyslu.

                  …

                        10.

                        Všetky následné zmeny v celkovom pláne reštrukturalizácie a v jednotlivých plánoch reštrukturalizácie musia byť schválené Komisiou a, ak je to vhodné, Radou.

                  …

                        18.

                        Ak by sa monitorovaním preukázalo, že:
                        …

                                 c)

                                 Poľsk[á] [republika] v priebehu obdobia reštrukturalizácie poskytl[a] oceliarskemu priemyslu a najmä oprávneným spoločnostiam dodatočnú nezlučiteľnú štátnu pomoc,

                           stratí prechodná úprava uvedená v tomto protokole platnosť.
                        Komisia prijme vhodné opatrenia, ktoré budú od dotknutej spoločnosti vyžadovať vrátenie akejkoľvek pomoci poskytnutej v rozpore s podmienkami stanovenými v tomto protokole.“

               4

               Nariadenie Rady (ES) č. 659/1999 z 22. marca 1999 ustanovujúce podrobné pravidlá na uplatňovanie článku [88] Zmluvy o ES (Ú. v. ES L 83, s. 1; Mim. vyd. 08/001, s. 339) v článku 7 ods. 5 stanovuje:
               „Keď Komisia zistí, že oznamovaná pomoc nie je zlučiteľná so spoločným trhom, rozhodne, že pomoc nenadobudne účinnosť…“

               5

               Nariadenie Komisie (ES) č. 794/2004 z 21. apríla 2004, ktorým sa vykonáva nariadenie Rady (ES) č. 659/1999 (Ú. v. EÚ L 140, s. 1; Mim. vyd. 08/004, s. 3), v článku 9 stanovuje:
               „1.   Ak v osobitnom rozhodnutí nie je ustanovené inak, úrokovou sadzbou, ktorá má byť použitá pre vymáhanie štátnej pomoci, poskytnutej v rozpore s článkom 88 ods. 3 Zmluvy, bude ročná percentuálna sadzba, určená pre každý kalendárny rok.
               Bude vypočítaná na základe priemeru päťročných medzibankových swapových sadzieb za september, október a november predchádzajúceho roka, plus 75 základných bodov. V dostatočne odôvodnených prípadoch môže Komisia zvýšiť sadzbu o viac ako 75 základných bodov pre jeden alebo viacero členských štátov.
               …
               4.   Ak nebudú existovať spoľahlivé alebo rovnocenné údaje, alebo nastanú mimoriadne okolnosti, Komisia môže v úzkej spolupráci s príslušným (-i) členským (-i) štátom (-mi) stanoviť úrokovú sadzbu pre vymáhanie štátnej pomoci pre jeden alebo viacero členských štátov na základe inej metódy a na základe informácií, ktoré má k dispozícii.“

               6

               Pokiaľ ide o vykonávacie pravidlá týkajúce sa úrokovej sadzby, článok 11 ods. 2 uvedeného nariadenia presnejšie uvádza:
               „Úroková sadzba bude používaná na zostavenom základe (ods. 1) až do dňa vrátenia pomoci. Úroky, ktoré vznikli v predchádzajúcom roku, budú úročené v každom nasledujúcom roku.“

         Skutkové okolnosti

               7

               Táto vec sa týka reštrukturalizácie poľského výrobcu ocele Huta Częstochowa S.A. (ďalej len „HCz“). Reštrukturalizácia HCz sa uskutočnila rokoch 2002 až 2005. Na tento účel boli aktíva HCz prevedené na nové spoločnosti:

                        —

                        v roku 2002 bola založená Huta Stali Częstochowa sp. z o.o. (ďalej len „HSCz“), aby pokračovala v oceliarskej výrobe HCz. HSCz si prenajala výrobné zariadenia HCz od konkurzného správcu a prevzala väčšinu zamestnancov. Materskou spoločnosťou HSCz bolo Towarzystwo Finansowe SILESIA Sp. z o.o. (ďalej len „TFS“), spoločnosť v 100% vlastníctve poľského ministerstva financií,

                        —

                        v roku 2004 boli založené spoločnosti Majątek Hutniczy sp. z o.o. (ďalej len „MH“) a Majątek Hutniczy Plus (ďalej len „MH Plus“). Ich akcie boli v 100% vlastníctve HCz. MH nadobudla oceliarske aktíva HCz a MH Plus získala iné aktíva potrebné pre výrobu,

                        —

                        aktíva nesúvisiace s výrobou (tzv. neoceliarske aktíva), ako aj elektroenergetický závod Elsen boli prevedené na spoločnosť Operator ARP sp. z o.o., závislú od Agencja Rozwoju Przemysłu S.A. (agentúra pre priemyselný rozvoj vo vlastníctve poľského ministerstva financií), s cieľom uspokojenia verejnoprávnych pohľadávok podliehajúcich reštrukturalizácii (dane a poistné na sociálne poistenie).

               8

               Listom z 19. mája 2004 Komisia informovala Poľskú republiku, že rozhodla o začatí konania vo veci formálneho zisťovania týkajúceho sa pomoci na reštrukturalizáciu, ktorá bola poskytnutá výrobcovi ocele HCz. Toto rozhodnutie bolo uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie z (Ú. v. EÚ C 204, s. 6, ďalej len „rozhodnutie o začatí konania“) v autentickom jazyku (poľštine) a predchádzalo mu zhrnutie v ostatných úradných jazykoch. Komisia vyzvala všetky zainteresované strany, aby predložili svojej pripomienky k skutkovým zisteniam a právnej analýze uvedeným v rozhodnutí o začatí konania. Pripomienky jej predložila Poľská republika a štyri ďalšie zainteresované strany.

               9

               Na záver konania Komisia dospela k záveru, že napriek jej úvodným pochybnostiam opatrenia zamerané na reštrukturalizáciu HCz v súlade s Ustawa o pomocy publicznej dla przedsiębiorców o szczególnym znaczeniu dla rynku pracy (zákon o štátnej pomoci podnikom, ktoré sú významné z hľadiska trhu práce z 30. októbra 2002, Dz. U. č. 213, položka 1800, v znení neskorších predpisov) nepredstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 87 ods. 1 ES. Na druhej strane však Komisia dospela k názoru, že spoločnosti HCz bola z rôznych právnych dôvodov poskytnutá štátna pomoc v období rokov 1997 až 2002. Komisia sa domnievala, že táto pomoc bola sčasti zlučiteľná so spoločným trhom, avšak žiadala vymáhanie tej jej časti, ktorú považovala za nezlučiteľnú so spoločným trhom, a síce sumy 19699452 poľských zlotých (PLN) (ďalej len „sporná pomoc“).

               10

               Dňa 5. júla 2004 Komisia prijala rozhodnutie 2006/937/ES o štátnej pomoci č. C 20/04 (ex NN 25/04) v prospech spoločnosti Huta Częstochowa S.A. (Ú. v. EÚ L 366, 2006, s. 1, ďalej len „rozhodnutie“). V článku 3 rozhodnutia sa uvádza:
               „1.   Štátna pomoc vo výške 19699452 PLN, ktorú Poľsk[á] [republika] poskytl[a] [HCz] v období od roku 1997 do mája 2002 vo forme prevádzkovej pomoci a pomoci na reštrukturalizáciu zamestnanosti je nezlučiteľná so spoločným trhom.
               2.   Poľsko podnikne všetky bezodkladné kroky, aby získalo od podnikov [HCz], Regionalny Fundusz Gospodarczy, [MH] a [Operator ARP] naspäť protiprávne poskytnutú pomoc pre [HCz] uvedenú v prvom odseku. Všetky tieto organizácie nesú spoločne zodpovednosť za vrátenie tejto pomoci.
               Vrátenie pomoci prebehne bezodkladne a podľa vnútroštátnych právnych predpisov pod podmienkou, že umožňujú okamžitý a účinný výkon tohto rozhodnutia. K čiastkam podliehajúcim vráteniu sa pripočítajú úroky za celé obdobie odo dňa priznania pomoci pre [HCz] až do jej skutočného vrátenia. Úroky sa vypočítajú podľa ustanovení uvedených v kapitole V nariadenia… číslo 794/2004.
               3.   …“

               11

               Podľa dohody z 30. septembra 2005, ktorá nadobudla účinnosť , ISD Polska sp. z o.o. (vtedy pôsobiaca pod názvom ZPD Steel sp. z o.o., ďalej len „ISD“), 100% dcérska spoločnosť spoločnosti Industrial Union of Donbass Corp. (ďalej len „IUD“), kúpila od HCz všetky akcie spoločností MH a MH Plus, ako aj zostávajúcich desať dcérskych spoločností spoločnosti HCz. Zmluvou, ktorá bola takisto uzavretá a nadobudla účinnosť , ISD kúpila od TFS všetky akcie spoločnosti HSCz. ISD sa tak stala vlastníčkou HSCz, MH, MH Plus a ďalších desiatich dcérskych spoločností spoločnosti HCz.

               12

               Po predaji zmenila spoločnosť HCz svoj názov na Regionalny Fundusz Gospodarczy (RFG) S.A. (ďalej len „žalobkyňa“). RFG ešte existuje a je stále v úplnom vlastníctve poľského ministerstva financií, ale vlastní len niekoľko nehnuteľností, ktoré nesúvisia s oceliarskym priemyslom.

               13

               Komisia listom zo 17. februára 2006 požiadala poľské orgány, aby jej oznámili úrokové sadzby, ktoré sa majú použiť na vrátenie spornej pomoci solidárnymi dlžníkmi uvedenými v článku 3 ods. 2 rozhodnutia. Poľské orgány vo svojej odpovedi z navrhli úrokové sadzby, ktoré sa majú použiť na vymáhanie, a metódu výpočtu úrokov. Predovšetkým navrhli, aby sa ako základ použila na obdobie rokov 1997 až 1999 päťročná pevná sadzba platná pre záväzky poľského ministerstva financií vyjadrené v PLN, a na obdobie od roku 2000 až do pristúpenia Poľskej republiky k Európskej únii desaťročná sadzba platná pre tie isté záväzky. Ďalej vzhľadom na situáciu na kapitálových trhoch v Poľsku v tom čase, ktorá bola charakteristická veľmi vysokými sadzbami, ktoré však rýchlo klesali, požiadali o každoročnú aktualizáciu týchto sadzieb a o to, aby úroky neboli počítané na zostavenom základe.

               14

               V liste zo 7. júna 2006 zaslanom poľským orgánom Komisia konštatovala, že úrokovou sadzbou, ktorá sa má použiť na vymáhanie spornej pomoci, je na celé dotknuté obdobie päťročná pevná sadzba platná pre záväzky poľského ministerstva financií vyjadrené v PLN, a že podľa článku 11 ods. 2 nariadenia č. 794/2004 má byť táto úroková sadzba uplatnená na zostavenom základe.

         Konanie a návrhy účastníkov konania

               15

               Návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 18. októbra 2006 podal žalobca žalobu, na základ ktorej sa začalo toto konanie.

               16

               Samostatným podaním zapísaným do registra kancelárie Súdu prvého stupňa v ten istý deň žalobca podal návrh na nariadenie predbežného opatrenia v zmysle článku 242 ES, ktorý smeroval k odkladu výkonu článku 3 rozhodnutia. Uznesením z 13. decembra 2006 predseda Súdu prvého stupňa zamietol tento návrh ako neprípustný.

               17

               V nadväznosti na čiastočnú obmenu Súdu prvého stupňa bola vec pridelená novému sudcovi spravodajcovi. Ten bol následne pridelený k ôsmej komore, ktorej bola z tohto dôvodu táto vec pridelená.

               18

               Keďže žalobca nepodal repliku v predpísanej lehote, ktorá uplynula 16. marca 2007, nebola replika vložená do spisu.

               19

               Na základe správy sudcu spravodajcu Súd prvého stupňa (ôsma komora) rozhodol otvoriť ústnu časť konania, položiť písomné otázky účastníkom konania a vyzvať Komisiu na predloženie určitých dokumentov. Účastníci konania vyhoveli Súdu prvého stupňa v stanovenej lehote.

               20

               Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na otázky, ktoré im Súd prvého stupňa položil, boli vypočuté počas pojednávania, ktoré sa konalo 4. septembra 2008.

               21

               Žalobca navrhuje, aby Súd prvého stupňa zrušil článok 3 ods. 2 druhý pododsek rozhodnutia.

               22

               Komisia navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

                        —

                        zamietol žalobu ako neprípustnú,

                        —

                        subsidiárne zamietol žalobu ako nedôvodnú,

                        —

                        zaviazal žalobcu na náhradu trov konania.

         Právny stav

         O prípustnosti

      — Tvrdenia účastníkov konania

               23

               Komisia tvrdí, že žalobca v rozpore s formálnymi požiadavkami stanovenými v článku 44 ods. 1 rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa neuviedol na podporu svojich výhrad jasné a presné argumenty, ktoré by Komisii umožnili pripraviť si svoju obranu a Súdu prvého stupňa preskúmať jeho argumentáciu.

               24

               Na podporu svojich výhrad žalobca predložil iba tri všeobecné tvrdenia. Takmer celé odôvodnenie žaloby sa nachádza v zhrnutí, ktoré bolo uverejnené v úradnom vestníku.

         — Posúdenie Súdom prvého stupňa

               25

               Z judikatúry vyplýva, že ak návrh na začatie konania dostatočne jasným a presným spôsobom uvádza dôvody zrušenia, tak aby žalovanému umožnil účinne sa brániť a súdu Spoločenstva vykonať súdne preskúmanie, spĺňa minimálne požiadavky stanovené v článku 21 prvom odseku Štatútu Súdneho dvora a v článku 44 ods. 1 písm. c) Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa zo 17. marca 1994, Hoyer/Komisia, T-43/91, Zb. VS s. I-A-91 a II-297, bod 22).

               26

               Preto nie je namieste vyhlásiť žalobu za neprípustnú z dôvodu nedodržania článku 44 ods. 1 písm. c) rokovacieho poriadku za okolností, keď žaloba stručne uvádza žalobné dôvody a keď ani žalovanému, ktorý vo vyjadrení k žalobe reagoval na predložené argumenty, ani súdu Spoločenstva nebolo znemožnené pochopiť argumenty uplatnené v tejto súvislosti (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 22. júna 1994, Rijnoudt et Hocken/Komisia, T-97/92 a T-111/92, Zb. VS s. I-A-159 a II-511, bod 71).

               27

               Žaloba v prejednávanej veci je nesporne lakonická. V každom prípade však spĺňa vyššie uvedené požiadavky. Ako totiž preukazuje zásadná argumentácia k meritu veci, ktorá je obsiahnutá vo vyjadrení k žalobe, žaloba umožnila Komisii účinne sa brániť. A takisto umožňuje súdu Spoločenstva vykonať súdnu kontrolu.

               28

               Námietku prekážky konania vznesenú Komisiou preto treba zamietnuť.

         O veci samej

               29

               Žalobca uvádza dva žalobné dôvody založené jednak na porušení článkov 87 ES a 88 ES, ako aj článku 7 ods. 5 nariadenia č. 659/1999, jednak na porušení článku 9 ods. 4 nariadenia č. 794/2004.

         O prvom žalobnom dôvode založenom na porušení článkov 87 ES a 88 ES, ako aj článku 7 ods. 5 nariadenia č. 659/1999
      — Tvrdenia účastníkov konania

               30

               Žalobca tvrdí, že články 87 ES a 88 ES, ako aj článok 7 nariadenia č. 659/1999, dovoľujú prijatie rozhodnutia, ktorým je určitá pomoc poskytnutá zo strany členského štátu vyhlásená za nezlučiteľnú so spoločným trhom, len v dvoch prípadoch: jednak vtedy, keď bola pomoc poskytnutá po pristúpení členského štátu k Európskej únii, jednak vtedy, ak bola pomoc síce poskytnutá pred pristúpením členského štátu k Európskej únii, je však aplikovateľná aj po dni pristúpenia.

               31

               Keďže Poľská republika pristúpila k Európskej únii 1. mája 2004 a rozhodnutie o poskytnutí pomoci HCz v období rokov 1997 až 2002 nebolo po pristúpení Poľskej republiky aplikované, Komisia nemala podľa žalobcu právo posudzovať, či bola sporná pomoc zlučiteľná so spoločným trhom, alebo nie, a nebola preto oprávnená rozhodnúť o výpočte úrokov za obdobie od poskytnutia pomoci HCz do jej skutočného vrátenia. Komisia bola jedine oprávnená uložiť povinnosť vrátenia úrokov od (odo dňa nasledujúceho po dni nadobudnutia platnosti zmluvy o pristúpení) až do dňa skutočného zaplatenia.

               32

               Pomoc poskytnutá Poľskou republikou v období od roku 1997 do roku 2002 nemohla ovplyvniť obchod v rámci Spoločenstva, keďže sa týkala trhu jedného štátu, ktorý v čase poskytnutia spornej pomoci nebol členom Európskej únie. Navyše sa podľa žalobcu v protokole č. 8 v prílohe 1 nespomína HCz, takže väčšina jeho ustanovení sa tejto spoločnosti netýka. Napokon protokol č. 8 nerozšíril kontrolnú právomoc Komisie na roky pred pristúpením Poľskej republiky.

               33

               Komisia považuje za potrebné zdôrazniť, že nevidí súvis medzi článkom 3 ods. 2 druhým pododsekom rozhodnutia a uvádzanými výhradami. Okrem toho popiera tvrdenia žalobcu.

         — Posúdenie Súdom prvého stupňa

               34

               Na úvod je potrebné objasniť vzťah medzi prvým žalobným dôvodom a návrhmi žalobcu, ktoré sa týkajú len článku 3 ods. 2 druhého pododseku rozhodnutia.

               35

               Žalobca totiž tvrdí, že podmienky stanovené v článkoch 87 ES a 88 ES nie sú splnené, pretože v čase relevantných skutkových okolností Poľská republika ešte nebola členom Európskej únie a protokol č. 8 nebol aplikovateľný. V podstate teda spochybňuje použiteľnosť pravidiel Spoločenstva v oblasti štátnej pomoci ratione temporis a ratione personae.

               36

               Na druhej strane, nezlučiteľnosť spornej pomoci so spoločným trhom je konštatovaná v článku 3 ods. 1 rozhodnutia, zatiaľ čo jediné ustanovenie, ktoré žalobca napáda, a síce článok 3 ods. 2 druhý pododsek rozhodnutia, sa týka iba výpočtu úrokov.

               37

               Na pojednávaní bol preto žalobca požiadaný, aby objasnil rozsah svojej žaloby a svojich návrhov. V odpovedi na túto žiadosť žalobca v podstate uviedol, že jeho prvý žalobný dôvod sa samozrejme týka zrušenia rozhodnutia ako celku. Avšak „z politických dôvodov“ sa jeho vedenie rozhodlo, že v prípade, že bude vyhovené prvému žalobnému dôvodu, bude žiadať, aby sa zrušenie rozhodnutia obmedzilo len na ustanovenie týkajúce sa úrokov, tzn. na článok 3 ods. 2 druhý pododsek rozhodnutia.

               38

               Prvý žalobný dôvod je preto potrebné chápať tak, že smeruje len k zrušeniu úrokov za obdobie predchádzajúce pristúpeniu Poľskej republiky k Európskej únii.

               39

               Pokiaľ ide, po prvé, o aplikovateľnosť pravidiel Spoločenstva v oblasti štátnej pomoci ratione temporis, účastníci konania sa zhodujú na tom, že články 87 ES a 88 ES sa v zásade nevzťahujú na pomoc poskytnutú pred pristúpením, ktorá po pristúpení nie je aplikovateľná.

               40

               Komisia sa však opiera o protokol č. 8 ako o lex specialis, aby odôvodnila svoju právomoc. Je preto potrebné preskúmať, či ustanovenia protokolu č. 8 oprávňovali Komisiu, aby svoju kontrolnú právomoc v oblasti štátnej pomoci rozšírila na spornú pomoc a či predstavovali dostatočný právny základ na to, aby mohla túto pomoc zakázať.

               41

               V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že protokol č. 8 odkazuje na pomoc poskytnutú v období od roku 1997 do roku 2003. Povoľuje určitú obmedzenú sumu pomoci na reštrukturalizáciu, poskytnutú v tomto období (tzn. pred pristúpením Poľskej republiky k Európskej únii) určitým podnikom vymenovaným v prílohe 1, a na oplátku zakazuje akúkoľvek inú pomoc na reštrukturalizáciu oceliarskeho priemyslu.

               42

               Bod 6 prvý odsek protokolu č. 8 konkrétne stanovuje, že v každom prípade celková suma pomoci vyplatená v období od roku 1997 do roku 2003 nesmie prekročiť čiastku 3387070000 PLN. Bod 6 tretí odsek protokol č. 8 upresňuje, že Poľská republika nesmie poskytnúť žiadnu inú pomoc na reštrukturalizáciu poľského oceliarskeho priemyslu. Preto sa v protiklade s tvrdeniami žalobu retroaktívne uplatňovanie protokolu č. 8 obmedzuje na jeho bod 6, ktorý sa týka obdobia rokov 1997 až 2003.

               43

               Zo samotného znenia protokolu č. 8 vyplýva, že sa vzťahuje na pomoc poskytnutú pred pristúpením. Cieľom protokolu č. 8 totiž bolo zaviesť komplexný režim schvaľovania pomoci určenej na reštrukturalizáciu poľského oceliarskeho priemyslu a nielen vyhnúť sa kumulácii pomoci v podnikoch príjemcov.

               44

               Z toho vyplýva, že vo vzťahu k článkom 87 ES a 88 ES predstavuje protokol č. 8 lex specialis, ktorý rozširuje kontrolu štátnej pomoci vykonávanú Komisiou v zmysle Zmluvy ES na pomoc poskytnutú na reorganizáciu poľského oceliarskeho priemyslu v období od roku 1997 do roku 2003.

               45

               Pokiaľ ide o tvrdenie v súvislosti s pôsobnosťou protokolu č. 8 ratione personae, že protokol sa netýka podnikov, ktoré nie sú uvedené v zozname v prílohe 1, je nutné konštatovať, že tento protokol sa týka poľského oceliarskeho priemyslu ako celku, čo bez ďalšieho zahŕňa aj žalobcu. Totiž nielenže bod 6 tretí odsek protokolu č. 8 stanovuje maximálnu celkovú sumu pomoci a vylučuje akúkoľvek v ňom nezahrnutú pomoc, ale jeho bod 3 výslovne stanovuje, že štátnu pomoc v rámci plánu reštrukturalizácie poľského oceliarskeho priemyslu môžu získať jedine podniky uvedené v prílohe 1 (oprávnené spoločnosti). Ak by bolo možné, aby si podnik, ktorý nie je uvedený v prílohe 1, mohol ponechať neobmedzené sumy pomoci na reštrukturalizáciu získané pred pristúpením bez toho, aby na oplátku znížil výrobnú kapacitu, protokol č. 8 by nemal žiaden význam.

               46

               Napokon, v rozsahu, v akom žalobca napáda ustanovenia obsiahnuté v protokole č. 8, je žaloba neprípustná, pretože ustanovenia protokolu č. 8 patria do primárneho práva.

               47

               Prvý žalobný dôvod preto treba zamietnuť

         O druhom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 9 ods. 4 nariadenia č. 794/2004
      — Tvrdenia účastníkov konania

               48

               Žalobca Komisii vytýka, že v rozhodnutí nestanovila sadzbu, ktorá sa má použiť pri vymáhaní spornej pomoci. Vzhľadom na neexistenciu päťročných medzibankových swapových sadzieb v Poľsku pred pristúpením k Európskej únii mala Komisia s Poľskou republikou uzavrieť o tejto otázke dohodu v súlade s článkom 9 ods. 4 nariadenia č. 794/2004. Takáto dohoda mala vyplynúť z rozhodnutia alebo z iného rozhodnutia Komisie, pretože ide o jediný spôsob, ktorý by hospodárskym subjektom, ktoré sú povinné vrátiť verejnú pomoc, umožnil začať konanie vo veci samej s orgánmi, ktoré stanovili úroky.

               49

               Komisia tieto argumenty vyvracia.

         — Posúdenie Súdom prvého stupňa

               50

               V rozsahu, v akom žalobca napáda spôsob výpočtu úrokov obsiahnutý v rozhodnutí, je namieste uviesť, že konštatovania obsiahnuté v článku 3 ods. 2 druhom pododseku rozhodnutia majú čisto deklaratórny charakter, pretože sa obmedzujú na odkaz na relevantné ustanovenia kapitoly V nariadenia č. 794/2004. Spôsob výpočtu úrokov vyplýva totiž zo samotného nariadenia č. 794/2004. Žalobca pritom neuvádza námietku nezákonnosti v súvislosti s týmto nariadením.

               51

               Pokiaľ ide o údajnú potrebu dohody medzi Komisiou a Poľskou republikou, je vhodné uviesť, že v odôvodnení č. 147 rozhodnutia Komisia výslovne konštatovala, že pre Poľsko neexistujú päťročné medzibankové swapové sadzby za obdobie, do ktorého spadá poskytnutie spornej pomoci, a preto by sa sadzba použiteľná na jej vymáhanie mala v súlade s článkom 9 ods. 4 nariadenia č. 794/2004 oprieť o disponibilnú úrokovú sadzbu, ktorá sa považuje za primeranú pre toto obdobie.

               52

               Článok 9 ods. 4 nariadenia č. 794/2004 pritom stanovuje len to, že úroková sadzba uplatniteľná pri vymáhaní pomoci musí byť stanovená v „úzkej spolupráci“ s dotknutým členským štátom, ale nevyžaduje „dohodu“.

               53

               V tejto súvislosti z korešpondencie medzi Komisiou a poľskými orgánmi, ktorú Komisia predložila v nadväznosti na otázku Súdu prvého stupňa, vyplýva, že stanovenie sadzby použiteľnej pri vymáhaní spornej pomoci sa skutočne uskutočnilo v „úzkej spolupráci“ s Poľskou republikou. V liste z 13. marca 2006 totiž poľské orgány ako úrokovú sadzbu pri vymáhaní pomoci navrhli sadzbu päťročných a desaťročných dlhopisov ministerstva financií. Okrem toho vzhľadom na situáciu, ktorá existovala na kapitálovom trhu v Poľsku v danom období a ktorá bola charakteristická veľmi vysokými sadzbami, ktoré však rýchlo klesali, požiadali tieto orgány, aby sa každoročne vykonala aktualizácia týchto sadzieb a aby sa výroky nepočítali na zostavenom základe.

               54

               Komisia v zásade súhlasila s týmito návrhmi. Iste, dospela k názoru, že z dôvodu koherentnosti by sa namiesto dvoch rozdielnych sadzieb mala uplatniť len sadzba z päťročných dlhopisov počas celého obdobia rokov 1997 až 2004. Pri stanovovaní sadzby podľa článku 9 ods. 4 nariadenia č. 794/2004 však Komisia disponovala istou mierou voľnej úvahy. Napokon voľba jedinej sadzby ani nebola žalobcom napadnutá.

               55

               Pokiaľ ide metódu uplatnenia úrokov, a najmä o výpočet úrokov na zostavenom základe, je pravda, že Komisia odmietla argument Poľskej republiky o úrokoch z úrokov. V článku 11 ods. 2 nariadenia č. 794/2004 sa pritom výslovne upresňuje, že úroková sadzba sa uplatňuje na zostavenom základe až do dňa vrátenia pomoci a že úroky, ktoré vznikli v predchádzajúcom roku, budú úročené v každom nasledujúcom roku. Okrem toho článok 13 nariadenia č. 794/2004 stanovuje, že jeho články 9 a 11 sa použijú na každé rozhodnutie o vymáhaní pomoci, ktoré bolo oznámené po nadobudnutí účinnosti tohto nariadenia. Keďže nariadenie č. 794/2004 nadobudlo účinnosť v máji 2004, bolo uplatniteľné v čase prijatia rozhodnutia, takže Komisia bola povinná vyžadovať, aby sa úrok vypočítal na zostavenom základe.

               56

               Za týchto podmienok a vzhľadom na skutočnosť, že sporné referenčné sadzby boli navrhnuté poľskými orgánmi, nie je možné domnievať sa, že Komisia porušila svoju povinnosť stanoviť úrokovú sadzbu uplatniteľnú pri vymáhaní spornej pomoci v úzkej spolupráci s Poľskou republikou alebo že sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia.

               57

               Napokon, Komisia nebola povinná uviesť v rozhodnutí úrokovú sadzbu, ktorá sa má použiť pri vymáhaní spornej pomoci, keďže nebola povinná ani určiť presnú sumu istiny pomoci, ktorá sa má vymáhať, a mohla sa obmedziť na to, že uvedie iba metódy, ktoré členskému štátu umožnia vypočítať pomoc [pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 31. mája 2006, Kuwait Petroleum (Nederland)/Komisia, T-354/99, Zb. s. II-1475, bod 67, a tam citovanú judikatúru].

               58

               Z toho vyplýva, že žalobný dôvod založený na porušení článku 9 ods. 4 nariadenia č. 794/2004 treba zamietnuť.

               59

               Keďže všetky žalobné dôvody boli zamietnuté, je potrebné zamietnuť žalobu v celom rozsahu.

         O trovách

               60

               Podľa článku 87 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže žalobca nemal úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania v zmysle návrhov Komisie.

               Z týchto dôvodov
               SÚD PRVÉHO STUPŇA (ôsma komora)
               rozhodol a vyhlásil:

                           1.

                           Žaloba sa zamieta.

                           2.

                           Regionalny Fundusz Gospodarczy S.A. je povinný nahradiť trovy konania.

                     Martins Ribeiro
                     Papasavvas
                     Dittrich
                     Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 1. júla 2009.
                     Podpisy

            Obsah

                  Právny rámec

                  Skutkové okolnosti

                  Konanie a návrhy účastníkov konania

                  Právny stav

                  O prípustnosti

                  — Tvrdenia účastníkov konania

                  — Posúdenie Súdom prvého stupňa

                  O veci samej

                  O prvom žalobnom dôvode založenom na porušení článkov 87 ES a 88 ES, ako aj článku 7 ods. 5 nariadenia č. 659/1999

                  — Tvrdenia účastníkov konania

                  — Posúdenie Súdom prvého stupňa

                  O druhom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 9 ods. 4 nariadenia č. 794/2004

                  — Tvrdenia účastníkov konania

                  — Posúdenie Súdom prvého stupňa

                  O trovách

            (
            *1
         )	Jazyk konania: poľština.