title: Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) zo 16. decembra 2010.#Seydaland Vereinigte Agrarbetriebe GmbH & Co. KG proti BVVG Bodenverwertungs- und -verwaltungs GmbH.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Landgericht Berlin - Nemecko.#Štátna pomoc - Pomoc poskytnutá Spolkovou republikou Nemecko na nadobúdanie pôdy - Program privatizácie pôdy a reštrukturalizácie poľnohospodárstva v nových nemeckých spolkových krajinách.#Vec C-239/09.

text:
      Vec C‑239/09
      Seydaland Vereinigte Agrarbetriebe GmbH & Co. KG
      proti
      BVVG Bodenverwertungs‑ und ‑verwaltungs GmbH
      (návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Landgericht Berlin)
      „Štátna pomoc – Pomoc poskytnutá Spolkovou republikou Nemecko na nadobúdanie pôdy – Program privatizácie pôdy a reštrukturalizácie poľnohospodárstva v nových nemeckých spolkových krajinách“
      Abstrakt rozsudku
      Pomoc poskytovaná štátmi – Pojem – Predaj poľnohospodárskych a lesných pozemkov verejnými orgánmi – Vnútroštátna právna úprava,
            ktorá stanovuje metódy výpočtu pre stanovenie hodnoty pozemkov – Prípustnosť – Podmienky
      (Článok 87 ES)
      Pojem pomoc môže pokrývať nielen kladné plnenia, ale tiež zásahy, ktoré v rozličných formách zmierňujú náklady, ktoré bežne
         zaťažujú rozpočet podniku a ktoré takto, aj keď nie sú dotáciou v presnom zmysle slova, majú rovnakú povahu a rovnaké účinky.
         V zásade teda nemožno vylúčiť, že predaj verejnej pôdy za nižšiu než trhovú hodnotu je štátnou pomocou.

      Predaj pozemkov alebo budov uskutočnený verejnými orgánmi podniku alebo jednotlivcovi, ktorý vykonáva hospodársku činnosť,
         akou je poľnohospodárstvo alebo lesníctvo, teda zahŕňa prvky štátnej pomoci, najmä ak sa neuskutočňuje za trhovú cenu, akú
         by mohol stanoviť súkromný investor konajúci za normálnych podmienok hospodárskej súťaže. Z toho vyplýva, že ak vnútroštátna
         právna úprava stanovuje pravidlá výpočtu trhovej hodnoty pozemkov určených na predaj verejnými orgánmi, uplatnenie uvedených
         pravidiel musí, aby boli v súlade s článkom 87 ES, viesť vo všetkých prípadoch k cene, ktorá sa čo najviac blíži trhovej hodnote.
         Keďže táto trhová hodnota je s výnimkou predajov uchádzačovi s najlepšou ponukou teoretická, musí byť nevyhnutne povolené
         rozpätie, v rámci ktorého sa dosiahnutá cena odchyľuje od teoretickej ceny.

      Treba však uviesť, že v oblasti spoločnej poľnohospodárskej politiky nemusí byť každý predaj pôdy za nižšiu než trhovú hodnotu
         nutne považovaný za nezlučiteľný so Zmluvou ES. Normotvorca Únie vzhľadom na širokú mieru voľnej úvahy, ktorou disponuje v oblasti
         spoločnej poľnohospodárskej politiky, stanovil nové osobitné pravidlá poskytovania pomoci v oblasti poľnohospodárskej politiky,
         najmä pomoci poskytovanej investíciám v poľnohospodárskych podnikoch, najprv na základe nariadenia č. 950/97 o zlepšení účinnosti
         poľnohospodárskych štruktúr, ktoré sa uplatňuje ratione temporis na skutkový stav sporu vo veci samej a následne nariadenia č. 1257/1999 o podpore rozvoja vidieka z Európskeho poľnohospodárskeho
         usmerňovacieho a záručného fondu.

      V každom prípade, článok 87 ES nebráni vnútroštátnej úprave, ktorá stanovuje metódy výpočtu pre stanovenie hodnoty poľnohospodárskych
         a lesných pozemkov predávaných verejnými orgánmi v rámci programu privatizácie, ak uvedené metódy stanovujú aktualizáciu cien
         v prípade ich rýchleho rastu tak, aby sa cena skutočne zaplatená kupujúcim čo najviac blížila trhovej hodnote týchto pozemkov.

      (pozri body 30 – 35, 43, 54 a výrok)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (prvá komora)
      zo 16. decembra 2010 (*)

      „Štátna pomoc – Pomoc poskytnutá Spolkovou republikou Nemecko na nadobúdanie pôdy – Program privatizácie pôdy a reštrukturalizácie poľnohospodárstva v nových nemeckých spolkových krajinách“
      Vo veci C‑239/09,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Landgericht Berlin (Nemecko)
         z 18. júna 2009 a doručený Súdnemu dvoru 1. júla 2009, ktorý súvisí s konaním:

      Seydaland Vereinigte Agrarbetriebe GmbH & Co. KG
      proti
      BVVG Bodenverwertungs‑ und ‑verwaltungs GmbH,
      SÚDNY DVOR (prvá komora),
      v zložení: predseda prvej komory A Tizzano (spravodajca), sudcovia J.‑J. Kasel, A. Borg Barthet, E. Levits a M. Safjan,
      generálny advokát: P. Cruz Villalón,
      tajomník: A. Calot Escobar,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        Seydaland Vereinigte Agrarbetriebe GmbH & Co. KG, v zastúpení: G. Korth, Rechtsanwalt,
      –        BVVG Bodenverwertungs- und -verwaltungs GmbH, v zastúpení: C. von Donat, Rechtsanwalt,
      –        nemecká vláda, v zastúpení: M. Lumma a B. Klein, splnomocnení zástupcovia,
      –        Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: B. Stromsky a B. Martenczuk, splnomocnení zástupcovia,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 30. septembra 2010,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 87 ES.

      2        Tento návrh bol predložený v rámci sporu medzi Seydaland Vereinigte Agrarbetriebe GmbH & Co. KG (ďalej len „Seydaland“) a BVVG
         Bodenverwertungs‑ und ‑verwaltungs GmbH (ďalej len „BVVG“) z dôvodu metód výpočtu použitých spoločnosťou uvedenou ako poslednou
         na stanovenie kúpnej ceny poľnohospodárskej pôdy.

       Právny rámec
       Právo Únie
       Pravidlá o štátnej pomoci
      3        Oddiel II bod 1 prvý odsek oznámenia Komisie z 10. júla 1997 o prvkoch štátnej pomoci pri predaji pozemkov a budov verejnoprávnymi
         orgánmi (Ú. v. ES C 209, s. 3; Mim. vyd. 08/001, s. 143, ďalej len „oznámenie“) znie takto:

      „Predaj pozemkov a budov nasledujúci po ponukovom konaní, ktoré je dostatočne propagované, otvorené a nepodmienené, porovnateľné
         s dražbou, ktoré akceptuje najlepšiu alebo jedinú ponuku, sa uskutočňuje výslovne na základe trhovej hodnoty a jednoznačne
         neobsahuje žiadnu štátnu pomoc. …“

      4        Podľa oddielu II bodu 2 písm. a) prvého odseku oznámenia ak „sa verejnoprávne orgány rozhodnú nevyužiť postup popísaný v [oddiele
         II bode 1]“, prvky štátnej pomoci môže vylúčiť len „ocenenie jedným alebo viacerými nezávislými odhadcami [vykonané pred obchodnými
         jednaniami], aby sa stanovila trhová hodnota na základe všeobecne akceptovaných trhových indikátorov a oceňovacích štandardov“.

      5        Podľa oddielu II bodu 2 písm. a) piateho odseku oznámenia:

      „‚Trhová hodnota‘ je cena, pri ktorej by sa pozemky a budovy mohli predávať na základe súkromnej zmluvy medzi dobrovoľným
         predávajúcim a kupujúcim, ktorý s ním nie je spojený prostredníctvom osobných vzťahov, v deň ocenenia, pričom sa predpokladá,
         že majetok sa ponúka otvorene na trhu, že podmienky trhu dovoľujú riadny predaj a že s ohľadom na povahu majetku je k dispozícii
         bežné obdobie na rokovanie…“

      6        Rozhodnutím 1999/268/ES z 20. januára 1999 o nadobúdaní pôdy podľa zákona o kompenzáciách (Ú. v. ES L 107, s. 21, ďalej len
         „rozhodnutie z 20. januára 1999“) Komisia Európskych spoločenstiev vyhlásila režim pomoci vytvorený Nemeckou spolkovou republikou
         týkajúci sa privatizácie pôdy na území nových spolkových krajín za čiastočne nezlučiteľný so spoločným trhom.

      7        Článok 2 druhý odsek tohto rozhodnutia stanovoval:

      „Pomoc…, ktorá prekračuje maximálnu mieru pomoci vo výške 35 % pre poľnohospodársky využívané pozemky v oblastiach, ktoré
         nie sú znevýhodnené podľa nariadenia Rady (ES) č. 950/97 z 20. mája 1997 o zlepšení účinnosti poľnohospodárskych štruktúr
         [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 142, s. 1), nie je zlučiteľná so spoločným trhom.“ [neoficiálny preklad]

      8        Po preskúmaní zmien, ktoré Spolková republika Nemecko zaviedla do uvedeného programu po rozhodnutí z 20. januára 1999, Komisia
         prijala rozhodnutie z 22. decembra 1999, ktoré povoľuje štátnu pomoc podľa ustanovení článkov 87 a 88 (predtým články 92 a 93)
         Zmluvy o ES [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES C 46, 2000, s. 2, ďalej len „rozhodnutie z 22. decembra 1999“), ktoré bolo Spolkovej republike Nemecko oznámené
         listom Komisie z 19. januára 2000 a ktoré sa týkalo tohto programu v znení zmien a doplnení.

      9        Toto rozhodnutie uvedené ako posledné konkrétne nevyvolalo námietky proti zmene dotknutého režimu, ktorá sa týkala kritéria
         použitého na výpočet kúpnej ceny poľnohospodárskych pozemkov. Podľa tohto kritéria mali nemecké orgány do budúcnosti vychádzať
         z trhovej hodnoty predávaných pozemkov zníženej o 35 %.

       Osobitné pravidlá pomoci v oblasti poľnohospodárskej politiky
      10      Nariadenie č. 950/97 vo svojom článku 7 ods. 2 stanovovalo:

      „Celková výška pomoci vyjadrená ako percentuálny podiel z objemu investícií je obmedzená:
      …
      b)      pokiaľ ide o… oblasti, ktoré [nie sú znevýhodnené]:
      –        na 35 % pokiaľ ide o investície do nehnuteľností,
      …“ [neoficiálny preklad]

      11      Článok 12 ods. 2 tohto nariadenia stanovoval:

      „(Všeobecne schválené pomoci) Členské štáty môžu poskytnúť pomoc investíciám, ktorých cieľom je:
      a)      nákup pozemkov;
      …“
      12      Uvedené nariadenie bolo následne zrušené a nahradené nariadením Rady (ES) č. 1257/1999 zo 17. mája 1999 o podpore rozvoja
         vidieka z Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF) a ktorým sa menia a rušia niektoré nariadenia
         (Ú. v. ES L 160, s. 80; Mim. vyd. 03/025, s. 391), ktoré platí od 3. júla 1999. Článok 7 druhý odsek tohto nariadenia znie
         takto:

      „Celková výška pomoci, vyjadrená ako percento zo sumy oprávnených investícií, je limitovaná maximálne do výšky 40 % …“
       Vnútroštátne právo
      13      S cieľom prispôsobiť režim vlastníctva poľnohospodárskych alebo lesných pozemkov nových spolkových krajín právnemu poriadku
         Spolkovej republiky Nemecko prijal tento štát zákon o vyrovnaní (Ausgleichleistungsgesetz) z 27. septembra 1994 (BGBl. I 1994,
         s. 2624, ďalej len „AusglLeistG“). Tento zákon zahŕňal program nadobúdania pozemkov, ktorý bol neskôr vykonaný nariadením
         o nadobúdaní pôdy (Flächenerwerbsverordnung) z 20. decembra 1995 (BGBl. I 1995, s. 2072, ďalej len „FlErwV“).

      14      S cieľom prispôsobiť sa rozhodnutiu z 20. januára 1999 prijala Spolková republika Nemecko zmeny tak v AusglLeistG, ako aj
         v FlErwV, teda zmeny, na ktoré odkazuje rozhodnutie z 22. decembra 1999.

      15      AusglLeistG zmenil referenčnú hodnotu poľnohospodárskych pôd, ktorá sa do budúcnosti opierala o trhovú hodnotu, od ktorej
         sa odpočítala zrážka 35 %, a nie, ako bolo pôvodne stanovené, o trojnásobok niektorých jednotkových hodnôt stanovených v roku
         1935.

      16      § 5 ods. 1 FlErwV upravuje metódu stanovenia uvedenej referenčnej hodnoty, ktorá už nie je založená na trhovej hodnote poľnohospodárskej
         pôdy, ale na znaleckých posudkoch vypracovaných miestnymi znalcami v oblasti nehnuteľností. Toto ustanovenie znie takto:

      „Trhová hodnota poľnohospodárskej pôdy podľa § 3 ods. 7… AusglLeistG sa stanoví na základe ustanovení nariadenia o stanovení
         ceny nehnuteľností zo 6. decembra 1988… Pokiaľ pre ornú pôdu, lúky a pasienky platia regionálne pravidlá stanovenia hodnoty,
         hodnota musí byť určovaná podľa týchto pravidiel. Regionálne pravidlá stanovenia cien uverejní spolkový minister financií
         v Bundesanzeiger (úradný vestník). Uchádzač o kúpu alebo subjekt poverený privatizáciou môžu požadovať odchylný spôsob stanovenia trhovej
         hodnoty na základe posudku o trhovej hodnote vypracovaného miestne príslušným výborom znalcov, ktorý bol vytvorený podľa § 192
         stavebného zákona, ak sa možno dôvodne domnievať, že regionálne pravidlá stanovenia trhovej hodnoty nie sú vhodným základom
         pre stanovenie hodnoty.“

       Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
      17      Spoločnosť Seydaland pôsobí v poľnohospodársko‑priemyslovom odvetví. BVVG je 100 % dcérskou spoločnosťou Bundesanstalt für
         vereinigungsbedingte Sonderaufgaben (Spolkový úrad pre osobitné úlohy súvisiace so zjednotením Nemecka), ktorý bol poverený
         privatizáciou poľnohospodárskych a lesných plôch.

      18      Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že zmluvou z 18. decembra 2007 BVVG predala spoločnosti Seydaland pôdu vhodnú na
         poľnohospodárske využitie. Celková kúpna cena bola stanovená na 245 907,91 eura, z čoho na poľnohospodársku pôdu pripadala
         suma 210 810,18 eura.

      19      Seydaland sa domnievala, že kúpna cena bola prehnaná, a požadovala vrátiť časť kúpnej ceny týchto pozemkov, pričom uvádzala,
         že kúpna cena týchto pozemkov vypočítaná na základe regionálnych pravidiel stanovenia hodnoty predstavovala iba 146 850,24
         eura.

      20      Keďže BVVG tejto žiadosti nevyhovela, Seydaland podala žalobu na Landgericht Berlin o vrátenie tejto sumy. Na podporu tejto
         žaloby Seydaland uplatňuje, že článok 2 bod 5 zmluvy z 18. decembra 2007 výslovne umožňoval kupujúcemu overiť kúpnu cenu a spôsob
         jej stanovenia, ako aj uplatniť na súde nárok na úpravu tejto ceny.

      21      Seydaland sa domnieva, že BVVG mala vypočítať kúpnu cenu buď na základe regionálnych pravidiel stanovenia hodnoty, alebo prostredníctvom
         výboru znalcov stanoveného v § 5 ods. 1 FlErwV. Seydaland tiež uviedla, že v každom prípade nemôže byť táto kúpna cena stanovená
         na základe aktuálnej situácie na trhu, ako to urobila BVVG.

      22      Naopak BVVG uviedla, že pri stanovení kúpnej ceny dotknutých pozemkov sa nemali zohľadniť regionálne referenčné hodnoty, lebo
         tieto hodnoty spravidla neodrážajú aktuálnu situáciu na trhu, ale skôr situáciu spred roka až dvoch. Stanovenie ceny založené
         na uvedených hodnotách by tak viedlo k poskytnutí pomoci, ktorá je v rozpore s právom Únie.

      23      V tejto súvislosti BVVG vysvetlila, že spolkový minister financií túto odchýlku zistil a 10. júla 2007 jej dal pokyn, aby
         riadne preskúmala regionálne referenčné hodnoty zverejnené v Bundesanzeiger, lebo tieto hodnoty už nemohli slúžiť ako podklad pre určenie trhovej hodnoty poľnohospodárskych pozemkov, ak sa odchyľovali
         o viac než 20 % od priemernej kúpnej ceny porovnateľných pozemkov. Podľa výpočtu žalovanej vo veci samej to platilo v predmetnej
         veci.

      24      Za týchto okolností sa Landgericht Berlin domnieval, že výsledok sporu, ktorý mu bol predložený, závisí od výkladu práva Únie,
         a preto rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúcu prejudiciálnu otázku:

      „Je § 5 ods. 1 druhá a tretia veta FlErwV, ktorým sa vykonáva § 4 ods. 3 bod 1 AusglLeistG v rozpore s článkom 87 ES?“
       O prejudiciálnej otázke
      25      Vnútroštátny súd svojou otázkou žiada, aby Súdny dvor posúdil zlučiteľnosť § 5 ods. 1 druhej a tretej vety FlErwV s článkom
         87 ES.

      26      V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry vychádza postup podľa článku 267 ZFEÚ z jasného rozdelenia
         právomocí medzi vnútroštátne súdy a Súdny dvor, pričom výlučne Súdny dvor je oprávnený rozhodovať o otázkach, ktoré sa týkajú
         výkladu alebo platnosti aktov Únie uvedených v tomto článku bez toho, aby mohol posúdiť výklad ustanovení vnútroštátneho práva
         (pozri najmä rozsudok z 18. januára 2007, Auroux a i., C‑220/05, Zb. s. I‑385, bod 25, ako aj zo 7. októbra 2010, Dos Santos
         Palhota a i., C‑515/08, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, bod 18).

      27      Keďže Súdnemu dvoru prislúcha poskytnúť vnútroštátnemu súdu užitočnú odpoveď potrebnú na rozhodnutie sporu, ktorý mu bol predložený,
         prináleží mu prípadne preformulovať otázky, ktoré sú mu predložené (rozsudky zo 4. mája 2006, Haug, C‑286/05, Zb. s. I‑4121,
         bod 17, a z 11. marca 2008, Jager, C‑420/06, Zb. s. I‑1315, bod 46).

      28      S ohľadom na túto judikatúru je potrebné rozumieť tejto otázke tak, že sa vnútroštátny súd vlastne pýta, či treba článok 87 ES
         vykladať tak, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanoví také metódy výpočtu na určenie hodnoty poľnohospodárskej
         a lesnej pôdy, ktorú predávajú verejné orgány v rámci programu privatizácie, ako metódy upravené v § 5 ods. 1 druhej a tretej
         vete FlErwV.

      29      Okrem toho s cieľom poskytnúť vnútroštátnemu súdu užitočnú odpoveď treba sa domnievať, ako to žiada nemecká vláda, že otázka
         sa týka celého § 5 ods. 1, to znamená aj prvej a štvrtej vety tohto odseku.

      30      Po tomto spresnení treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora môže pojem pomoc pokrývať nielen kladné plnenia
         ako dotácie, pôžičky alebo účasť na základnom imaní podnikov, ale tiež zásahy, ktoré v rozličných formách zmierňujú náklady,
         ktoré bežne zaťažujú rozpočet podniku a ktoré takto, aj keď nie sú dotáciou v presnom zmysle slova, majú rovnakú povahu a rovnaké
         účinky (pozri najmä rozsudky z 19. septembra 2000, Nemecko/Komisia, C‑156/98, Zb. s. I‑6857, bod 25; z 1. júla 2008, Chronopost
         a La Poste/UFEX a i., C‑341/06 P a C‑342/06 P, Zb. s. I‑4777, bod 123, ako aj zo 17. novembra 2009, Presidente del Consiglio
         dei Ministri, C‑169/08, Zb. s. I‑10821, bod 56).

      31      V zásade teda nemožno vylúčiť, že predaj verejnej pôdy za nižšiu než trhovú hodnotu je štátnou pomocou.

      32      Tiež je však potrebné uviesť, že v oblasti spoločnej poľnohospodárskej politiky nemusí byť každý predaj pôdy za nižšiu než
         trhovú hodnotu nutne považovaný za nezlučiteľný so Zmluvou ES. Vzhľadom na širokú mieru voľnej úvahy, ktorú má normotvorca
         Spoločenstva v oblasti spoločnej poľnohospodárskej politiky (rozsudky z 29. októbra 1980, Maizena/Rada, 139/79, Zb. s. 3393,
         bod 23, a z 20. mája 2010, Agrana Zucker, C‑365/08, Zb. s. I‑4341, bod 30), normotvorca Únie stanovil nové osobitné pravidlá
         poskytovania pomoci v oblasti poľnohospodárskej politiky, najmä pomoci poskytovanej investíciám v poľnohospodárskych podnikoch,
         najprv na základe nariadenia č. 950/97, ktoré sa uplatňuje ratione temporis na skutkový stav sporu vo veci samej a ktoré bolo následne zrušené nariadením č. 1257/1999.

      33      Podľa článku 7 ods. 2 písm. b) nariadenia č. 950/97 bola celková výška pomoci vyjadrená ako percentuálny podiel z objemu investícií
         obmedzená na 35 %, čo sa týka investícií do nehnuteľností, pričom v rámci nariadenia č. 1257/1999 bolo toto obmedzenie zvýšené
         na 40 %.

      34      Okrem toho pokiaľ ide o predaj pozemkov alebo budov uskutočnený verejnými orgánmi podniku alebo jednotlivcovi, ktorý vykonáva
         hospodársku činnosť, akou je poľnohospodárstvo alebo lesníctvo, treba uviesť, že Súdny dvor rozhodol, že takýto predaj zahŕňa
         prvky štátnej pomoci, najmä ak sa neuskutočňuje za trhovú cenu, akú by mohol stanoviť súkromný investor konajúci za normálnych
         podmienok hospodárskej súťaže (pozri v tomto zmysle rozsudok z 2. septembra 2010, Komisia/Scott, C‑290/07 P, Zb. s. I‑7763,
         bod 68).

      35      Z uvedených úvah vyplýva, že ak vnútroštátna právna úprava stanovuje pravidlá výpočtu trhovej hodnoty pozemkov určených na
         predaj verejnými orgánmi, uplatnenie uvedených pravidiel musí, aby boli v súlade s článkom 87 ES, viesť vo všetkých prípadoch
         k cene, ktorá sa čo najviac blíži trhovej hodnote. Keďže táto trhová hodnota je s výnimkou predajov uchádzačovi s najlepšou
         ponukou teoretická, musí byť nevyhnutne povolené rozpätie, v rámci ktorého sa dosiahnutá cena odchyľuje od teoretickej ceny,
         ako správne uvádza Komisia v oddiele II bode 2 písm. b) oznámenia.

      36      Pokiaľ ide o ustanovenie dotknuté vo veci samej, treba najprv konštatovať, že na rozdiel od toho, čo tvrdí Seydaland a nemecká
         vláda, rozhodnutie z 22. decembra 1999 nevyhlásilo uvedené ustanovenie za zlučiteľné s článkom 87 ES. Ako totiž uvádza Seydaland,
         z tohto rozhodnutia vyplýva, že Komisia odkázala na dotknuté ustanovenie len preto, aby opísala zmeny prijaté vo FlErwV v porovnaní
         z rovnakým režimom pomoci, ktorý preskúmala v rozhodnutí z 20. januára 1999.

      37      Ustanovenie § 5 ods. 1 FlErwV ani nie je v rozhodnutí z 22. decembra 1999 predmetom posúdenia po vecnej stránke, lebo Komisia
         len posúdila mieru pomoci poskytnutej nemeckým programom privatizácie a aspekty, ktoré považovala v rozhodnutí z 20. januára
         1999 za diskriminačné.

      38      Ďalej treba uviesť, že vnútroštátny súd sa domnieva, že len predaj najlepšej ponuke a určenie ceny znalcom môžu viesť k určeniu
         trhovej hodnoty pozemku. Z tohto dôvodu sa domnieva, že metódy stanovené v § 5 ods. 1 druhej a štvrtej vete FlErwV neumožňujú
         správne určiť uvedenú hodnotu.

      39      V tejto súvislosti treba spresniť, že aj keď je nesporné, že metódy predaja uchádzačovi s najlepšou ponukou a určenie ceny
         znalcom poskytujú ceny, ktoré zodpovedajú skutočným trhovým hodnotám, ako uvádza Komisia v oddiele II bode 1 a 2 písm. a)
         oznámenia, nie je vylúčené, že k takémuto rovnakému výsledku môžu dospieť aj ďalšie metódy.

      40      § 5 ods. 1 FlErwV uvádza práve niektoré z týchto metód.

      41      Po prvé stanovuje metódu výpočtu, ktorá spočíva v určení hodnoty poľnohospodárskej pôdy vo vzťahu k regionálnym referenčným
         hodnotám. Vnútroštátny súd sa domnieva, že táto metóda umožňuje stanoviť trhovú hodnotu predávaných pozemkov len nepresne,
         najmä preto, že neodráža významný rast cien poľnohospodárskych pozemkov vo východnom Nemecku od roku 2007.

      42      V tejto súvislosti nemecká vláda vo svojich písomných pripomienkach uznáva, že tento vývoj trhových cien sa odráža v hodnotách
         pozemkov využitých v rámci tohto postupu posúdenia s určitým oneskorením. Okrem toho, ako uvádza BVVG a táto vláda, treba
         zohľadniť skutočnosť, že uvedené hodnoty sú spravidla aktualizované len raz za dva roky.

      43      Za týchto podmienok treba konštatovať, ako uviedol generálny advokát v bode 47 svojich návrhov, že v prípade, že metóda založená
         na regionálnych referenčných hodnotách nezahŕňa mechanizmus aktualizácie, ktorý umožňuje priblížiť sa čo najviac trhovej hodnote
         kúpnej ceny pozemkov, najmä v období rýchlo rastúcich cien, nemôže odrážať skutočné dotknuté trhové ceny.

      44      Okrem toho nie je relevantné tvrdenie spoločnosti Seydaland, že metóda založená na regionálnych referenčných hodnotách stanovená
         v ustanovení, ktoré je dotknuté vo veci samej, by viedla k cene nachádzajúcej sa medzi trhovou cenou a cenou po odpočítaní
         35 %, čo zodpovedá miere pomoci stanovenej vnútroštátnou právnou úpravou v súlade s nariadením č. 950/97.

      45      Takéto tvrdenie totiž nezohľadňuje skutočnosť, že výpočet trhovej hodnoty pozemku alebo budovy je predchádzajúcou a nevyhnutnou
         podmienku, ktorá musí byť splnená predtým, než sa na túto hodnotu uplatní index miery pomoci podľa osobitných pravidiel Únie
         pripomenutých v bodoch 32 a 33 tohto rozsudku.

      46      Po druhé § 5 ods. 1 FlErwV stanovuje ďalšiu metódu, podľa ktorej je možné, ak existujú skutočné dôkazy o tom, že regionálne
         referenčné hodnoty nie sú vhodným základom pre stanovenie hodnoty dotknutej nehnuteľnosti, aby uchádzač o kúpu alebo subjekt
         poverený privatizáciou požiadali výbor znalcov v oblasti nehnuteľností o posudok na účely určenia uvedenej hodnoty podľa § 192
         stavebného zákona.

      47      Pokiaľ ide o ustanovenie uvedené ako posledné, nemecká vláda v odpovedi na písomnú otázku položenú Súdnym dvorom uviedla,
         že znalci uvedeného výboru využívajú kanceláriu, ktorá pripravuje znalecký posudok, v ktorom je zohľadnených niekoľko ukazovateľov
         relevantných na posúdenie pozemkov, ako sú referenčné hodnoty pozemkov, referenčné hodnoty vyplývajúce z celkových cien, nájmy,
         úrokové miery, bežné náklady na výstavbu a ďalšie faktory týkajúce sa trhu.

      48      V tejto súvislosti treba z dôvodov uvedených v bode 43 tohto rozsudku konštatovať, že len spôsob práce uvedeného výboru znalcov
         v oblasti nehnuteľností, ktorý vedie k stanoveniu ceny, ktorá zodpovedá trhovej cene, bude môcť splniť kritériá zlučiteľnosti
         s ustanoveniami Zmluvy v oblasti štátnej pomoci.

      49      Po tretie pokiaľ je možné tvrdiť, ako to robí nemecká vláda, že § 5 ods. 1 FlErwV stanovuje tretiu metódu výpočtu, keď odkazuje
         na nariadenie o stanovení ceny zo 6. decembra 1988, treba pripomenúť, že vnútroštátny súd musí vo veciach, ktoré mu boli predložené,
         určiť, ktorý výklad vnútroštátneho práva je správny (rozsudok z 2. júna 2010, Melki a Abdeli, C‑188/10 a C‑189/10, Zb. s. I‑5667,
         bod 49).

      50      Okrem toho zásada výkladu vnútroštátneho práva v súlade s právom Spoločenstva, ktorá je súčasťou systému Zmluvy v tom, že
         umožňuje, aby vnútroštátny súd v rámci svojich právomocí zaistil plnú účinnosť práva Únie pri rozhodovaní sporu, ktorý mu
         bol predložený (pozri v tomto zmysle rozsudok z 15. mája 2003, Mau, C‑160/01, Zb. s. I‑4791, bod 34), vyžaduje, aby vnútroštátny
         súd zohľadnil celé vnútroštátne právo na účely posúdenia, keďže je možné ho uplatniť spôsobom, ktorý nevedie k výsledku, ktorý
         je v rozpore s právom Únie (pozri v tomto zmysle rozsudky z 25. februára 1999, Carbonari a i., C‑131/97, Zb. s. I‑1103, body
         49 a 50, ako aj z 5. októbra 2004, Pfeiffer a i., C‑397/01 až C‑403/01, Zb. s. I‑8835, bod 115).

      51      V predmetnej veci teda prináleží vnútroštátnemu súdu, aby preskúmal, či § 5 ods. 1 FlErwV možno vykladať v súlade s článkom
         87 ES, najmä s ohľadom na ďalšie prípadne uplatniteľné vnútroštátne ustanovenia, ako nariadenie o stanovení ceny nehnuteľností
         zo 6. decembra 1988 a, ako uvádza BVVG, prípadne § 404 ods. 2 nemeckého občianskeho súdneho poriadku.

      52      Okrem toho treba ďalej poznamenať, že aj ak vnútroštátny súd rozhodne, že § 5 ods. 1 FlErwV je v súlade s článkom 87 ES, nemožno
         vylúčiť, že v niektorých prípadoch môže viesť metóda stanovená v tomto ustanovení vnútroštátnej právnej úpravy k výsledku,
         ktorý sa líši od trhovej hodnoty. Za takých okolností na základe povinnosti, ktorá prináleží všetkým štátnym orgánom, vrátane
         vnútroštátnych súdov a správnych orgánov, neuplatniť vnútroštátne právo, ktoré je v rozpore s právom Únie, musí uvedený súd
         a správne orgány poverené jeho uplatnením upustiť od uplatnenia uvedeného vnútroštátneho ustanovenia (pozri v tomto zmysle
         rozsudky z 22. júna 1989, Fratelli Costanzo, 103/88, Zb. s. 1839, bod 31, ako aj z 9. septembra 2003, CIF, C‑198/01, Zb. s. I‑8055,
         body 48 a 49).

      53      V tejto súvislosti musí vnútroštátny súd zohľadniť najmä skutočnosť, že to prípadne znamená povinnosť prijať všetky opatrenia
         na uľahčenie plného vykonania práva Únie (pozri v tomto zmysle rozsudky z 13. júla 1972, Komisia/Taliansko, 48/71, Zb. s. 529,
         bod 7, a CIF, už citovaný, bod 49).

      54      Za týchto podmienok treba na položenú otázku odpovedať tak, že článok 87 ES sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni vnútroštátnej
         úprave, ktorá stanovuje také metódy výpočtu pre stanovenie hodnoty poľnohospodárskych a lesných pozemkov predávaných verejnými
         orgánmi v rámci programu privatizácie, ako sú metódy stanovené v § 5 ods. 1 FlErwV, ak uvedené metódy stanovujú aktualizáciu
         cien v prípade ich rýchleho rastu tak, aby sa cena skutočne zaplatená kupujúcim čo najviac blížila trhovej hodnote týchto
         pozemkov.

       O trovách
      55      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol takto:
      Článok 87 ES sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje také metódy výpočtu pre
            stanovenie hodnoty poľnohospodárskych a lesných pozemkov predávaných verejnými orgánmi v rámci programu privatizácie, ako
            sú metódy stanovené v § 5 ods. 1 nariadenia o nadobúdaní pôdy (Flächenerwerbsverordnung) z 20. decembra 1995, ak uvedené metódy
            stanovujú aktualizáciu cien v prípade ich rýchleho rastu tak, aby sa cena skutočne zaplatená kupujúcim čo najviac blížila
            trhovej hodnote týchto pozemkov.
      Podpisy
      * Jazyk konania: nemčina.


Rozsudok Súdu prvého stupňa (piata komora) z 18. marca 2004. # Léopold Radauer proti Rade Európskej únie. # Úradníci - Voľný pohyb pracovníkov. # Vec T-67/02.


Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) zo 4. mája 1988. # Fernand Watgen proti Caisse de pension des employés privés. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Conseil supérieur des assurances sociales - Luxemburské veľkovojvodstvo. # Vec 64/85.


title: Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 13. júna 2013. # Syndicat OP 84 proti Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer). # Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Conseil d'État - Francúzsko. # Poľnohospodárstvo - Európsky poľnohospodársky usmerňovací a záručný fond - Pojem ‚kontrolné obdobie‘ - Možnosť členského štátu rozšíriť kontrolné obdobie, ak bolo fakticky nemožné vykonať kontrolu v stanovenej lehote - Vrátenie prijatej pomoci - Sankcie. # Vec C-3/12.

text:
               Účastníci konania
               Odôvodnenie
               Výrok

            Účastníci konania
            Vo veci C-3/12,
            ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Conseil d'État (Francúzsko) z 28. novembra 2011 a doručený Súdnemu dvoru 2. januára 2012, ktorý súvisí s konaním:
            Syndicat OP 84
            proti
            Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer),  právnemu nástupcovi Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture (Viniflhor), ktorý je právnym nástupcom Office national interprofessionnel des fruits, des légumes et de l’horticulture (Oniflhor),
            SÚDNY DVOR (štvrtá komora),
            v zložení: predseda štvrtej komory L. Bay Larsen, sudcovia J. Malenovský, U. Lõhmus, M. Safjan (spravodajca) a A. Prechal,
            generálny advokát: N. Jääskinen,
            tajomník: A. Calot Escobar,
            so zreteľom na písomnú časť konania,
            so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
            – Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer), v zastúpení: J.-C. Balat, avocat,
            – francúzska vláda, v zastúpení: G. de Bergues a N. Rouam, splnomocnení zástupcovia,
            – poľská vláda, v zastúpení: M. Szpunar a B. Majczyna, splnomocnení zástupcovia,
            – Európska komisia, v zastúpení: P. Rossi a D. Bianchi, splnomocnení zástupcovia,
            po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 14. marca 2013,
            vyhlásil tento
            Rozsudok

            Odôvodnenie
            1. Tento návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 2 ods. 4 a článku 6 nariadenia Rady (EHS) č. 4045/89 z 21. decembra 1989 o kontrole opatrení tvoriacich súčasť systému financovania záručnej sekcie Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF), vykonávaných členskými štátmi, a o zrušení smernice 77/435/EHS (Ú. v. ES L 388, s. 18; Mim. vyd. 03/009, s. 208), zmeneného a doplneného nariadením Rady (ES) č. 3094/94 z 12. decembra 1994 (Ú. v. ES L 328, s. 1; Mim. vyd. 03/017, s. 24, ďalej len „nariadenie č. 4045/89“).
            2. Tento návrh bol predložený v rámci sporu medzi poľnohospodárskou organizáciou Syndicat OP 84 a Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer), právnym nástupcom Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture (Viniflhor), ktorý je právnym nástupcom Office national interprofessionnel des fruits, des légumes et de l’horticulture (Oniflhor), týkajúceho sa zákonnosti vymáhania pomoci Spoločenstva poskytnutej záručnou sekciou Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF).
            Právny rámec
            3. Článok 8 ods. 1 nariadenia Rady (ES) č. 729/70 z 21. apríla 1970 o financovaní spoločnej poľnohospodárskej politiky [ neoficiálny preklad ] (Ú. v. ES L 94, s. 13) stanovuje:
            „Členské štáty v súlade s vnútroštátnymi ustanoveniami stanovenými zákonmi, nariadeniami alebo administratívnymi opatreniami vykonajú opatrenia potrebné na:
            – uistenie sa o tom, že operácie financované [EPUZF] sa skutočne a správne vykonali,
            – zabránenie nezrovnalostiam a ich vyšetrenie,
            – opätovné získanie strát, ktoré nastali v dôsledku nezrovnalostí alebo nedbalosti.
            …“ [ neoficiálny preklad ]
            4. Prvé až štvrté a desiate odôvodnenie nariadenia č. 4045/89 stanovujú:
            „… podľa článku 8 nariadenia… č. 729/70… prijmú členské štáty opatrenia nevyhnutné na zabezpečenie toho, že operácie financované [EPUZF] sú vykonávané skutočne a správne, na zabránenie nezrovnalostiam a ich vyšetrenie a na opätovné získanie strát, ktoré nastali v dôsledku nezrovnalostí alebo nedbalosti;
            … týmto nariadením naviac nie sú dotknuté vnútroštátne predpisy týkajúce sa kontroly, ktoré sú širšie ako ustanovenia tohto nariadenia;
            … je nutné vyzvať členské štáty, aby posilnili kontroly obchodnej dokumentácie podnikov, ktoré prijímajú alebo vykonávajú platby v rámci uplatňovania smernice [Rady] 77/435/EHS [z 27. júna 1977 o kontrole opatrení tvoriacich súčasť systému financovania záručnej sekcie Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu vykonávaných členskými štátmi [ neoficiálny preklad ] (Ú. v. ES L 172, s. 17)];
            … zavádzanie úpravy vyplývajúcej zo smernice 77/435… členskými štátmi odhalilo potrebu zmeniť súčasný systém na základe získaných skúseností; keďže s prihliadnutím k povahe potrebných opatrení je potrebné zahrnúť tieto zmeny do nariadenia;
            …
            … zatiaľ čo prijímanie programov kontroly prislúcha v prvom rade členským štátom, je nutné, aby tieto programy sledovala Komisia, aby mohla prevziať koordinačnú a dohliadajúcu funkciu a zabezpečiť, že tieto programy sú prijímané na základe vhodných kritérií; keďže kontroly sa dajú tiež sústrediť na odvetvia a podniky, v ktorých je vysoké nebezpečenstvo sprenevery“.
            5. Článok 1 ods. 2 nariadenia 4045/89 stanovuje:
            „Na účely tohto nariadenia ‚obchodné dokumenty‘ predstavujú všetky účtovné knihy, evidencie, záznamy a súvisiace podporné dokumenty, záznamy o výrobe a kvalite, účtovníctve a korešpondencii, ktoré sa týkajú obchodnej činnosti podniku, rovnako ako obchodné údaje v akejkoľvek podobe, vrátane elektronickej, pokiaľ sa tieto dokumenty alebo údaje priamo alebo nepriamo týkajú transakcií uvedených v odseku 1.“
            6. Článok 2 uvedeného nariadenia stanovuje:
            „1. Členské štáty vykonávajú kontroly obchodnej dokumentácie podnikov s prihliadnutím k povahe operácií, ktorých sa kontrola týka. Členské štáty zabezpečia, aby výber podnikov na kontrolu poskytoval najlepšiu záruku účinnosti opatrení pre predchádzaniu nezrovnalostiam v systéme financovania záručnej sekcie EPUZF a ich vyšetrovanie. Výber prihliada okrem iného na finančný význam podnikov v tejto oblasti a k ostatným rizikovým faktorom.
            …
            4. Kontrolné obdobie trvá od 1. júla do 30 júna nasledujúceho roku.
            Kontrola pokrýva obdobie najmenej 12 mesiacov, ktoré končí počas predošlého skúšobného [kontrolného – neoficiálny preklad ] obdobia; môže byť rozšírená na obdobia určené členským štátom, ktoré predchádzajú tomuto 12 mesačnému obdobiu alebo nasledujú po ňom;
            …“
            7. V zmysle článku 4 tohto nariadenia:
            „Podniky uchovávajú obchodnú dokumentáciu uvedenú v článku 1 ods. 2 a článku 3 počas minimálne troch rokov od konca roku, v ktorom bola vystavená.
            Členské štáty môžu stanoviť dlhšie obdobie uchovávania tejto dokumentácie.“
            8. Článok 5 ods. 1 nariadenia č. 4045/89 stanovuje:
            „Osoby zodpovedné za podnik alebo tretia strana zabezpečia, aby úradníkom, zodpovedným za kontrolu alebo osobám, ktoré sú oprávnené na tento účel, boli poskytnuté všetky obchodné dokumenty a dodatočné informácie. Elektronicky uchovávané údaje sa poskytujú na vhodnom nosiči.“
            9. Článok 6 uvedeného nariadenia stanovuje:
            „1. Členské štáty zabezpečia, aby úradníci poverení vykonávaním kontroly boli tiež oprávnení zabaviť alebo dať zabaviť obchodnú dokumentáciu. Toto právo je potrebné vykonávať v súlade so zodpovedajúcimi vnútroštátnymi predpismi a nie je ním dotknuté použitie predpisov, ktoré upravujú trestno-právne veci o zaistení dokumentov.
            2. Členské štáty príjmu primerané opatrenia umožňujúce potrestanie fyzických alebo právnických osôb, ktoré neplnia svoje povinnosti vyplývajúce z tohto nariadenia.“
            10. Článok 9 ods. 1 rovnakého nariadenia stanovuje:
            „Do 1. januára roku nasledujúcom po kontrolnom období predložia členské štáty Komisii podrobnú správu o uplatňovaní tohto nariadenia.“
            11. Príloha II bod 4 písm. g) nariadenia Komisie (ES) č. 1863/90 z 29. júna 1990, ktorým sa stanovujú podrobné vykonávacie pravidlá k nariadeniu č. 4045/89 [ neoficiálny preklad ] (Ú. v. ES L 170, s. 23), zmeneného a doplneného nariadením Komisie (ES) č. 2278/96 z 28. novembra 1996 [ neoficiálny preklad ] (Ú. v. ES L 308, s. 30, ďalej len „nariadenie č. 1863/90“), upravuje oznámenie v rámci výročnej správy predloženej členskými štátmi podľa článku 9 ods. 1 nariadenia č. 4045/89 „výsledkov kontrol vykonaných na základe kontrolného obdobia predchádzajúceho obdobiu, ktorého sa týka táto správa, ktorých výsledky neboli dostupné v čase predloženia správy za toto kontrolné obdobie [ neoficiálny preklad ]“.
            Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
            12. Syndicat OP 84, ktorá je poľnohospodárskou organizáciou združujúcou 48 výrobcov ovocia a zeleniny, spustila prevádzkový program na obdobie od 1. júla 1997 do 31. decembra 1998. Z tohto dôvodu dostala pomoc poskytnutú v rámci systému financovania „záručnej sekcie“ EPUZF.
            13. Listom z 30. mája 2000 príslušné vnútroštátne orgány informovali Syndicat OP 84, že sa v jej prípade začala kontrola na mieste podľa nariadenia č. 4045/89. Kontrolné úkony však mohli byť vykonané až od 22. januára 2001 a táto kontrola bola ukončená 24. januára 2001.
            14. Keďže sa touto kontrolou zistilo, že niektoré činnosti, v prípade ktorých Syndicat OP 84 tvrdila, že má nárok na pomoc Spoločenstva, nespĺňali podmienky na jej poskytnutie z dôvodu ich výlučne individuálnej povahy a že finančné príspevky členov organizácie Syndicat OP 84 do operačného fondu neboli v súlade s článkom 15 nariadenia Rady (ES) č. 2200/96 z 28. októbra 1996 o spoločnej organizácii trhu s ovocím a zeleninou (Ú. v. ES L 297, s. 1; Mim. vyd. 03/020, s. 55), Oniflhor listom z 30. októbra 2001 požiadal Syndicat OP 84 o vrátenie celkovej sumy, ktorá jej bola v rokoch 1997 a 1998 vyplatená, a následne vydal exekučný titul, ktorým bolo nariadené vrátenie sumy.
            15. Rozsudkom zo 7. novembra 2006 tribunal administratif de Marseille (Správny súd v Marseille) zrušil exekučný titul vydaný proti Syndicat OP 84. Cour administrative d’appel de Marseille (Odvolací správny súd v Marseille) však rozsudkom z 8. decembra 2008 zrušil tento rozsudok a zamietol návrhy, ktoré Syndicat OP 84 predložila tribunal administratif de Marseille. Syndicat OP 84 preto podala odvolanie na Conseil d’État (Štátna rada).
            16. Syndicat OP 84 na podporu svojho odvolania okrem iného uviedla, že cour administrative d’appel de Marseille sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že rozhodol, že správny orgán mohol bez toho, aby porušil článok 2 nariadenia č. 4045/89, začať kontrolu v priebehu kontrolného obdobia od 1. júla 1999 do 30. júna 2000 a pokračovať v nej v priebehu kontrolného obdobia od 1. júla 2000 do 30. júna 2001 z dôvodu, že jej konanie znemožnilo účinnú kontrolu v priebehu prvého uvedeného obdobia.
            17. Keďže Conseil d’État dospela k záveru, že odpoveď na tento dôvod vyvoláva otázky týkajúce sa výkladu príslušných ustanovení nariadenia č. 4045/89, rozhodla prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
            „1. Má sa kontrolné obdobie od 1. júla do 30. júna nasledujúceho roka uvedené v článku 2 ods. 4 nariadenia… č. 4045/89… vykladať v tom zmysle, že ide o obdobie, v rámci ktorého správny orgán poverený uskutočnením kontroly musí informovať organizáciu výrobcov o plánovanej kontrole, vykonať a ukončiť všetky kontrolné úkony vykonané na mieste a v súvislosti so všetkými listinnými dôkazmi a informovať o výsledkoch kontroly, alebo o obdobie, v rámci ktorého sa majú vykonať len niektoré z týchto procesných úkonov?
            2. Môže správny orgán v prípade, že konanie alebo nečinnosť organizácie výrobcov znemožní účinný výkon plánovanej kontroly v rámci kontrolného obdobia, pokračovať vo vykonávaní kontrolných úkonov počas nasledujúceho kontrolného obdobia napriek tomu, že v [uvedenom] nariadení neexistujú výslovné ustanovenia v tomto zmysle, a to bez toho, aby takýto postup predstavoval nezrovnalosti, na základe ktorých by sa kontrolovaný subjekt mohol odvolať proti rozhodnutiu vyplývajúcemu z výsledku kontroly?
            3. V prípade zápornej odpovede na predchádzajúcu otázku, môže správny orgán požadovať vrátenie prijatej pomoci, ak konanie alebo nečinnosť organizácie výrobcov znemožní účinnú kontrolu? Predstavuje takéto opatrenie jednu zo sankcií, ktoré možno podľa ustanovení článku 6 [rovnakého] nariadenia uložiť?“
            O prejudiciálnych otázkach
            O prvej a druhej otázke
            18. Svojou prvou a druhou otázkou, ktoré treba preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 2 ods. 4 prvý pododsek nariadenia č. 4045/89 vykladať v tom zmysle, že správny orgán môže vykonať všetky kontrolné úkony oznámené počas kontrolného obdobia od 1. júla jedného roka do 30. júna nasledujúceho roku aj po skončení tohto obdobia, a to bez toho, aby došlo k procesnej nezrovnalosti, na základe ktorej by sa kontrolovaný subjekt mohol odvolať proti rozhodnutiu vyplývajúcemu z výsledkov tejto kontroly.
            19. Je pravda, že znenie článku 2 ods. 4 prvého pododseku nariadenia č. 4045/89, podľa ktorého „kontrolné obdobie trvá od 1. júla [jedného roka] do 30. júna nasledujúceho roku“, výslovne neposkytuje možnosť vykonávať kontrolné úkony, ktoré boli oznámené subjektu počas kontrolného obdobia, po uplynutí tohto obdobia, a to bez ohľadu na to, či je to odôvodnené nedostatočnou spoluprácou dotknutého subjektu alebo nie.
            20. Na účely výkladu tohto ustanovenia preto treba prihliadať nielen na jeho znenie a jeho všeobecnú štruktúru, ale aj na jeho kontext a ciele, ktoré nariadenie č. 4045/89 ako celok sleduje.
            21. Pokiaľ ide o uvedené ciele, z prvého odôvodnenia nariadenia č. 4045/89 v spojení s tretím a štvrtým odôvodnením tohto nariadenia vyplýva, že jeho cieľom je posilniť účinnosť kontrol zverených členským štátom, aby sa zabránilo nezrovnalostiam, ktoré sa môžu vyskytnúť v oblasti EPUZF (pozri rozsudok z 13. júna 2013, Unanimes a i., C-671/11 až C-676/11, bod 17).
            22. S cieľom zaručiť skutočné a správne uskutočňovanie vnútroštátnych kontrol a požiadavku ochrany finančných záujmov Európskej únie Komisia má podľa desiateho odôvodnenia nariadenia č. 4045/89 vo vzťahu k samotným kontrolám koordinačnú a dohliadajúcu funkciu. Práve článok 2 tohto nariadenia má za cieľ vytvoriť jednotný kontrolný systém fungujúci pod dohľadom Komisie. Tento článok prostredníctvom svojho štvrtého odseku zabezpečuje najmä určitú pravidelnosť a systematickosť kontrol (pozri rozsudok Unanimes a i., už citovaný, bod 18).
            23. Keďže článok 2 nariadenia č. 4045/89 má vytvoriť rámec kontrolnej činnosti členských štátov s cieľom chrániť finančné záujmy Únie, treba pojem kontrolné obdobie vykladať s ohľadom na účinnosť kontrol, ktorú tento článok vyžaduje.
            24. Dodržiavanie uvedeného cieľa vyžaduje, aby sa v kontrolných úkonoch pokračovalo aj po skončení kontrolného obdobia vymedzeného článkom 2 ods. 4 uvedeného nariadenia, ak bolo fakticky nemožné vykonať všetky kontrolné úkony v stanovenej lehote.
            25. To platí aj v prípade, že nemožnosť ukončiť kontrolu v stanovenej lehote nebola zapríčinená kontrolovaným subjektom.
            26. Treba však spresniť, že ak je možné pripísať nemožnosť vykonať kontrolu a z toho vyplývajúcu nemožnosť oznámiť Komisii výsledky pred uplynutím stanovenej lehoty na vykonanie tejto kontroly kontrolným orgánom, členský štát sa nemôže vo vzťahu k Európskej únii odvolávať na cieľ účinnosti, aby odôvodnil nedodržanie kontrolného obdobia stanoveného v článku 2 ods. 4 nariadenia č. 4045/89.
            27. Na úvod sa zdá, že s možnosťou pokračovať v kontrolných úkonoch podľa potreby sa počítalo už pri prijatí nariadenia č. 1863/90. Ako Komisia uviedla vo svojich písomných pripomienkach, príloha II bod 4 písm. g) uvedeného nariadenia umožňuje zahrnúť výsledky kontrol vykonaných v predchádzajúcom kontrolnom období, ktoré neboli k dispozícii v okamihu oznámenia správy týkajúcej sa tohto obdobia. Keďže táto správa má byť podľa článku 9 nariadenia č. 4045/89 oznámená Komisii pred 1. januárom nasledujúcim po kontrolnom období, nariadenie č. 1863/90 umožňuje aspoň ukončiť kontrolné úkony, ktoré boli začaté počas predchádzajúceho kontrolného obdobia po jeho skončení.
            28. Vzhľadom na to je potrebné uviesť, že vo vzťahu ku kontrolovaným subjektom riadne vykonanie kontrol nezávisí od otázky, v akom rozsahu je vykonanie týchto kontrol v súlade s pravidlami stanovenými v článku 2 ods. 4 nariadenia č. 4045/89.
            29. Uvedené ustanovenie sa vlastne obmedzuje na stanovenie organizačných pravidiel s cieľom zaručiť účinnosť kontrol a je limitované, ako vyplýva z bodu 22 tohto rozsudku, na úpravu vzťahov medzi členskými štátmi a Úniou na účely ochrany finančných záujmov Únie. Naopak, toto ustanovenie sa netýka vzťahov medzi kontrolnými orgánmi a kontrolovanými subjektmi.
            30. Preto článok 2 ods. 4 nariadenia č. 4045/89 nemožno vykladať v tom zmysle, že priznáva dotknutým subjektom právo brániť sa iným kontrolám alebo kontrolám, ktoré sú rozsiahlejšie, než sú kontroly stanovené v tomto ustanovení. Keďže takéto právo by prípadne mohlo viesť k znemožneniu vymáhania neoprávnene poskytnutej alebo použitej pomoci, mohlo by okrem iného ohroziť ochranu finančných záujmov Únie (pozri rozsudok Unanimes a i., už citovaný, bod 29).
            31. V každom prípade kontroly vyžadované nariadením č. 4045/89 sa týkajú subjektov, ktoré dobrovoľne pristúpili k systému pomoci vytvorenému „záručnou sekciou“ EPUZF a ktoré s cieľom získať pomoc súhlasili s vykonaním kontrol na účely overenia, či používanie zdrojov Únie je v súlade s právom. Tieto subjekty nemôžu právoplatne spochybniť zákonnosť takejto kontroly len na základe toho, že táto kontrola nebola v súlade s organizačnými pravidlami týkajúcimi sa vzťahov medzi členskými štátmi a Komisiou (pozri rozsudok Unanimes a i., už citovaný, bod 30).
            32. Nič to nemení na skutočnosti, že právna istota kontrolovaných subjektov vo vzťahu k verejným orgánom, ktoré vykonávajú tieto kontroly a prípadne rozhodujú o začatí stíhania, je zaručená premlčacou lehotou stanovenou v článku 3 nariadenia Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 z 18. decembra 1995 o ochrane finančných záujmov Európskych spoločenstiev (Ú. v. ES L 312, s. 1; Mim. vyd. 01/001, s. 340), ktorá je v zásade štyri roky od porušenia ustanovenia práva Únie vyplývajúceho z konania alebo opomenutia hospodárskeho subjektu, dôsledkom čoho je alebo by bolo poškodenie všeobecného rozpočtu Únie. Ako už Súdny dvor uviedol, premlčacie lehoty vo všeobecnosti plnia funkciu zabezpečenia právnej istoty (pozri rozsudok z 24. júna 2004, Handlbauer, C-278/02, Zb. s. I-6171, bod 40 a citovanú judikatúru).
            33. Možnosť, že príjemca pomoci poskytnutej v rámci systému pomoci vytvoreného „záručnou sekciou“ EPUZF musí strpieť kontrolný úkon po skončení obdobia stanoveného v článku 2 ods. 4 nariadenia č. 4045/89, nemožno teda považovať za ohrozenie zásady právnej istoty, pokiaľ ešte neuplynula premlčacia lehota.
            34. Z uvedeného vyplýva, že na prvú a druhú otázku treba odpovedať, že článok 2 ods. 4 prvý pododsek nariadenia č. 4045/89 treba vykladať v tom zmysle, že správny orgán môže podľa potreby pokračovať v kontrolných úkonoch oznámených počas kontrolného obdobia od 1. júla jedného roka do 30. júna nasledujúceho roka aj po skončení tohto obdobia, a to bez toho, aby došlo k procesnej nezrovnalosti, na základe ktorej by sa kontrolovaný subjekt mohol odvolať proti rozhodnutiu vyplývajúcemu z výsledkov tejto kontroly.
            O tretej otázke
            35. So zreteľom na odpoveď na prvé dve otázky nie je potrebné odpovedať na tretiu otázku.
            O trovách
            36. Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

            Výrok
            Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:
            Článok 2 ods. 4 prvý pododsek nariadenia Rady (EHS) č. 4045/89 z 21. decembra 1989 o kontrole opatrení tvoriacich súčasť systému financovania záručnej sekcie Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF), vykonávaných členskými štátmi, a o zrušení smernice 77/435/EHS, zmeneného a doplneného nariadením Rady (ES) č. 3094/94 z 12. decembra 1994, treba vykladať v tom zmysle, že správny orgán môže podľa potreby pokračovať v kontrolných úkonoch oznámených počas kontrolného obdobia od 1. júla jedného roka do 30. júna nasledujúceho roka aj po skončení tohto obdobia, a to bez toho, aby došlo k procesnej nezrovnalosti, na základe ktorej by sa kontrolovaný subjekt mohol odvolať proti rozhodnutiu vyplývajúcemu z výsledkov tejto kontroly.

    ---documentbreak---

         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (štvrtá komora)
      z 13. júna 2013 (
            *1
         )
      „Poľnohospodárstvo — Európsky poľnohospodársky usmerňovací a záručný fond — Pojem ‚kontrolné obdobie‘ — Možnosť členského štátu rozšíriť kontrolné obdobie, ak bolo fakticky nemožné vykonať kontrolu v stanovenej lehote — Vrátenie prijatej pomoci — Sankcie“
      Vo veci C-3/12,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Conseil d’État (Francúzsko) z 28. novembra 2011 a doručený Súdnemu dvoru 2. januára 2012, ktorý súvisí s konaním:

         Syndicat OP 84

      proti

         Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer), právnemu nástupcovi Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture (Viniflhor), ktorý je právnym nástupcom Office national interprofessionnel des fruits, des légumes et de l’horticulture (Oniflhor),
      SÚDNY DVOR (štvrtá komora),
      v zložení: predseda štvrtej komory L. Bay Larsen, sudcovia J. Malenovský, U. Lõhmus, M. Safjan (spravodajca) a A. Prechal,
      generálny advokát: N. Jääskinen,
      tajomník: A. Calot Escobar,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer), v zastúpení: J.-C. Balat, avocat,

               —

               francúzska vláda, v zastúpení: G. de Bergues a N. Rouam, splnomocnení zástupcovia,

               —

               poľská vláda, v zastúpení: M. Szpunar a B. Majczyna, splnomocnení zástupcovia,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: P. Rossi a D. Bianchi, splnomocnení zástupcovia,

         po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 14. marca 2013,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Tento návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 2 ods. 4 a článku 6 nariadenia Rady (EHS) č. 4045/89 z 21. decembra 1989 o kontrole opatrení tvoriacich súčasť systému financovania záručnej sekcie Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF), vykonávaných členskými štátmi, a o zrušení smernice 77/435/EHS (Ú. v. ES L 388, s. 18; Mim. vyd. 03/009, s. 208), zmeneného a doplneného nariadením Rady (ES) č. 3094/94 z 12. decembra 1994 (Ú. v. ES L 328, s. 1; Mim. vyd. 03/017, s. 24, ďalej len „nariadenie č. 4045/89“).

               2

               Tento návrh bol predložený v rámci sporu medzi poľnohospodárskou organizáciou Syndicat OP 84 a Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer), právnym nástupcom Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture (Viniflhor), ktorý je právnym nástupcom Office national interprofessionnel des fruits, des légumes et de l’horticulture (Oniflhor), týkajúceho sa zákonnosti vymáhania pomoci Spoločenstva poskytnutej záručnou sekciou Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF).

         Právny rámec

               3

               Článok 8 ods. 1 nariadenia Rady (ES) č. 729/70 z 21. apríla 1970 o financovaní spoločnej poľnohospodárskej politiky [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 94, s. 13) stanovuje:
               „Členské štáty v súlade s vnútroštátnymi ustanoveniami stanovenými zákonmi, nariadeniami alebo administratívnymi opatreniami vykonajú opatrenia potrebné na:

                        —

                        uistenie sa o tom, že operácie financované [EPUZF] sa skutočne a správne vykonali,

                        —

                        zabránenie nezrovnalostiam a ich vyšetrenie,

                        —

                        opätovné získanie strát, ktoré nastali v dôsledku nezrovnalostí alebo nedbalosti.

                  …“ [neoficiálny preklad]

               4

               Prvé až štvrté a desiate odôvodnenie nariadenia č. 4045/89 stanovujú:
               „… podľa článku 8 nariadenia… č. 729/70… prijmú členské štáty opatrenia nevyhnutné na zabezpečenie toho, že operácie financované [EPUZF] sú vykonávané skutočne a správne, na zabránenie nezrovnalostiam a ich vyšetrenie a na opätovné získanie strát, ktoré nastali v dôsledku nezrovnalostí alebo nedbalosti;
               … týmto nariadením naviac nie sú dotknuté vnútroštátne predpisy týkajúce sa kontroly, ktoré sú širšie ako ustanovenia tohto nariadenia;
               … je nutné vyzvať členské štáty, aby posilnili kontroly obchodnej dokumentácie podnikov, ktoré prijímajú alebo vykonávajú platby v rámci uplatňovania smernice [Rady] 77/435/EHS [z 27. júna 1977 o kontrole opatrení tvoriacich súčasť systému financovania záručnej sekcie Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu vykonávaných členskými štátmi [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 172, s. 17)];
               … zavádzanie úpravy vyplývajúcej zo smernice 77/435… členskými štátmi odhalilo potrebu zmeniť súčasný systém na základe získaných skúseností; keďže s prihliadnutím k povahe potrebných opatrení je potrebné zahrnúť tieto zmeny do nariadenia;
               …
               … zatiaľ čo prijímanie programov kontroly prislúcha v prvom rade členským štátom, je nutné, aby tieto programy sledovala Komisia, aby mohla prevziať koordinačnú a dohliadajúcu funkciu a zabezpečiť, že tieto programy sú prijímané na základe vhodných kritérií; keďže kontroly sa dajú tiež sústrediť na odvetvia a podniky, v ktorých je vysoké nebezpečenstvo sprenevery“.

               5

               Článok 1 ods. 2 nariadenia 4045/89 stanovuje:
               „Na účely tohto nariadenia ‚obchodné dokumenty‘ predstavujú všetky účtovné knihy, evidencie, záznamy a súvisiace podporné dokumenty, záznamy o výrobe a kvalite, účtovníctve a korešpondencii, ktoré sa týkajú obchodnej činnosti podniku, rovnako ako obchodné údaje v akejkoľvek podobe, vrátane elektronickej, pokiaľ sa tieto dokumenty alebo údaje priamo alebo nepriamo týkajú transakcií uvedených v odseku 1.“

               6

               Článok 2 uvedeného nariadenia stanovuje:
               „1.   Členské štáty vykonávajú kontroly obchodnej dokumentácie podnikov s prihliadnutím k povahe operácií, ktorých sa kontrola týka. Členské štáty zabezpečia, aby výber podnikov na kontrolu poskytoval najlepšiu záruku účinnosti opatrení pre predchádzaniu nezrovnalostiam v systéme financovania záručnej sekcie EPUZF a ich vyšetrovanie. Výber prihliada okrem iného na finančný význam podnikov v tejto oblasti a k ostatným rizikovým faktorom.
               …
               4.   Kontrolné obdobie trvá od 1. júla do 30 júna nasledujúceho roku.
               Kontrola pokrýva obdobie najmenej 12 mesiacov, ktoré končí počas predošlého skúšobného [kontrolného – neoficiálny preklad] obdobia; môže byť rozšírená na obdobia určené členským štátom, ktoré predchádzajú tomuto 12 mesačnému obdobiu alebo nasledujú po ňom;
               …“

               7

               V zmysle článku 4 tohto nariadenia:
               „Podniky uchovávajú obchodnú dokumentáciu uvedenú v článku 1 ods. 2 a článku 3 počas minimálne troch rokov od konca roku, v ktorom bola vystavená.
               Členské štáty môžu stanoviť dlhšie obdobie uchovávania tejto dokumentácie.“

               8

               Článok 5 ods. 1 nariadenia č. 4045/89 stanovuje:
               „Osoby zodpovedné za podnik alebo tretia strana zabezpečia, aby úradníkom, zodpovedným za kontrolu alebo osobám, ktoré sú oprávnené na tento účel, boli poskytnuté všetky obchodné dokumenty a dodatočné informácie. Elektronicky uchovávané údaje sa poskytujú na vhodnom nosiči.“

               9

               Článok 6 uvedeného nariadenia stanovuje:
               „1.   Členské štáty zabezpečia, aby úradníci poverení vykonávaním kontroly boli tiež oprávnení zabaviť alebo dať zabaviť obchodnú dokumentáciu. Toto právo je potrebné vykonávať v súlade so zodpovedajúcimi vnútroštátnymi predpismi a nie je ním dotknuté použitie predpisov, ktoré upravujú trestno-právne veci o zaistení dokumentov.
               2.   Členské štáty príjmu primerané opatrenia umožňujúce potrestanie fyzických alebo právnických osôb, ktoré neplnia svoje povinnosti vyplývajúce z tohto nariadenia.“

               10

               Článok 9 ods. 1 rovnakého nariadenia stanovuje:
               „Do 1. januára roku nasledujúcom po kontrolnom období predložia členské štáty Komisii podrobnú správu o uplatňovaní tohto nariadenia.“

               11

               Príloha II bod 4 písm. g) nariadenia Komisie (ES) č. 1863/90 z 29. júna 1990, ktorým sa stanovujú podrobné vykonávacie pravidlá k nariadeniu č. 4045/89 [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 170, s. 23), zmeneného a doplneného nariadením Komisie (ES) č. 2278/96 z 28. novembra 1996 [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 308, s. 30, ďalej len „nariadenie č. 1863/90“), upravuje oznámenie v rámci výročnej správy predloženej členskými štátmi podľa článku 9 ods. 1 nariadenia č. 4045/89 „výsledkov kontrol vykonaných na základe kontrolného obdobia predchádzajúceho obdobiu, ktorého sa týka táto správa, ktorých výsledky neboli dostupné v čase predloženia správy za toto kontrolné obdobie [neoficiálny preklad]“.

         Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky

               12

               Syndicat OP 84, ktorá je poľnohospodárskou organizáciou združujúcou 48 výrobcov ovocia a zeleniny, spustila prevádzkový program na obdobie od 1. júla 1997 do 31. decembra 1998. Z tohto dôvodu dostala pomoc poskytnutú v rámci systému financovania „záručnej sekcie“ EPUZF.

               13

               Listom z 30. mája 2000 príslušné vnútroštátne orgány informovali Syndicat OP 84, že sa v jej prípade začala kontrola na mieste podľa nariadenia č. 4045/89. Kontrolné úkony však mohli byť vykonané až od 22. januára 2001 a táto kontrola bola ukončená 24. januára 2001.

               14

               Keďže sa touto kontrolou zistilo, že niektoré činnosti, v prípade ktorých Syndicat OP 84 tvrdila, že má nárok na pomoc Spoločenstva, nespĺňali podmienky na jej poskytnutie z dôvodu ich výlučne individuálnej povahy a že finančné príspevky členov organizácie Syndicat OP 84 do operačného fondu neboli v súlade s článkom 15 nariadenia Rady (ES) č. 2200/96 z 28. októbra 1996 o spoločnej organizácii trhu s ovocím a zeleninou (Ú. v. ES L 297, s. 1; Mim. vyd. 03/020, s. 55), Oniflhor listom z 30. októbra 2001 požiadal Syndicat OP 84 o vrátenie celkovej sumy, ktorá jej bola v rokoch 1997 a 1998 vyplatená, a následne vydal exekučný titul, ktorým bolo nariadené vrátenie sumy.

               15

               Rozsudkom zo 7. novembra 2006 tribunal administratif de Marseille (Správny súd v Marseille) zrušil exekučný titul vydaný proti Syndicat OP 84. Cour administrative d’appel de Marseille (Odvolací správny súd v Marseille) však rozsudkom z 8. decembra 2008 zrušil tento rozsudok a zamietol návrhy, ktoré Syndicat OP 84 predložila tribunal administratif de Marseille. Syndicat OP 84 preto podala odvolanie na Conseil d’État (Štátna rada).

               16

               Syndicat OP 84 na podporu svojho odvolania okrem iného uviedla, že cour administrative d’appel de Marseille sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že rozhodol, že správny orgán mohol bez toho, aby porušil článok 2 nariadenia č. 4045/89, začať kontrolu v priebehu kontrolného obdobia od1. júla 1999 do 30. júna 2000 a pokračovať v nej v priebehu kontrolného obdobia od 1. júla 2000 do 30. júna 2001 z dôvodu, že jej konanie znemožnilo účinnú kontrolu v priebehu prvého uvedeného obdobia.

               17

               Keďže Conseil d’État dospela k záveru, že odpoveď na tento dôvod vyvoláva otázky týkajúce sa výkladu príslušných ustanovení nariadenia č. 4045/89, rozhodla prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

                        „1.

                        Má sa kontrolné obdobie od 1. júla do 30. júna nasledujúceho roka uvedené v článku 2 ods. 4 nariadenia… č. 4045/89… vykladať v tom zmysle, že ide o obdobie, v rámci ktorého správny orgán poverený uskutočnením kontroly musí informovať organizáciu výrobcov o plánovanej kontrole, vykonať a ukončiť všetky kontrolné úkony vykonané na mieste a v súvislosti so všetkými listinnými dôkazmi a informovať o výsledkoch kontroly, alebo o obdobie, v rámci ktorého sa majú vykonať len niektoré z týchto procesných úkonov?

                        2.

                        Môže správny orgán v prípade, že konanie alebo nečinnosť organizácie výrobcov znemožní účinný výkon plánovanej kontroly v rámci kontrolného obdobia, pokračovať vo vykonávaní kontrolných úkonov počas nasledujúceho kontrolného obdobia napriek tomu, že v [uvedenom] nariadení neexistujú výslovné ustanovenia v tomto zmysle, a to bez toho, aby takýto postup predstavoval nezrovnalosti, na základe ktorých by sa kontrolovaný subjekt mohol odvolať proti rozhodnutiu vyplývajúcemu z výsledku kontroly?

                        3.

                        V prípade zápornej odpovede na predchádzajúcu otázku, môže správny orgán požadovať vrátenie prijatej pomoci, ak konanie alebo nečinnosť organizácie výrobcov znemožní účinnú kontrolu? Predstavuje takéto opatrenie jednu zo sankcií, ktoré možno podľa ustanovení článku 6 [rovnakého] nariadenia uložiť?“

         O prejudiciálnych otázkach

         O prvej a druhej otázke

               18

               Svojou prvou a druhou otázkou, ktoré treba preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 2 ods. 4 prvý pododsek nariadenia č. 4045/89 vykladať v tom zmysle, že správny orgán môže vykonať všetky kontrolné úkony oznámené počas kontrolného obdobia od 1. júla jedného roka do 30. júna nasledujúceho roku aj po skončení tohto obdobia, a to bez toho, aby došlo k procesnej nezrovnalosti, na základe ktorej by sa kontrolovaný subjekt mohol odvolať proti rozhodnutiu vyplývajúcemu z výsledkov tejto kontroly.

               19

               Je pravda, že znenie článku 2 ods. 4 prvého pododseku nariadenia č. 4045/89, podľa ktorého „kontrolné obdobie trvá od 1. júla [jedného roka] do 30. júna nasledujúceho roku“, výslovne neposkytuje možnosť vykonávať kontrolné úkony, ktoré boli oznámené subjektu počas kontrolného obdobia, po uplynutí tohto obdobia, a to bez ohľadu na to, či je to odôvodnené nedostatočnou spoluprácou dotknutého subjektu alebo nie.

               20

               Na účely výkladu tohto ustanovenia preto treba prihliadať nielen na jeho znenie a jeho všeobecnú štruktúru, ale aj na jeho kontext a ciele, ktoré nariadenie č. 4045/89 ako celok sleduje.

               21

               Pokiaľ ide o uvedené ciele, z prvého odôvodnenia nariadenia č. 4045/89 v spojení s tretím a štvrtým odôvodnením tohto nariadenia vyplýva, že jeho cieľom je posilniť účinnosť kontrol zverených členským štátom, aby sa zabránilo nezrovnalostiam, ktoré sa môžu vyskytnúť v oblasti EPUZF (pozri rozsudok z 13. júna 2013, Unanimes a i., C-671/11 až C-676/11, bod 17).

               22

               S cieľom zaručiť skutočné a správne uskutočňovanie vnútroštátnych kontrol a požiadavku ochrany finančných záujmov Európskej únie Komisia má podľa desiateho odôvodnenia nariadenia č. 4045/89 vo vzťahu k samotným kontrolám koordinačnú a dohliadajúcu funkciu. Práve článok 2 tohto nariadenia má za cieľ vytvoriť jednotný kontrolný systém fungujúci pod dohľadom Komisie. Tento článok prostredníctvom svojho štvrtého odseku zabezpečuje najmä určitú pravidelnosť a systematickosť kontrol (pozri rozsudok Unanimes a i., už citovaný, bod 18).

               23

               Keďže článok 2 nariadenia č. 4045/89 má vytvoriť rámec kontrolnej činnosti členských štátov s cieľom chrániť finančné záujmy Únie, treba pojem kontrolné obdobie vykladať s ohľadom na účinnosť kontrol, ktorú tento článok vyžaduje.

               24

               Dodržiavanie uvedeného cieľa vyžaduje, aby sa v kontrolných úkonoch pokračovalo aj po skončení kontrolného obdobia vymedzeného článkom 2 ods. 4 uvedeného nariadenia, ak bolo fakticky nemožné vykonať všetky kontrolné úkony v stanovenej lehote.

               25

               To platí aj v prípade, že nemožnosť ukončiť kontrolu v stanovenej lehote nebola zapríčinená kontrolovaným subjektom.

               26

               Treba však spresniť, že ak je možné pripísať nemožnosť vykonať kontrolu a z toho vyplývajúcu nemožnosť oznámiť Komisii výsledky pred uplynutím stanovenej lehoty na vykonanie tejto kontroly kontrolným orgánom, členský štát sa nemôže vo vzťahu k Európskej únii odvolávať na cieľ účinnosti, aby odôvodnil nedodržanie kontrolného obdobia stanoveného v článku 2 ods. 4 nariadenia č. 4045/89.

               27

               Na úvod sa zdá, že s možnosťou pokračovať v kontrolných úkonoch podľa potreby sa počítalo už pri prijatí nariadenia č. 1863/90. Ako Komisia uviedla vo svojich písomných pripomienkach, príloha II bod 4 písm. g) uvedeného nariadenia umožňuje zahrnúť výsledky kontrol vykonaných v predchádzajúcom kontrolnom období, ktoré neboli k dispozícii v okamihu oznámenia správy týkajúcej sa tohto obdobia. Keďže táto správa má byť podľa článku 9 nariadenia č. 4045/89 oznámená Komisii pred 1. januárom nasledujúcim po kontrolnom období, nariadenie č. 1863/90 umožňuje aspoň ukončiť kontrolné úkony, ktoré boli začaté počas predchádzajúceho kontrolného obdobia po jeho skončení.

               28

               Vzhľadom na to je potrebné uviesť, že vo vzťahu ku kontrolovaným subjektom riadne vykonanie kontrol nezávisí od otázky, v akom rozsahu je vykonanie týchto kontrol v súlade s pravidlami stanovenými v článku 2 ods. 4 nariadenia č. 4045/89.

               29

               Uvedené ustanovenie sa vlastne obmedzuje na stanovenie organizačných pravidiel s cieľom zaručiť účinnosť kontrol a je limitované, ako vyplýva z bodu 22 tohto rozsudku, na úpravu vzťahov medzi členskými štátmi a Úniou na účely ochrany finančných záujmov Únie. Naopak, toto ustanovenie sa netýka vzťahov medzi kontrolnými orgánmi a kontrolovanými subjektmi.

               30

               Preto článok 2 ods. 4 nariadenia č. 4045/89 nemožno vykladať v tom zmysle, že priznáva dotknutým subjektom právo brániť sa iným kontrolám alebo kontrolám, ktoré sú rozsiahlejšie, než sú kontroly stanovené v tomto ustanovení. Keďže takéto právo by prípadne mohlo viesť k znemožneniu vymáhania neoprávnene poskytnutej alebo použitej pomoci, mohlo by okrem iného ohroziť ochranu finančných záujmov Únie (pozri rozsudok Unanimes a i., už citovaný, bod 29).

               31

               V každom prípade kontroly vyžadované nariadením č. 4045/89 sa týkajú subjektov, ktoré dobrovoľne pristúpili k systému pomoci vytvorenému „záručnou sekciou“ EPUZF a ktoré s cieľom získať pomoc súhlasili s vykonaním kontrol na účely overenia, či používanie zdrojov Únie je v súlade s právom. Tieto subjekty nemôžu právoplatne spochybniť zákonnosť takejto kontroly len na základe toho, že táto kontrola nebola v súlade s organizačnými pravidlami týkajúcimi sa vzťahov medzi členskými štátmi a Komisiou (pozri rozsudok Unanimes a i., už citovaný, bod 30).

               32

               Nič to nemení na skutočnosti, že právna istota kontrolovaných subjektov vo vzťahu k verejným orgánom, ktoré vykonávajú tieto kontroly a prípadne rozhodujú o začatí stíhania, je zaručená premlčacou lehotou stanovenou v článku 3 nariadenia Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 z 18. decembra 1995 o ochrane finančných záujmov Európskych spoločenstiev (Ú. v. ES L 312, s. 1; Mim. vyd. 01/001, s. 340), ktorá je v zásade štyri roky od porušenia ustanovenia práva Únie vyplývajúceho z konania alebo opomenutia hospodárskeho subjektu, dôsledkom čoho je alebo by bolo poškodenie všeobecného rozpočtu Únie. Ako už Súdny dvor uviedol, premlčacie lehoty vo všeobecnosti plnia funkciu zabezpečenia právnej istoty (pozri rozsudok z 24. júna 2004, Handlbauer, C-278/02, Zb. s. I-6171, bod 40 a citovanú judikatúru).

               33

               Možnosť, že príjemca pomoci poskytnutej v rámci systému pomoci vytvoreného „záručnou sekciou“ EPUZF musí strpieť kontrolný úkon po skončení obdobia stanoveného v článku 2 ods. 4 nariadenia č. 4045/89, nemožno teda považovať za ohrozenie zásady právnej istoty, pokiaľ ešte neuplynula premlčacia lehota.

               34

               Z uvedeného vyplýva, že na prvú a druhú otázku treba odpovedať, že článok 2 ods. 4 prvý pododsek nariadenia č. 4045/89 treba vykladať v tom zmysle, že správny orgán môže podľa potreby pokračovať v kontrolných úkonoch oznámených počas kontrolného obdobia od 1. júla jedného roka do 30. júna nasledujúceho roka aj po skončení tohto obdobia, a to bez toho, aby došlo k procesnej nezrovnalosti, na základe ktorej by sa kontrolovaný subjekt mohol odvolať proti rozhodnutiu vyplývajúcemu z výsledkov tejto kontroly.

         O tretej otázke

               35

               So zreteľom na odpoveď na prvé dve otázky nie je potrebné odpovedať na tretiu otázku.

         O trovách

               36

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:

                     Článok 2 ods. 4 prvý pododsek nariadenia Rady (EHS) č. 4045/89 z 21. decembra 1989 o kontrole opatrení tvoriacich súčasť systému financovania záručnej sekcie Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF), vykonávaných členskými štátmi, a o zrušení smernice 77/435/EHS, zmeneného a doplneného nariadením Rady (ES) č. 3094/94 z 12. decembra 1994, treba vykladať v tom zmysle, že správny orgán môže podľa potreby pokračovať v kontrolných úkonoch oznámených počas kontrolného obdobia od 1. júla jedného roka do 30. júna nasledujúceho roka aj po skončení tohto obdobia, a to bez toho, aby došlo k procesnej nezrovnalosti, na základe ktorej by sa kontrolovaný subjekt mohol odvolať proti rozhodnutiu vyplývajúcemu z výsledkov tejto kontroly.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: francúzština.


title: Rozsudok Všeobecného súdu (šiesta komora) z 15. júna 2011. # Graf-Syteco GmbH & Co. KG proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Ochranná známka Spoločenstva - Námietkové konanie - Prihláška slovnej ochrannej známky Spoločenstva SYTECO - Skoršie národné obrazové ochranné známky a skoršia obrazová ochranná známka Beneluxu TECO - Relatívny dôvod zamietnutia - Neexistencia pravdepodobnosti zámeny - Neexistencia podobnosti označení - Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009 - Čiastočné zamietnutie zápisu. # Vec T-229/10.

text:
      Rozsudok Všeobecného súdu (šiesta komora) z 15. júna 2011 – Graf‑Syteco/ÚHVT – Teco Electric & Machinery (SYTECO)
      (vec T‑229/10)
      „Ochranná známka Spoločenstva – Námietkové konanie – Prihláška slovnej ochrannej známky Spoločenstva SYTECO – Skoršie národné obrazové ochranné známky a skoršia obrazová ochranná známka Beneluxu TECO – Relatívny dôvod zamietnutia – Neexistencia pravdepodobnosti zámeny – Neexistencia podobnosti označení – Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009 – Čiastočné zamietnutie zápisu“
      Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Relatívne dôvody zamietnutia – Námietka majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby
         – Pravdepodobnosť zámeny so skoršou ochrannou známkou [nariadenie Rady č. 207/2009, článok 8 ods. 1 písm. b)] (pozri body 24
         – 27, 41)

      Predmet

               Žaloba proti rozhodnutiu prvého odvolacieho senátu ÚHVT z 18. februára 2010 (vec R 230/2009-1) týkajúcemu sa námietkového
                  konania medzi Teco Electric & Machinery Co. Ltd a Graf‑Syteco GmbH & Co. KG

            Údaje týkajúce sa veci

               Prihlasovateľ ochrannej známky Spoločenstva:

               Graf-Syteco GmbH & Co. KG

               Prihlasovaná ochranná známka Spoločenstva:

               slovná ochranná známka SYTECO pre tovary a služby zaradené do tried 9, 37 a 42 – prihláška č. 5061494

               Majiteľ ochrannej známky alebo označenia, ktoré je základom námietky:

               Teco Electric & Machinery Co. Ltd

               Ochranná známka alebo označenie, ktoré je základom námietky:

               štyri národné obrazové ochranné známky, ktoré obsahujú slovný prvok TECO, pre tovary zaradené do tried 7, 9 a 11

               Rozhodnutie námietkového oddelenia:

               čiastočné vyhovenie námietke

               Rozhodnutie odvolacieho senátu:

               zamietnutie odvolania

      Výrok

                  1.

                  	Žaloba sa zamieta.

                  2.

                  	Graf‑Syteco GmbH & Co. KG je povinná nahradiť trovy konania.