title: Rozsudok Všeobecného súdu (šiesta komora) z 13. februára 2012. # Budapesti Erőmű Zrt proti Európskej komisii. # Štátna pomoc - Veľkoobchodný trh s elektrickou energiou - Zvýhodnené podmienky priznané maďarským štátnym podnikom niektorým výrobcom elektriny v rámci dohôd o nákupe elektriny - Rozhodnutie začať konanie podľa článku 88 ods. 2 ES - Rozhodnutie, ktorým sa pomoc vyhlasuje za nezlučiteľnú so spoločným trhom a nariaďuje sa jej vymáhanie - Nová pomoc - Kritérium súkromného investora. # Spojené veci T-80/06 a T-182/09.

text:
      Rozsudok Všeobecného súdu (šiesta komora) z 13. februára 2012 – Budapesti Erőmű/Komisia
      (spojené veci T‑80/06 a T‑182/09)
      „Štátna pomoc – Veľkoobchodný trh s elektrickou energiou – Zvýhodnené podmienky priznané maďarským štátnym podnikom niektorým výrobcom elektriny v rámci dohôd o nákupe elektriny – Rozhodnutie začať konanie podľa článku 88 ods. 2 ES – Rozhodnutie, ktorým sa pomoc vyhlasuje za nezlučiteľnú so spoločným trhom a nariaďuje sa jej vymáhanie – Nová pomoc – Kritérium súkromného investora“
      1.                     Žaloba o neplatnosť – Akty, ktoré možno napadnúť žalobou – Akty s právnymi účinkami – Rozhodnutie Komisie o začatí konania
            vo veci formálneho zisťovania o štátnom opatrení predbežne kvalifikovanom ako nová pomoc – Prípustnosť (článok 87 ods. 1 ES,
            článok 88 ods. 2 a 3 ES a článok 230 ES) (pozri body 37 – 39, 41)
      2.                     Pomoc poskytovaná štátmi – Existujúca pomoc a nová pomoc – Pristúpenie nového členského štátu k Európskej únii – Rozlišovanie
            podľa osobitných pravidiel stanovených v prílohe IV aktu o pristúpení – Možnosť považovať za novú pomoc opatrenie, ktoré pôvodne
            nepredstavovalo štátnu pomoc – Zvýhodnené podmienky poskytnuté niektorým maďarským výrobcom elektriny – Kvalifikovanie novej
            pomoci (článok 87 ods. 1 ES a článok 88 ods. 1 a 3 ES; akt o pristúpení z roku 2003, príloha IV; nariadenie Rady č. 659/1999,
            článok 1) (pozri body 50, 51, 54 – 56, 59)
      3.                     Pomoc poskytovaná štátmi – Pojem – Posúdenie podľa kritéria súkromného investora – Dohody o nákupe elektriny zaručujúce výrobcom
            elektriny minimálne nákupné množstvá a návratnosť fixných a kapitálových nákladov – Zahrnutie (článok 87 ods. 1 ES) (pozri
            body 65, 66, 69, 71, 77 – 79, 82)
      4.                     Pomoc poskytovaná štátmi – Ovplyvnenie obchodu medzi členskými štátmi – Narušenie hospodárskej súťaže – Kritériá posúdenia
            – Odvetvie, ktoré bolo predmetom liberalizácie (článok 87 ods. 1 ES) (pozri body 95 – 97)
      5.                     Pomoc poskytovaná štátmi – Rozhodnutie Komisie konštatujúce nezlučiteľnosť pomoci so spoločným trhom a nariaďujúce jej vrátenie
            – Možnosť Komisie prenechať výpočet presnej sumy, ktorá sa má vrátiť, vnútroštátnym orgánom – Uvedenie metódy vrátenia v konečnom
            rozhodnutí – Štátna pomoc na trhu s elektrickou energiou (článok 88 ES; nariadenie Rady č. 659/1999, článok 14 ods. 1) (pozri
            body 106 – 110, 113 – 115)
      6.                     Pomoc poskytovaná štátmi – Preskúmanie Komisiou – Dohody o nákupe elektriny zaručujúce výrobcom elektriny minimálne nákupné
            množstvá a návratnosť fixných a kapitálových nákladov – Prijatie jediného rozhodnutia pre všetky dohody o nákupe po preskúmaní
            podobných a osobitných prvkov všetkých dohôd – Prípustnosť (článok 87 ods. 1 ES) (pozri body 129 – 131)
      7.                     Žaloba o neplatnosť – Dôvody – Zneužitie právomoci – Pojem (článok 230 ES) (pozri bod 140)
      8.                     Pomoc poskytovaná štátmi – Rozhodnutie Komisie o začatí konania vo veci formálneho zisťovania o pomoci – Povinnosť odôvodnenia
            – Rozsah (článok 88 ods. 2 a 3 ES a článok 253 ES; nariadenie Rady č. 659/1999, článok 6) (pozri bod 143)
      Predmet

               Vo veci T‑80/06 návrh na zrušenie rozhodnutia Komisie adresovaného Maďarsku listom z 9. novembra 2005 o začatí konania podľa
                  článku 88 ods. 2 ES týkajúceho sa štátnej pomoci C 41/2005 (ex NN 49/2005) – „Uviaznuté náklady“ v Maďarsku a vo veci T‑182/09
                  návrh na zrušenie rozhodnutia Komisie 2009/609/ES zo 4. júna 2008 týkajúceho sa štátnej pomoci C 41/2005 priznanej Maďarskom
                  v rámci dohôd o nákupe elektriny (Ú. v. EÚ L 225, 2009, s. 53)

            Výrok

                  1.

                  	Žaloby sa zamietajú.

                  2.

                  	Spoločnosť Budapesti Erőmű Zrt je povinná nahradiť trovy konania.


title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (prvá komora) zo 16. apríla 2008. # Citigroup, Inc. a Citibank, NA proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Ochranná známka Spoločenstva - Námietkové konanie - Prihláška obrazovej ochrannej známky Spoločenstva CITI - Skoršia slovná ochranná známka Spoločenstva CITIBANK - Relatívny dôvod zamietnutia - Dobré meno - Článok 8 ods. 5 nariadenia (ES) č. 40/94. # Vec T-181/05.

text:
      ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (prvá komora)
      zo 16. apríla 2008 (*)

      „Ochranná známka Spoločenstva – Námietkové konanie – Prihláška obrazovej ochrannej známky Spoločenstva CITI – Skoršia slovná ochranná známka Spoločenstva CITIBANK – Relatívny dôvod zamietnutia – Dobré meno – Článok 8 ods. 5 nariadenia (ES) č. 40/94“
      Vo veci T‑181/05,
      Citigroup, Inc., predtým Citicorp, so sídlom v New Yorku, New York (Spojené štáty),

      Citibank, NA, so sídlom v New Yorku,

      v zastúpení: pôvodne V. von Bomhard, A. W. Renck a A. Pohlmann, advokáti, neskôr V. von Bomhard, A. W. Renck, a H. O’Neill,
         solicitor,

      žalobcovia,
      proti
      Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT), v zastúpení: J. García Murillo a D. Botis, splnomocnení zástupcovia,

      žalovanému,
      ďalší účastník konania pred odvolacím senátom ÚHVT a vedľajší účastník v konaní pred Súdom prvého stupňa:
      Citi, SL, so sídlom v Madride (Španielsko), v zastúpení: M. Peris Riera, advokát,

      ktorej predmetom je žaloba podaná proti rozhodnutiu prvého odvolacieho senátu ÚHVT z 1. marca 2005 (vec R 173/2004‑1), týkajúcemu
         sa námietkového konania medzi Citicorp a Citi, SL, ako aj námietkového konania medzi Citibank, NA, a Citi, SL,

      SÚD PRVÉHO STUPŇA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV (prvá komora),

      v zložení: predseda komory J. D. Cooke, sudcovia I. Labucka a M. Prek,
      tajomník: K. Andová, referentka,
      so zreteľom na žalobu podanú do kancelárie Súdu prvého stupňa 10. mája 2005,
      so zreteľom na vyjadrenie k odvolaniu ÚHVT podané do kancelárie Súdu prvého stupňa 6. apríla 2006,
      so zreteľom na vyjadrenie vedľajšieho účastníka konania k žalobe podané do kancelárie Súdu prvého stupňa 6. apríla 2006,
      so zreteľom na nahradenie spoločnosti Citicorp spoločnosťou Citigroup, Inc.,
      po pojednávaní z 11. júla 2007,
      so zreteľom na opätovné otvorenie ústnej časti konania 21. novembra 2007,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
       Okolnosti predchádzajúce sporu
      1        Dňa 20. decembra 1999 podala Citi, SL, obchodná spoločnosť podľa španielskeho práva, prihlášku ochrannej známky Spoločenstva
         na Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) podľa nariadenia Rady (ES) č. 40/94 z 20. decembra
         1993 o ochrannej známke spoločenstva (Ú. v. ES L 11, 1994, s. 1; Mim. vyd. 17/001 s. 146) v znení zmien a doplnení.

      2        Prihláška ochrannej známky bola podaná na zápis tohto obrazového označenia:

      3        Služby uvedené v prihláške patria do triedy 36 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb pre zápis
         známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení a zodpovedajú podľa jednotlivých tried tomuto opisu: „služby colných
         deklarantov, odhady nehnuteľností, služby realitných kancelárií, správa a oceňovanie nehnuteľností“.

      4        Uvedená prihláška bola zverejnená 11. decembra 2000 vo Vestníku ochranných známok Spoločenstva č. 98/2000.

      5        Dňa 12. marca 2001 spoločnosť Citicorp, ktorá sa 1. augusta 2005 zlúčila so spoločnosťou Citigroup, Inc., pričom spoločnosť
         Citicorp zanikla, podala námietku proti prihláške ochrannej známky, opierajúc sa o tieto skoršie ochranné známky a skoršie
         prihlášky ochranných známok:

      –        nemecká slovná ochranná známka CITI č. 39847157 zapísaná 17. marca 2000 pre „záležitosti súvisiace s nehnuteľnosťami“ a „finančné
         záležitosti“ zaradené do triedy 36,

      –        prihláška obrazovej ochrannej známky Spoločenstva č. 1084532 podaná 23. februára 1999 pre „záležitosti súvisiace s nehnuteľnosťami“
         a „finančné záležitosti“ zaradené do triedy 36, zobrazená takto:

      –        slovná ochranná známka Spoločenstva CITICORP č. 65367 zapísaná 9. decembra 1998 pre „záležitosti súvisiace s nehnuteľnosťami“
         zaradené do triedy 36.

      6        V ten istý deň podala Citibank, NA, námietku proti prihláške ochrannej známky, opierajúc sa o jedenásť skorších slovných ochranných
         známok Spoločenstva, všetkých zapísaných pre „finančné záležitosti“ a „záležitosti súvisiace s nehnuteľnosťami“ zaradených
         do triedy 36, a to: CITIBANK, CITIBANKING, CITICARD, CITIGOLD, CITIPHONE, CITIBASICS, CITIBUSINESS, CITIONE, CITIDIRECT, CITINETTING
         a THE CITI NEVER SLEEPS.

      7        ÚHVT listom z 3. augusta 2001 oznámil účastníkom konania, že obe tieto námietkové konania boli spojené a bude sa o nich konať
         v spoločnom konaní.

      8        Rozhodnutím z 24. februára 2004 námietkové oddelenie vyhovelo námietke podanej žalobcami, pričom podľa článku 8 ods. 5 nariadenia
         č. 40/94 zamietlo prihlášku ochrannej známky Spoločenstva a zaviazalo vedľajšieho účastníka konania na náhradu trov konania.

      9        Vedľajší účastník konania podal 2. marca 2004 na ÚHVT proti rozhodnutiu námietkového oddelenia odvolanie.

      10      Rozhodnutím z 1. marca 2005 (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“) zrušil prvý odvolací senát ÚHVT rozhodnutie námietkového oddelenia.
         Senát vyhovel prihláške v rozsahu, v akom sa týkala služieb odhadov nehnuteľností, realitných kancelárií, správy a oceňovania
         nehnuteľností, ale zamietol ju v rozsahu, v akom sa týkala služieb colných deklarantov.

      11      Odvolací senát v podstate rozhodol, že článok 8 ods. 5 nariadenia č. 40/94 nebolo možné v tomto prípade uplatniť. Na rozdiel
         od námietkového oddelenia sa odvolací senát domnieval, že nijaký z predložených dôkazov neodôvodňoval rozhodnutie, podľa ktorého
         má skupina príbuzných ochranných známok, ktorých spoločným menovateľom bol prvok „citi“, dobré meno a podľa ktorého verejnosť
         vníma skoršiu ochrannú známku CITIBANK ako skupinu príbuzných ochranných známok patriacich žalobcom. Podľa odvolacieho senátu
         mali žalobcovia len jednu ochrannú známku s dobrým menom, a to skoršiu ochrannú známku CITIBANK, zapísanú len pre finančné
         záležitosti. Podľa odvolacieho senátu však ochranná známka CITIBANK a prihlasovaná ochranná známka CITI neboli podobné v zmysle
         článku 8 ods. 5 nariadenia č. 40/94. Odvolací senát sa teda domnieval, že nie je potrebné preskúmať túto otázku z hľadiska
         uvedeného ustanovenia.

      12      Odvolací senát však v napadnutom rozhodnutí potvrdil zamietnutie prihlášky podľa článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94
         v rozsahu, v akom sa vzťahovala na záležitosti súvisiace s nehnuteľnosťami, z dôvodu, že existovala pravdepodobnosť zámeny
         medzi prihlasovanou ochrannou známkou a skoršou nemeckou ochrannou známkou CITI, zapísanou pre finančné záležitosti a záležitosti
         súvisiace s nehnuteľnosťami. Čo sa týka služieb colných deklarantov, odvolací senát zapísal prihlášku vzhľadom na to, že tieto
         služby neboli podobné so službami, na ktoré sa vzťahovala skoršia ochranná známka CITI.

       Návrhy účastníkov konania
      13      Žalobcovia navrhujú, aby Súd prvého stupňa:

      –        zrušil napadnuté rozhodnutie,
      –        zaviazal ÚHVT a vedľajšieho účastníka konania na náhradu trov konania.
      14      ÚHVT navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

      –        zamietol prvý a druhý žalobný dôvod,
      –        čo sa týka tretieho žalobného dôvodu, posúdil, či existuje podobnosť medzi týmito označeniami, pričom:
      –        ak by sa Súd prvého stupňa domnieval, že dotknuté označenia sú si podobné, nech preskúma ostatné podmienky článku 8 ods. 5
         nariadenia č. 40/94 a v takom prípade zruší napadnuté rozhodnutie a zaviaže každého z účastníkov konania znášať svoje vlastné
         trovy konania, alebo ak by nemohol tieto podmienky preskúmať, nech zruší napadnuté rozhodnutie, vráti vec na nové konanie
         odvolaciemu senátu a zaviaže každého z účastníkov konania znášať svoje vlastné trovy konania,

      –        ak by Súd prvého stupňa dospel vzhľadom na článok 8 ods. 5 nariadenia č. 40/94 k záveru o dôvodnosti napadnutého rozhodnutia,
         nech zamietne žalobu a zaviaže žalobcov na náhradu trov konania.

      15      Na pojednávaní ÚHVT navrhol, aby Súd prvého stupňa v prípade úspechu žalobcov v konaní zaviazal každého z účastníkov konania
         znášať svoje vlastné trovy konania.

      16      Vedľajší účastník konania navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

      –        zamietol žalobu,
      –        zaviazal žalobcov na náhradu trov konania.
       Právny stav
       O prípustnosti niektorých žalobných návrhov ÚHVT
      17      Na rozdiel od toho, čo tvrdia žalobcovia, odvolací senát sa domnieval, že medzi ochrannou známkou CITIBANK a prihlasovanou
         ochrannou známkou CITI nebola podobnosť. Vo svojom vyjadrení k žalobe sa však ÚHVT pripojil k tvrdeniam žalobcov uvedeným
         v rámci druhej časti tretieho žalobného dôvodu v tom, že odvolací senát sa dopustil nesprávneho posúdenia podobnosti dotknutých
         označení v zmysle článku 8 ods. 5 nariadenia č. 40/94.

      18      Vo vzťahu k tomu už Súd prvého stupňa rozhodol v súvislosti s konaním týkajúcim sa rozhodnutia odvolacieho senátu v námietkovom
         konaní tak, že hoci ÚHVT nemá aktívnu legitimáciu na podanie žaloby proti rozhodnutiu niektorého odvolacieho senátu, nemusí
         na druhej strane systematicky brániť akékoľvek napadnuté rozhodnutie odvolacieho senátu alebo povinne navrhnúť zamietnutie
         žaloby, ktorá proti takému rozhodnutiu smeruje [rozsudky Súdu prvého stupňa z 30. júna 2004, GE Betz/ÚHVT – Atofina Chemicals
         (BIOMATE), T‑107/02, Zb. s. II‑1845, bod 34; z 25. októbra 2005, Peek & Cloppenburg/ÚHVT (Cloppenburg), T‑379/03, Zb. s. II‑4633,
         bod 22, a zo 16. januára 2007, Calavo Growers/ÚHVT – Calvo Sanz (Calvo), T‑53/05, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, bod 26].

      19      Nič teda nebráni ÚHVT, aby sa pripojil k návrhu žalobcu alebo aby posúdenie prenechal na úvahu Súdu prvého stupňa, pričom
         mu na objasnenie poskytol všetko, čo považuje za vhodné (rozsudky BIOMATE, už citovaný v bode 18 vyššie, bod 36, a Cloppenburg,
         už citovaný v bode 18 vyššie, bod 22).

       O veci samej
      20      Na podporu svojej žaloby žalobcovia uvádzajú tri žalobné dôvody. Prvý sa zakladá na porušení článku 73 druhej vety nariadenia
         č. 40/94, druhý sa zakladá na porušení článku 73 prvej vety a článku 74 ods. 1 nariadenia č. 40/94 a tretí na porušení článku
         8 ods. 5 nariadenia č. 40/94.

      21      Súd prvého stupňa sa domnieva, že je potrebné hneď rozhodnúť o treťom žalobnom dôvode.

      22      Tretí žalobný dôvod, založený na porušení článku 8 ods. 5 nariadenia č. 40/94, pozostáva z troch častí, v rámci ktorých žalobcovia
         tvrdia, že:

      –        odvolací senát posúdil dobré meno ich ochranných známok nesprávne,
      –        odvolací senát sa dopustil nesprávneho posúdenia podobnosti medzi ochrannou známkou CITIBANK a prihlasovanou ochrannou známkou,
      –        ostatné podmienky článku 8 ods. 5 nariadenia č. 40/94 sú v tejto veci splnené.
       Tvrdenia účastníkov konania
      23      Pokiaľ ide o prvú časť tohto žalobného dôvodu, žalobcovia odvolaciemu senátu v podstate vytýkajú, že nesprávne konštatoval,
         že nepreukázali dobré meno ich skupiny príbuzných ochranných známok, s výnimkou ochrannej známky CITIBANK.

      24      V druhej časti žalobcovia tvrdia, že posúdenie podobnosti medzi skoršou ochrannou známkou CITIBANK a prihlasovanou ochrannou
         známkou CITI muselo viesť k záveru, že na základe týchto ochranných známok si môžu spotrebitelia vytvoriť súvislosť medzi
         službami, na ktoré sa vzťahujú.

      25      Podľa žalobcov odvolací senát nesprávne vyložil kritériá upravujúce v rámci článku 8 ods. 5 nariadenia č. 40/94 podobnosť
         označení. Odvolací senát mal tiež preskúmať, či v dôsledku stupňa podobnosti medzi ochrannou známkou s dobrým menom a prihlasovaným
         označením si príslušná skupina verejnosti vytvorí medzi nimi súvislosť v zmysle bodov 29 a 30 rozsudku Súdneho dvora z 23. októbra
         2003, Adidas-Salomon a Adidas Benelux (C‑408/01, Zb. s. I‑12537, ďalej len „rozsudok Adidas“). Odvolací senát pritom neuplatnil
         toto kritérium, ale pristúpil k štandardnému porovnaniu kolidujúcich ochranných známok.

      26      Žalobcovia ďalej napádajú domnienku odvolacieho senátu, podľa ktorej príslušná skupina verejnosti má veľmi vysoký stupeň pozornosti.
         Na jednej strane finančné záležitosti vo všeobecnosti nepredpokladajú až taký vysoký stupeň pozornosti, keďže sa vzťahujú
         na rôzne druhy služieb a aj na celkom jednoduché činnosti. Na druhej strane odvolací senát zohľadnil len spotrebiteľa oboznámeného
         so skoršou ochrannou známkou, hoci mal zohľadniť spotrebiteľa, ktorý je dotknutý službami označenými v prihláške ochrannej
         známky, t. j. službami „colných deklarantov“ a „realitných kancelárií“.

      27      Verejnosť si zapamätá ochrannú známku s dobrým menom CITIBANK najmä pre jej rozlišovaciu predponu „citi“, skôr ako pre jej
         opisnú koncovky „bank“. Žalobcovia zdôrazňujú, že predpona „citi“ nemôže byť považovaná za opisný prvok, keďže ako slovo v anglickom
         jazyku neexistuje. Dobré meno ochrannej známky CITIBANK môže spočívať len v predpone „citi“, ktorá je jej prevládajúcim a rozlišujúcim
         prvokom, lebo prvok „bank“ je čisto opisný.

      28      Odvolací senát nezohľadnil skutočnosť, že dobré meno ochrannej známky CITIBANK je osobitne dobre etablované v členských štátoch,
         v ktorých angličtina nie je bežne používaným jazykom, ako napríklad v Španielsku alebo v Grécku. Pojem „citi“ nebude v týchto
         štátoch bezprostredne pochopený ako zodpovedajúci slovu „city“ („ciudad“ po španielsky alebo „polis“ po grécky).

      29      Podľa žalobcov mal napokon odvolací senát zohľadniť skutočnosť, že ochranná známka CITIBANK nadobudla pre svoje dobré meno
         určitý druhý význam z pohľadu verejnosti, ktorá ju vníma ako ochrannú známku patriacu spoločnosti Citibank. Verejnosť si nikdy
         nepredstaví „banku v meste“, ale hneď si spomenie na dobre známu banku Citibank, ktorej špecifický názov je Citi.

      30      Žalobcovia tvrdia, že existuje zjavná súvislosť medzi dotknutými službami, a teda vysoká pravdepodobnosť, že prihlasovaná
         ochranná známka môže neprávom využívať alebo poškodzovať dobré meno skoršej ochrannej známky.

      31      Žalobcovia uvádzajú, že čo sa týka služieb „colných deklarantov“, tí poskytujú celý rad služieb, ktoré môžu byť považované
         za finančné služby, pretože napĺňajú finančné potreby spotrebiteľov. Tieto služby zahŕňajú finančné transakcie na účet iných
         podnikov, a nie na účet samotných agentov, čo je typickou činnosťou poskytovateľov finančných služieb, akými sú žalobcovia.
         Spotrebitelia si môžu teda jednoducho vytvoriť súvislosť medzi službami „colných deklarantov“ a finančnými službami.

      32      Pokiaľ ide o služby spojené s nehnuteľným majetkom, žalobcovia tvrdia, že medzi nimi a finančnými službami rovnako existuje
         súvislosť, najmä čo sa týka pôžičiek a hypoték na nákup nehnuteľností.

      33      V rámci tretej časti žalobného dôvodu žalobcovia tvrdia, že sú v tejto veci splnené aj ostatné podmienky článku 8 ods. 5 nariadenia
         č. 40/94.

      34      Po prvé by prihlasované označenie neprávom využívalo dobré meno príbuzných ochranných známok CITI a dobré meno ochrannej známky
         CITIBANK. Asociácia prihlasovanej ochrannej známky s finančnými a bankovými službami žalobcov by totiž viedla k domnienke
         spoľahlivosti a istého investovania, ktorá môže byť klamlivou a ktorej neodôvodneným dôsledkom môže byť prenos imidžu. V tejto
         súvislosti žalobcovia zdôrazňujú, že ochranná známka CITIBANK je jednou z najváženejších ochranných známok na svete a kvalita
         ochranných známok obsahujúcich prvok „citi“ je preukázaná veľkým množstvom cien získaných za vynikajúce služby poskytované
         skupinou Citigroup.

      35      Po druhé dôsledkom používania prihlasovaného označenia by bolo oslabenie dobrého mena a rozlišovacej spôsobilosti ochranných
         známok CITI. Keby spotrebitelia zbadali prihlasované označenie, ihneď by si pre dobré meno ochranných známok, ktorých majiteľmi
         sú žalobcovia, predstavili ich finančné služby. V dôsledku toho bude rozlišovacia spôsobilosť týchto ochranných známok slabšia
         a verejnosť si už neasociuje pojem „citi“ s ochrannými známkami žalobcov.

      36      Po tretie žalobcovia tvrdia, že je veľmi pravdepodobné, že prihlasované označenie poškodí dobré meno ochranných známok CITI.
         V tejto súvislosti zdôrazňujú, že právna úprava vzťahujúca sa na finančné služby je prísnejšia ako právna úprava týkajúca
         sa služieb „colných deklarantov“ a služieb vzťahujúcich sa na nehnuteľný majetok. Poskytovaním služieb, ktoré majú nižšie
         kvality, ako sú vyžadované pre finančné služby, by vedľajší účastník konania poškodzoval dobré meno ochranných známok CITI.

      37      Po štvrté žalobcovia uvádzajú, že vedľajší účastník konania nepredložil nijaký dôkaz vzťahujúci sa na náležitosť dôvodu používania
         prihlasovanej ochrannej známky.

      38      V rámci prvej časti žalobného dôvodu sa ÚHVT rovnako domnieva, že skoršia ochranná známka CITIBANK má veľmi dobré meno pre
         finančné služby.

      39      ÚHVT dodáva, že čím sú rozlišovacia spôsobilosť a dobré meno ochrannej známky významnejšie, tým bude ľahšie prípustné, že
         došlo k zásahu do práva z ochrannej známky, a to tak z dôvodu, že veľmi dobré meno je viac ohrozené poškodením alebo záujmom
         neoprávneného využívania, ako aj z dôvodu, že ochranné známky s dobrým menom sú ľahšie rozpoznateľné, aj keď sú spojené s inými
         slovnými prvkami.

      40      Čo sa týka druhej časti žalobného dôvodu, ÚHVT sa domnieva, že odvolací senát neposúdil primerane podobnosť medzi kolidujúcimi
         označeniami v zmysle článku 8 ods. 5 nariadenia č. 40/94.

      41      ÚHVT zdôrazňuje, že dve ochranné známky sú si podobné, ak je celá jedna ochranná známka zahrnutá v druhej, alebo ak medzi
         nimi existuje aspoň čiastočná zhoda z jedného alebo z viacerých príslušných hľadísk [rozsudok Súdu prvého stupňa z 23. októbra
         2002, Matratzen Concord/ÚHVT – Hukla Germany (MATRATZEN), T‑6/01, Zb. s. II‑4335, bod 30]. Platí to o to viac, ak spoločný
         prvok prevláda nad rozlišujúcim prvkom, buď z dôvodu prevahy dĺžky alebo postavenia výrazov, alebo z dôvodu stupňa pomerne
         vyššej rozlišovacej spôsobilosti.

      42      Podľa ÚHVT skoršia ochranná známka CITIBANK a prihlasovaná ochranná známka CITI majú spoločný prvok „citi“, ktorý je foneticky
         zhodný a rovnako umiestnený na začiatku každej z nich. V tejto súvislosti neexistuje nijaký prvok, na základe ktorého by sa
         nemalo uplatniť všeobecné pravidlo, podľa ktorého verejnosť priznáva väčšiu dôležitosť začiatku slova ako jeho koncu, predovšetkým
         v takomto prípade, keď koniec skoršej ochrannej známky je opisný pre služby, pre ktoré je zapísaná. Mierna zmena typu písma
         v prihlasovanej ochrannej známke nie je dosť nápadná na to, aby mohla podstatne zmeniť vizuálne vnímanie tejto známky.

      43      Bude teda viac ako pravdepodobné, že verejnosť pri kontakte s prihlasovaným označením v ňom ľahko spozná prevládajúcu časť
         skoršej ochrannej známky CITIBANK, a to o to viac, že slovo „bank“ je veľkou väčšinou verejnosti vo väčšine štátov Európskej
         únie vnímané ako opisné slovo označujúce služby, na ktoré sa toto dobré meno vzťahuje. Námietkové oddelenie teda správne rozhodlo,
         že spotrebitelia si pri kontakte s prihlasovanou ochrannou známkou môžu v dotknutých ochranných známkach všimnúť spoločné
         používanie výrazu „citi“, a preto si určite vytvoria súvislosť so skoršou ochrannou známkou CITIBANK.

      44      Pokiaľ ide o tretiu časť žalobného dôvodu, ÚHVT tvrdí, že odvolací senát sa v napadnutom rozhodnutí síce nevyrovnal s ostatnými
         podmienkami článku 8 ods. 5 nariadenia č. 40/94, Súd prvého stupňa však môže z dôvodu hospodárnosti konania preskúmať vec
         samú ako celok. ÚHVT uvádza, že správny spis tejto veci obsahuje pripomienky strán týkajúce sa týchto ostatných podmienok
         a že námietkové oddelenie sa v tejto súvislosti už vyjadrilo. Navyše nie je možné oddeliť otázky týkajúce sa dobrého mena
         a podobnosti kolidujúcich ochranných známok od otázky možného poškodenia alebo neoprávneného využívania.

      45      ÚHVT ďalej uvádza, že porovnanie dotknutých služieb môže byť užitočné na určenie, či existuje, alebo neexistuje riziko oslabenia,
         zahmlenia alebo parazitovania. Bankové a finančné služby, na ktoré sa vzťahuje skoršia ochranná známka CITIBANK, a služby
         colných deklarantov uvedené v prihláške ochrannej známky CITI obsahujú zjavné súvislosti, keďže obe sú spojené so „záležitosťami“.
         Služby colných deklarantov a finančné služby sú nevyhnutné na niektoré obchodné transakcie, akými sú import-export alebo medzinárodná
         preprava tovaru. Podľa ÚHVT sú skupiny klientov, jednak žalobcov a jednak vedľajšieho účastníka konania, z veľkej časti rovnaké
         v tom zmysle, že klienti vedľajšieho účastníka konania môžu poznať alebo aspoň počuť o banke žalobcov, lebo tieto podniky
         musia pri výkone svojich činností vydávať akreditívy či iné bankové dokumenty.

      46      Vzhľadom na uvedené sa ÚHVT v prvom rade domnieva, že používanie prvku „citi“ pre služby, ktoré majú určitú súvislosť s tými,
         pre ktoré nadobudla skoršia ochranná známka CITIBANK nespochybniteľné dobré meno, t. j. finančné záležitosti, by neprávom
         využívalo rozlišovaciu spôsobilosť a dobré meno tejto ochrannej známky.

      47      Po druhé, čo sa týka existencie rizika oslabenia rušením, ÚHVT tvrdí, že z dôvodu veľmi dobrého mena ochrannej známky CITIBANK
         v oblasti finančných záležitostí si verejnosť vytvorila jedinečnú súvislosť medzi pojmom „citi“ a činnosťami žalobcov, ktorá
         môže byť oslabená rozširovaním iných ochranných známok CITI v súvislosti s rozdielnymi oblasťami činnosti. Vedľajší účastník
         konania nepreukázal, že prvok „citi“ nie je spojený iba so žalobcami alebo že ide o bežný prvok.

      48      Vedľajší účastník konania okrem toho nepreukázal existenciu náležitého dôvodu na používanie prihlasovanej ochrannej známky.
         Používanie ochrannej známky CITI vedľajším účastníkom konania v Španielsku nepredstavuje platné odôvodnenie, lebo na jednej
         strane územný rozsah ochrany španielskej ochrannej známky nezodpovedá rozsahu prihlasovanej ochrannej známky a na druhej strane
         právna dôvodnosť zápisu španielskej ochrannej známky je napadnutá v konaní pred vnútroštátnymi súdmi.

      49      Čo sa týka vedľajšieho účastníka konania, v rámci prvej časti žalobného dôvodu tvrdí, že pojem skupina príbuzných ochranných
         známok, ako ho vykladá odvolací senát, je správny a že tento senát správne zistil, že žalobcovia nepreukázali, že dotknuté
         ochranné známky, okrem ochrannej známky CITIBANK, majú potrebné dobré meno. Uvádza, že odvolací senát v konečnom dôsledku
         nespochybnil dobré meno ochrannej známky CITIBANK.

      50      V rámci druhej časti žalobného dôvodu sa vedľajší účastník domnieva, že na rozdiel od toho, čo tvrdia žalobcovia, odvolací
         senát uplatnil vhodné kritériá na zistenie podobnosti medzi kolidujúcimi ochrannými známkami v rámci článku 8 ods. 5 nariadenia
         č. 40/94 (body 40 až 43 napadnutého rozhodnutia) a uvedomil si, že preskúmanie v tejto veci bolo menej prísne ako preskúmanie
         podľa článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94. Navyše je zjavné, že so zreteľom na dôležitosť finančných služieb im spotrebiteľská
         verejnosť prizná vyšší stupeň pozornosti.

      51      Slovo „citi“ môže byť považované za opisný prvok, pretože sa vyslovuje presne ako pojem „city“. Podľa vedľajšieho účastníka
         konania bol totiž pôvodný názov spoločnosti Citibank rovnako Citybank. Navyše sa verejnosť nedomnieva, že špecifické meno
         banky je Citi. Predovšetkým existuje veľa ochranných známok CITI, ktoré nepatria žalobcom a nemajú nič spoločné s ochrannou
         známkou CITIBANK.

      52      Okrem toho odvolací senát sa nedopustil nesprávneho posúdenia dobrého mena ochrannej známky CITIBANK v štátoch, v ktorých
         angličtina nie je bežne používaným jazykom, lebo je možné skutočne predpokladať, že aj v Španielsku verejnosť rozumie slovo
         „city“ ako mesto. Vedľajší účastník konania sa domnieva, že neexistuje nijaká podobnosť medzi službami, na ktoré sa vzťahujú
         kolidujúce ochranné známky, tak ako tieto faktory vyplývajú z judikatúry Súdneho dvora, t. j. charakter týchto tovarov, ich
         určenie, ich použitie, ako aj ich konkurenčný alebo doplňujúci charakter (rozsudok Súdneho dvora z 29. septembra 1998, Canon,
         C‑39/97, Zb. s. I‑5507, bod 23).

      53      Čo sa týka služieb „colných deklarantov“ (konkrétne jediných služieb, pre ktoré odvolací senát nariadil pokračovať v konaní
         o zápis ochrannej známky), tie nemôžu byť považované za finančné služby. Takéto uvažovanie žalobcov dôjde k absurdnému záveru,
         že všetky profesie vlastne súvisia s finančnými službami, lebo každá osoba prevádzkujúca nejakú činnosť vykonáva prevod finančných
         prostriedkov na účet svojho klienta.

      54      V rámci tretej časti žalobného dôvodu vedľajší účastník konania uvádza, že ostatné podmienky článku 8 ods. 5 nariadenia č. 40/94
         nie sú v tejto veci splnené.

      55      Po prvé prihlasovaná ochranná známka nevyužívala neprávom žiadnu z ochranných známok žalobcov. Vedľajší účastník konania v tejto
         súvislosti zdôrazňuje, že podal prihlášku prvej ochrannej známky CITI v roku 1995, čo je niekoľko rokov predtým, ako bola
         ochranná známka CITIBANK v Španielsku známa, a tiež pred prihláškami ostatných ochranných známok, na ktorých sa v tejto veci
         zakladá námietka. Navyše žalobcovia nepreukázali, že údajne pozitívny imidž ich ochranných známok sa môže preniesť na iné
         výrobky. Vedľajší účastník konania sa v tejto súvislosti odvoláva na rozhodnutie tretieho odvolacieho senátu ÚHVT z 25. apríla
         2001, HOLLYWOOD/Hollywood (vec R 283/1999‑3). Predovšetkým neexistuje súvislosť medzi službami, na ktoré sa vzťahujú dotknuté
         ochranné známky.

      56      Po druhé neexistuje riziko oslabenia ochrannej známky rušením so zreteľom na neexistenciu súvislosti a asociácie medzi prihlasovanou
         ochrannou známkou CITI a skoršou ochrannou známkou CITIBANK.

      57      Po tretie bez súvislosti medzi týmito známkami nemôže dobré meno ochrannej známky CITIBANK byť poškodené. Okrem toho žalobcovia
         v tejto veci nepreukázali existenciu rizika vzniku takého poškodenia a najmä nepreukázali, že služby „colných deklarantov“,
         ktoré vôbec nemajú negatívny význam, môžu poškodzovať finančné služby.

      58      Po štvrté, čo sa týka používania na základe náležitého dôvodu prihlasovanej ochrannej známky, vedľajší účastník konania pripomína,
         že táto ochranná známka je zhodná s dvoma skoršími ochrannými známkami, ktoré boli zapísané španielskym úradom pre ochranné
         známky.

       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      59      Článok 8 ods. 5 nariadenia č. 40/94 stanovuje, že „okrem toho, na základe námietky majiteľa skoršej ochrannej známky v zmysle
         odseku 2 ochranná známka, o ktorej zápis sa žiada, nebude zapísaná, ak je zhodná alebo podobná so skoršou ochrannou známkou
         a má byť zapísaná pre tovary alebo služby, ktoré nie sú podobné s tovarmi alebo službami, pre ktoré je skoršia ochranná známka
         zapísaná, kde v prípade skoršej ochrannej známky má táto ochranná známka v spoločenstve dobré meno a, v prípade skoršej národnej
         ochrannej známky, ochranná známka má dobré meno v príslušnom členskom štáte a tam, kde používanie bez náležitého dôvodu ochrannej
         známky, o ktorej zápis sa žiada, by neprávom zvýhodnilo alebo znevýhodnilo rozlišovaciu spôsobilosť alebo povesť ochrannej
         známky [by neprávom v rozpore s dobrými mravmi využívalo alebo narúšalo rozlišovaciu spôsobilosť alebo poškodzovalo dobré
         meno skoršej ochrannej známky – neoficiálny preklad]“.

      60      Vzhľadom na to, že služby označené v prihláške ochrannej známky nie sú podobné s tými, pre ktoré je ochranná známka CITIBANK
         zapísaná, použitie článku 8 ods. 5 nariadenia č. 40/94 v tejto veci sa viaže na tri podmienky, t. j. po prvé zhodnosť alebo
         podobnosť dotknutých ochranných známok, po druhé dobré meno skoršej ochrannej známky a po tretie nebezpečenstvo, že používanie
         prihlasovanej ochrannej známky by neprávom využívalo alebo narúšalo rozlišovaciu spôsobilosť alebo poškodzovalo dobré meno
         skoršej ochrannej známky.

      61      Keďže tieto podmienky sú kumulatívne, nesplnenie ktorejkoľvek z nich stačí na to, aby sa ustanovenia článku 8 ods. 5 nariadenia
         č. 40/94 neuplatnili [rozsudky Súdu prvého stupňa 25. mája 2005, Spa Monopole/ÚHVT – Spa‑Finders Travel Arrangements (SPA‑FINDERS),
         T‑67/04, Zb. s. II‑1825, bod 30, a zo 16. mája 2007, La Perla/ÚHVT – Worldgem Brands (NIMEI LA PERLA MODERN CLASSIC), T‑137/05,
         neuverejnený v Zbierke, bod 26].

      –       O prvej časti žalobného dôvodu
      62      Súd prvého stupňa konštatuje, že žalobcovia v podstate tvrdia, že druhá podmienka uvedená v článku 8 ods. 5 nariadenia č. 40/94
         je splnená, čo sa týka nimi uvedenej skupiny príbuzných ochranných známok. Vytýkajú odvolaciemu senátu, že nepochopil význam
         pojmu skupiny príbuzných známok, keď vyžaduje, aby preukázali, že viaceré známky z tejto skupiny boli všeobecne známe.

      63      Ako vedľajší účastník konania uviedol, z napadnutého rozhodnutia a najmä z jeho bodu 20 vyplýva, že odvolací senát nespochybnil
         povahu dobrého mena ochrannej známky CITIBANK. Za týchto okolností a s ohľadom na skutočnosť, že účastníci konania sa zhodujú
         v tom, že ochranná známka CITIBANK má dobré meno, treba druhú podmienku článku 8 ods. 5 nariadenia č. 40/94 považovať za splnenú
         bez toho, aby bolo potrebné overiť, či je splnená aj voči ostatným ochranným známkam. Z toho vyplýva, že netreba odpovedať
         na tvrdenia týkajúce sa dôkazov o nárokovanom dobrom mene ostatných ochranných známok tejto skupiny príbuzných ochranných
         známok.

      –       O druhej časti žalobného dôvodu
      64      Čo sa týka podmienky vzťahujúcej sa na zhodnosť alebo podobnosť dotknutých ochranných známok, z judikatúry Súdneho dvora súvisiacej
         s výkladom článku 5 ods. 2 prvej smernice Rady 89/104/EHS z 21. decembra 1988 o aproximácii právnych predpisov členských štátov
         v oblasti ochranných známok (Ú. v. ES L 40, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 92) (ktorého normatívny obsah je v podstate zhodný
         s článkom 8 ods. 5 nariadenia č. 40/94) vyplýva, že na splnenie podmienky týkajúcej sa podobnosti netreba preukázať, že zo
         strany verejnosti existuje pravdepodobnosť zámeny medzi skoršou ochrannou známkou, ktorá má dobré meno, a prihlasovanou ochrannou
         známkou. Stačí, že v dôsledku stupňa tejto podobnosti si príslušná skupina verejnosti vytvorí medzi nimi súvislosť (rozsudok
         Adidas, už citovaný v bode 25 vyššie, bod 31).

      65      Existenciu tejto súvislosti je potrebné posudzovať komplexne pri zohľadnení všetkých relevantných skutkových okolností konkrétneho
         prípadu (rozsudok Adidas, už citovaný v bode 25 vyššie, bod 30). Porovnanie týchto označení sa vo vzťahu k vizuálnej, fonetickej
         alebo ku koncepčnej podobnosti predmetných ochranných známok má zakladať na celkovom dojme, ktorý ochranné známky vytvárajú,
         so zohľadnením najmä ich rozlišujúcich a prevládajúcich prvkov (rozsudok NIMEI LA PERLA MODERN CLASSIC, už citovaný v bode 61
         vyššie, bod 35).

      66      Z vizuálneho hľadiska dôsledkom prítomnosti slovného prvku „citi“ v oboch dotknutých ochranných známkach je, že existuje medzi
         nimi určitá podobnosť. Okrem toho skutočnosť, že prihlasovaná ochranná známka CITI je celá zahrnutá v ochrannej známke CITIBANK
         a že predstavuje jej začiatočnú časť, túto podobnosť z vizuálneho hľadiska len posilňuje (pozri v tomto zmysle rozsudky MATRATZEN,
         už citovaný v bode 41 vyššie, body 44, 48 a 50; SPA‑FINDERS, už citovaný v bode 61 vyššie, bod 33, a NIMEI LA PERLA MODERN
         CLASSIC, už citovaný v bode 61 vyššie, bod 46).

      67      Súd prvého stupňa sa domnieva, že aj z vizuálneho hľadiska prvok „citi“ predstavuje najprevládajúcejší a najrozlišujúcejší
         prvok ochrannej známky CITIBANK, keďže na základe neho možno rozlíšiť bankové činnosti žalobcov od činností akejkoľvek inej
         banky.

      68      Z fonetického hľadiska Súd prvého stupňa konštatuje, že dotknuté ochranné známky majú spoločné dve slabiky „ci-ti“ a rozlišujú
         sa len slabikou „bank“.

      69      Čo sa týka porovnania dotknutých ochranných známok z koncepčného hľadiska, treba uviesť, že slovo „citi“ vskutku nemá samo
         osebe nijaký iný koncepčný význam, iba pozmenený pravopis anglického slova „city“. Tento aspekt je spoločný pre obe dotknuté
         ochranné známky. Opisný prvok „bank“ nemôže byť z koncepčného hľadiska považovaný za prevládajúci prvok ochrannej známky CITIBANK.
         Vzhľadom na to, že existujú stovky bánk, ktorých názov sa končí prvkom „bank“ (Comdirectbank, HypoVereinsbank, Commerzbank
         atď.), rozlišuje ich medzi sebou práve začiatočná časť názvu.

      70      Je zjavné, že slovný prvok „citi“ evokuje anglické slovo „city“. Sú foneticky zhodné a vizuálne podobné. Kladie sa teda otázka,
         či prvok „citi“ má, alebo nemá rozlišovaciu spôsobilosť a najmä či sa pri jeho vnímaní vybaví mesto. V tejto súvislosti treba
         zdôrazniť, že názov banky Citibank bolo pôvodne City Bank of New York a že žalobcovia používajú často svoju ochrannú známku
         THE CITI NEVER SLEEPS.

      71      Pravopis slova „citi“ je však odlišný od anglického slova „city“ a spotrebiteľ finančných služieb sa nerozhodne pre takúto
         službu bez toho, aby videl napísané meno dotknutej finančnej inštitúcie. Navyše príslušná skupina verejnosti zahŕňa v tejto
         veci milióny anglicky nehovoriacich osôb. Okrem toho, a ako to naznačil ÚHVT, neexistuje nijaká banka, ktorá by neponúkala
         svoje služby v mestských zónach. Spomínaná banka sa pôvodne nazývala City Bank of New York, pričom bola neskôr vďaka svojmu
         vývoju a rozvoju premenovaná na Citibank.

      72      Z uvedeného vyplýva, že prvok „citi“ má rozlišovaciu spôsobilosť.

      73      Takto konštatovaná podobnosť medzi ochrannými známkami v tejto veci stačí na to, aby si verejnosť mohla vytvoriť medzi nimi
         takú spojitosť, aká je potrebná na uplatnenie článku 8 ods. 5 nariadenia č. 40/94, pričom sa v tejto súvislosti pripomína,
         že nebezpečenstvo zámeny sa na tento účel nevyžaduje. V dôsledku toho sa Súd prvého stupňa domnieva, že odvolací senát sa
         dopustil chyby, keď nepovažoval dotknuté ochranné známky za dostatočne podobné na to, aby sa medzi nimi mohla vytvoriť taká
         súvislosť, aká sa vyžaduje na účely uplatnenia článku 8 ods. 5 nariadenia č. 40/94.

      74      Z uvedeného vyplýva, že odvolací senát porušil článok 8 ods. 5 nariadenia č. 40/94, keď nepovažoval kolidujúce ochranné známky
         za podobné, čo je dostatočným dôvodom na to, aby táto žaloba bola prijatá. Vzhľadom na želania vyjadrené na pojednávaní hlavnými
         účastníkmi konania sa však Súd prvého stupňa subsidiárne domnieva, že je vhodné preskúmať tretiu časť žalobného dôvodu.

      –       O tretej časti žalobného dôvodu
      75      Pokiaľ ide o tretiu z podmienok uvedených v článku 8 ods. 5 nariadenia č. 40/94, treba skúmať tri rôzne druhy nebezpečenstiev,
         konkrétne že používanie bez náležitého dôvodu prihlasovanej ochrannej známky by po prvé narúšalo rozlišovaciu spôsobilosť
         skoršej ochrannej známky, po druhé by poškodzovalo dobré meno skoršej ochrannej známky a po tretie by neprávom využívalo rozlišovaciu
         spôsobilosť alebo dobré meno skoršej ochrannej známky (rozsudok SPA‑FINDERS, už citovaný v bode 61 vyššie, body 43 až 53;
         pozri tiež analogicky návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Jacobs vo veci, v ktorej bol vynesený rozsudok Adidas, už
         citovaný v bode 25 vyššie, Zb. s. I‑12540, body 36 až 39).

      76      Vzhľadom na znenie článku 8 ods. 5 nariadenia č. 40/94 stačí, že existuje jeden z uvedených druhov nebezpečenstiev, aby sa
         toto ustanovenie stalo uplatniteľným. [rozsudok Súdu prvého stupňa z 22. marca 2007, SIGLA/ÚHVT – Elleni Holding (VIPS), T‑215/03,
         zatiaľ neuverejnený v Zbierke, bod 36].

      77      Majiteľ skoršej ochrannej známky nie je povinný preukázať existenciu skutočných a súčasných zásahov do svojej ochrannej známky.
         Musí však uviesť skutočnosti, na základe ktorých možno jednoznačne predpokladať nebezpečenstvo, nie iba hypotetické, budúceho
         neoprávneného využívania alebo poškodzovania (rozsudok Súdu prvého stupňa SPA‑FINDERS, už citovaný v bode 61 vyššie, bod 40).

      78      K takému záveru možno dospieť najmä na základe logických vyvodení vyplývajúcich z preskúmania pravdepodobností a zohľadnením
         bežných praktík v predmetnom obchodnom odvetví, ako aj zo všetkých ostatných okolností tohto prípadu.

      79      Prospech získaný neprávom z rozlišovacej spôsobilosti alebo dobrého mena skoršej ochrannej známky treba chápať tak, že zahŕňa
         prípady využívania slávnej ochrannej známky a parazitovania na nej alebo pokusy o získanie prospechu z jej dobrej povesti
         (rozsudok SPA‑FINDERS, už citovaný v bode 61 vyššie, bod 51).

      80      Čím je rozlišovacia spôsobilosť a dobré meno ochrannej známky významnejšie, tým bude ľahšie prípustné, že došlo k zásahu do
         práva zo skoršej ochrannej známky v zmysle článku 8 ods. 5 nariadenia č. 40/94 (rozsudok SPA‑FINDERS, už citovaný v bode 61
         vyššie, bod 41).

      81      Ako už bolo uvedené, dobré meno ochrannej známky CITIBANK v Európskom spoločenstve pre odvetvie bankových služieb nie je spochybnené.
         V tomto ohľade je uvedené dobré meno spájané s vlastnosťami bankového odvetvia, konkrétne so solventnosťou, s poctivosťou
         a finančnou pomoc fyzickým a právnickým osobám pri výkone ich činností a pri investovaní.

      82      Ako ÚHVT uviedol, existuje zjavný vzťah, ako aj prelínanie skupín klientov žalobcov a vedľajšieho účastníka medzi službami
         colných deklarantov a finančnými službami ponúkanými bankami, akými sú žalobcovia, pretože klienti zaoberajúci sa činnosťami
         v medzinárodnom obchode, dovoze a vývoze tovarov používajú aj finančné a bankové služby, ktoré si takéto činnosti vyžadujú.
         Z uvedeného vyplýva, že existuje pravdepodobnosť, že takíto klienti poznajú banku žalobcov so zreteľom na jej veľmi dobré
         meno na medzinárodnej úrovni.

      83      Za týchto okolností sa Súd prvého stupňa domnieva, že existuje vysoká pravdepodobnosť, že používanie prihlasovanej ochrannej
         známky CITI colnými deklarantmi a osobitne pre činnosti finančného zástupcu pri správe peňažných čiastok a nehnuteľností pre
         klientov vedie k parazitovaniu, čiže neprávom využíva dobré meno etablovanej ochrannej známky CITIBANK a veľké investície,
         ktoré žalobcovia vynaložili na nadobudnutie tohto dobrého mena. Používanie prihlasovanej ochrannej známky CITI môže tiež spôsobiť
         dojem, že vedľajší účastník konania je spojený so žalobcami alebo je ich súčasťou, a tak uľahčiť predaj služieb uvedených
         v prihláške ochrannej známky. Keďže žalobcovia sú majiteľmi viacerých ochranných známok obsahujúcich prvok „citi“, je táto
         pravdepodobnosť ešte vyššia.

      84      Nakoniec sa Súd prvého stupňa domnieva, že vedľajší účastník konania nepredložil dôkaz o tom, že používanie prihlasovanej
         ochrannej známky by malo náležité dôvody.

      85      Používanie ochrannej známky CITI vedľajším účastníkom konania v Španielsku nemôže byť platným odôvodnením, lebo na jednej
         strane územný rozsah ochrany španielskej ochrannej známky nezodpovedá územiu, na ktoré sa vzťahuje prihlasovaná ochranná známka,
         a na druhej strane právna dôvodnosť zápisu španielskej ochrannej známky je napadnutá v konaní pred vnútroštátnymi súdmi. V rovnakej
         súvislosti je irelevantná skutočnosť, že vedľajší účastník konania vlastní doménu s názvom „citi.es“.

      86      Preto je potrebné prijať aj tretiu časť tretieho žalobného dôvodu a v dôsledku toho zrušiť napadnuté rozhodnutie bez toho,
         aby bolo potrebné rozhodnúť o ostatných žalobných dôvodoch predložených žalobcami.

       O trovách
      87      Podľa článku 87 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
         ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.

      88      Keďže ÚHVT nemal vo veci úspech a napadnuté rozhodnutie bolo zrušené, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu vlastných trov,
         ako aj trov konania žalobcov a rozhodnúť, že vedľajší účastník konania znáša vlastné trovy konania.

      Z týchto dôvodov
      SÚD PRVÉHO STUPŇA (prvá komora)
      rozhodol a vyhlásil:
      1.      Rozhodnutie prvého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) z 1. marca 2005
            (vec R 173/2004‑1) sa zrušuje.
      2.      ÚHVT znáša vlastné trovy konania a je povinný nahradiť trovy konania Citigroup, Inc., a Citibank, NA, vrátane trov konania,
            ktoré im vznikli v súvislosti s konaním pred odvolacím senátom.
      3.      Citi, SL, znáša vlastné trovy konania.

               Cooke

               Labucka

               Prek

         Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 16. apríla 2008.

               Tajomník

                     Predseda komory

               E. Coulon

                     J. D. Cooke

         * Jazyk konania: angličtina.


Rozsudok Súdneho dvora z 2. júna 1981. # Officier van Justitie proti J. van Dam & Zonen. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Arrondissementsrechtbank Rotterdam - Holandsko. # Vec 124/80.


Rozsudok Súdneho dvora zo 6. októbra 1982. # Interquell Stärke-Chemie GmbH & Co. KG proti Európskemu hospodárskemu spoločenstvu. # Vec 261/78.


Rozsudok Všeobecného súdu (piata komora) z 15. decembra 2016.#Aldi GmbH & Co. KG proti Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo.#Ochranná známka Európskej únie – Námietkové konanie – Prihláška slovnej ochrannej známky Európskej únie ALDIANO – Skoršia slovná ochranná známka Európskej únie ALDI – Riadne používanie skoršej ochrannej známky – Článok 42 ods. 2 nariadenia (ES) č. 207/2009 – Pravidlo 22 ods. 3 nariadenia (ES) č. 2868/95.#Vec T-391/15.


title: Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) zo 4. októbra 2017.#Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs proti Mercedes-Benz Financial Services UK Ltd.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division).#Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Daň z pridanej hodnoty (DPH) – Smernica 2006/112/ES – Článok 14 ods. 2 písm. b) – Dodanie tovaru – Motorové vozidlá – Leasingová zmluva s opciou kúpy.#Vec C-164/16.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (prvá komora)
      zo 4. októbra 2017 (
            *1
         )
      „Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Daň z pridanej hodnoty (DPH) – Smernica 2006/112/ES – Článok 14 ods. 2 písm. b) – Dodanie tovaru – Motorové vozidlá – Leasingová zmluva s opciou kúpy“
      Vo veci C‑164/16,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) [Odvolací súd (Anglicko a Wales) (občianskoprávny senát), Spojené kráľovstvo] z 29. januára 2016 a doručený Súdnemu dvoru 21. marca 2016, ktorý súvisí s konaním

         Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

      proti

         Mercedes‑Benz Financial Services UK Ltd,

      SÚDNY DVOR (prvá komora),
      v zložení: predsedníčka prvej komory R. Silva de Lapuerta, sudcovia J.‑C. Bonichot (spravodajca), A. Arabadžiev,
      generálny advokát: M. Szpunar,
      tajomník: X. Lopez Bancalari, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 19. januára 2017,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               –

               Mercedes‑Benz Financial Services UK Ltd, v zastúpení: L. Allen, barrister, a K. Prosser, QC,

               –

               vláda Spojeného kráľovstva, v zastúpení: G. Brown, J. Kraehling, S. Simmons a D. Robertson, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci O. Thomas, barrister,

               –

               holandská vláda, v zastúpení: M. Bulterman a M. de Ree, splnomocnené zástupkyne,

               –

               Európska komisia, v zastúpení: L. Lozano Palacios a R. Lyal, splnomocnení zástupcovia,

         po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 31. mája 2017,
      vyhlásil tento
      Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 14 ods. 2 písm. b) smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty (Ú. v. EÚ L 347, 2006, s. 1, ďalej len „smernica o DPH“).

               2

               Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou Mercedes‑ Benz Financial Services UK Ltd a Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs (Daňová a colná správa, Spojené kráľovstvo) (ďalej len „daňová správa“), ktorý sa týka kvalifikácie odovzdania vozidiel podľa typovej zmluvy vo vzťahu k transakciám podliehajúcim dani z pridanej hodnoty (DPH).

         Právny rámec

         Právo Únie

               3

               Podľa článku 14 smernice o DPH:
               „1.   ‚Dodanie tovaru‘ je prevod práva nakladať s hmotným majetkom ako majiteľ.
               2.   Okrem transakcie uvedenej v odseku 1 sa za dodanie tovaru považujú tieto transakcie:

                        a)

                        prevod vlastníctva majetku za náhradu, a to na základe príkazu vydaného orgánom verejnej moci alebo v jeho mene alebo na základe zákona;

                        b)

                        skutočné odovzdanie tovaru na základe zmluvy o nájme tovaru na určité obdobie alebo na základe zmluvy o predaji tovaru s odloženou platbou, ktorá stanovuje, že za normálnych okolností sa vlastníctvo nadobudne najneskôr pri zaplatení poslednej splátky;

                        c)

                        prevod tovaru na základe zmluvy, podľa ktorej sa vyplatí provízia pri nákupe alebo predaji;

                  3.   Členské štáty môžu považovať za dodanie tovaru odovzdanie určitých stavebných prác.“

               4

               Podľa článku 24 ods. 1 tejto smernice sa za „poskytovanie služieb“ považuje každá transakcia, ktorá nie je dodaním tovaru.

               5

               Článok 63 uvedenej smernice stanovuje:
               „Zdaniteľná udalosť nastáva a daňová povinnosť vzniká dodaním tovaru alebo poskytnutím služby.“

               6

               Článok 64 ods. 1 tej istej smernice znie:
               „Ak sa iné dodanie tovaru ako dodanie, ktorého predmetom je nájom tovaru na isté obdobie alebo predaj tovaru s odloženou platbou podľa článku 14 ods. 2 písm. b), alebo poskytnutie služieb vyúčtováva postupne alebo platí postupne, toto dodanie alebo poskytnutie sa považuje za ukončené uplynutím obdobia, na ktoré sa toto vyúčtovanie alebo platby vzťahujú.“

         Právo Spojeného kráľovstva

               7

               Príloha 4 ods. 1 Value Added Tax Act 1994 (zákon z roku 1994 o dani z pridanej hodnoty) preberá článok 14 ods. 2 písm. b) smernice o DPH.

               8

               Článok 189 Consumer Credit Act 1974 (zákon o spotrebiteľských úveroch z roku 1974) definuje leasingovú zmluvu ako zmluvu, na základe ktorej sa prenajíma tovar za opakujúce sa platby zo strany osoby, ktorá si ho prenajíma, a ktorá stanovuje, že vlastnícke právo k tovaru prejde na túto osobu, ak sú splnené podmienky zmluvy a nastane jedna alebo viaceré okolnosti vrátane uplatnenia opcie zo strany tejto osoby.

               9

               Podľa článku 99 zákona o spotrebiteľských úveroch z roku 1974 má dlžník podľa leasingovej zmluvy upravenej týmto zákonom právo ukončiť zmluvu výpoveďou kedykoľvek pred splatnosťou poslednej platby, ktorú má zaplatiť. Článok 100 uvedeného zákona stanovuje, že v takom prípade je dlžník povinný zaplatiť veriteľovi prípadnú sumu, o ktorú jedna polovica „celkovej ceny“ presahuje súhrn zaplatených súm a súm týkajúcich sa celkovej ceny, ktoré sa stali splatnými bezprostredne pred ukončením zmluvy, iba ak zmluva určuje nižšiu sumu.

         Spor v konaní vo veci samej a prejudiciálna otázka

               10

               Mercedes‑Benz Financial Services UK, dcérska spoločnosť spoločnosti Daimler AG so sídlom v Spojenom kráľovstve, ponúka tri typové zmluvy na financovanie používania motorových vozidiel: štandardnú nájomnú zmluvu nazývanú „Leasing“, leasingovú zmluvu nazývanú „Hire Purchase“ a nájomnú zmluvu s opciou kúpy nazývanú „Agility“, kombinujúcu určité charakteristiky dvoch skôr uvádzaných zmlúv a prezentovanú ako zmluvu, ktorá umožňuje zákazníkom odložiť rozhodnutie medzi nájmom a kúpou na neskorší dátum po odovzdaní vozidla.

               11

               Spoločným prvkom týchto troch typových zmlúv je zachovanie vlastníckeho práva Mercedes‑Benz Financial Services UK k vozidlu počas celého trvania zmluvy a úhrada mesačných splátok nájomcom.

               12

               Typové zmluvy sa naopak odlišujú, pokiaľ ide o možnosti a spôsoby nadobudnutia vozidla.

               13

               Zmluva typu „Leasing“ vylučuje akýkoľvek prevod vlastníckeho práva a stanovuje maximálny počet kilometrov, po prekročení ktorého je zákazník povinný zaplatiť penále.

               14

               Typové zmluvy „Hire Purchase“ a „Agility“ naopak stanovujú prevod vlastníckeho práva, ale za odlišných podmienok.

               15

               Pri prvom type zmluvy suma splátok vykonaných každý mesiac v podstate predstavuje celkovú predajnú cenu vozidla, vrátane nákladov financovania. Treba pridať iba nepatrnú sumu („náklady opcie“) na nadobudnutie vlastníctva vozidla po ukončení zmluvy. Táto konečná platba je stanovená v zmluve a nezávisí od uplatnenia opcie. Náklady opcie sa uhradia z účtu zákazníka v rovnakom čase ako posledná splátka a prevod vlastníctva je tak zavŕšený. Právna úprava ochrany spotrebiteľov v Spojenom kráľovstve však obmedzuje sumu, ktorú predajca môže požadovať od kupujúceho za podmienok leasingu, hoci v praxi je možné, že zákazník sa vyhne konečnej splátke vypovedaním zmluvy pred jej ukončením.

               16

               V typovej zmluve „Agility“ sú mesačné splátky v zásade nižšie než v typovej zmluve „Hire Purchase“, takže ich súhrn predstavuje približne iba 60 % predajnej ceny vozidla vrátane nákladov financovania. Pokiaľ používateľ chce uplatniť opciu kúpy vozidla, musí teda zaplatiť približne 40 % predajnej ceny. Táto „oslobodzujúca“ suma predstavuje odhad priemernej zostatkovej hodnoty vozidla ku koncu zmluvy. Zákazníkovi sa tri mesiace pred ukončením zmluvy adresuje žiadosť o odpoveď, či chce uplatniť opciu. Podľa konštatovaní vnútroštátneho súdu asi polovica leasingových nájomcov odpovedá kladne.

               17

               Z hľadiska DPH sa nenamieta, že zmluva typu „Leasing“ patrí do kategórie „poskytovania služieb“, a preto je predmetom zdanenia pri splatnosti každej mesačnej splátky podľa článku 64 smernice o DPH a zdaniteľným základom je suma mesačnej platby. Nespochybňuje sa ani, že zmluva typu „Hire Purchase“ naopak predstavuje „dodanie tovaru“ v zmysle článku 14 ods. 2 písm. b) smernice DPH. V dôsledku toho článok 63 tejto smernice robí daň vymožiteľnou v celej jej výške od dodania vozidla, pričom zdaniteľným základom je celková cena dodania.

               18

               Daňová správa zastáva názor, že typová zmluva „Agility“ tak ako typová zmluva „Hire Purchase“, predstavuje „dodanie tovaru“ v zmysle článku 14 ods. 2 písm. b) smernice DPH. V dôsledku toho žiadala Mercedes‑Benz Financial Services UK o zaplatenie celej dane v momente odovzdania vozidla na jej základe.

               19

               Mercedes‑Benz Financial Services UK napadla túto kvalifikáciu pred First‑tier Tribunal (Tax Chamber) [súd prvého stupňa (daňový senát), Spojené kráľovstvo], pričom uviedla, že typová zmluva „Agility“, ktorá nevyhnutne nestanovuje prevod vlastníctva, sa má považovať za „poskytovanie služieb“, a že DPH je preto splatná iba z každej mesačnej splátky.

               20

               First‑tier Tribunal (Tax Chamber) [súd prvého stupňa (daňový senát)] zamietol jej návrh a Mercedes‑Benz Financial Services UK podala odvolanie a uspela na Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) [vyšší súd (senát pre daňovú jurisdikciu), Spojené kráľovstvo].

               21

               Daňová správa sa obrátila na vnútroštátny súd s ďalším opravným prostriedkom proti tomuto poslednému uvedenému rozhodnutiu. Tento súd zastáva názor, že rozhodnutie vo veci, ktorá mu je predložená, si vyžaduje výklad práva Únie a konkrétnejšie článku 14 ods. 2 písm. b) smernice o DPH.

               22

               Za týchto okolností Court of Appeal (England and Wales) (Civil Division) [Odvolací súd (Anglicko a Wales) (občianskoprávny senát), Spojené kráľovstvo] rozhodol prerušiť konanie a položil Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

                        „1.

                        Ako sa majú vykladať slová ‚zmluv[a]…, ktorá stanovuje, že za normálnych okolností sa vlastníctvo nadobudne najneskôr pri zaplatení poslednej splátky‘ v článku 14 ods. 2 písm. b) smernice [o DPH]?

                        2.

                        Najmä, vyžaduje slovné spojenie ‚za normálnych okolností‘ v kontexte tejto veci, aby daňový orgán vykonal popri zisťovaní, či existuje právo kúpy, ktoré možno uplatniť najneskôr pri zaplatení poslednej splátky, aj ďalšie úkony?

                        3.

                        Subsidiárne, vyžaduje slovné spojenie ‚za normálnych okolností‘, aby vnútroštátny orgán vykonal aj ďalšie úkony a určil hospodársky účel zmluvy?

                        4.

                        Ak je odpoveď na tretiu otázku kladná:

                                 a)

                                 Má analýza, či je pravdepodobné, že zákazník toto právo uplatní, vplyv na výklad článku 14 ods. 2 smernice [o DPH]?

                                 b)

                                 Je výška ceny, ktorú treba zaplatiť pri uplatnení práva kúpy, relevantná na účely určenia hospodárskeho účelu zmluvy?“

         O prejudiciálnych otázkach

               23

               Svojimi otázkami, ktoré treba skúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či a do akej miery sa výraz „zmluva o nájme tovaru, ktorá stanovuje, že za normálnych okolností sa vlastníctvo nadobudne najneskôr pri zaplatení poslednej splátky“, použitý v článku 14 ods. 2 písm. b) smernice o DPH, má vykladať v tom zmysle, že sa uplatňuje na nájomnú zmluvu s opciou kúpy, ako je typová zmluva sporná v konaní vo veci samej.

               24

               Na úvod treba poznamenať, že zmluva o nájme vozidla s opciou kúpy, ako je typová zmluva „Agility“, ktorú ponúka Mercedes‑Benz Financial Services UK, patrí medzi zmluvy, ktoré sa zvyknú nazývať leasingové zmluvy.

               25

               Ako to uviedol generálny advokát v bodoch 22 a 23 svojich návrhov, tieto zmluvy majú tú osobitosť, že slúžia ako náhrada bezprostredného nadobudnutia do plného vlastníckeho práva, pričom nájomca môže užívať tovar bez toho, aby musel zaplatiť celú jeho kúpnu cenu v momente, keď mu je odovzdaný.

               26

               Tento druh zmlúv môže mať podobné charakteristiky ako nadobudnutie tovaru, ako aj nemať tieto charakteristiky, keďže zmluva môže stanoviť, že nájomca sa môže rozhodnúť uvedený tovar po ukončení doby nájmu nadobudnúť, alebo nenadobudnúť (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. februára 2012, Eon Aset Menidjmunt, C‑118/11, EU:C:2012:97, body 34 a 37).

               27

               Skutočnosti, že prevod vlastníckeho práva sa na konci zmluvy predvída, alebo že aktualizovaná suma splátok je prakticky zhodná s predajnou hodnotou tovaru, individuálne alebo spoločne predstavujú kritériá, na základe ktorých možno určiť, či zmluvu možno kvalifikovať ako „leasingovú zmluvu“ (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 16. februára 2012, Eon Aset Menidjmunt, C‑118/11, EU:C:2012:97, bod 38, a z 2. júla 2015, NLB Leasing, C‑209/14, EU:C:2015:440, bod 30).

               28

               Hoci je to tak, kvalifikácia zmluvy ako „leasingovej zmluvy“ neumožňuje sama osebe spájať skutočné odovzdanie tovaru vykonané podľa tejto zmluvy s kategóriou transakcií podliehajúcich DPH. Na to, aby sa zmluva považovala za „dodanie tovaru“ v zmysle smernice o DPH, treba ešte určiť, či taká zmluva má za cieľ „nájom tovaru, pričom je stanovené, že za normálnych okolností sa vlastníctvo nadobudne najneskôr pri zaplatení poslednej splátky“ v zmysle článku 14 ods. 2 písm. b) tejto smernice.

               29

               Táto právna kvalifikácia si vyžaduje splnenie dvoch prvkov.

               30

               Na jednej strane treba toto ustanovenie čítať ako ustanovenie, ktoré predvída, že zmluva, podľa ktorej sa vykonáva odovzdanie tovaru, obsahuje výslovnú doložku týkajúcu sa prevodu vlastníctva k tomuto tovaru prenajímateľom na nájomcu.

               31

               Ako vyplýva zo samotného jeho znenia, článok 14 ods. 2 písm. b) smernice o DPH neodkazuje na prevod práva nakladať s hmotným majetkom ako majiteľ, ako to je v prípade odseku 1 toho istého článku, ale konkrétnejšie na „nadobudnutie vlastníctva“ k tomuto tovaru.

               32

               Okrem toho treba poznamenať, že toto ustanovenie používa pojem „splátky“, známy leasingovým zmluvám a naopak neobvyklý v čisto nájomných zmluvách, ktoré vo všeobecnosti uvádzajú pojem „nájomné“.

               33

               Ako to poznamenal generálny advokát v bode 50 svojich návrhov, výslovnú doložku o prevode vlastníctva možno považovať za prítomnú v zmluve, ak táto zmluva uvádza opciu kúpy tovaru, ktorý je predmetom leasingu.

               34

               Na druhej strane z ustanovení zmluvy, tak ako sú objektívne posudzované v momente jej podpísania, musí jasne vyplývať, že vlastníctvo tovaru má nájomca získať automaticky, ak plnenie zmluvy bude mať normálny priebeh až do konca.

               35

               Z výrazu „za normálnych okolností sa vlastníctvo nadobudne najneskôr pri zaplatení poslednej splátky“ nemožno vyvodzovať nič iné než myšlienku, že zaplatenie poslednej sumy, ktorú dlhuje nájomca podľa zmluvy, so sebou prináša plné právo prevodu vlastníctva k tovaru, ktorý je predmetom zmluvy, na nájomcu.

               36

               Pokiaľ ide konkrétne o okolnosť, že zmluva obsahuje doložku stanovujúcu, ako je to v prípade typovej zmluvy spornej v konaní vo veci samej, že nájomca má možnosť uplatniť opciu kúpy, treba spresniť, že príslovkové určenie „za normálnych okolností“ treba vnímať ako odkazujúce na až do konca predvídateľný priebeh zmluvy plnenej v dobrej viere jej zmluvnými stranami, v súlade so zásadou pacta sunt servanda.

               37

               Ako uviedol generálny advokát v bodoch 51 a 53 svojich návrhov, toto zmluvné vyústenie v prevod vlastníctva je nezlučiteľné s existenciou skutočnej ekonomickej alternatívy pre nájomcu, ktorá by mu v určitom momente umožňovala rozhodnúť sa pre nadobudnutie tovaru, alebo pre jeho vrátenie prenajímateľovi, alebo pre predĺženie nájmu, v závislosti od jeho vlastných záujmov k dátumu, ku ktorému by mal vykonať túto voľbu.

               38

               Bolo by to inak iba v prípade, ak by sa uplatnenie opcie kúpy, akokoľvek fakultatívne z formálneho hľadiska, vzhľadom na finančné podmienky zmluvy zdalo v skutočnosti jedinou ekonomicky racionálnou voľbou, ktorú by nájomca mohol urobiť. Takým môže byť najmä prípad, ak zo zmluvy vyplýva, že ak sa ponúka možnosť uplatniť opciu, súčet zmluvných splátok zodpovedá trhovej hodnote tovaru vrátane nákladov financovania a uplatnenie opcie neukladá nájomcovi úhradu dodatočnej značnej sumy.

               39

               Takýto výklad znenia článku 14 ods. 2 písm. b) smernice o DPH je potvrdený vzhľadom na celkovú štruktúru tejto smernice, pokiaľ ide o klasifikáciu zdaniteľných transakcií.

               40

               Akýkoľvek iný výklad by totiž vnútroštátne daňové orgány pri zmluvách, ktoré tak ako v prejednávanom prípade nie sú objektívne spojené so zdaniteľnými transakciami pri začatí ich plnenia, nútil pristúpiť k zisťovaniu s cieľom určiť úmysel zmluvného partnera zdaniteľnej osoby v momente uplatnenia opcie a prípadne vykonať opravy.

               41

               Takáto potreba by odporovala cieľom systému DPH zabezpečiť právnu istotu a uľahčiť úkony vlastné uplatňovaniu dane prostredníctvom zohľadnenia, s výnimkou mimoriadnych prípadov, objektívnej povahy dotknutého plnenia (pozri analogicky rozsudok zo 6. apríla 1995, BLP Group, C‑4/94, EU:C:1995:107, bod 24).

               42

               Prislúcha vnútroštátnemu súdu, ktorý je jediný príslušný posúdiť skutkové okolnosti, aby v každom jednotlivom prípade a v závislosti od okolností vlastných každému prípadu určil, či zmluva, na základe ktorej bolo vozidlo odovzdané používateľovi, zodpovedá podmienkam pripomenutým v tomto rozsudku.

               43

               Z vyššie uvedeného vyplýva, že výraz „zmluva o nájme tovaru, ktorá stanovuje, že za normálnych okolností sa vlastníctvo nadobudne najneskôr pri zaplatení poslednej splátky“, uvedený v článku 14 ods. 2 písm. b) smernice o DPH, sa má vykladať v tom zmysle, že sa uplatňuje na typovú nájomnú zmluvu s opciou kúpy, ak z finančných podmienok zmluvy možno vyvodiť, že uplatnenie opcie sa zdá ako jediná ekonomicky racionálna voľba, ktorú nájomca bude môcť urobiť v určitom momente, pokiaľ sa zmluva plní až do jej konca, čo prislúcha overiť vnútroštátnemu súdu.

         O trovách

               44

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol takto:

                     Výraz „zmluva o nájme tovaru, ktorá stanovuje, že za normálnych okolností sa vlastníctvo nadobudne najneskôr pri zaplatení poslednej splátky“, uvedený v článku 14 ods. 2 písm. b) smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty, sa má vykladať v tom zmysle, že sa uplatňuje na typovú nájomnú zmluvu s opciou kúpy, ak z finančných podmienok zmluvy možno vyvodiť, že uplatnenie opcie sa zdá ako jediná ekonomicky racionálna voľba, ktorú nájomca bude môcť urobiť v určitom momente, pokiaľ sa zmluva plní až do jej konca, čo prislúcha overiť vnútroštátnemu súdu.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: angličtina.


title: Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 26. októbra 2006. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Luxemburskému veľkovojvodstvu. # Nesplnenie povinnosti členským štátom - Smernica 2001/42/ES - Posudzovanie účinkov určitých plánov a programov na životné prostredie - Neprebratie v stanovenej lehote. # Vec C-77/06.

text:
      Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 26. októbra 2006 – Komisia/Luxembursko
      (vec C‑77/06)
      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Smernica 2001/42/ES – Posudzovanie vplyvov určitých plánov a programov na životné prostredie – Neprebratie v stanovenej lehote“
      Žaloba o nesplnenie povinnosti – Skúmanie dôvodnosti Súdnym dvorom – Stav, ktorý treba zohľadniť – Stav ku dňu uplynutia lehoty stanovenej odôvodneným stanoviskom (článok 226 ES) (pozri bod 6)
      Predmet

               Nesplnenie povinnosti členským štátom – Neprijatie opatrení potrebných na dosiahnutie súladu so smernicou 2001/42/ES Európskeho
                  parlamentu a Rady z 27. júna 2001 o posudzovaní účinkov určitých plánov a programov na životné prostredie (Ú. v. ES L 197,
                  s. 30; Mim. vyd. 15/006, s. 157) v stanovenej lehote

            Výrok

                  1.

                  Luxemburské veľkovojvodstvo si tým, že neprijalo zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu
                     so smernicou 2001/42/ES Európskeho parlamentu a Rady z 27. júna 2001 o posudzovaní účinkov určitých plánov a programov na
                     životné prostredie v stanovenej lehote, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z tejto smernice.

                  2.

                  Luxemburské veľkovojvodstvo je povinné nahradiť trovy konania.


Rozsudok Všeobecného súdu (šiesta komora) z 12. apríla 2013. # Irish Music Rights Organisation Ltd proti Európskej komisii. # Hospodárska súťaž - Kartely - Autorské práva týkajúce sa verejného predvádzania hudobných diel prostredníctvom internetu, satelitu a káblovej retransmisie - Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 81 ES - Rozdelenie geografického trhu - Dvojstranné dohody medzi vnútroštátnymi organizáciami kolektívnej správy - Zosúladený postup vylučujúci možnosť udeľovať licencie pre viaceré územia a multirepertoárové licencie - Dôkaz - Prezumpcia neviny. # Vec T-415/08.


Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 26. januára 1984. # Ludwig-Maximilians-Universität München proti Hauptzollamt München-West. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Finanzgericht München - Nemecko. # Oslobodenie pre vedecké prístroje. # Vec 45/83.


title: Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 23. februára 2006.#Siemens AG proti VIPA Gesellschaft für Visualisierung und Prozeßautomatisierung mbH.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania Bundesgerichtshof - Nemecko.#Aproximácia právnych predpisov - Smernice 84/450/EHS a 97/55/ES - Porovnávacia reklama - Nedovolené využívanie všeobecnej známosti identifikačného označenia súťažiteľa.#Vec C-59/05.

text:
      Vec C‑59/05
      Siemens AG
      proti
      VIPA Gesellschaft für Visualisierung und Prozeßautomatisierung mbH
      (návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Bundesgerichtshof)
      „Aproximácia právnych predpisov – Smernice 84/450/EHS a 97/55/ES – Porovnávacia reklama – Nedovolené využívanie všeobecnej známosti identifikačného označenia súťažiteľa“
      Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 23. februára 2006
      Abstrakt rozsudku
      Aproximácia právnych predpisov – Klamlivá a porovnávacia reklama – Smernica 84/450
      [Smernica Rady 84/450, článok 3a ods. 1 písm. g), zmenená a doplnená smernicou 97/55]
      V rámci článku 3a ods. 1 písm. g) smernice 84/450 o klamlivej a porovnávacej reklame, zmenenej a doplnenej smernicou 97/55,
         musí byť nevyhnutne výhoda, ktorú prináša porovnávacia reklama spotrebiteľom, zohľadnená pri posudzovaní, či je využívanie
         všeobecnej známosti ochrannej známky, obchodného názvu alebo iných identifikačných označení súťažiteľa objednávateľom reklamy
         nedovolené. Naproti tomu výhoda, ktorú prináša porovnávacia reklama objednávateľovi reklamy a ktorej existencia je v každom
         prípade zrejmá zo samotnej povahy reklamy, sama osebe ešte nie je rozhodujúcou okolnosťou pri skúmaní zákonnosti správania
         uvedeného objednávateľa reklamy.

      Z toho vyplýva, že toto ustanovenie je potrebné vykladať v tom zmysle, že ak použije súťažiaci dodávateľ vo svojich katalógoch
         v odborných kruhoch známy základ identifikačného označenia výrobcu, a síce systém objednávacích čísel jeho výrobkov, nepredstavuje
         to nedovolené využívanie všeobecnej známosti tohto identifikačného označenia.

      (pozri body 24, 25, 27 a výrok)

ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (prvá komora)
      z 23. februára 2006 (*)

      „Aproximácia právnych predpisov – Smernice 84/450/EHS a 97/55/ES – Porovnávacia reklama – Nedovolené využívanie všeobecnej známosti identifikačného označenia súťažiteľa“
      Vo veci C‑59/05,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Bundesgerichtshof (Nemecko)
         z 2. decembra 2004 a doručený Súdnemu dvoru 10. februára 2005, ktorý súvisí s konaním:

      Siemens AG
      proti
      VIPA Gesellschaft für Visualisierung und Prozeßautomatisierung mbH,
      SÚDNY DVOR (prvá komora),
      v zložení: predseda prvej komory P. Jann, sudcovia J. N. Cunha Rodrigues (spravodajca), K. Lenaerts, M. Ilešič a E. Levits,
      generálny advokát: A. Tizzano,
      tajomník: R. Grass,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –       Siemens AG, v zastúpení: S. Jackermeier, Rechtsanwalt, a D. Laufhütte, Patentanwalt,
      –       VIPA Gesellschaft für Visualisierung und Prozeßautomatisierung mbH, v zastúpení: A. Osterloh a E. Osterloh, Rechtsanwälte,
      –       Poľská republika, v zastúpení: T. Nowakowski, splnomocnený zástupca,
      –       Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: A. Aresu a F. Hoffmeister, splnomocnení zástupcovia,
      so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1       Predmetom návrhu na začatie prejudiciálneho konania je výklad článku 3a ods. 1 písm. g) smernice Rady 84/450/EHS z 10. septembra
         1984 o klamlivej a porovnávacej reklame (Ú. v. ES L 250, s. 17; Mim. vyd. 15/001, s. 227), zmenenej a doplnenej smernicou
         Európskeho parlamentu a Rady 97/55/ES zo 6. októbra 1997 (Ú. v. ES L 290, s. 18; Mim. vyd. 15/003, s. 365, ďalej len „smernica
         84/450“).

      2       Tento návrh vyplynul zo sporu medzi spoločnosťou Siemens AG (ďalej len „Siemens“) a spoločnosťou VIPA Gesselschaft für Visualisierung
         und Prozeßautomatisierung mbH (ďalej len „VIPA“) v súvislosti s jej reklamou na podporu predaja komponentov, ktoré sú kompatibilné
         s riadiacimi systémami vyrábanými a predávanými spoločnosťou Siemens.

       Právny rámec
       Právna úprava Spoločenstva
      3       Podľa článku 2 bodu 2a smernice 84/450 „porovnávacia reklama“ v zmysle tejto smernice predstavuje „akúkoľvek reklamu, ktorá
         explicitne alebo ako samozrejmý dôsledok identifikuje súťažiteľa alebo tovary alebo služby ponúkané súťažiteľom“.

      4       Článok 3a ods. 1 tej istej smernice stanovuje:
      „Porovnávacia reklama, čo sa porovnávania týka, sa povoľuje, ak sú splnené tieto podmienky:
      …
      c)      objektívne porovnáva jednu alebo viac materiálnych, dôležitých, kontrolovateľných a reprezentatívnych vlastností týchto tovarov
         a služieb, ktoré môžu zahŕňať cenu;

      …
      g)      nevyužíva nečestnú výhodu dobrého mena [všeobecnej známosti – neoficiálny preklad] ochrannej známky, obchodného názvu alebo iných identifikačných označení súťažiteľa alebo označenie pôvodu konkurenčných
         produktov;

      …“
      5       Odôvodnenia č. 2, 14 a 15 smernice 97/55 uvádzajú:
      „(2)      keďže ustanovenie vnútorného trhu bude znamenať stále väčší výber; keďže spotrebitelia môžu a musia využívať vnútorný trh
         čo najlepšie a reklama je veľmi dôležitý prostriedok na vytvorenie skutočných odbytísk všetkých tovarov a služieb v rámci
         celého spoločenstva, základné ustanovenia upravujúce formu a obsah porovnávacej reklamy by mali byť jednotné a podmienky používania
         porovnávacej reklamy v členských štátoch by mali byť harmonizované; keďže ak budú tieto podmienky splnené, pomôže to objektívne
         demonštrovať podstatu rôznych porovnateľných produktov; keďže porovnávacia reklama môže taktiež stimulovať hospodársku súťaž
         medzi dodávateľmi tovarov a služieb v prospech spotrebiteľov;

      …
      (14)      keďže by však mohlo byť nepostrádateľné na dosiahnutie toho, aby bola porovnávacia reklama účinná, identifikovať tovary alebo
         služby súťažiteľa odvolávajúc sa na ochrannú známku alebo obchodný názov, ktorých je zmienený súťažiteľ vlastníkom;

      (15)      keďže takéto použitie ochrannej známky, obchodného názvu alebo iných rozlišovacích značiek inej osoby nepredstavuje porušenie
         tohto výhradného práva v prípadoch, keď spĺňa podmienky ustanovené touto smernicou, s cieľom výlučne rozlišovať medzi nimi
         a teda upozorňovať na rozdiely objektívne.“

       Vnútroštátna právna úprava
      6       § 6 zákona proti nekalej hospodárskej súťaži zo 7. júna 1909 (Gesetz gegen den unlauteren Wettbewerb, ďalej len „UWG“) predovšetkým
         stanovuje:

      „1.      Porovnávacia reklama je akákoľvek reklama, ktorá implicitne alebo explicitne identifikuje súťažiteľa alebo výrobky alebo služby
         ponúkané súťažiteľom.

      2.      Nedovoleného konania sa v zmysle § 3 dopúšťa každý, kto vykonáva porovnávaciu reklamu…, ak porovnávaním:
      …
      4.      poškodzuje alebo nedovolene využíva povesť označenia používaného súťažiteľom,
      …“
       Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
      7       Spoločnosť Siemens vyrába a predáva okrem iného riadiace systémy s programovateľnou pamäťou pod označením „Simatic“. V roku
         1983 zaviedla pre tieto riadiace systémy a ich doplnkové komponenty systém objednávacích čísel vychádzajúci z kombinácie viacerých
         veľkých písmen a číslic.

      8       Spoločnosť VIPA takisto vyrába a predáva komponenty kompatibilné s riadiacimi systémami „Simatic“, pre ktoré od roku 1988
         používa systém označovania takmer totožný so systémom Siemensu. Prvá časť znakov tvoriacich objednávacie čísla Siemensu, napr.
         „6ES5“ alebo „6ES7“, je totiž nahradená firemnou skratkou „VIPA“ a k nej sa pripája základ objednávacieho čísla pôvodného
         výrobku Siemensu. Tento základ objednávacieho čísla odkazuje na vlastnosti príslušného výrobku a jeho použitie v riadiacom
         zariadení, keďže musí byť do tohto zariadenia vložený, aby sa riadiaci systém uviedol do prevádzky.

      9       Spoločnosť VIPA teda pod objednávacím číslom „VIPA 928-3UB21“ predáva komponenty zodpovedajúce pôvodnému výrobku Siemensu
         s objednávacím číslom „6ES5 928-3UB21“. Toto číslo je uvedené na jej výrobkoch a v jej katalógu s doplnením: „Zistite si prosím
         z návodu na použitie vašej platformy objednávacie číslo pamäťového modulu, ktorý potrebujete, alebo nám zavolajte! Objednávacie
         čísla zodpovedajú objednávacím číslam pamäťových modulov Siemensu.“

      10     Spoločnosť Siemens zažalovala spoločnosť VIPA, vytýkajúc jej nedovolené využívanie všeobecnej známosti jej výrobkov. Prvostupňový
         súd, ktorému bola vec predložená, vyhovel žalobe Siemensu rozhodnutím, ktoré však odvolací súd zrušil. Siemens podala na Bundesgerichtshof
         mimoriadny opravný prostriedok.

      11     Keďže Bundesgerichtshof usúdil, že na rozhodnutie v predmetnom spore je nevyhnutné uskutočniť výklad smernice 84/450, prerušil
         konanie a položil Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

      „1.      Ide o nedovolené využívanie všeobecnej známosti ‚iných identifikačných označení‘ súťažiteľa v zmysle článku 3a ods. 1 písm. g)
         smernice 84/450/EHS, ak objednávateľ reklamy identicky prevezme v odborných kruhoch známy základ identifikačného označenia
         (v tomto prípade systém objednávacích čísel) súťažiteľa a vo svojej reklame sa odvolá na identické prevzatie tohto identifikačného
         označenia?

      2.      Je výhoda identického prevzatia identifikačného označenia pri posudzovaní zákonnosti využívania všeobecnej známosti tohto
         rozlišovacieho znaku pre objednávateľa reklamy a spotrebiteľa rozhodujúcim faktorom?“

       O prejudiciálnych otázkach
      12     Vnútroštátny súd sa prostredníctvom svojich prejudiciálnych otázok, ktoré je potrebné skúmať spoločne, v podstate pýta, či
         súťažiaci dodávateľ, ktorý použije vo svojich katalógoch základ identifikačného označenia výrobcu, a síce v odborných kruhoch
         známy systém objednávacích čísel svojich výrobkov, nedovolene využíva všeobecnú známosť identifikačného označenia výrobcu
         v zmysle článku 3a ods. 1 písm. g) smernice 84/450 a či je na účely tohto posudzovania potrebné zohľadniť výhodu, ktorú takéto
         použitie pre spotrebiteľov a objednávateľa reklamy predstavuje.

      13     Podľa článku 3a ods. 1 písm. g) smernice 84/450 sa porovnávacia reklama povoľuje, ak najmä nevyužíva nečestnú výhodu všeobecnej
         známosti ochrannej známky, obchodného názvu alebo iných identifikačných označení súťažiteľa alebo označenie pôvodu konkurenčných
         produktov.

      14     Podľa judikatúry Súdneho dvora je pri rozhodovaní, či je splnená podmienka stanovená v článku 3a ods. 1 písm. g) smernice
         84/450, potrebné zohľadniť odôvodnenie č. 15 smernice 97/55, podľa ktorého použitie ochrannej známky alebo identifikačného
         označenia nepredstavuje porušenie práva z ochrannej známky v prípadoch, keď spĺňa podmienky stanovené smernicou 84/450 a jeho cieľom
         je výlučne rozlišovať medzi výrobkami a službami objednávateľa reklamy a výrobkami a službami súťažiteľa, a teda objektívne
         upozorňovať na rozdiely (pozri rozsudok z 25. októbra 2001, Toshiba Europe, C‑112/99, Zb. s. I‑7945, bod 53).

      15     Vzhľadom na to sa nemožno domnievať, že oznamujúci výrobca nedovolene využíva povesť identifikačných označení svojho súťažiteľa,
         pokiaľ odvolanie na tieto označenia je podmienkou účinnej hospodárskej súťaže na dotknutom trhu (pozri rozsudok Toshiba Europe,
         už citovaný, bod 54).

      16     Súdny dvor ďalej rozhodol, že tretia osoba používajúca ochrannú známku môže poškodzovať alebo nedovolene využívať rozlišovaciu
         spôsobilosť alebo dobré meno ochrannej známky napríklad tým, že vo verejnosti vzbudí klamlivý dojem o vzťahoch medzi objednávateľom
         reklamy a majiteľom ochrannej známky (pozri rozsudok Toshiba Europe, už citovaný, bod 55).

      17     Ako vyplýva z návrhu na začatie prejudiciálneho konania, prevzatie základu systému objednávacích čísel Siemensu spoločnosťou
         VIPA umožňuje verejnosti dozvedieť sa o rovnocennosti technických vlastností oboch dotknutých výrobkov. Ide preto o porovnanie
         materiálnych, dôležitých, kontrolovateľných a reprezentatívnych vlastností tovarov a služieb v zmysle článku 3a ods. 1 písm. c)
         smernice 84/450 (pozri rozsudok Toshiba Europe, už citovaný, bod 56).

      18     Je však potrebné overiť, či toto prevzatie môže vo verejnosti, ktorej je reklama spoločnosti VIPA adresovaná, vyvolať asociáciu
         medzi výrobcom dotknutých riadiacich systémov a ich doplnkových komponentov a konkurenčným dodávateľom tým, že by spomínaná
         verejnosť preniesla všeobecnú známosť výrobkov tohto výrobcu na výrobky predávané týmto konkurenčným dodávateľom.

      19     Najprv treba konštatovať, že výrobky sporné vo veci samej sú určené pre odbornú verejnosť. Pravdepodobnosť asociácie medzi
         povesťou výrobkov spoločnosti Siemens a spoločnosti VIPA je preto omnoho nižšia, ako keby tieto výrobky boli určené konečným
         spotrebiteľom (pozri v tomto zmysle rozsudok Toshiba Europe, už citovaný, bod 52).

      20     Ďalej skutočnosť, že spoločnosť VIPA používa vlastnú firemnú skratku v prvej časti objednávacích čísel a vo svojom katalógu
         uvádza, že tieto čísla zodpovedajú číslam programovateľných modulov Siemensu, umožňuje rozlišovať medzi totožnosťou VIPA a Siemensu,
         čím nemôžu vzniknúť klamlivé dojmy, čo sa týka pôvodu výrobkov VIPA, alebo asociácie medzi týmito dvoma podnikmi (pozri v tomto
         zmysle rozsudok Toshiba Europe, už citovaný, bod 59).

      21     Nakoniec zo spisu predloženého Súdnemu dvoru vyplýva, že číslice a písmená, ktoré tvoria základ objednávacích čísel, neodkazujú
         iba na vlastnosti príslušného výrobku, ale aj na jeho použitie v riadiacom zariadení. Uvedenie riadiaceho systému do prevádzky
         totiž závisí od zadania týchto číslic a písmen do uvedeného zariadenia.

      22     Pokiaľ ide o výhodu, ktorú identické prevzatie identifikačného označenia pre objednávateľa reklamy alebo spotrebiteľa predstavuje,
         Súdny dvor už jednak rozhodol, že porovnávacia reklama má umožniť spotrebiteľom v čo najväčšom rozsahu využívať výhody vyplývajúce
         z vnútorného trhu vzhľadom na to, že reklama je veľmi dôležitý prostriedok na vytvorenie skutočných odbytísk všetkých výrobkov
         a služieb v rámci celého Spoločenstva (rozsudok z 8. apríla 2003, Pippig Augenoptik, C‑44/01, Zb. s. I‑3095, bod 64).

      23     Okrem toho z odôvodnenia č. 2 smernice 97/55 vyplýva, že porovnávacia reklama má takisto stimulovať hospodársku súťaž medzi
         dodávateľmi tovarov a služieb v prospech spotrebiteľov.

      24     Z toho vyplýva, že výhoda, ktorú prináša porovnávacia reklama spotrebiteľom, musí byť nevyhnutne zohľadnená pri posudzovaní,
         či je využívanie všeobecnej známosti ochrannej známky, obchodného názvu alebo iných identifikačných označení súťažiteľa objednávateľom
         reklamy nedovolené.

      25     Naproti tomu výhoda, ktorú porovnávacia reklama prináša objednávateľovi reklamy a ktorej existencia je v každom prípade zrejmá
         zo samotnej povahy reklamy, sama osebe ešte nie je rozhodujúcou okolnosťou pri skúmaní zákonnosti správania uvedeného objednávateľa
         reklamy.

      26     V prejednávanej veci prevzatie základu objednávacích čísel výrobkov ponúkaných spoločnosťou VIPA na použitie ako doplnkových
         komponentov riadiacich systémov vyžaduje, aby dotknutí užívatelia prostredníctvom porovnávacieho zoznamu vyhľadali objednávacie
         čísla zodpovedajúcich výrobkov Siemensu. S tým by boli spojené, ako konštatoval vnútroštátny súd, nevýhody pre spotrebiteľov
         a spoločnosť VIPA. Preto by nebolo možné vylúčiť obmedzujúce účinky na hospodársku súťaž na trhu príslušenstva riadiacich
         systémov vyrábaných Siemensom.

      27     Na základe uvedeného treba na položené prejudiciálne otázky odpovedať tak, že článok 3a ods. 1 písm. g) smernice 84/450 je
         potrebné vykladať v tom zmysle, že ak za takých okolností, ako sú okolnosti vo veci samej, súťažiaci dodávateľ použije vo
         svojich katalógoch v odborných kruhoch známy základ identifikačného označenia výrobcu, nepredstavuje to nedovolené využívanie
         všeobecnej známosti tohto identifikačného označenia.

       O trovách
      28     Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol takto:
      Článok 3a ods. 1 písm. g) smernice Rady 84/450/EHS z 10. septembra 1984 o klamlivej a porovnávacej reklame, zmenenej a doplnenej
            smernicou Európskeho parlamentu a Rady 97/55/ES zo 6. októbra 1997, je potrebné vykladať tak, že ak za takých okolností, ako
            sú okolnosti vo veci samej, súťažiaci dodávateľ použije vo svojich katalógoch v odborných kruhoch známy základ identifikačného
            označenia výrobcu, nepredstavuje to nedovolené využívanie všeobecnej známosti tohto identifikačného označenia.
      Podpisy
      * Jazyk konania: nemčina.