Rozsudok Súdneho dvora z 2. februára 1988. # Kwekerij Gebroeders van der Kooy BV a iní proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Štátna pomoc. # Spojené veci 67, 68 a 70/85.


Rozsudok Všeobecného súdu (šiesta komora) z 25. februára 2016.#FCC Aqualia, SA, proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT).#Ochranná známka Spoločenstva – Námietkové konanie – Prihláška obrazovej ochrannej známky Spoločenstva AQUALOGY – Skoršia slovná ochranná známka Spoločenstva AQUALIA a skoršia národná obrazová ochranná známka aqualia – Relatívne dôvody zamietnutia – Článok 8 ods. 1 písm. b) a článok 8 ods. 5 nariadenia (ES) č. 207/2009.#Vec T-402/14.


ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (odvolacia komora) zo 6. decembra 2012.#Peter Strobl proti Európskej komisii a Rade Európskej únie.#Odvolanie – Verejná služba – Úradníci – Prijímanie do zamestnania – Verejné výberové konania – Uchádzači zapísaní do zoznamu vhodných uchádzačov po nadobudnutí účinnosti nového poriadku – Oznámenie o voľnom pracovnom mieste – Vymenovanie – Zaradenie do platovej triedy podľa nových, menej výhodných pravidiel – Článok 12 prílohy XIII poriadku – Nesprávne právne posúdenie – Povinnosť odvodnenia Súdu pre verejnú službu.#Vec T‑630/11 P.


title: Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 26. januára 2010. # Internationaler Hilfsfonds eV proti Európskej komisii. # Odvolanie - Prístup k dokumentom inštitúcií - Nariadenie (ES) č. 1049/2001 - Žaloba o neplatnosť - Pojem ‚napadnuteľný akt‘ v zmysle článku 230 ES. # Vec C-362/08 P.

text:
      Vec C‑362/08 P
      Internationaler Hilfsfonds eV
      proti
      Európskej komisii
      „Odvolanie – Prístup k dokumentom inštitúcií – Nariadenie (ES) č. 1049/2001 – Žaloba o neplatnosť – Pojem ‚napadnuteľný akt‘ v zmysle článku 230 ES“
      Abstrakt rozsudku
      Žaloba o neplatnosť – Akty, ktoré možno napadnúť žalobou – Pojem – Akty so záväznými právnymi účinkami
      (Článok 230 ES; nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 1049/2001, článok 4 ods. 7, článok 6 ods. 1, článok 7 a článok
            8 ods. 1 a 3)
      Stanovením konania rozdeleného na dve časti, ktoré tak má zabezpečiť rýchly a jednoduchý prístup k dokumentom, priznáva nariadenie
         č.1049/2001 o prístupe verejnosti k dokumentom Európskeho parlamentu, Rady a Komisie právo na veľmi široký prístup k dokumentom
         dotknutých inštitúcií, pričom výhoda takéhoto práva nepodlieha podľa článku 6 ods. 1 tohto nariadenia odôvodneniu žiadosti.
         Navyše podľa článku 4 ods. 7 tohto nariadenia výnimky uvedené v odseku 1 až 3 tohto článku sa môžu uplatniť až v čase, keď
         je ochrana odôvodnená z hľadiska obsahu dokumentu. Z toho vyplýva, že osoba môže podať novú žiadosť o prístup k dokumentom,
         ku ktorým jej bol prístup predtým zamietnutý. Takáto žiadosť núti dotknutú inštitúciu preskúmať, či zamietnutie skoršieho
         prístupu je naďalej dôvodné z hľadiska zmeny právnej alebo skutkovej situácie, ktorá medzičasom nastala.

      V tejto súvislosti akt Komisie o zamietnutí prístupu k dokumentom sa musí považovať za akt predstavujúci konečné zamietnutie,
         ak jeho konečná povaha vyplýva tak z jeho obsahu, ktorý výslovne zmieňuje „konečné stanovisko“ Komisie, ako aj kontextu, v ktorom
         bol vydaný, teda koniec dlhej série krokov žalobcu postupne uskutočnených v priebehu troch rokov, obsahujúcich viaceré žiadosti
         a vedúcich ku konaniu pred ombudsmanom a k podrobnému stanovisku Komisie v rámci tohto konania.

      Za takýchto okolností Komisia nemôže užitočne tvrdiť, že žalobca mal po tom, čo mu bol oznámený sporný akt, podať novú žiadosť
         a počkať, kým mu táto inštitúcia opäť zamietne prístup na to, aby sa toto zamietnutie považovalo za konečné, a teda napadnuteľné.
         Takýto postup zo strany žalobcu totiž nemohol viesť k ním želanému výsledku vzhľadom na skutočnosť, že Komisia detailne preskúmala
         žiadosť o prístup predloženú žalobcom a jasne a definitívne prijala svoje stanovisko, pokiaľ ide o zamietnutie prístupu k požadovaným
         dokumentom.

      Vyžadovať, aby bol prijatý takýto postup, by bolo okrem toho v rozpore s uvedeným cieľom, ktorým je zabezpečiť rýchly a jednoduchý
         prístup k dokumentom dotknutých inštitúcií.

      Takýto akt zamietnutia predstavuje napadnuteľný akt, ktorý môže byť predmetom žaloby o neplatnosť podľa článku 230 ES. Táto
         žaloba je teda prípustná.

      (pozri body 56 – 62)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (veľká komora)
      z 26. januára 2010 (*)

      „Odvolanie – Prístup k dokumentom inštitúcií – Nariadenie (ES) č. 1049/2001 – Žaloba o neplatnosť – Pojem ‚napadnuteľný akt‘ v zmysle článku 230 ES“
      Vo veci C‑362/08 P,
      ktorej predmetom je odvolanie podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora, podané 7. augusta 2008,
      Internationaler Hilfsfonds eV, so sídlom v Rosbachu (Nemecko), v zastúpení: H. Kaltenecker a R. Karpenstein, Rechtsanwälte,

      odvolateľka,
      ďalší účastník konania:
      Európska komisia, v zastúpení: P. Costa de Oliveira, S. Fries a T. Scharf, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      žalovaná v prvostupňovom konaní,
      SÚDNY DVOR (veľká komora),
      v zložení: predseda V. Skouris, predsedovia komôr A. Tizzano, J. N. Cunha Rodrigues, K. Lenaerts, R. Silva de Lapuerta a C. Toader,
         sudcovia C. W. A. Timmermans, A. Rosas, K. Schiemann (spravodajca), M. Ilešič, J. Malenovský, U. Lõhmus a J.‑J. Kasel,

      generálny advokát: P. Mengozzi,
      tajomník: L. Hewlett, hlavná referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 30. júna 2009,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 15. septembra 2009,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Organizácia Internationaler Hilfsfonds eV (ďalej len „IH“) sa svojím odvolaním domáha zrušenia rozsudku Súdu prvého stupňa
         Európskych spoločenstiev z 5. júna 2008, Internationaler Hilfsfonds/Komisia (T‑141/05, ďalej len „napadnutý rozsudok“), ktorým
         uvedený súd zamietol ako neprípustnú jej žalobu smerujúcu k zrušeniu rozhodnutia Komisie Európskych spoločenstiev zo 14. februára
         2005, ktorou jej bol zamietnutý prístup k niektorým dokumentom držaným touto inštitúciou (ďalej len „sporný akt“).

       Právny rámec
      2        Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 z 30. mája 2001 o prístupe verejnosti k dokumentom Európskeho parlamentu,
         Rady a Komisie (Ú. v. ES L 145, s. 43; Mim. vyd. 01/003, s. 331) definuje pravidlá, podmienky a obmedzenia práva na prístup
         k dokumentom týchto inštitúcií, uvedeného v článku 255 ES.

      3        Článok 2 ods. 1 tohto nariadenia nazvaný „Adresát a rozsah pôsobnosti“ priznáva každému občanovi Únie a každej fyzickej alebo
         právnickej osobe s bydliskom alebo sídlom v niektorom členskom štáte právo na prístup k dokumentom inštitúcií „v súlade s pravidlami,
         podmienkami a obmedzeniami určenými v tomto nariadení“.

      4        Pod názvom „Výnimky“ článok 4 toho istého nariadenia stanovuje vo svojom odseku 3:

      „Prístup k dokumentu, ktorý orgán vypracoval pre vnútornú potrebu alebo ktorý orgán obdržal, vzťahujúcemu sa k veci, v ktorej
         ešte orgán nerozhodol, bude odmietnutý v prípade, ak by zverejnenie dokumentu mohlo vážne narušiť rozhodovací proces orgánu,
         pokiaľ nepreváži verejný záujem na jeho zverejnení.

      Prístup k dokumentu, ktorý obsahuje stanoviská pre vnútornú potrebu, ktoré sú súčasťou rokovaní a predbežných porád v dotknutom
         orgáne, bude odmietnutý aj po prijatí rozhodnutia, ak by zverejnenie dokumentu mohlo vážne narušiť rozhodovací proces orgánu,
         pokiaľ nepreváži verejný záujem na jeho zverejnení.“

      5        Článok 4 ods. 7 nariadenia č. 1049/2001 znie:

      „Výnimky stanovené v odsekoch 1 až 3 sa vzťahujú iba na obdobie, v priebehu ktorého je ochrana odôvodnená na základe obsahu
         daného dokumentu. Výnimky môžu platiť najviac na obdobie 30 rokov. …“

      6        Článok 6 toho istého nariadenia nazvaný „Žiadosti“ vo svojom odseku 1 uvádza:

      „Žiadosti o prístup k dokumentu sa podávajú akoukoľvek písomnou formou vrátane elektronickej formy v niektorom z jazykov uvedených
         v článku [314 ES] a dostatočne presným spôsobom, aby orgán mohol dokument identifikovať. Žiadateľ nie je povinný uviesť dôvod
         svojej žiadosti.“

      7        Pokiaľ ide o postup pri vybavovaní prvej žiadosti, článok 7 ods. 1 a 2 uvedeného nariadenia stanovuje:

      „1.      Žiadosť o prístup k dokumentu sa bezodkladne spracuje. Potvrdenie o jej prijatí sa pošle žiadateľovi. Do 15 pracovných dní
         od zaevidovania žiadosti orgán buď povolí prístup k požadovanému dokumentu a v danej lehote zabezpečí prístup v súlade s článkom
         10, alebo písomne oznámi dôvody úplného alebo čiastočného zamietnutia žiadosti a informuje žiadateľa o jeho práve podať opakovanú
         žiadosť v súlade s odsekom 2 tohto článku.

      2.      V prípade úplného alebo čiastočného zamietnutia môže žiadateľ do 15 pracovných dní od obdržania odpovede od orgánu podať opakovanú
         žiadosť s požiadavkou, aby orgán prehodnotil svoje stanovisko.“

      8        Pokiaľ ide o postup pri vybavovaní opakovanej žiadosti, článok 8 ods. 1 a 3 nariadenia č. 1049/2001 stanovuje:

      „1.      Opakovaná žiadosť sa bezodkladne spracuje. Do 15 pracovných dní od zaevidovania takejto žiadosti orgán buď povolí prístup
         k požadovanému dokumentu a v danej lehote poskytne prístup v súlade s článkom 10, alebo písomne oznámi dôvody úplného alebo
         čiastočného zamietnutia žiadosti. V prípade úplného alebo čiastočného zamietnutia žiadosti orgán informuje žiadateľa o opravných
         prostriedkoch, ktoré má k dispozícii, a to začatie súdneho konania proti orgánu a/alebo sťažnosť ombudsmanovi v súlade s podmienkami
         stanovenými v príslušných článkoch [230 ES] a [195 ES].

      …
      3.      Ak sa orgánu nepodarí odpovedať na žiadosť v stanovenej lehote, považuje sa to za zápornú odpoveď a podľa príslušných ustanovení
         Zmluvy o ES má žiadateľ nárok začať súdne konanie proti orgánu a/alebo podať sťažnosť ombudsmanovi.“

       Skutkové okolnosti
      9        IH je mimovládna organizácia založená podľa nemeckého práva, ktorá pôsobí v oblasti humanitárnej pomoci. Dňa 28. apríla 1998
         podpísala s Komisiou zmluvu nazvanú „LIEN 97-2011“ (ďalej len „zmluva“) na účely spolufinancovania programu lekárskej pomoci,
         ktorý organizovala v Kazachstane.

      10      Dňa 1. októbra 1999 Komisia jednostranne odstúpila od tejto zmluvy a 6. augusta 2001 informovala IH o svojom rozhodnutí prijatom
         v nadväznosti na toto odstúpenie vymáhať určitú sumu zaplatenú IH v rámci výkonu tejto zmluvy.

      11      Dňa 9. marca 2002 IH podala Komisii žiadosť o prístup k dokumentom týkajúcim sa zmluvy.

      12      Komisia poslala IH listom z 8. júla 2002 zoznam dokumentov obsiahnutých v štyroch spisoch (ďalej len „list z 8. júla 2002“).
         V tomto liste, odkazujúc na ustanovenia článku 4 ods. 3 nariadenia č. 1049/2001, zamietla požiadavku IH o prístup k niektorým
         dokumentom z prvých troch spisov a k všetkým dokumentom obsiahnutým vo štvrtom spise.

      13      Listom z 11. júla 2002 zaslanom predsedovi Komisie požiadala IH o úplný prístup k dokumentom týkajúcim sa zmluvy.

      14      Listom z 26. júla 2002, podpísaným riaditeľom riaditeľstva „Európa, Kaukaz a Stredná Ázia“ v rámci Úradu pre spoluprácu EuropeAid
         (ďalej len „list z 26. júla 2002“), Komisia odpovedala na túto žiadosť takto:

      „Odvolávam sa na Váš list z 11. júla 2002 adresovaný predsedovi Prodimu, na ktorý mám odpovedať.
      …
      V poslednom liste z 8. júla 2002, ktorý ste dostali od Komisie a ktorý sa týkal Vašej žiadosti o sprístupnenie obsahu spisov
         týkajúcich sa zmluvy…, Vám bol sprístupnený súpis tohto obsahu. Na základe tohto súpisu ste mali informovať služby Komisie
         o dokumentoch, ktorých kópiu ste žiadali sprístupniť.

      V nadväznosti na takúto žiadosť môžete využiť okamžitý prístup k dokumentom, ktoré nepodliehajú nijakému obmedzeniu. Pokiaľ
         ide o prístup k dokumentom podliehajúcim obmedzeniu na základe článku 4 nariadenia č. 1049/2001, rozhoduje sa spravidla podľa
         konkrétneho prípadu.

      Opätovne poukazujem na pozornosť a prioritu, ktoré služby Komisie venujú Vašej žiadosti.“
      15      Dňa 26. augusta 2002 IH nahliadla do dokumentov, ktoré jej Komisia sprístupnila.

      16      Komisia a IH sa neskôr pokúsili o zmier, čo sa týka vymáhania sumy požadovanej Komisiou na základe zmluvy. Na začiatku októbra
         2003 však Komisia a IH skonštatovali, že nie sú schopné dospieť k takémuto zmieru.

      17      IH podala 6. októbra 2003 Európskemu ombudsmanovi sťažnosť vo veci odmietnutia Komisie udeliť jej úplný prístup k dokumentom
         týkajúcim sa zmluvy. Táto sťažnosť bola zaregistrovaná pod číslom 1874/2003/GG (ďalej len „sťažnosť podaná IH“).

      18      Ombudsman poslal 15. júla 2004 Komisii návrh odporúčania, v ktorom uviedol, že Komisia nesprávne posúdila žiadosť o úplný
         prístup k dokumentom týkajúcim sa zmluvy podanú IH a vyzval Komisiu, aby pristúpila k novému preskúmaniu tejto žiadosti. Okrem
         toho odporučil Komisii, aby umožnila prístup k týmto dokumentom, ak nemôže preukázať, že prístup k týmto dokumentom zodpovedá
         jednej z výnimiek stanovených nariadením č. 1049/2001.

      19      Komisia 12. a 21. októbra 2004 zaslala ombudsmanovi podrobné stanovisko spísané v anglickom jazyku spolu s jeho nemeckým znením
         (ďalej len „podrobné stanovisko“). V tomto stanovisku najmä uviedla:

      „Komisia prijíma návrh odporúčania Európskeho ombudsmana a pristúpila k novému preskúmaniu žiadosti [IH] o prístup k dokumentom
         [týkajúcim sa zmluvy]. Komisia opätovne preskúmala otázku, či dokumenty uvedené v spisoch č. 1, 2 a 3, ku ktorým bol prístup
         zamietnutý, ako aj všetky dokumenty spisu č. 4, mali byť sprístupnené v celom rozsahu alebo čiastočne na základe ustanovení
         nariadenia… č. 1049/2001.“

      20      V nadväznosti na toto opätovné preskúmanie Komisia súhlasila so zverejnením piatich dokumentov, ku ktorým predtým IH zamietla
         prístup, a pripojila ich kópie k podrobnému stanovisku.

      21      Pokiaľ ide o zvyšné dokumenty dotknuté žiadosťou o prístup, trvala na svojom zamietnutí sprístupniť ich IH.

      22      Ombudsman zaslal IH 18. októbra 2004 kópiu anglickej verzie podrobného stanoviska a 25. októbra 2004 kópiu nemeckej verzie
         uvedeného stanoviska, pričom ju vyzval, aby predložila v tejto súvislosti pripomienky, čo urobila 22. októbra 2004.

      23      Ombudsman prijal 14. decembra 2004 konečné rozhodnutie týkajúce sa sťažnosti IH. V závere urobil v bode 3.1 svojho rozhodnutia
         kritickú poznámku, pokiaľ ide o správnu prax Komisie v prejednávanom prípade. V tejto súvislosti konštatoval, že skutočnosť,
         že Komisia neposkytla platné dôvody, ktoré by mohli odôvodniť jej odmietnutie prístupu odvolateľa k viacerým dokumentom týkajúcim
         sa zmluvy, je prípadom nesprávneho úradného postupu. Keďže ombudsman zastával názor, že Európsky parlament nemôže prijať opatrenia,
         ktoré by mohli podporiť stanovisko IH a jeho stanovisko v danej veci, nepovažoval za užitočné poslať osobitnú správu Parlamentu
         a v bode 3.5 svojho rozhodnutia rozhodol konanie o uvedenej sťažnosti odvolateľa ukončiť.

      24      IH poslala 22. decembra 2004 Komisii, opierajúc sa o závery ombudsmana v jeho konečnom rozhodnutí, žiadosť o úplný prístup
         k dokumentom týkajúcich sa zmluvy v tomto znení:

      „…týmto si Vám dovoľujem zaslať formálnu žiadosť o umožnenie [IH] neobmedzeného prístupu k spisom Komisie týkajúcim sa [zmluvy],
         vrátane všetkých dokumentov, ku ktorým bol prístup doposiaľ zamietnutý Vašimi službami. Žiadam Vás o vypracovanie nevyhnutných
         pokynov s cieľom dohodnúť… nasledujúci dátum na vyhovenie tejto žiadosti…

      Na podporu tejto žiadosti [poukazujem] na rozhodnutie ombudsmana… zo 14. decembra 2004…
      Verím, že súdne konanie nebude nevyhnutné a vydáte pokyny Vašim službám [na] zabezpečenie úplného prístupu k dotknutým spisom…
      Dovoľujem si Vás požiadať o odpoveď do 21. januára 2005.
      …“
      25      Dňa 21. januára 2005, ako odpoveď na túto žiadosť, Komisia zaslala IH list v tomto znení:

      „Ďakujem Vám za Váš list z 22. decembra 2004…, ktorým žiadate o prístup k dokumentom [týkajúcim sa zmluvy] na základe nariadenia
         [č.] 1049/2001…

      Vzhľadom na to, že Komisia ešte neprijala konečné stanovisko [vo vzťahu] k rozhodnutiu ombudsmana zo 14. decembra 2004, bude
         Vaša žiadosť vybavená v čo najkratšej lehote.

      Vopred Vám ďakujem za pochopenie… S úctou.“
      26      Komisia 14. februára 2005 sporným aktom podpísaným riaditeľom riaditeľstva „Podpora operácií“ v rámci Úradu pre spoluprácu
         EuropeAid odpovedala na žiadosť podanú IH 22. decembra 2004 takto:

      „Ďakujem Vám za Váš list z 22. decembra 2004…, ktorým žiadate o prístup k dokumentom [týkajúcim sa zmluvy] na základe nariadenia
         [č.] 1049/2001…

      Dňa 21. januára 2005 som Vás informoval, že pred odpoveďou na Vašu žiadosť Komisia prijme konečné stanovisko [vo vzťahu] k rozhodnutiu
         ombudsmana zo 14. decembra 2004.

      Vzhľadom na to, že Komisia prijala stanovisko [vo vzťahu] k uvedenému rozhodnutiu, podľa ktorého táto inštitúcia nezdieľa
         výklad podaný ombudsmanom týkajúci sa [článku 4 ods. 1 písm. b) a ods. 3 druhého pododseku] nariadenia uvedeného vyššie a týkajúci
         sa nariadenia [Európskeho parlamentu a Rady (ES) č.] 45/2001 [z 18. decembra 2000] o ochrane jednotlivcov so zreteľom na spracovanie
         osobných údajov inštitúciami a orgánmi spoločenstva [a o voľnom pohybe takýchto údajov (Ú. v. ES L 8, 2001, s. 1; Mim. vyd.
         13/026, s. 102)], rozhodla nesprístupniť dokumenty, ktoré – podľa Komisie – spadajú pod režim výnimiek upravených v tomto
         nariadení tak, ako sú uvedené v oznámení Komisie ombudsmanovi z 12. októbra 2004.

      S ľútosťou Vám preto oznamujem, že s výnimkou dokumentov sprístupnených v rámci nahliadnutia Vášho klienta do spisu [týkajúceho
         sa zmluvy] 26. [augusta] 2002 a [piatich] dokumentov, ktoré Komisia pripojila k uvedenému oznámeniu ombudsmanovi – ktorých
         obsah bol zaslaný… – Komisia nemá v úmysle sprístupniť Vám ostatné dokumenty…“

       Konanie pred Súdom prvého stupňa a napadnutý rozsudok
      27      Návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 11. apríla 2005 IH podala žalobu o neplatnosť sporného aktu.

      28      Osobitným podaním podala Komisia námietku neprípustnosti na základe článku 114 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa.
         Dňa 26. júna 2005 IH predložila pripomienky k tejto námietke.

      29      Na podporu tejto námietky neprípustnosti Komisia najmä uviedla, že sporný akt sa obmedzuje na potvrdenie rozhodnutia prijatého
         v priebehu júla 2002, obsiahnutého v jej listoch z 8. a 26. júla 2002, teda rozhodnutia, ktoré nebolo predmetom nijakej žaloby
         podanej zo strany IH v stanovenej lehote. Tento akt v dôsledku toho nepredstavuje akt napadnuteľný v rámci žaloby o neplatnosť
         podanej podľa článku 230 ES.

      30      Súd prvého stupňa v bodoch 72 až 75 napadnutého rozsudku v prvom rade považoval list z 8. júla 2002 za prvú odpoveď na žiadosť
         o prístup k dokumentom týkajúcim sa zmluvy v zmysle článku 7 ods. 1 nariadenia č. 1049/2001.

      31      Súd prvého stupňa v bodoch 76 až 79 napadnutého rozsudku v druhom rade považoval list z 26. júla 2002 za odpoveď na opakovanú
         žiadosť v zmysle článku 8 uvedeného nariadenia, zaslanú Komisii zo strany IH 11. júla 2002.

      32      V treťom rade Súd prvého stupňa v bode 81 napadnutého rozsudku konštatoval, že vzhľadom na to, že rozhodnutie obsiahnuté v liste
         z 26. júla 2002 nebolo napadnuté v lehote, ku dňu podania žaloby IH už bolo právoplatné.

      33      Vzhľadom na judikatúru, podľa ktorej je neprípustná žaloba o neplatnosť podaná proti rozhodnutiu, ktoré len potvrdzuje predchádzajúce
         rozhodnutie, ktoré nebolo napadnuté v lehote stanovenej na tento účel, Súd prvého stupňa v dôsledku toho skúmal, či sporný
         akt predstavuje akt, ktorý len potvrdzuje rozhodnutie z 26. júla 2002.

      34      V tomto kontexte sa v bode 82 napadnutého rozsudku oprel o judikatúru, podľa ktorej je rozhodnutie výlučne potvrdzujúce skoršie
         rozhodnutie, ak neobsahuje žiadne nové okolnosti v porovnaní so skorším aktom a nepredchádza mu žiadne opätovné skúmanie situácie
         adresáta skoršieho aktu. V tejto súvislosti citoval rozsudok Súdneho dvora z 10. decembra 1980, Grasselli/Komisia (23/80,
         Zb. s. 3709, bod 18), uznesenie Súdu prvého stupňa zo 4. mája 1998, BEUC/Komisia (T‑84/97, Zb. s. II‑795, bod 52) a rozsudok
         Súdu prvého stupňa z 11. júna 2002, AICS/Parlament (T‑365/00, Zb. s. II‑2719, bod 30).

      35      Súd prvého stupňa v tomto ohľade najskôr v bodoch 83 až 92 napadnutého rozsudku preskúmal, či skutočnosti uvedené IH mohli
         predstavovať „nové okolnosti“ v zmysle tejto judikatúry. Dospel k záveru, že ani závery ombudsmana v jeho rozhodnutí zo 14. decembra
         2004 a ani úvahy a výsledky vyšetrovania, ktoré viedol v rámci skúmania sťažnosti IH, nepredstavujú nové okolnosti spôsobilé
         rozlíšiť sporný akt od listu z 26. júla 2002.

      36      Súd prvého stupňa ďalej skúmal, či spornému aktu predchádzalo „opätovné preskúmanie“ situácie IH v zmysle judikatúry citovanej
         v bode 34 tohto rozsudku. Túto možnosť vylúčil v bodoch 93 až 100 napadnutého rozsudku.

      37      Súd prvého stupňa preto v bode 102 napadnutého rozsudku považoval za dôvodné tvrdenie Komisie, podľa ktorého sporný akt je
         výlučne potvrdzujúcim aktom a v dôsledku toho vyhovel námietke neprípustnosti vznesenej Komisiou.

      38      Súd prvého stupňa navyše v bodoch 103 až 110 napadnutého rozsudku spresnil, že aj za predpokladu, že sporný akt nepredstavuje
         výlučne potvrdzujúci akt listu z 26. júla 2002, nemôže byť ani považovaný za napadnuteľný akt z dôvodu, že mal byť považovaný
         za prvú odpoveď v zmysle článku 7 ods. 1 nariadenia č. 1049/2001, ktorá nemôže byť predmetom žaloby o neplatnosť podľa článku
         230 ES.

      39      Vzhľadom na tieto predchádzajúce úvahy Súd prvého stupňa napadnutým rozsudkom zamietol žalobu IH ako neprípustnú.

       Návrhy účastníkov konania a konanie pred Súdnym dvorom
      40      IH vo svojom odvolaní navrhuje, aby Súdny dvor:

      –        zrušil napadnutý rozsudok,
      –        rozhodol s konečnou platnosťou vo veci samej a zrušil sporný akt alebo subsidiárne vrátil vec Súdu prvého stupňa na nové konanie
         vo veci a

      –        zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.
      41      Komisia navrhuje, aby Súdny dvor:

      –        zamietol odvolanie ako sčasti neprípustné alebo nedôvodné a
      –        zaviazal IH na náhradu trov konania.
      42      Podaním doručeným do kancelárie Súdneho dvora 21. októbra 2009 IH navrhla, aby Súdny dvor nariadil opätovné otvorenie ústnej
         časti konania podľa článku 61 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora uplatniteľného na odvolacie konanie podľa jeho článku 118.

       O žiadosti o opätovné otvorenie ústnej časti konania
      43      Súdny dvor môže v súlade s článkom 61 svojho rokovacieho poriadku bez návrhu, na návrh generálneho advokáta, ako aj na návrh
         účastníkov konania nariadiť opätovné otvorenie ústnej časti konania, ak usúdi, že nemá dostatok informácií alebo že vec má
         byť rozhodnutá na základe tvrdenia, ku ktorému sa účastníci konania nevyjadrili (rozsudok z 8. septembra 2009, Liga Portuguesa
         de Futebol Profissional a Bwin International, C‑42/07, Zb. s. I‑7633, bod 31 a citovaná judikatúra).

      44      Naopak Štatút Súdneho dvora Európskej únie a jeho rokovací poriadok neupravujú možnosť účastníkov konania predložiť pripomienky
         v reakcii na návrhy prednesené generálnym advokátom.

      45      IH sa vo svojej žiadosti obmedzuje na tvrdenie, že návrhy generálneho advokáta vychádzajú z nesprávneho výkladu nariadenia
         č. 1049/2001.

      46      Súdny dvor dospel po vypočutí generálneho advokáta k záveru, že má k dispozícii všetky informácie potrebné na rozhodnutie
         vo veci a že táto nemusí byť preskúmaná z hľadiska tvrdenia, ktoré pred ním nebolo prejednané.

      47      Z tohto dôvodu nie je potrebné nariadiť opätovné otvorenie ústnej časti konania.

       O odvolaní
      48      V napadnutom rozsudku Súd prvého stupňa v podstate prijal námietku neprípustnosti vznesenú Komisiou z dôvodu, že sporný akt
         nepredstavuje napadnuteľný akt.

      49      IH uvádza tri dôvody na podporu svojho odvolania. Prvý dôvod je založený na nesprávnom kvalifikovaní rozhodnutia obsiahnutého
         v liste z 26. júla 2002 ako odpovede na opakovanú žiadosť v zmysle článku 8 ods. 1 nariadenia č. 1049/2001. Druhý a tretí
         dôvod, ktoré sa týkajú sporného aktu, sú založené na nesprávnom kvalifikovaní tohto aktu ako aktu, ktorý iba potvrdzuje uvedené
         rozhodnutie, a na nesprávnom kvalifikovaní tohto aktu ako prvej odpovede v zmysle článku 7 ods. 1 toho istého nariadenia.

      50      Najskôr treba spoločne preskúmať druhý a tretí odvolací dôvod.

      51      Podľa ustálenej judikatúry môžu byť predmetom žaloby o neplatnosť len opatrenia s právne záväznými účinkami, ktoré môžu zasiahnuť
         do záujmov žalobcu tým, že podstatným spôsobom zmenia jeho právne postavenie (pozri najmä rozsudok z 12. septembra 2006, Reynolds
         Tobacco a i./Komisia, C‑131/03 P, Zb. s. I‑7795, bod 54 a citovanú judikatúru).

      52      Z ustálenej judikatúry týkajúcej sa prípustnosti žalôb o neplatnosť tiež vyplýva, že pri kvalifikovaní napadnutých aktov treba
         vychádzať zo samotnej ich podstaty, ako aj zo zámeru ich autorov. V tomto ohľade sú napadnuteľnými aktmi v zásade opatrenia,
         ktoré konečným spôsobom určujú postoj Komisie na záver určitého správneho konania a majú vyvolávať záväzné právne účinky spôsobilé
         ovplyvniť záujmy žalobcu, s výnimkou dočasných opatrení, ktorých účelom je pripraviť konečné rozhodnutie a ktoré takéto účinky
         nemajú, ako aj aktov, ktoré len potvrdzujú skorší akt, ktorý nebol v lehote napadnutý (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 17. júla
         2008, Athinaïki Techniki/Komisia, C‑521/06 P, Zb. s. I‑5829, bod 42).

      53      Pokiaľ ide o nariadenie č. 1049/2001, treba uviesť, že jeho články 7 a 8 tým, že upravujú konanie rozdelené na dve časti,
         majú na jednej strane umožniť rýchle a jednoduché vybavenie žiadostí o prístup k dokumentom dotknutých inštitúcií, ako aj
         na druhej strane prioritne umožniť zmier sporov, ktoré by prípadne mohli vzniknúť. Pre prípady, keď takýto spor nemôže byť
         medzi stranami vyriešený, odsek 1 tohto článku 8 upravuje opravné prostriedky, a to súdnu žalobu a podanie sťažnosti ombudsmanovi.

      54      Toto konanie v časti, v ktorej upravuje podanie opakovanej žiadosti, najmä umožňuje dotknutej inštitúcii opätovne preskúmať
         svoje stanovisko pred prijatím konečného rozhodnutia o zamietnutí, ktoré môže byť predmetom žaloby pred súdmi Únie. Takéto
         konanie umožňuje pohotovejšie vybavovať prvé žiadosti a v dôsledku toho čo najčastejšie vyhovieť očakávaniam žiadateľa, pričom
         táto inštitúcia môže súčasne prijať podrobné stanovisko pred konečným zamietnutím prístupu k požadovaným dokumentom, najmä
         ak tento žiadateľ opätovne podá svoju žiadosť o ich sprístupnenie napriek odôvodnenému zamietnutiu zo strany uvedenej inštitúcie.

      55      Na určenie, či akt môže byť predmetom žaloby podľa článku 230 ES, treba skúmať skôr jeho obsah, než formálne znenie (pozri
         rozsudok z 11. novembra 1981, IBM/Komisia, 60/81, Zb. s. 2639, bod 9).

      56      Okrem toho treba zdôrazniť, že nariadenie č. 1049/2001 priznáva právo na veľmi široký prístup k dokumentom dotknutých inštitúcií,
         pričom výhoda takéhoto práva nepodlieha podľa článku 6 ods. 1 tohto nariadenia odôvodneniu žiadosti. Navyše, podľa jeho článku
         4 ods. 7 výnimky uvedené v odseku 1 až 3 tohto článku sa môžu uplatniť až v čase, keď je ochrana odôvodnená z hľadiska obsahu
         dokumentu.

      57      Z toho vyplýva, že osoba môže podať novú žiadosť o prístup k dokumentom, ku ktorým jej bol prístup predtým zamietnutý. Takáto
         žiadosť núti dotknutú inštitúciu preskúmať, či zamietnutie skoršieho prístupu je naďalej dôvodné z hľadiska zmeny právnej
         alebo skutkovej situácie, ktorá medzičasom nastala.

      58      V tomto ohľade treba konštatovať, že sporný akt predstavuje vo svetle tak jeho obsahu, ktorý výslovne zmieňuje „konečné stanovisko“
         Komisie, ako aj kontextu, v ktorom bol vydaný, konečné zamietnutie zo strany Komisie sprístupniť všetky dokumenty požadované
         IH. Toto zamietnutie ukončilo dlhú sériu krokov postupne uskutočnených IH v priebehu troch rokov, pripomenutých v bodoch 11
         až 26 tohto rozsudku a smerujúcich k získaniu prístupu k dokumentom vzťahujúcim sa na zmluvu a obsahujúcich viaceré žiadosti
         podané IH na tento účel.

      59      Ako bolo uvedené v bode 57 tohto rozsudku, IH môže podať nové žiadosti o prístup k uvedeným dokumentom bez toho, aby Komisia
         mohla poukazovať na skoršie zamietnutia prístupu.

      60      Rovnako za okolností, aké sú v predmetnej veci, Komisia nemôže užitočne tvrdiť, že IH mala po tom, čo jej bol oznámený sporný
         akt, podať novú žiadosť a počkať, kým jej táto inštitúcia opäť zamietne prístup na to, aby sa toto zamietnutie považovalo
         za konečné, a teda napadnuteľné. Nezávisle na skutočnosti, že Komisia v spornom akte neinformovala IH o jej práve podať opakovanú
         žiadosť, totiž takýto postup IH nemohol viesť k ňou želanému výsledku vzhľadom na skutočnosť, že Komisia, ako vyplýva z podrobného
         stanoviska a zverejnenia piatich dokumentov v rámci konania začatého pred ombudsmanom, detailne preskúmala žiadosť o prístup
         predloženú IH a jasne a definitívne prijala svoje stanovisko, pokiaľ ide o zamietnutie prístupu k požadovaným dokumentom.

      61      Vyžadovať, aby bol prijatý takýto postup, by bolo okrem toho v rozpore s cieľom konania stanoveného nariadením č. 1049/2001,
         ktoré má za cieľ zabezpečiť rýchly a jednoduchý prístup k dokumentom dotknutých inštitúcií.

      62      Vo svetle týchto skutočností treba konštatovať, že Súd prvého stupňa nesprávne dospel k záveru, že sporný akt nepredstavuje
         napadnuteľný akt, ktorý môže byť predmetom žaloby o neplatnosť podľa článku 230 ES. Z vyššie uvedených úvah totiž vyplýva,
         že v rozpore s tým, ako rozhodol Súd prvého stupňa, žaloba proti takémuto aktu je prípustná.

      63      Z toho vyplýva, že druhý a tretí odvolací dôvod, ktoré uviedla IH na podporu svojho odvolania, sú dôvodné. Bez toho, aby bolo
         potrebné preskúmať prvý dôvod, treba preto odvolaniu vyhovieť a zrušiť napadnutý rozsudok.

       O žalobe na prvom stupni
      64      Podľa článku 61 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora môže Súdny dvor v prípade zrušenia rozhodnutia Súdu prvého stupňa sám
         vydať konečné rozhodnutie vo veci, ak to stav konania dovoľuje.

      65      V tejto fáze konania však Súdny dvor nemôže rozhodnúť o žalobe podanej na Súde prvého stupňa. Tento aspekt sporu totiž predpokladá
         preskúmanie skutkových otázok na základe dôkazov, ktoré neboli prejednané v konaní na Súde prvého stupňa, keďže tento súd
         rozhodol o námietke neprípustnosti podanej samostatným aktom. Konanie nie je v dôsledku toho, pokiaľ ide o vec samu, v stave,
         v ktorom možno vydať konečné rozhodnutie. Súdny dvor však naopak disponuje informáciami potrebnými na to, aby mohol s konečnou
         platnosťou rozhodnúť o námietke neprípustnosti, ktorú vzniesla Komisia počas konania na prvom stupni.

      66      Z dôvodov uvedených v bodoch 51 až 62 tohto rozsudku musí byť táto námietka neprípustnosti založená na tom, že sporný akt
         nemôže byť predmetom žaloby o neplatnosť, zamietnutá.

      67      V dôsledku toho treba vrátiť vec Súdu prvého stupňa, aby preskúmal žalobu IH smerujúcu k zrušeniu sporného aktu.

       O trovách
      68      Podľa článku 122 prvého odseku rokovacieho poriadku, ak je odvolanie dôvodné a Súdny dvor sám rozhodne s konečnou platnosťou
         vo veci samej, potom rozhodne aj o trovách konania. Podľa článku 69 ods. 2 toho istého poriadku uplatniteľného na základe
         jeho článku 118 na konanie o odvolaní účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak
         to bolo v tomto zmysle navrhnuté.

      69      Vzhľadom na to, že odvolaniu bolo vyhovené a Súdny dvor zamietol námietku neprípustnosti vznesenú Komisiou, je opodstatnené
         zaviazať ju na náhradu trov konania súvisiacich s odvolaním, ako aj trov konania na prvom stupni súvisiacich s námietkou neprípustnosti
         v súlade s návrhmi IH a v zostávajúcej časti rozhodnúť o trovách konania neskôr.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (veľká komora) rozhodol a vyhlásil:
      1.      Rozsudok Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev z 5. júna 2008, Internationaler Hilfsfonds/Komisia (T‑141/05) sa zrušuje.
      2.      Námietka neprípustnosti, ktorú vzniesla Komisia Európskych spoločenstiev pred Súdom prvého stupňa Európskych spoločenstiev,
            sa zamieta.
      3.      Vec sa vracia Všeobecnému súdu Európskej únie, aby rozhodol o návrhoch Internationaler Hilfsfonds eV smerujúcich k zrušeniu
            rozhodnutia Komisie Európskych spoločenstiev zo 14. februára 2005, ktorým jej bol zamietnutý prístup k určitým dokumentom
            držaným touto inštitúciou.
      4.      Európska komisia je povinná nahradiť trovy tohto konania, ako aj trovy konania na prvom stupni súvisiace s námietkou neprípustnosti.
      5.      O zostávajúcej časti trov konania sa rozhodne neskôr.
      Podpisy
      * Jazyk konania: nemčina.


Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 9. decembra 1982. # Onno Plug proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Vec 191/81.


title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (štvrtá komora) z 12. januára 2005.#Wieland-Werke AG proti Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo (ochranné známky a vzory) (ÚHVT).#Spojené veci T-367/02 až T-369/02.

text:
      Spojené veci T‑367/02 až T‑369/02
      Wieland-Werke AG
      proti
      Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT)
      „Ochranná známka Spoločenstva – Slovné ochranné známky SnTEM, SnPUR a SnMIX – Absolútne dôvody zamietnutia – Opisný charakter – Článok 7 ods. 1 písm. c) nariadenia (ES) č. 40/94“
      Rozsudok Súdu prvého stupňa (štvrtá komora) z 12. januára 2005
      Abstrakt rozsudku
      1.     Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Absolútne dôvody zamietnutia – Ochranné
            známky zložené výlučne z označení alebo údajov, ktoré môžu slúžiť na označenie vlastností tovaru – Pojem
      [Nariadenie Rady č. 40/94, článok 7 ods. 1 písm. c)]
      2.     Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Absolútne dôvody zamietnutia – Ochranné
            známky zložené výlučne z označení alebo údajov, ktoré môžu slúžiť na označenie vlastností tovaru – Existencia synoným na označenie
            rovnakých vlastností – Neexistencia vplyvu
      [Nariadenie Rady č. 40/94, článok 7 ods. 1 písm. c)]
      3.     Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Absolútne dôvody zamietnutia – Ochranné
            známky zložené výlučne z označení alebo údajov, ktoré môžu slúžiť na označenie vlastností tovaru – Slovné označenia „SnTEM“,
            „SnPUR“ a „SnMIX“
      [Nariadenie Rady č. 40/94, článok 7 ods. 1 písm. c)]
      4.     Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Absolútne dôvody zamietnutia – Opisný
            charakter označenia – Okolnosť nevyhnutne zahŕňajúca nedostatok rozlišovacej spôsobilosti označenia
      [Nariadenie Rady č. 40/94, článok 7 ods. 1 písm. b) a c)]
      1.     Aby bol návrh na zápis prihlášky ochrannej známky Spoločenstva zamietnutý na základe článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94
         o ochrannej známke spoločenstva, nie je potrebné, aby označenia alebo údaje, ktoré tvoria ochrannú známku upravenú v uvedenom
         ustanovení, boli skutočne používané vo chvíli podania prihlášky pre opis takých výrobkov, ako sú výrobky, pre ktoré je prihláška
         podaná, alebo pre charakterizovanie takýchto výrobkov. Stačí, že tieto označenia a údaje môžu byť použité na tieto účely.

      Okrem toho stačí, keď sporné označenie označuje aspoň jeden z možných významov, jednu vlastnosť dotknutých výrobkov alebo
         služieb.

      (pozri bod 40)
      2.     Na posúdenie toho, či sa na ochrannú známku vzťahuje dôvod zamietnutia prihlášky, ktorý je uvedený v článku 7 ods. 1 písm. c)
         nariadenia č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva, nie je podstatné, či existujú synonymá, ktoré umožnia určiť rovnaké vlastnosti
         výrobkov alebo služieb, aké sú uvedené v prihláške. Teda, ak uvedené ustanovenie stanovuje, že pre splnenie dôvodu zamietnutia
         prihlášky, ktorý je tam uvedený, musí byť ochranná známka zložená „výlučne“ z označení alebo údajov, ktoré môžu označiť vlastnosti
         dotknutých výrobkov alebo služieb, nepožaduje na dôvažok, aby označenia alebo údaje predstavovali výlučný spôsob označenia
         vyššie uvedených vlastností.

      (pozri bod 41)
      3.     Slovné označenia SnTEM, SnPUR a SnMIX, pre ktoré je podaná prihláška pre „kovové polotovary v tvare plechov, pások, obrúb,
         vlákien, rúr, profilov, tyčí alebo podobné, najmä z neželezných kovov, akými sú meď alebo zliatina medi, pokryté kovovou vrstvou
         na jednej alebo oboch stranách, zloženou z cínu alebo zo zliatiny cínu“ patriace do triedy 6 v zmysle Niceskej dohody, môžu,
         z pohľadu odborníkov z oblasti metalurgie v rôznych krajinách Európskej únie, slúžiť na označenie základných vlastností uvedených
         výrobkov v zmysle článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva.

      Na jednej strane, pokiaľ ide totiž o znak „Sn“, chemickú značku cínu, a teda ak všetky požadované výrobky obsahujú cín, tento
         znak opisuje jednu z ich vlastností; pokiaľ ide o prvky „TEM“ „PUR“ a „MIX“ taktiež svojou konotáciou opisujú jednu z vlastností
         požadovaných výrobkov.

      Na strane druhej, pokiaľ ide o význam sporných označení ako celku, tieto opisujú vlastnosti predmetných výrobkov, teda neexistuje
         badateľná odchýlka medzi týmito označeniami a jednoduchým súhrnom znakov, ktoré ich tvoria. Vo vzťahu k sporným výrobkom nie
         sú totiž dotknuté kombinácie neobvyklé a nepredstavujú konkrétnejšie lexikálne novotvary.

      (pozri body 23, 26, 27, 29, 37, 39, 42)
      4.     Ochranná známka Spoločenstva, ktorá opisuje vlastnosti výrobkov alebo služieb v zmysle článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia
         č. 40/94, stráca z tohto dôvodu rozlišovaciu spôsobilosť vzhľadom na tieto výrobky alebo služby v zmysle článku 7 ods.1 písm. b)
         toho istého nariadenia.

      (pozri bod 46)
ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (štvrtá komora)
      z 12. januára 2005 (*)

      „Ochranná známka Spoločenstva – Slovné ochranné známky SnTEM, SnPUR a SnMIX – Absolútne dôvody zamietnutia – Opisný charakter – Článok 7 ods. 1 písm. c) nariadenia (ES) č. 40/94“
      V spojených veciach T‑367/02 až T‑369/02,
      Wieland-Werke AG, so sídlom v Ulme (Nemecko), v zastúpení: S. Gruber a F. Graf von Stosch, advokáti,

      žalobkyňa,
      proti
      Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT), v zastúpení: T. L. Eichenberg a G. Schneider, splnomocnení zástupcovia,

      žalovanému,
      ktorých predmetom je žaloba proti trom rozhodnutiam prvého odvolacieho senátu ÚHVT z 25. septembra 2002 (veci R 338/2001‑1,
         R 337/2001‑1 a R 335/200‑1), týkajúcim sa žiadostí o zápis slovných ochranných známok SnTEM, SnPUR a SnMIX ako ochranných
         známok Spoločenstva,

      SÚD PRVÉHO STUPŇAEURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV (štvrtá komora),

      v zložení: predseda komory H. Legal, sudcovia V. Tiili a M. Vilaras,
      tajomník: D. Christensen, referentka,
      so zreteľom na žaloby podané do kancelárie Súdu prvého stupňa 9. decembra 2002,
      so zreteľom na spojenie vecí na účely písomnej a ústnej časti konania a na účely vyhlásenia rozsudku v súlade s článkom 50
         Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa,

      so zreteľom na vyjadrenie k žalobe podané do kancelárie Súdu prvého stupňa 28. apríla 2003,
      po pojednávaní zo 17. júna 2004,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
       Okolnosti predchádzajúceho sporu
      1       Žalobkyňa podala 14. decembra 1999 na Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) tri prihlášky
         ochranných známok Spoločenstva podľa nariadenia Rady (ES) č. 40/94 z 20. decembra 1993 o ochrannej známke spoločenstva (Ú. v. ES
         L 11, 1994, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 146) v znení zmien a doplnení.

      2       Ochranné známky, pre zápis ktorých bola podaná prihláška, sú slovné označenia SnTEM, SnPUR a SnMIX.
      3       Výrobky, pre ktoré bola podaná vyššie uvedená prihláška, patria do triedy 6 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení
         výrobkov a služieb pre zápis známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení a zodpovedajú tomuto opisu:

      „Kovové polotovary v tvare plechov, pások, obrúb, vlákien, rúr, profilov, tyčí alebo podobné, najmä z neželezných kovov, akými
         sú meď alebo zliatina medi, pokryté kovovou vrstvou na jednej alebo oboch stranách, zloženou najmä z cínu alebo zo zliatiny
         cínu.“

      4       Listom z 10. februára 2000 prieskumový pracovník informoval žalobkyňu, že sporné ochranné známky nemôžu byť zapísané podľa
         článku 7 ods. 1 písm. b), c) a g) nariadenia č. 40/94, pretože majú len opisný charakter pre výrobky, ktoré sú predmetom prihlášky,
         nemajú rozlišovaciu spôsobilosť a môžu pomýliť verejnosť. Podľa prieskumového pracovníka predstavuje znak „Sn“ chemickú značku
         cínu. Pokiaľ ide o znak „TEM“, je skratkou výrazu „tempered“, používaného v oblasti vedy a techniky, čo v oblasti zliatin
         znamená „spracovaný“. Teda, ochranná známka SnTEM by znamenala „tempered tin“ spracovaný cín. Znak „PUR“ by znamenal „čistý“,
         ochranná známka SnPUR by znamenala „čistý cín“. Nakoniec, podľa prieskumového pracovníka, znak „MIX“ je ekvivalentom výrazu
         „zmes“ v nemčine, a teda ochranná známka SnMIX znamená „zliatina cínu“. Prieskumový pracovník rovnako skonštatoval, že každá
         z požadovaných ochranných známok môže pomýliť verejnosť v tom zmysle, že výrobky, ktorých sa tieto prihlášky týkajú, nezodpovedajú
         týmto označeniam.

      5       Listom z 3. apríla 2000 žalobkyňa podala pripomienky k námietkam prieskumového pracovníka. Okrem iného obmedzila zoznam výrobkov,
         ktorých sa týkajú prihlášky ochranných známok, tým, že vypustila druhé „najmä“ predchádzajúce časť „zloženou z cínu alebo
         zo zliatiny cínu“; zoznam výrobkov je teda nasledovný:

      „Kovové polotovary v tvare plechov, pások, obrúb, vlákien, rúr, profilov, tyčí alebo podobné, najmä z neželezných kovov, akými
         sú meď alebo zliatina medi, pokryté kovovou vrstvou na jednej alebo oboch stranách, zloženou z cínu alebo zo zliatiny cínu.“

      6       Tromi rozhodnutiami zo 7. a 8. februára 2001 prieskumový pracovník zamietol prihlášky na základe článku 7 ods. 1 písm. b)
         a c) nariadenia č. 40/94.

      7       Dňa 4. apríla 2001 podala žalobkyňa tri odvolania na ÚHVT podľa článkov 57 až 62 nariadenia č. 40/94.
      8       Rozhodnutiami z 25. septembra 2002 R 338/2001‑1, R 337/2001‑1 a R 335/2001‑1 (ďalej „napadnuté rozhodnutia“), oznámenými žalobkyni 10. októbra
         2002, prvý odvolací senát odvolania zamietol. Senát sa v podstate domnieva, že odborné skupiny verejnosti poznajú význam chemickej
         značky „Sn“, ako aj význam skratiek „TEM“, „PUR“ a „MIX“ a požadované ochranné známky jednotlivo označujú, že ide o spracovaný
         cín, čistý cín alebo zliatinu cínu. Teda podľa neho sú sporné ochranné známky opisné, pokiaľ ide o výrobky, ktoré sú predmetom
         prihlášky a nemajú rozlišovaciu spôsobilosť podľa článku 7 ods. 1 písm. c) a b) nariadenia č. 40/94.

       Návrhy účastníkov konania
      9       Žalobkyňa navrhuje, aby Súd prvého stupňa:
      –       zrušil napadnuté rozhodnutia,
      –       zaviazal ÚVHT na náhradu trov konania.
      10     ÚVHT navrhuje, aby Súd prvého stupňa:
      –       zamietol odvolania,
      –       zaviazal žalobkyňu na náhradu trov konania.
       Právny stav
      11     Na podporu svojich žalôb žalobkyňa uvádza dva žalobné dôvody. Prvý sa opiera o porušenie článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia
         č. 40/94. Druhý sa opiera o porušenie článku 7 ods. 1 písm. b) toho istého nariadenia.

      12     Treba preskúmať prvý žalobný dôvod.
      13     Žalobkyňa popiera, že označenia SnTEM, SnPUR a SnMIX majú len opisný charakter pre výrobky, ktoré sú predmetom prihlášky,
         a tvrdí, že pre dotknutú skupinu verejnosti nestanovujú tieto označenia presne a konkrétne kvalitu alebo iné charakteristické
         znaky uvedených výrobkov.

      14     ÚHVT zastáva názor, že odvolací senát sa v napadnutých rozhodnutiach správne domnieva, že zápis ochranných známok mal byť
         zamietnutý.

      15     Súd prvého stupňa pripomína, že podľa článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94 sa zamietne zápis „ochrann[ých] znám[ok],
         ktoré pozostávajú výlučne z označení alebo údajov, ktoré môžu slúžiť v obchode na označenie druhu, kvality, množstva, zamýšľaného
         účelu, hodnoty, zemepisného pôvodu alebo času výroby tovarov, alebo poskytovania služieb, prípadne iných charakteristík tovarov
         alebo služieb“. Okrem toho článok 7 ods. 2 nariadenia č. 40/94 stanovuje, že „odsek 1 sa bude uplatňovať napriek skutočnosti,
         že dôvody na zamietnutie existujú iba v časti spoločenstva“.

      16     Článok 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94 bráni tomu, aby označenia alebo údaje, ktoré upravuje, boli vyhradené len pre
         jeden podnik z dôvodu ich zápisu ako ochrannej známky. Toto ustanovenie tak zohľadňuje všeobecný záujem, požadujúci, aby takéto
         označenia alebo údaje mohli byť voľne využívané všetkými (pozri rozsudok Súdneho dvora z 23. októbra 2003, ÚHVT/Wrigley, C‑191/01
         P, Zb. s. I‑12447, bod 31).

      17     Opisný charakter ochrannej známky musí byť posudzovaný jednak vo vzťahu k výrobkom a službám, pre ktoré sa zápis označenia
         požaduje [rozsudky Súdu prvého stupňa z 31. januára 2001, Taurus-Film/ÚHVT (Cine Comedy), T‑136/99, Zb. s. II‑397, bod 25],
         a jednak vo vzťahu k vnímaniu zo strany cieľovej skupiny verejnosti, ktorú predstavuje spotrebiteľ týchto výrobkov a služieb
         [rozsudok Súdu prvého stupňa z 27. februára 2002, Ellos/ÚHVT (ELLOS), T‑219/00, Zb. s. II‑753, bod 29].

      18     V danom prípade je potrebné poukázať najskôr na to, že výrobky, ktorých sa týkajú prihlášky ochranných známok, sú kovové polotovary,
         najmä z neželezných kovov, akými sú meď alebo zliatina medi, pokryté kovovou vrstvou na jednej alebo oboch stranách, zloženou
         z cínu alebo zo zliatiny cínu.

      19     Treba teda vziať do úvahy, že vzhľadom na charakter sporných výrobkov predstavujú cieľovú skupinu verejnosti odborníci z oblasti
         metalurgie.

      20     Ostatne, pokiaľ odborníci poznajú výrazy a vedecké skratky používané v ich odbore bez ohľadu na jazykový pôvod týchto výrazov
         alebo skratiek, je potrebné vziať do úvahy, že cieľovú skupinu verejnosti predstavujú odborníci z oblasti metalurgie v rôznych
         krajinách Európskej únie.

      21     Na účely uplatnenia článku 7 ods. 1 písm. c) a so zreteľom na význam sporných slovných označení je preto potrebné skúmať,
         či existuje z pohľadu cieľovej skupiny verejnosti dostatočne priamy a konkrétny vzťah medzi označeniami a kategóriami výrobkov
         a služieb, pre ktoré je prihláška podaná [pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 20. marca 2002, Daimler Chrysler/ÚHVT
         (TELE AID), T‑355/00, Zb. s. II‑1939, bod 28].

      22     Pokiaľ ide o význam požadovaných ochranných známok, treba poukázať na to, že každé zo slovných označení SnTEM, SnPUR a SnMIX
         je zložené z dvoch rôznych znakov, a to „Sn“ a jednotlivo z „TEM“, „PUR“ a „MIX“.

      23     Po prvé je isté, že znak „Sn“, spoločný v troch sporných slovných označeniach, je chemickou značkou cínu. Okrem toho všetky
         výrobky, na ktoré poukazuje žalobkyňa sú pokryté „na jednej alebo oboch stranách kovovou vrstvou z cínu alebo zo zliatiny
         cínu“. Všetky výrobky, ktoré udáva žalobkyňa, teda obsahujú cín a znak „Sn“ opisuje jednu z ich vlastností.

      24     Po druhé treba skúmať významy druhého znaku tvoriaceho tri označenia, pre ktoré bola podaná prihláška.
      25     Pokiaľ ide o znak „TEM“, odvoláva sa tento, a proti tomu nebola vznesená námietka, na anglické sloveso „temper“ (spracovávať),
         ktoré odkazuje na tepelné spracovanie predstavujúce charakteristickú vlastnosť sporných výrobkov. Tvrdenie žalobkyne, podľa
         ktorého sloveso „temper“ neoznačuje konkrétne vlastnosti výrobku, ale výrobný postup, je nenáležitý. Údaj o výrobnom postupe
         výrobku totiž predstavuje súčasne jeho vlastnosť.

      26     Znak „TEM“ musí byť teda pokladaný za opis jednej z vlastností požadovaných výrobkov.
      27     Ďalej, znak „PUR“, musí byť taktiež pokladaný za opis jednej z vlastností požadovaných výrobkov, a to ich „čistoty“.
      28     Pokiaľ ide o znak „MIX“, ten sa odvoláva, a proti tomu nebola vznesená námietka, na zmes.
      29     Tento znak predstavuje teda opis jednej z charakteristických vlastností požadovaných výrobkov, pretože určuje, že požadované
         výrobky alebo ich časť sú zložené zo zliatiny rôznych kovov.

      30     Po tretie je potrebné skúmať sporné označenia ako celok.
      31     Treba pripomenúť, že preto, aby ochranná známka tvorená novotvarom alebo slovom, ktoré je výsledkom kombinácie znakov, mohla
         byť pokladaná za opisnú v zmysle článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94, nestačí, aby prípadný opisný charakter bol
         konštatovaný pre každý z týchto znakov. Takýto charakter musí byť taktiež konštatovaný pre novotvar alebo samotné slovo (pozri
         analogicky rozsudky Súdneho dvora z 12. februára 2004, Campina Melkunie, C‑265/00, Zb. s. I‑1699, bod 37, a Koninklijke KPN
         Nederland, C‑363/99, Zb. s. I‑1619, bod 96).

      32     Ochranná známka tvorená novotvarom alebo slovom, ktoré je výsledkom kombinácie znakov, kde každý opisuje vlastnosti výrobkov
         alebo služieb, pre ktoré je podaná prihláška, je samotná opisom vlastností týchto výrobkov alebo služieb v zmysle článku 7
         ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94 okrem prípadu, že existuje badateľná odchýlka medzi novotvarom alebo slovom a jednoduchým
         súhrnom znakov, z ktorých je zložená. To predpokladá, že z dôvodu neobvyklého charakteru kombinácie (znakov) vo vzťahu k vyššie
         uvedeným výrobkom alebo službám, novotvar alebo slovo vytvára dojem dostatočne vzdialený od dojmu, vytvoreného jednoduchým
         spojením údajov o obsahu znakov, ktoré ich tvoria tak, že prevyšuje súhrn vyššie uvedených znakov (pozri analogicky rozsudky
         Campina Melkunie, už citovaný, bod 43, a Koninklijke KPN Nederland, už citovaný, bod 104).

      33     V danom prípade, pokiaľ ide o označenia SnTEM a SnPUR, z príloh pripojených k odpovedi ÚHVT, proti ktorým žalobkyňa nevzniesla
         námietky, vyplýva, že je celkom obvyklé pre oblasť kovových výrobkov, o aké ide v danom prípade, pripojiť k označeniu dotknutých
         materiálov vysvetľujúci dodatok uvádzajúci konkrétnu vlastnosť materiálov použitých v týchto výrobkoch. Takže v protiklade
         s tým, čo uplatňuje žalobkyňa, označenia SnTEM a SnPUR by nemali byť považované za vymyslené slovné výrazy. Okrem toho, ako
         správne uvádza ÚHVT, prívlastok „čistý“ je často umiestnený po podstatnom mene, na ktoré sa vzťahuje, aby zdôraznil jeho čistotu.

      34     Berúc do úvahy povahu výrobkov, na ktoré sa vzťahuje prihláška ochrannej známky, dotknutá skupina verejnosti okamžite pochopí
         slovné označenie SnPUR ako označujúce výrobky zložené z čistého cínu.

      35     Pokiaľ ide o slovné označenie SnTEM, vzhľadom na povahu výrobkov, na ktoré sa vzťahuje prihláška ochrannej známky, dotknutá
         skupina verejnosti, teda odborníci z oblasti metalurgie, pochopia, že takto označené výrobky sú zložené z cínu. V tomto ohľade
         samotná žalobkyňa pripúšťa, že možno „naviac vidieť v označení vágnu narážku na tepelné spracovanie cínu“, ale domnieva sa,
         že označenie nemôže byť hneď chápané v tomto zmysle, pokým sa nepreloží chemická značka „Sn“ ako cín. Je potrebné konštatovať,
         že odborná skupina verejnosti pri sporných výrobkoch okamžite pochopí, že ide o cín. Ako vyplýva z internetových stránok,
         na ktoré sa odvoláva vo svojej odpovedi ÚHVT bez toho, aby žalobkyňa vzniesla v tomto bode námietku, je používanie chemických
         značiek v tomto odvetví bežné.

      36     Pokiaľ ide o slovné označenie SnMIX, vzhľadom na povahu výrobkov, na ktoré sa vzťahuje prihláška ochrannej známky, odborná
         skupina verejnosti okamžite pochopí, že ide o výrobky zložené zo zliatiny cínu. Žalobkyňa nemôže preukázateľne tvrdiť, že
         spojenie medzi označením SnMIX a požadovanými výrobkami je príliš vágne alebo neurčité preto, aby sporné označenie mohlo byť
         chápané ako opis požadovaných výrobkov. Jediný údaj, že ide o zliatinu cínu, stačí na charakterizovanie sporných výrobkov
         bez toho, aby bolo potrebné vedieť, s akým kovom alebo s akou ďalšou látkou je cín zmiešaný. Rovnako je bezpredmetné tvrdenie
         žalobkyne, podľa ktorého by sa výraz „zmes cínu“ mohol vzťahovať na výrobný postup, vzhľadom na to, že tento je súčasťou vlastností
         výrobku.

      37     Následne je potrebné vziať do úvahy, že slovné označenia SnTEM, SnPUR a SnMIX opisujú vlastnosti predmetných výrobkov, teda
         neexistuje badateľná odchýlka medzi týmito označeniami a jednoduchým súhrnom znakov, ktoré ich tvoria. Vo vzťahu k sporným
         výrobkom nie sú kombinácie SnTEM, SnPUR a SnMIX neobvyklé (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok Campina Melkunie, už
         citovaný, bod 41).

      38     Pokiaľ ide o označenie SnTEM, odvolací senát konštatoval v bode 23 napadnutého rozhodnutia vo veci T‑367/02, že odborná skupina
         verejnosti pozná význam skratky „Sn“ a že „TEM“ je obvyklá skratka v anglickom jazyku, hoci kombinácia dvoch znakov v SnTEM
         nemôže byť potvrdená z lexikálneho hľadiska. Podľa bodu 24 toho istého rozhodnutia odborná skupina verejnosti nebude vidieť
         v slovnom označení SnTEM „novotvar, ktorý je v rozpore s gramatickými pravidlami“, ale skôr skratku jasne naznačujúcu, že
         ide o „tempered tin“ (spracovaný cín). Odvolací senát teda v bode 25 tohto rozhodnutia vyvodil záver, že požadovaná ochranná
         známka bola pre sporné výrobky čisto opisná. Analogické odôvodnenie je obsiahnuté v bodoch 24 až 26 napadnutého rozhodnutia
         vo veci T‑368/02 a v bodoch 24 až 26 napadnutého rozhodnutia vo veci T‑369/02.

      39     Odvolací senát sa v podstate domnieva, že v napadnutých rozhodnutiach sporné označenia neboli neobvyklé. Následne, v rozpore
         s tým, čo uplatňuje žalobkyňa, odvolací senát neuznal zásady obsiahnuté v rozsudku Súdneho dvora z 20. septembra 2001, Procter
         a Gamble/ÚHVT (C‑383/99 P, Zb. s. I‑6251), týkajúce sa slovnej ochrannej známky BABY-DRY, majúc na zreteli, že v tomto prípade
         je isté, že požadované ochranné známky nepredstavujú lexikálne novotvary.

      40     Nakoniec, pokiaľ ide o tvrdenie žalobkyne, podľa ktorého by výrazy SnTEM, SnPUR a SnMIX nemali byť použité pre označovanie
         polotovarov, jednu z ich charakteristických vlastností alebo vlastnosť, ktorá vyplýva z predmetného spracovania, stačí pripomenúť,
         že nie je potrebné, aby označenia alebo údaje, ktoré tvoria ochrannú známku upravenú v článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia
         č. 40/94, boli skutočne používané vo chvíli podania prihlášky pre opis takých výrobkov, ako sú výrobky, pre ktoré je prihláška
         podaná alebo pre charakterizovanie takýchto výrobkov. Stačí, že tieto označenia a údaje môžu byť použité na tieto účely (pozri
         analogicky rozsudok Campina Melkunie, už citovaný, bod 38), čo dostatočne vyplýva z dokumentov predložených ÚHVT Súdu prvého
         stupňa a proti ktorým žalobkyňa nevzniesla námietky. Táto sa ani neodvoláva na rozsudok Súdu prvého stupňa z 31. januára 2001,
         Wrigley/ÚHVT (DOUBLEMINT), (T‑193/99, Zb. s. II‑417), zrušený už citovaným rozsudkom ÚHVT/Wrigley, teda stačí, keď sporné
         označenie označuje aspoň jeden z možných významov, jednu vlastnosť dotknutých výrobkov alebo služieb (pozri rozsudok ÚHVT/Wrigley,
         už citovaný, bod 32 a analogicky rozsudok Campina Melkunie, už citovaný, bod 38).

      41     S tvrdením žalobkyne, podľa ktorého existujú iné výrazy na označenie rovnakých vlastností týchto výrobkov, nemožno súhlasiť.
         Nie je podstatné, či existujú synonymá, ktoré umožnia určiť rovnaké vlastnosti výrobkov alebo služieb, aké sú uvedené v prihláške.
         Ak článok 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94 stanovuje, že pre splnenie dôvodu zamietnutia prihlášky, ktorý je tam uvedený,
         musí byť ochranná známka zložená „výlučne“ z označení alebo údajov, ktoré môžu označiť vlastnosti dotknutých výrobkov alebo
         služieb, nepožaduje na dôvažok, aby označenia alebo údaje predstavovali výlučný spôsob označenia vyššie uvedených vlastností
         (pozri analogicky rozsudky Campina Melkunie, už citovaný, bod 42, a Koninklijke KPN Nederland, už citovaný, body 57 a 101).

      42     Zo všetkého, čo bolo uvedené vyššie, vyplýva, že slovné označenia SnTEM, SnPUR a SnMIX môžu slúžiť v zmysle článku 7 ods. 1
         písm. c) nariadenia č. 40/94 z pohľadu cieľovej skupiny verejnosti na označenie základných vlastností výrobkov spadajúcich
         do kategórií, pre ktoré je podaná prihláška.

      43     Odvolací senát neporušil článok 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94, majúc za to, že slovné označenia SnTEM, SnPUR a SnMIX
         nemôžu byť zapísané ako ochranné známky Spoločenstva.

      44     Preto je potrebné zamietnuť prvý dôvod žaloby žalobkyne bez toho, že by bolo potrebné vypočuť svedka, ktorého uviedla.
      45     Pokiaľ ide o druhý žalobný dôvod tak, ako vyplýva z článku 7 ods. 1 nariadenia č. 40/94, stačí, že sa použije jeden z absolútnych
         dôvodov zamietnutia vymenovaných v uvedenom článku, aby označenie nemohlo byť zapísané ako ochranná známka Spoločenstva [rozsudok
         Súdneho dvora z 19. septembra 2002, DKV/ÚHVT, C‑104/00 P, Zb. s. I‑7561, bod 29; rozsudky Súdu prvého stupňa z 31. januára
         2001, Mitsubishi HiTec Paper Bielefeld/ÚHVT (Giroform), T‑331/99, Zb. s. II‑433; bod 30, a z 27. novembra 2003, Quick/ÚHVT
         (Quick), T‑348/02, Zb. s. II‑5071, bod 37].

      46     Napokon podľa judikatúry slovná ochranná známka, ktorá opisuje vlastnosti výrobkov alebo služieb v zmysle článku 7 ods. 1
         písm. c) nariadenia č. 40/94, stráca z tohto dôvodu rozlišovaciu spôsobilosť vzhľadom na tieto výrobky alebo služby v zmysle
         článku 7 ods. 1 písm. b) (pozri analogicky rozsudky Campina Melkunie, už citovaný, bod 19, a Koninklijke KPN Nederland, už
         citovaný, bod 86).

      47     Za týchto okolností nemôže byť druhý žalobný dôvod žalobkyne založený na porušení článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94
         prijatý.

      48     Následne je potrebné zamietnuť žalobu ako celok.
       O trovách
      49     Podľa článku 87 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť
         trovy konania, ak to bolo tak navrhnuté. Keďže žalobkyňa nemala vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov
         konania v súlade s návrhom ÚHVT.

      Z týchto dôvodov
      SÚD PRVÉHO STUPŇA (štvrtá komora)
      rozhodol a vyhlásil:
      1.      Žaloby sa zamietajú.
      2.      Žalobkyňa je povinná nahradiť trovy konania.

               Legal

               Tiili

               Vilaras

         Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 12. januára 2005.

               Tajomník

                     Predseda komory

               H. Jung

                     H. Legal

         * Jazyk konania: nemčina.


Rozsudok Súdu prvého stupňa (tretia komora) z 13. decembra 1995. # Vereniging van Exporteurs in Levende Varkens a iní a Nederlandse Bond van Waaghouders van Levend Vee a iní proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Žaloba o neplatnosť - Žaloba o náhradu škody. # Spojené veci T-481/93 a T-484/93.