Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 10. júna 1982. # Compagnie Interagra SA proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Vec 217/81.


Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 12. júla 1984. # SARL Prodest proti Caisse primaire d'assurance maladie de Paris. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Commission de première instance du contentieux de la sécurité sociale et de la mutualité sociale agricole de Paris - Francúzsko. # Voľný pohyb pracovníkov. # Vec 237/83.


Rozsudok Všeobecného súdu (ôsma komora) z 11. júla 2013. # Belgische Vereniging van handelaars in- en uitvoerders geslepen diamant (BVGD) proti Európskej komisii. # Spojené veci T-104/07 a T-339/08.


Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 1. apríla 2004. # Freiburger Kommunalbauten GmbH Baugesellschaft & Co. KG proti Ludger Hofstetter a Ulrike Hofstetter. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Bundesgerichtshof - Nemecko. # Vec C-237/02.


title: Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) zo 17. júla 2008. # Franco Campoli proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Odvolanie - Úradníci - Odmena - Dôchodok - Uplatnenie opravného koeficientu vypočítaného v závislosti od priemerných životných nákladov v krajine bydliska - Prechodný režim zavedený nariadením, ktorým sa mení a dopĺňa Služobný poriadok úradníkov - Námietka nezákonnosti. # Vec C-71/07 P.

text:
      ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (druhá komora)
      zo 17. júla 2008
      Vec C‑71/07 P
      Franco Campoli
      proti
      Komisii Európskych spoločenstiev
      „Odvolanie – Úradníci – Odmena – Dôchodok – Uplatnenie opravného koeficientu vypočítaného v závislosti od priemerných životných nákladov v krajine bydliska – Prechodný režim zavedený nariadením, ktorým sa mení a dopĺňa Služobný poriadok úradníkov – Námietka nezákonnosti“
      Predmet: Odvolanie podané proti rozsudku Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev z 29. novembra 2006, Campoli/Komisia (T‑135/05,
         zatiaľ neuverejnený v Zbierke), ktorým sa navrhuje zrušenie tohto rozsudku. Vzájomné odvolanie podané Komisiou

      Rozhodnutie: Hlavné odvolanie a vzájomné odvolanie sa zamietajú.

      Abstrakt
      1.        Odvolanie – Vzájomné odvolanie – Predmet – Vyhlásenie neprípustnosti odvolania vo veci samej – Neprípustnosť
      (Štatút Súdneho dvora, článok 56 druhý odsek a článok 61)
      2.        Úradníci – Dôchodky – Opravný koeficient
      (Služobný poriadok úradníkov, článok 82 ods. 1 a 3; príloha XIII, článok 20 ods. 1 a článok 24 ods. 2; nariadenie Rady č.
            723/2004)
      3.        Úradníci – Dôchodky – Opravný koeficient
      (Služobný poriadok úradníkov, článok 83 ods. 1 prvý pododsek; príloha XIII, článok 20; nariadenie Rady č. 723/2004)
      1.        Z článku 61 Štatútu Súdneho dvora vyplýva, že odvolanie musí byť namierené na úplné alebo čiastočné zrušenie rozsudku Súdu
         prvého stupňa, pretože v prípade zrušenia rozsudku Súdny dvor môže sám vydať konečný rozsudok, ak to stav konania dovoľuje,
         alebo môže vec vrátiť na rozhodnutie Súdu prvého stupňa.

      Z tohto dôvodu je teda vzájomné odvolanie, ktoré nemá za cieľ zrušenie napadnutého rozsudku, ale vyhlásenie neprípustnosti
         hlavného odvolania, neprípustné.

      2.        Jediný opravný koeficient pre krajinu uplatňovaný na dôchodky úradníkov môže predstavovať vhodný ukazovateľ, ktorý nutne približným
         spôsobom odráža životné náklady vnútri členského štátu.

      So zreteľom na nevyhnutne približný charakter jediného opravného koeficientu pre krajinu treba cieľ, ktorým je zaručiť určitú
         rovnakú kúpnu silu medzi bývalými úradníkmi s bydliskom v rôznych členských štátoch, považovať za dosiahnutý v rozsahu, v akom
         je tento jediný opravný koeficient stanovený podľa kritérií zaručujúcich reprezentatívnosť. Metóda výpočtu týchto opravných
         koeficientov na základe pomeru medzi životnými nákladmi v členskom štáte bydliska a životnými nákladmi v Belgicku („metóda
         krajiny“) teda odráža životné náklady vnútri štátu nemenej reprezentatívne ako výpočet týchto opravných koeficientov na základe
         pomeru medzi životnými nákladmi v hlavnom meste štátu bydliska a životnými nákladmi v Bruseli („metóda hlavného mesta“).

      Keďže „metóda krajiny“ predstavuje spôsob výpočtu vhodný na zabezpečenie rovnakej kúpnej sily medzi dôchodcami, normotvorca
         Spoločenstva neporušil zásadu rovnosti zaobchádzania, keď prijatím nariadenia č. 723/2004, ktorým sa mení a dopĺňa Služobný
         poriadok úradníkov, ako aj podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov, nahradil „metódu hlavného mesta“ „metódou krajiny“
         na účely stanovenia opravných koeficientov v rámci prechodného režimu dôchodkov.

      3.        Rozhodnutie normotvorcu Spoločenstva uskutočniť reformu režimu dôchodkov zrušením opravných koeficientov pre nadobudnutie
         nároku na dôchodok od 1. mája 2004 nariadením č. 723/2004, ktorým sa mení a dopĺňa Služobný poriadok úradníkov, ako aj podmienky
         zamestnávania ostatných zamestnancov, nie je nezlučiteľné so zásadou rovnosti zaobchádzania. Je pravda, že starý režim dôchodkov
         založený na systéme opravných koeficientov a tým na určitej kompenzácii kúpnej sily podľa členského štátu bydliska dôchodcu
         bol vhodným prostriedkom na uskutočnenie tejto zásady, no predsa z toho nemožno vyvodiť, že každý iný systém je nezlučiteľný
         s touto zásadou.

      Režim dôchodkov stanovujúci rovnakú kúpnu silu je totiž len jedným z možných prostriedkov na zabezpečenie rovnosti zaobchádzania.
         Táto zásada bude rovnako dodržiavaná systémom, v ktorom dôchodcovia pri rovnakých príspevkoch dostanú rovnaký nominálny dôchodok.

      Zavedenie minimálneho opravného koeficientu vo výške 100 % v rámci prechodného režimu pre časť dôchodcov iba vopred uskutočňuje
         zrušenie opravných koeficientov stanovené v konečnom režime.

      Vzhľadom na to, že konečný režim dôchodkov vyplývajúci zo zmeneného a doplneného služobného poriadku, pokiaľ už nesleduje
         cieľ zabezpečiť určitú rovnakú kúpnu silu medzi dôchodcami bez ohľadu na miesto ich bydliska, je teda zlučiteľný so zásadou
         rovnosti zaobchádzania, prechodný režim, ktorý len vopred uskutočňuje zásadu „jednotnej“ výšky dôchodku v prospech dôchodcov,
         pre ktorých je táto zásada výhodnejšia, nemôže predstavovať diskrimináciu.