title: Rozsudok Súdneho dvora z 18. júna 2002.#Koninklijke Philips Electronics NV proti Remington Consumer Products Ltd.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) - Spojené kráľovstvo.#Aproximácia právnych predpisov.#Vec C-299/99.

text:
      ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA
      z 18. júna 2002 (*)

      „Aproximácia právnych predpisov – Ochranné známky – Smernica 89/104/EHS – Článok 3 ods. 1 a 3, článok 5 ods. 1 a článok 6 ods. 1 písm. b) – Označenia, ktoré môžu tvoriť ochrannú známku – Označenia tvorené výhradne tvarom výrobku“
      Vo veci C‑299/99,
      ktorej predmetom je návrh podaný podľa článku 234 ES, ktorým Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Spojené kráľovstvo)
         navrhuje, aby v súvislosti s konaním pred týmto vnútroštátnym súdom medzi:

      Koninklijke Philips Electronics NV
      a
      Remington Consumer Products Ltd
      Súdny dvor rozhodol o prejudiciálnych otázkach týkajúcich sa výkladu článku 3 ods. 1 a 3, článku 5 ods. 1 a článku 6 ods. 1
         písm. b) prvej smernice Rady 89/104/EHS z 21. decembra 1988 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných
         známok (Ú. v. ES L 40, 1989, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 92)

      SÚDNY DVOR,
      v zložení: predseda G. C. Rodríguez Iglesias, predsedovia komôr P. Jann, F. Macken (spravodajkyňa), N. Colneric a S. von Bahr,
         sudcovia C. Gulmann, D. A. O. Edward, A. La Pergola, J.‑P. Puissochet, J. N. Cunha Rodrigues a C. W. A. Timmermans,

      generálny advokát: D. Ruiz-Jarabo Colomer,
      tajomník: D. Louterman-Hubeau, vedúca sekcie,
      so zreteľom na písomné pripomienky, ktoré predložili:
      –        Koninklijke Philips Electronics NV, v zastúpení: H. Carr a D. Anderson, QC, ako aj W. A. Hoyng, profesor, splnomocnení pôvodne
         Eversheds Solicitors, neskôr Allen & Overy, solicitors,

      –        Remington Consumer Products Ltd, v zastúpení Lochners Technology Solicitors, solicitors,
      –        vláda Spojeného kráľovstva, v zastúpení: R. Magrill, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci S. Moore, barrister,
      –        francúzska vláda, v zastúpení: K. Rispal-Bellanger a A. Maitrepierre, splnomocnené zástupkyne,
      –        Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: K. Banks, splnomocnená zástupkyňa,
      so zreteľom na správu pre pojednávanie,
      po vypočutí ústnych pripomienok, ktoré predniesli Koninklijke Philips Electronics NV, v zastúpení: H. Carr a W. A. Hoyng,
         Remington Consumer Products Ltd, v zastúpení: S. Thorley a R. Wyand, QC, vláda Spojeného kráľovstva, v zastúpení: R. Magrill,
         za právnej pomoci D. Alexander, barrister, Komisia, Európskych spoločenstiev, v zastúpení: K. Banks, na pojednávaní 29. novembra
         2000,

      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 23. januára 2001,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Uznesením z 5. mája 1999, doručeným Súdnemu dvoru 9. augusta 1999, Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) požiadal
         formou siedmich prejudiciálnych otázok v súlade s článkom 234 ES o výklad článku 3 ods. 1 a 3, článku 5 ods. 1 a článku 6
         ods. 1 písm. b) prvej smernice Rady 89/104/EHS z 21. decembra 1988 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti
         ochranných známok (Ú. v. ES L 40, 1989, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 92, ďalej len „smernica“).

      2        Prejudiciálne otázky vyplynuli zo sporu medzi obchodnou spoločnosťou Koninklijke Philips Electronics NV (ďalej len „Philips“)
         a obchodnou spoločnosťou Remington Consumer Products Ltd (ďalej len „Remington“) v súvislosti so žalobou pre porušenie ochrannej
         známky, ktorú si Philips dal zapísať na základe používania v súlade s Trade Marks Act 1938 (zákon o ochranných známkach z roku
         1938).

       Právny rámec
       Právna úprava Spoločenstva
      3        Cieľom smernice je, tak ako je to uvedené v jej prvom odôvodnení, zosúladiť legislatívu členských štátov v oblasti ochranných
         známok, aby boli odstránené existujúce rozdiely, ktoré môžu brániť voľnému pohybu tovaru a voľnému pohybu služieb a ktoré
         môžu skresľovať hospodársku súťaž v rámci spoločného trhu.

      4        Ako však vyplýva z tretieho odôvodnenia smernice, jej cieľom nie je úplná aproximácia právnych poriadkov členských štátov
         v oblasti ochranných známok.

      5        Článok 2 smernice, nazvaný „Označenia, ktoré môžu tvoriť ochrannú známku“, stanovuje:

      „Ochranná známka sa môže skladať z akéhokoľvek označenia, ktoré sa dá vyjadriť graficky. Predovšetkým sú to slová, vrátane
         mien osôb, vzory, písmená, číslovky, tvar tovaru alebo jeho obalu, za predpokladu, že tieto označenia sú spôsobilé rozlíšiť
         tovar alebo služby jedného podniku od tovaru alebo služieb iného podniku.“

      6        Článok 3 smernice, ktorý vypočítava dôvody zamietnutia alebo neplatnosti zápisu, stanovuje:

      „1. Do registra nebudú zapísané, alebo ak už sú zapísané, musia byť vyhlásené za neplatné:
      a)      označenia, ktoré nemôžu tvoriť ochrannú známku,
      b)      ochranné známky, ktoré nemajú žiadnu rozlišovaciu spôsobilosť,
      c)      ochranné známky, ktoré sú tvorené výlučne z označení alebo značiek, ktoré môžu v obchode slúžiť na označenie druhu, kvality,
         množstva, účelu, hodnoty, zemepisného pôvodu alebo času výroby tovaru alebo poskytnutia služby, alebo iných vlastností tovaru
         alebo služieb,

      d)      ochranné známky, ktoré sa skladajú výlučne z označení alebo značiek, ktoré sa stali v obvyklými v bežnej reči alebo v bona
         fide a v zaužívaných obchodných zvyklostiach,

      e)      označenia, ktoré sa skladajú výlučne z týchto prvkov:
      –        tvar, ktorý vyplýva z povahy samotného tovaru,
      –        tvar tovaru, ktorý je nevyhnutný na dosiahnutie technického výsledku, alebo
      –        tvar, ktorý dodáva výrobku podstatnú hodnotu,
      …
      3. Prihláška ochrannej známky nebude zamietnutá alebo vyhlásená za neplatnú na základe odseku 1 písm. b), c) alebo d), ak
         táto ochranná známka nadobudla ešte pred dňom podania prihlášky na základe svojho používania rozlišovaciu spôsobilosť. Okrem
         toho môže každý členský štát ustanoviť, že toto ustanovenie sa vzťahuje aj na prípad, keď ochranná známka získala túto svoju
         rozlišovaciu spôsobilosť po dátume podania prihlášky alebo po dátume zápisu.

      …“
      7        Článok 5 ods. 1, ktorý sa týka práv z ochrannej známky, stanovuje:

      „Zapísaná ochranná známka dáva svojmu majiteľovi výlučné práva. Majiteľ bude mať právo zabrániť všetkým tretím stranám, ktoré
         nemajú jeho súhlas, aby v obchodnom styku používali:

      a)      akékoľvek označenie, ktoré je zhodné s ochrannou známkou pre tovary alebo služby, ktoré sú zhodné s tými, pre ktoré je ochranná
         známka zapísaná;

      b)      akékoľvek označenia, ktoré je zhodné s ochrannou známkou alebo je jej natoľko podobné, a zároveň sú si natoľko podobné príslušné
         tovary alebo služby, že existuje pravdepodobnosť zámeny zo strany verejnosti, vrátane pravdepodobnosti asociácie medzi označením
         a ochrannou známkou.“

      8        Článok 6 smernice, nazvaný „Obmedzenie účinku ochrannej známky“, je formulovaný takto:

      „1. Ochranná známka neoprávňuje majiteľa zakázať tretím stranám používať v obchodnom styku:
      a)      ich vlastné meno alebo adresu;
      b)      údaje týkajúce sa druhu, kvality, množstva, účelu, hodnoty, zemepisného pôvodu, času výroby alebo iných vlastností tovaru
         alebo služieb;

      c)      ochrannú známku, ak je to potrebné na označenie zamýšľaného účelu výrobku alebo služby, predovšetkým ak ide o príslušenstvo
         alebo náhradné diely.

      za predpokladu, že ich tretia strana používa v súlade s čestným konaním v priemysle alebo obchode.
      …“
       Vnútroštátna právna úprava
      9        Zápis ochranných známok bol v Spojenom kráľovstve upravený Trade Marks Act 1938 (zákon o ochranných známkach z roku 1938).
         Tento zákon bol zrušený a nahradený Trade Marks Act 1994 (zákon o ochranných známkach z roku 1994), ktorý vykonáva smernicu
         a ktorý obsahuje niektoré nové ustanovenia o zapísaných ochranných známkach.

      10      Ochranné známky zapísané na základe Trade Marks Act 1938 môžu byť podľa prílohy 3 Trade Marks Act 1994 považované za ochranné
         známky majúce rovnaké právne účinky ako tie, ktoré sú zapísané v súlade s týmto právnym predpisom.

       Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
      11      V roku 1966 Philips vytvoril nový typ holiaceho strojčeka s troma rotujúcimi hlavami. V roku 1985 Philips podal prihlášku
         na zápis ochrannej známky pozostávajúcej z grafického vyobrazenia tvaru a z rozloženia vrchnej časti takéhoto holiaceho strojčeka,
         skladajúcej sa z troch okrúhlych rotujúcich hláv tvoriacich rovnoramenný trojuholník. Táto ochranná známka bola zapísaná na
         základe jej používania v súlade s Trade Marks Act 1938.

      12      V roku 1995 Remington, konkurenčná spoločnosť, začala vyrábať a uvádzať na trh v Spojenom kráľovstve, holiaci strojček DT
         55, ktorý má tri rotujúce hlavy tvoriace rovnoramenný trojuholník, podobne ako strojček vytvorený spoločnosťou Philips.

      13      Spoločnosť Philips podala žalobu pre porušenie ochrannej známky proti spoločnosti Remington. Vzájomným návrhom spoločnosť
         Remington požiadala o výmaz ochrannej známky, ktorej majiteľom je Philips.

      14      High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Patents Court) (Spojené kráľovstvo), vyhovel vzájomnému návrhu
         a nariadil výmaz ochrannej známky spoločnosti Philips z dôvodu, že označenie, na ktorom sa zakladá táto ochranná známka, neumožňuje
         odlíšiť dotknutý výrobok od výrobkov iných podnikov a nemá rozlišovaciu spôsobilosť. Podľa tohto súdu sporná ochranná známka
         pozostáva výlučne z označenia slúžiaceho v obchode na určenie účelu výrobku, ako aj tvaru výrobku, ktorý je nevyhnutný na
         dosiahnutie technického výsledku a ktorý dodáva výrobku podstatnú hodnotu. Súd dodal, že aj keby bola ochranná známka platne
         zapísaná, neboli by porušené práva z ochrannej známky.

      15      Proti rozhodnutiu High Court podal Philips odvolanie na Court of Appeal.

      16      Keďže účastníci konania predložili otázky týkajúce sa výkladu smernice, Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)
         rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

      „1.      Existuje skupina ochranných známok, ktorých zápis nie je vylúčený podľa článku 3 ods. 1 písm. b) až d) a článku 3 ods. 3 smernice
         Rady 89/104/EHS…, ale ktorých zápis je vylúčený podľa článku 3 ods. 1 písm. a) smernice (pretože tieto ochranné známky nie
         sú spôsobilé odlíšiť výrobky majiteľa ochrannej známky od výrobkov iných podnikov)?

      2.      Môže byť tvar (alebo časť tvaru) výrobku (teda výrobku, pre ktorý bola zapísaná ochranná známka) spôsobilý odlíšiť výrobok
         na účely článku 2, iba ak obsahuje ľubovoľný prídavok (pozostávajúci z ozdoby, ktorá nemá funkčný účel)?

      3.      Ak je výrobca jediný, kto ponúka na trhu určité výrobky, stačí časté používanie označenia pozostávajúceho z tvaru (alebo časti
         tvaru) týchto výrobkov, ktoré nemajú žiaden ľubovoľný prídavok, aby označenie nadobudlo rozlišovaciu spôsobilosť podľa článku
         3 ods. 3, ak vzhľadom na toto používanie podstatná časť cieľovej skupiny obchodníkov a verejnosti

      a)      spája tento tvar s týmto výrobcom, vynímajúc akýkoľvek iný podnik;
      b)      verí, ak nie je uvedené iné, že výrobky s týmto tvarom pochádzajú od tohto výrobcu?
      4.      a)     Je možné obísť obmedzenie, ktoré obsahuje formulácia článku 3 ods. 1 písm. e) druhej zarážky, „skladajúce sa výlučne z tvaru
         tovaru, ktorý je nevyhnutný na dosiahnutie technického výsledku“, ak sa preukáže, že existujú iné tvary, ktoré umožňujú dosiahnutie
         toho istého technického výsledku, alebo

      b)      tvar nie je možné zapísať podľa tohto ustanovenia, ak sa preukáže, že podstatné vlastnosti tohto tvaru je možné pripísať výlučne
         technickému výsledku, alebo

      c)      existuje iné vhodné kritérium – a ak áno, ktoré – na určenie toho, či sa toto obmedzenie uplatňuje?
      5.      Článok 3 ods. 1 písm. c) smernice upravuje ‚ochranné známky, ktoré sú tvorené výlučne z označení alebo značiek, ktoré môžu v obchode slúžiť na označenie druhu, kvality, množstva, účelu… tovaru alebo poskytnutia
         služby‘. Článok 6 ods. 1 písm. b) smernice upravuje používanie tretími stranami ‚údajov týkajúcich sa druhu, kvality, množstva,
         účelu… tovaru alebo služieb‘. Slovo ‚výlučne‘ sa nachádza v článku 3 ods. 1 písm. c), ale je vynechané v článku 6 ods. 1 písm. b)
         smernice. Ak správne vykladáme ustanovenia smernice, znamená toto vynechanie, že aj keď je ochranná známka, ktorú tvorí tvar
         výrobku, platne zapísaná, nemôže ísť o porušovanie práv z ochrannej známky podľa článku 6 ods. 1 písm. b), ak

      a)      sporné používanie tvaru výrobku je a bude považované za údaj týkajúci sa druhu, ku ktorému patria tieto výrobky, alebo ich
         účelu, a

      b)      v prípade, že nie je uvedené iné, podstatná časť cieľovej skupiny obchodníkov a verejnosti verí, že výrobky tohto tvaru pochádzajú
         od majiteľa ochrannej známky?

      6.      Oprávňuje výlučné právo podľa článku 5 ods. 1 majiteľa ochrannej známky, aby zakázal tretím osobám používať zhodné alebo podobné
         označenie, ak cieľom tohto používania nie je určiť pôvod výrobku, alebo sa iba obmedzuje na zákaz používania určujúceho v celku
         alebo z časti pôvod výrobku?

      7.      Môže používanie – pokladané za porušenie práv z ochrannej známky – tvaru výrobku, ktorý je a bude považovaný za údaj o druhu,
         ku ktorému výrobok patrí alebo o jeho účele, určiť pôvod, ak podstatná časť cieľovej skupiny obchodníkov a verejnosti verí,
         že, ak nie je uvedené inak, výrobky sporného tvaru pochádzajú od majiteľa ochrannej známky?“

      17      Návrhom podaným do kancelárie Súdneho dvora 25. apríla 2001 Philips navrhol opätovné otvorenie ústnej časti konania, ktorá
         skončila 23. januára 2001 po prednesení návrhov generálneho advokáta, a/alebo spojenie prejednávanej veci s vecami Linde AG
         (C‑53/01), Winward Industries (C‑54/01) a Rado (C‑55/01), v ktorých boli návrhy na začatie prejudiciálneho konania predložené
         Bundesgerichtshof (Nemecko) zapísané do registra kancelárie Súdneho dvora 8. februára 2001.

      18      V odôvodnení svojej žiadosti Philips uvádza, že predtým, ako sa vnútroštátnemu súdu odpovie v tejto veci, je obozretné zobrať
         do úvahy názory Bundesgerichtshof vo veciach uvedených v predchádzajúcom bode, ktoré sa týkajú podobných otázok, a dať účastníkom
         konania príležitosť v tejto súvislosti predložiť pripomienky.

      19      Listom z 8. a 16. mája 2001 Remington namietol proti opätovnému otvoreniu ústnej časti konania a/alebo spojeniu vecí.

      20      V tomto smere je potrebné pripomenúť, že Súdny dvor môže i bez návrhu alebo na návrh generálneho advokáta, alebo na žiadosť
         účastníkov konania nariadiť opätovné otvorenie ústnej časti konania v súlade s článkom 61 svojho rokovacieho poriadku, pokiaľ
         sa domnieva, že nemá dostatok informácií alebo že vec je potrebné rozhodnúť na základe tvrdenia, ktoré nebolo prejednané medzi
         účastníkmi konania (pozri rozsudok z 10. februára 2000, Deutsche Post, C‑270/97 a C‑271/97, Zb. s. I‑929, bod 30).

      21      Súdny dvor usúdil, že nie je opodstatnené spojiť prejednávanú vec s vecami citovanými v bode 17 tohto rozsudku a že má dostatok
         informácií, ktoré potrebuje, aby zodpovedal na otázky, ktoré vyplynuli zo sporu vo veci samej.

      22      Z tohto dôvodu bola žiadosť spoločnosti Philips zamietnutá.

       O prvej otázke
      23      Prvá otázka vnútroštátneho súdu smeruje k tomu, či existuje skupina ochranných známok, ktorých zapísanie nie je vylúčené podľa
         článku 3 ods. 1 písm. b) až d), a článku 3 ods. 3 smernice, ale ktorých zapísanie je vylúčené podľa článku 3 ods. 1 písm. a)
         smernice z dôvodu, že tieto ochranné známky nie sú spôsobilé odlíšiť výrobky majiteľa ochrannej známky od výrobkov iných podnikov.

      24      Podľa spoločnosti Philips sa touto otázkou vnútroštátny súd pýta, či existuje špecifická skupina ochranných známok, ktoré
         aj keď v skutočnosti majú rozlišovaciu spôsobilosť, táto faktická rozlišovacia spôsobilosť nemá právne účinky. Philips tvrdí,
         že podobná situácia nemôže nastať vzhľadom na odôvodnenie Súdneho dvora v rozsudku zo 4. mája 1999, Windsurfing Chiemsee (C‑108/97
         a C‑109/97, Zb. s. I‑2779). S výhradou výnimky stanovenej v článku 3 ods. 1 písm. e) smernice, ak tvar nadobudol rozlišovaciu
         spôsobilosť podľa odseku 3 citovaného ustanovenia, dôvody zamietnutia alebo výmazu zápisu vymenované v odseku 1 písm. a) až
         d) tohto ustanovenia sa nemôžu uplatniť a tento tvar nemôže byť považovaný za tvar, ktorý má rozlišovaciu spôsobilosť bez
         právnych účinkov.

      25      Remington uvádza, že je veľký rozdiel medzi na jednej strane označeniami, ktoré nespĺňajú podmienky ustanovené v článku 2
         smernice, v tom zmysle, že nie sú spôsobilé odlíšiť výrobky jedného podniku od výrobkov iného podniku a sú uvedené v článku
         3 ods. 1 písm. a) smernice, a na druhej strane ochrannými známkami, ktoré nezodpovedajú požiadavkám stanoveným v článku 3
         ods. 1 písm. b) až d) smernice. Zatiaľ čo prvé uvedené nikdy nemôžu byť zapísané ako ochranné známky, aj keď je preukázané
         „extenzívne používanie“, druhé môžu byť zapísané v súlade s odsekom 3 tohto ustanovenia, ak je preukázané, že používaním nadobudli
         rozlišovaciu spôsobilosť.

      26      Vláda Spojeného kráľovstva tvrdí, že ak je preukázané, že označenie, ktoré na prvý pohľad nemá rozlišovaciu spôsobilosť, ju
         nadobudlo používaním, toto označenie je spôsobilé rozlíšiť výrobky jedného podniku od výrobkov iných podnikov v súlade s článkom
         2 smernice. V už citovanom rozsudku Windsurfing Chiemsee Súdny dvor podčiarkol, že smernica povoľuje zápis do registra ochranných
         známok čisto opisných slovných spojení, ktoré na prvý pohľad nie sú spôsobilé odlíšiť výrobky alebo služby jedného podniku
         od výrobkov alebo služieb iných podnikov v zmysle článku 2 smernice, ak tieto slovné spojenia nadobudli rozlišovaciu spôsobilosť
         podľa článku 3 ods. 3 smernice, a tým aj druhotný zmysel ako ochranná známka.

      27      Francúzska vláda uvádza, že smernica vo svojej podstate nevylučuje zápis špecifickej kategórie ochranných známok. Použitie
         článku 3 smernice môže viesť k vylúčeniu konkrétneho označenia z právnej úpravy ochrannej známky, ale nesmie byť vykladané
         v tom zmysle, že vylučuje z právnej ochrany určitú kategóriu označení ako takú.

      28      Komisia uvádza, že zápis ochrannej známky, ktorá nadobudla rozlišovaciu spôsobilosť podľa článku 3 ods. 3 smernice, nemôže
         byť zamietnutý na základe ustanovení článku 3 ods. 1 písm. a) tejto smernice z dôvodu, že nie je spôsobilá odlíšiť výrobky
         majiteľa ochrannej známky od výrobkov iných podnikov.

       Posúdenie Súdnym dvorom
      29      V tejto súvislosti treba v úvode pripomenúť, že tak ako to je uvedené v desiatom odôvodnení smernice, účelom právnej úpravy
         ochrannej známky je najmä garantovať funkciu ochrannej známky ako označenia pôvodu.

      30      Z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že základnou funkciu ochrannej známky je zaručiť spotrebiteľovi alebo konečnému užívateľovi
         označenie pôvodu tovaru alebo služby označených ochrannou známkou, umožňujúc mu neomylne rozlíšiť tento tovar alebo službu
         od tých, ktoré majú iný pôvod, a že na to, aby ochranná známka mohla mať postavenie podstatného prvku systému nenarušenej
         hospodárskej súťaže, ktorého vytvorenie je cieľom Zmluvy, musí predstavovať záruku, že všetky tovary alebo služby, ktoré sú
         ňou označené, boli vyrobené alebo dodané pod kontrolou jediného podniku, ktorému môže byť pripísaná zodpovednosť za ich kvalitu
         (pozri najmä rozsudky z 11. novembra 1997, Loendersloot, C‑349/95, Zb. s. I‑6227, body 22 a 24, a z 29. septembra 1998, Canon,
         C‑39/97, Zb. s. I‑5507, bod 28).

      31      Táto základná funkcia ochrannej známky vyplýva aj zo znenia a zo štruktúry jednotlivých ustanovení smernice týkajúcich sa
         dôvodov zamietnutia zápisu.

      32      V prvom rade článok 2 smernice predpokladá, že ochrannú známku môžu tvoriť všetky označenia, ktoré sa na jednej strane dajú
         vyjadriť graficky a ktoré sú na druhej strane spôsobilé odlíšiť výrobky a služby jedného podniku od výrobkov a služieb iných
         podnikov.

      33      Ďalej podľa ustanovení článku 3 ods. 1 písm. b) až d) smernice zápis ochrannej známky je zamietnutý alebo už uskutočnený zápis
         musí byť vyhlásený za neplatný, ak ochranná známka nemá rozlišovaciu spôsobilosť, má opisný charakter alebo sa skladá výlučne
         z označení alebo značiek, ktoré sa stali obvyklými v bežnej reči alebo v bona fide a v zaužívaných obchodných zvyklostiach (rozsudok Windsurfing Chiemsee, už citovaný, bod 45).

      34      Nakoniec článok 3 ods. 3 smernice obsahuje dôležité zmiernenie pravidla stanoveného v odseku 1 písm. b) až d) toho istého
         článku, a to v tom zmysle, že označenie môže nadobudnúť používaním rozlišovaciu spôsobilosť, ktorú pôvodne nemalo, a teda
         môže byť zapísané ako ochranná známka. Z uvedeného vyplýva, že označenie môže práve za takýchto okolností nadobudnúť rozlišovaciu
         spôsobilosť, ktorá je podmienkou zápisu ochrannej známky do registra (pozri rozsudok Windsurfing Chiemsee, už citovaný, bod
         44).

      35      Tak ako to Súdny dvor podčiarkol v bode 46 už citovaného rozsudku Windsurfing Chiemsee, rozlišovacia spôsobilosť ochrannej
         známky nadobudnutá používaním, tak ako rozlišovacia spôsobilosť, ktorá je podľa článku 3 ods. 1 písm. b) jednou zo všeobecných
         podmienok nevyhnutných pre zápis ochrannej známky, znamená, že na základe tejto ochrannej známky je možné identifikovať výrobok,
         pre ktorý je prihláška podaná, ako výrobok pochádzajúci od určitého presne určeného podniku, a teda je možné odlíšiť tento
         výrobok od výrobkov iných podnikov.

      36      Článok 3 ods. 1 písm. a) smernice stanovuje, že označenia, ktoré nemôžu tvoriť ochrannú známku, tiež nemôžu byť zapísané do
         registra, a pokiaľ boli, musia byť vyhlásené za neplatné.

      37      Napriek tomu zo znenia článku 3 ods. 1 písm. a) a zo štruktúry smernice jednoznačne vyplýva, že cieľom tohto ustanovenia je
         iba vylúčiť zápis označení, ktoré nie sú schopné vo všeobecnosti tvoriť ochrannú známku a teda ktoré sa nedajú vyjadriť graficky
         a/alebo nie sú spôsobilé odlíšiť výrobky a služby jedného podniku od výrobkov a služieb iných podnikov.

      38      Článok 3 ods. 1 písm. a) smernice spolu s pravidlami stanovenými v odseku 1 písm. b) až d) toho istého článku sú preto prekážkou
         zápisu označení alebo značiek, ktoré nespĺňajú jednu z dvoch podmienok uvedených v článku 2 smernice, konkrétne podmienku,
         ktorá vyžaduje, aby takéto označenia boli spôsobilé odlíšiť výrobky alebo služby jedného podniku od výrobkov a služieb iných
         podnikov.

      39      Z uvedeného vyplýva, že neexistuje špecifická skupina ochranných známok, ktoré majú prirodzenú rozlišovaciu spôsobilosť alebo
         rozlišovaciu spôsobilosť nadobudli používaním, ktorá by im neumožňovala odlíšiť výrobky alebo služby v zmysle článku 2 smernice.

      40      S ohľadom na vyššie uvedené treba na prvú otázku odpovedať tak, že neexistuje skupina ochranných známok, ktorých zápis nie
         je vylúčený podľa článku 3 ods. 1 písm. b) až d) a článku 3 ods. 3 smernice, ale ktorých zápis je vylúčený podľa článku 3
         ods. 1 písm. a) tejto smernice z dôvodu, že tieto ochranné známky nie sú spôsobilé odlíšiť výrobky majiteľa ochrannej známky
         od výrobkov iných podnikov.

       O druhej otázke
      41      Druhá otázka vnútroštátneho súdu smeruje k tomu, či tvar výrobku (teda výrobku, pre ktorý je označenie zapísané) je spôsobilý
         odlíšiť tento výrobok v zmysle článku 2 smernice, iba ak uvedený tvar obsahuje ľubovoľný prídavok, napríklad ozdobu, ktorá
         nemá funkčný účel.

      42      V tejto súvislosti Philips uvádza, že ak v rozpore s pripomienkami, ktoré uviedol k prvej otázke, existuje skupina ochranných
         známok, pre ktorú môže byť preukázané, že nadobudli rozlišovaciu spôsobilosť, ale napriek tomu nie sú spôsobilé odlíšiť jednotlivé
         výrobky; nie je vhodné použiť kritérium ľubovoľného prídavku, ktoré sformuloval vnútroštátny súd, na určenie ochranných známok,
         ktoré patria do tejto skupiny. Ak je potrebné vytvoriť špecifickú skupinu ochranných známok, ktoré nie sú spôsobilé odlíšiť
         spomínané výrobky, napriek tomu, že majú rozlišovaciu spôsobilosť, Philips navrhuje alternatívne kritérium spočívajúce v tom,
         či dotknutá ochranná známka je jediným praktickým spôsobom, ako opísať dotknuté výrobky.

      43      Naopak, Remington, tvrdí, že ak tvar výrobku nemá žiaden ľubovoľný prídavok, tvorí ho iba účelový tvar, ktorý ale nie je spôsobilý
         odlíšiť výrobky vyrobené majiteľom ochrannej známky od rovnakých výrobkov iných podnikov. V tomto prípade jedine ľubovoľný
         prídavok umožní určiť pôvod výrobku. Navyše Remington uvádza, že dôležitým činiteľom je stupeň opisnosti, v tom zmysle, že
         čím viac je označenie opisné, tým menej je rozlišovacie. Z toho vyplýva, že čisto opisné označenie nie je spôsobilé odlíšiť
         výrobky a prítomnosť ľubovoľného prídavku je nevyhnutná, aby označenie nadobudlo rozlišovaciu spôsobilosť.

      44      V tejto súvislosti vláda Spojeného kráľovstva uvádza, že nie je potrebné skúmať, či označenie pozostávajúce z tvaru obsahuje
         akýkoľvek ľubovoľný prídavok alebo ozdobu, aby bolo možné určiť, či je spôsobilé odlíšiť výrobky v zmysle článku 2 smernice.

      45      Podľa francúzskej vlády z ustanovení článkov 2 a 3 smernice nijako nevyplýva, že tvar výrobku umožní odlíšiť tento výrobok
         od výrobkov iných podnikov, iba ak by obsahoval ľubovoľný prídavok pozostávajúci z ozdoby bez funkčného účelu.

      46      Vzhľadom na pripomienky Komisie k prvej otázke Komisia navrhuje neodpovedať na druhú otázku. V každom prípade zdôrazňuje,
         že články 2 a 3 ods. 1 písm. a) smernice nepredstavujú samostatný dôvod zamietnutia zápisu označenia, spojený s neexistenciou
         rozlišovacej spôsobilosti.

       Posúdenie Súdnym dvorom
      47      Po prvé je potrebné pripomenúť, že z článku 2 smernice vyplýva, že ochranná známka má rozlišovaciu spôsobilosť, ak umožňuje
         odlíšiť podľa ich pôvodu výrobky alebo služby, pre ktoré je podaná prihláška na zápis. V tejto súvislosti stačí, tak ako je
         to uvedené v bode 30 tohto rozsudku, aby ochranná známka umožňovala cieľovej skupine verejnosti odlíšiť výrobok alebo služby,
         na ktoré sa vzťahuje, od výrobkov a služieb, ktoré majú iný obchodný pôvod, a veriť, že všetky výrobky alebo služby, na ktoré
         sa vzťahuje, boli vyrobené, uvedené na trh alebo poskytnuté pod dohľadom majiteľa ochrannej známky, ktorému môže byť pripísaná
         zodpovednosť za ich kvalitu.

      48      Po druhé článok 2 smernice nerozlišuje žiadne skupiny ochranných známok. Kritériá posúdenia rozlišovacej spôsobilosti trojrozmerných
         ochranných známok, teda takých, ako je známka, ktorá je predmetom vnútroštátneho sporu, nie sú odlišné od kritérií, ktoré
         možno uplatniť na iné skupiny ochranných známok.

      49      Konkrétne smernica v žiadnom prípade nevyžaduje, aby tvar výrobku, na ktorý sa vzťahuje požadovaný zápis ochrannej známky,
         obsahoval akýkoľvek ľubovoľný prídavok. V súlade s článkom 2 smernice dotknutý tvar musí byť len spôsobilý odlíšiť výrobok
         majiteľa ochrannej známky od výrobkov iných podnikov, a teda splniť svoju základnú funkciu zaručenia pôvodu výrobku.

      50      Vzhľadom na vyššie uvedené treba odpovedať na druhú otázku tak, že tvar výrobku, na ktorý sa vzťahuje ochranná známka, nemusí
         obsahovať žiaden ľubovoľný prídavok, ako napríklad ozdobu bez funkčného účelu, aby bol spôsobilý odlíšiť výrobok v zmysle
         článku 2 smernice.

       O tretej otázke
      51      Tretia otázka vnútroštátneho súdu smeruje v podstate k tomu, či v situácii, keď je výrobca jediný, kto ponúka na trhu určité
         výrobky, časté používanie označenia skladajúceho sa z tvaru týchto výrobkov môže stačiť na to, aby takéto označenie nadobudlo
         rozlišovaciu spôsobilosť podľa článku 3 ods. 3 smernice, ak vzhľadom na toto používanie podstatná časť záujmovej skupiny spája
         tento tvar s týmto výrobcom, vynímajúc akýkoľvek iný podnik, alebo verí, ak nie je uvedené iné, že výrobky tohto tvaru pochádzajú
         od daného výrobcu.

      52      Podľa Philips podmienka stanovená v článku 3 ods. 3 smernice je splnená, ak v dôsledku častého používania určitého tvaru sú
         obchodníci a cieľová skupina verejnosti presvedčení, že výrobky s týmto tvarom pochádzajú od presne určeného podniku. Navyše
         sa Philips domnieva, že de facto monopol trvajúci niekoľko rokov na výrobky daného tvaru je dôležitým dôkazom, ktorý potvrdzuje nadobudnutie rozlišovacej
         spôsobilosti. Ak má výrobca záujem podať prihlášku na zápis ochrannej známky, ktorá nadobudla rozlišovaciu spôsobilosť používaním,
         de facto monopol je prakticky predbežnou podmienkou takéhoto zápisu.

      53      Remington tvrdí, že v prípade tvaru skladajúceho sa iba z funkčných prvkov je potrebné priniesť spoľahlivé dôkazy, že samotný
         tvar bol používaný ako značka pôvodu, tak, že tvar získal druhotný význam, ktorý postačuje na to, aby bol odôvodnený zápis
         ochrannej známky pre tento tvar. Pokiaľ ide o monopol vo výrobe daných výrobkov, je potrebné zvlášť dohliadnuť na to, aby
         sa preskúmanie týkalo relevantných skutočností.

      54      Vláda Spojeného kráľovstva usudzuje, že na tvar, ktorého zápis do registra ochranných známok je zamietnutý na základe článku
         3 ods. 1 písm. e) smernice, sa nevzťahuje ochrana v zmysle odseku 3 tohto článku vzhľadom na to, že sa vzťahuje iba na označenia,
         ktoré boli vyhlásené za neplatné podľa odseku 1 písm. b) až d) tohto ustanovenia, ale nie na tie, ktoré sú upravené v článku
         3 ods. 1 písm. e). Ak by bol zápis povolený na základe ustanovenia článku 3 ods. 1 písm. e), vláda Spojeného kráľovstva uvádza,
         že podmienky odseku 3 tohto ustanovenia nie sú splnené, ak identifikácia verejnosťou nesúvisí s ochrannou známkou, ale s monopolom
         na dodávku tovaru.

      55      Francúzska vláda považuje za potrebné odpovedať na tretiu otázku kladne. Rozlišovacia spôsobilosť upravená v článku 3 ods. 3
         smernice sa môže vzhľadom na časté používanie premietnuť do toho, že podstatná časť cieľovej skupiny obchodníkov a verejnosti
         spája tento tvar s dotknutým výrobcom, vynímajúc akýkoľvek iný podnik, alebo verí, ak nie je uvedené inak, že výrobky tohto
         tvaru pochádzajú od daného výrobcu.

      56      Podľa Komisie rozlišovacia spôsobilosť nadobudnutá v situácii monopolu alebo iným spôsobom spĺňa podmienky článku 3 ods. 3
         smernice, ak podstatná časť príslušnej verejnosti verí, že výrobky, na ktoré sa vzťahuje ochranná známka, pochádzajú od určitého
         podniku.

       Posúdenie Súdnym dvorom
      57      V tejto súvislosti je na úvod potrebné pripomenúť, že ak je zápis tvaru na základe článku 3 ods. 1 písm. e) smernice, ktorého
         výklad je predmetom štvrtej otázky, zamietnutý, v žiadnom prípade nemôže byť zapísaný na základe odseku 3 toho istého článku.

      58      Naopak, článok 3 ods. 3 smernice ustanovuje, že ochranná známka, ktorej zápis je zamietnutý podľa odseku 1 písm. b), c) a d)
         toho istého článku, môže nadobudnúť používaním rozlišovaciu spôsobilosť, ktorú na začiatku nemala, a môže teda byť zapísaná
         ako ochranná známka. Používaním teda ochranná známka získava rozlišovaciu spôsobilosť, ktorá je podmienkou jej zápisu do registra
         ochranných známok.

      59      Rozlišovacia spôsobilosť ochrannej známky vrátane spôsobilosti nadobudnutej používaním musí byť posúdená v súvislosti s výrobkami
         alebo službami, na ktoré sa má zápis ochrannej známky vzťahovať.

      60      Tak ako to vyplýva z bodu 51 už citovaného rozsudku Windsurfing Chiemsee, na posúdenie rozlišovacej spôsobilosti ochrannej
         známky, ktorá je predmetom prihlášky, možno vziať do úvahy najmä podiel na trhu tejto ochrannej známky, intenzitu, geografický
         rozsah a dobu používania tejto ochrannej známky, výšku investícií vynaložených podnikom na jej reklamu, pomer záujmových skupín,
         ktoré vďaka ochrannej známke identifikujú tovary ako pochádzajúce od určitého podniku, ako aj vyhlásenia obchodných a priemyselných
         komôr a iných profesijných organizácií

      61      Súdny dvor tiež rozhodol, že ak na základe takýchto ukazovateľov príslušný orgán usúdi, že záujmové skupiny alebo prinajmenšom
         ich podstatná časť identifikujú výrobok vďaka ochrannej známke ako výrobok pochádzajúci od určitého podniku, musí v každom
         prípade dospieť k záveru, že podmienka stanovená v článku 3 ods. 3 smernice na zapísanie ochrannej známky do registra je splnená
         (rozsudok Windsurfing Chiemsee, už citovaný, bod 52).

      62      Je ale potrebné zdôrazniť, že pokiaľ ide o okolnosti, za ktorých podmienka stanovená v článku 3 ods. 3 smernice môže byť považovaná
         za splnenú, Súdny dvor upresnil, že tieto okolnosti nemôžu byť preukázané len na základe všeobecných a abstraktných údajov,
         akými sú napríklad určité percentuálne pomery (rozsudok Windsurfing Chiemsee, už citovaný, bod 52).

      63      Ďalej je potrebné posúdiť rozlišovaciu spôsobilosť označenia tvoreného tvarom výrobku, aj keď bola nadobudnutá používaním,
         berúc do úvahy predpokladané vnímanie dotknutého druhu výrobkov alebo služieb priemerným spotrebiteľom, ktorý je riadne informovaný
         a primerane pozorný a obozretný (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. júla 1998, Gut Springenheide a Tusky, C‑210/96, Zb.
         s. I‑4657, bod 31).

      64      Napokon identifikácia výrobku záujmovou skupinou ako výrobku pochádzajúceho od určitého podniku musí byť spojená s používaním
         ochrannej známky ako takej, a teda vďaka jej podstate a vplyvu, ktoré umožňujú odlíšiť daný výrobok od výrobkov iných podnikov.

      65      Vzhľadom na vyššie uvedené treba odpovedať na tretiu otázku tak, že ak je výrobca jediný, kto ponúka na trhu konkrétne výrobky,
         časté používanie označenia pozostávajúceho z tvaru týchto výrobkov môže stačiť, aby označenie nadobudlo rozlišovaciu spôsobilosť
         v zmysle článku 3 ods. 3 smernice, ak v dôsledku tohto používania podstatná časť záujmovej skupiny spája tento tvar s výrobcom,
         vylučujúc akýkoľvek iný podnik, alebo verí, že výrobky s týmto tvarom pochádzajú od tohto výrobcu. Pri posudzovaní okolností,
         za ktorých je splnená podmienka vyplývajúca z uvedeného ustanovenia, prináleží vnútroštátnemu súdu overiť, či sú preukázané
         na základe konkrétnych a vierohodných údajov, či je zohľadnené predpokladané vnímanie dotknutého druhu výrobkov alebo služieb
         priemerným spotrebiteľom, ktorý je riadne informovaný a primerane pozorný a obozretný, a či identifikácia výrobku záujmovou
         skupinou ako výrobku pochádzajúceho od určitého podniku je spojená s používaním ochrannej známky ako takej.

       O štvrtej otázke
      66      Štvrtá otázka vnútroštátneho súdu smeruje v podstate k tomu, či článok 3 ods. 1 písm. e) druhá zarážka smernice má byť vykladaný
         v tom zmysle, že označenie tvorené výlučne tvarom výrobku nemôže byť zapísané ako ochranná známka podľa tohto ustanovenia,
         ak je preukázané, že základné funkčné vlastnosti tohto tvaru vyplývajú len z technického výsledku. Ďalej sa vnútroštátny súd
         pýta, či je možné obísť tento dôvod zamietnutia, resp. vyhlásenia neplatnosti zápisu obsiahnutý v uvedenom ustanovení preukázaním,
         že existujú iné tvary, ktoré umožňujú dosiahnutie toho istého technického výsledku.

      67      V tejto súvislosti Philips uvádza, že účelom spomínaného ustanovenia smernice je zabrániť vytvoreniu monopolu na určitý technický
         výsledok prostredníctvom právnej úpravy ochrany ochranných známok. Napriek tomu zápis ochrannej známky tvorenej tvarom, ktorý
         vyjadruje určitý technický výsledok, neukladá neprimerané obmedzenie ani priemyslu, ani inováciám, ak je možné tento technický
         výsledok dosiahnuť iným tvarom, ktorý môžu konkurenční výrobcovia ľahko dosiahnuť. Podľa Philips existuje množstvo riešení
         nahradzujúcich tvar, ktorý je predmetom spornej ochrannej známky, ktorými by sa dosiahol rovnaký technický výsledok pri holení
         a v rovnakých cenových reláciách ako jeho vlastné výrobky.

      68      Podľa Remington očividný zmysel ustanovenia článku 3 ods. 1 písm. e) smernice je, že zápis ochrannej známky musí byť odmietnutý
         pre tvar nevyhnutný na dosiahnutie technického výsledku v tom zmysle, že ak tento tvar spĺňa účel dosiahnutia výsledku, neznamená
         to, že je to nevyhnutne jediný tvar, ktorým sa tento výsledok dá dosiahnuť. Výklad tohto ustanovenia, ktorý navrhuje Philips,
         je tak zužujúci, že uvedené ustanovenie sa stáva zbytočným, a znamenal by preskúmanie technickej hodnoty rôznych nákresov,
         z čoho vyplýva, že smernica by nemohla zaručiť ochranu verejného záujmu.

      69      Vláda Spojeného kráľovstva uvádza, že zápis musí byť zamietnutý, ak základné vlastnosti tvaru, ktorý tvorí označenie, vyplývajú
         len z technického výsledku.

      70      Podľa francúzskej vlády cieľom vylúčenia upraveného v spomínanom článku 3 ods. 1 písm. e), druhej zarážke smernice je zabrániť
         tomu, aby ochrana technických výtvorov, ktorá je časovo obmedzená, nebola obídená prostredníctvom právnej úpravy ochrannej
         známky, ktorá potenciálne poskytuje dlhšiu dobu ochrany.

      71      Tak francúzska vláda, ako aj vláda Spojeného kráľovstva považujú za nemožné, aby dôvod zamietnutia zápisu podľa článku 3 ods. 1
         písm. e) druhej zarážky smernice mohol byť obídený preukázaním, že existujú iné tvary, ktoré umožňujú dosiahnuť ten istý technický
         výsledok.

      72      Vzhľadom na predchádzajúcu právnu úpravu článku 3 ods. 1 písm. e) smernice a na nevyhnutnosť doslovného výkladu výnimiek Komisia
         považuje existenciu iných tvarov, ktoré umožňujú dosiahnuť hľadaný technický výsledok, za správne kritérium.

       Posúdenie Súdnym dvorom
      73      V tejto súvislosti je potrebné na úvod pripomenúť, že v súlade s článkom 2 smernice označenie tvorené tvarom výrobku v zásade
         môže tvoriť ochrannú známku, ak sa jednak dá graficky vyjadriť a jednak je spôsobilé odlíšiť výrobok alebo službu jedného
         podniku od výrobkov a služieb iných podnikov.

      74      Ďalej treba tiež pripomenúť, že dôvody zamietnutia zápisu označení tvorených tvarom výrobku sú výslovne uvedené v článku 3
         ods. 1 písm. e) smernice. V súlade s týmto ustanovením je prihláška ochrannej známky zamietnutá alebo zápis je vyhlásený za
         neplatný, ak sa označenie skladá výlučne z tvaru, ktorý vyplýva zo samotnej povahy výrobku, z tvaru, ktorý je nevyhnutný na
         dosiahnutie technického výsledku, a z tvaru, ktorý dodáva výrobku podstatnú hodnotu. V súlade so siedmym odôvodnením smernice
         výpočet dôvodov zamietnutia v tomto ustanovení je úplný.

      75      Na záver treba zdôrazniť, že ochranné známky, ktorých zápis môže byť zamietnutý z dôvodov uvedených v článku 3 ods. 1 písm. b)
         až d) smernice, môžu nadobudnúť podľa odseku 3 toho istého článku rozlišovaciu spôsobilosť používaním. Naopak, označenie,
         ktorého zápis je zamietnutý na základe článku 3 ods. 1 písm. e) smernice, nikdy nemôže nadobudnúť používaním rozlišovaciu
         spôsobilosť podľa článku 3 ods. 3.

      76      Uvedený článok 3 ods. 1 písm. e) sa zameriava na niektoré označenia, ktoré nemôžu tvoriť ochrannú známku, a môže byť predbežnou
         prekážkou, aby označenie tvorené iba tvarom výrobku bolo zapísané ako ochranná známka. Ak je splnená iba jedna z podmienok
         upravených v tomto ustanovení, označenie tvorené výlučne tvarom výrobku, ako aj grafické vyjadrenie tohto tvaru nemôžu byť
         zapísané ako ochranné známky.

      77      Dôvody vypočítané v článku 3 smernice treba vykladať s ohľadom na verejný záujem, ktorý každý z nich obsahuje (pozri v tejto
         súvislosti rozsudok Windsurfing Chiemsee, už citovaný, body 25 až 27).

      78      Princíp dôvodov zamietnutia zápisu stanovených v článku 3 ods. 1 písm. e) smernice spočíva v snahe zabrániť tomu, aby ochrana
         vyplývajúca z právnej úpravy ochranných známok neviedla k monopolnému postaveniu majiteľa ochrannej známky v súvislosti s technickými
         riešeniami alebo úžitkovými vlastnosťami výrobku, ktoré môže spotrebiteľ vyhľadávať aj pri výrobkoch konkurenčných podnikov.
         Cieľom článku 3 ods. 1 písm. e) je teda zabrániť rozšíreniu ochrany vyplývajúcej z právnej úpravy ochrannej známky na iné
         označenia ako tie, ktoré sú spôsobilé odlíšiť výrobok alebo službu jedného podniku od výrobkov a služieb jeho konkurentov,
         tak aby nevznikla prekážka pre konkurentov ponúkať výrobky obsahujúce tie isté technické riešenia a úžitkové vlastnosti ako
         výrobky majiteľa ochrannej známky.

      79      Pokiaľ ide konkrétne o označenia tvorené výlučne tvarom výrobku, ktorý je nevyhnutný na dosiahnutie technického riešenia,
         vymenované v článku 3 ods. 1 písm. e) druhej zarážke smernice, treba povedať, že toto ustanovenie smeruje k tomu, aby bol
         zamietnutý zápis tvarov, ktorých základné vlastnosti súvisia s technickou funkciou, tak, aby sa výlučnosť vyplývajúca z právnej
         úpravy ochrannej známky nestala prekážkou možnosti konkurentov ponúknuť výrobok obsahujúci túto funkciu, alebo slobody voľby
         medzi technickými riešeniami, ktoré chcú prijať, aby začlenili túto funkciu do svojho výrobku.

      80      Keďže cieľom článku 3 ods. 1 písm. e) smernice je ochrana verejného záujmu, ktorý vyžaduje, aby tvar, ktorého základné vlastnosti
         súvisia s technickou funkciou a boli vybrané, aby ju naplnili, mohol byť voľne dostupný všetkým, toto ustanovenie zabraňuje
         tomu, aby takéto označenie bolo vyhradené iba jednému podniku z dôvodu jeho zápisu do registra ochranných známok (pozri v tejto
         súvislosti rozsudok Windsurfing Chiemsee, už citovaný, bod 25).

      81      Pokiaľ ide o to, či preukázanie existencie iných tvarov umožňujúcich dosiahnutie toho istého technického výsledku môže odstrániť
         dôvod na zamietnutie prihlášky alebo na vyhlásenie neplatnosti zápisu ustanovený v uvedenom článku 3 ods. 1 písm. e) druhej
         zarážke, treba zdôrazniť, že znenie tohto ustanovenia nedovoľuje vyvodenie takého záveru.

      82      Zamietnutím zápisu uvedených označení článok 3 ods.1 písm. e) druhá zarážka smernice odráža legitímny cieľ nedovoliť jednotlivcom
         používať zápis ochrannej známky na dosiahnutie alebo udržanie výlučných práv týkajúcich sa technických riešení.

      83      Ak základné funkčné vlastnosti tvaru výrobku vyplývajú len z technického výsledku, uvedený článok 3 ods. 1 písm. e) druhá
         zarážka vylučuje zápis takého označenia tvoreného uvedeným tvarom, aj keď sa dotknutý technický výsledok dá dosiahnuť iným
         tvarom.

      84      Vzhľadom na vyššie uvedené treba odpovedať na štvrtú otázku tak, že článok 3 ods. 1 písm. e) druhú zarážku smernice je potrebné
         vykladať v tom zmysle, že označenie pozostávajúce výlučne z tvaru výrobku nemôže byť zapísané na základe tohto ustanovenia,
         ak je preukázané, že základné funkčné vlastnosti tohto tvaru vyplývajú iba z technického výsledku. Navyše preukázanie existencie
         iných tvarov, ktoré umožňujú dosiahnutie toho istého technického výsledku, nestačí na odstránenie prekážky dôvodu zamietnutia
         alebo neplatnosti zápisu obsiahnutého v uvedenom ustanovení.

      85      Vnútroštátny súd upresnil, že preskúmanie otázok týkajúcich sa porušenia práv z ochrannej známky nebude potrebné, ak jeho
         výklad článku 3 bude potvrdený Súdnym dvorom. Odpoveď na štvrtú otázku potvrdila výklad vnútroštátneho súdu, takže nie je
         potrebné odpovedať na piatu, šiestu a siedmu otázku.

       O trovách
      86      Vláda Spojeného kráľovstva a francúzska vláda, ako ani Komisia nemajú právo na náhradu trov konania, ktoré im vznikli v súvislosti
         s pripomienkami, ktoré podali Súdnemu dvoru. Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania
         vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách
         konania rozhodne tento vnútroštátny súd.

      Z týchto dôvodov
      SÚDNY DVOR,
      rozhodujúc o otázkach, ktoré mu predložil Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) uznesením z 5. mája 1999, rozhodol
         takto:

      1.      Neexistuje skupina ochranných známok, ktorých zápis nie je vylúčený podľa článku 3 ods. 1 písm. b) až d) a článku 3 ods. 3
            prvej smernice Rady 89/104/EHS z 21. decembra 1988 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných
            známok, ale ktorých zápis je vylúčený podľa článku 3 ods. 1 písm. a) tejto smernice, z dôvodu, že tieto ochranné známky nie
            sú spôsobilé odlíšiť výrobky majiteľa ochrannej známky od výrobkov iných podnikov.
      2.      Tvar výrobku, na ktorý sa vzťahuje ochranná známka, nemusí obsahovať žiaden ľubovoľný prídavok, ako napríklad ozdobu bez funkčného
            účelu, aby bol spôsobilý odlíšiť výrobok v zmysle článku 2 smernice 89/104.
      3.      Ak je výrobca jediný, kto ponúka na trhu konkrétne výrobky, časté používanie označenia pozostávajúceho z tvaru týchto výrobkov
            môže stačiť, aby označenie nadobudlo rozlišovaciu spôsobilosť v zmysle článku 3 ods. 3 smernice 89/104, ak v dôsledku tohto
            používania podstatná časť záujmovej skupiny spája tento tvar s výrobcom, vylučujúc akýkoľvek iný podnik, alebo verí, že výrobky
            s týmto tvarom pochádzajú od tohto výrobcu. Pri posudzovaní okolností, za ktorých je splnená podmienka vyplývajúca z uvedeného
            ustanovenia, prináleží vnútroštátnemu súdu overiť, či sú preukázané na základe konkrétnych a vierohodných údajov, či je zohľadnené
            predpokladané vnímanie dotknutého druhu výrobkov alebo služieb priemerným spotrebiteľom, ktorý je riadne informovaný a primerane
            pozorný a obozretný, a či identifikácia výrobku záujmovou skupinou ako výrobku pochádzajúceho od určitého podniku je spojená
            s používaním ochrannej známky ako takej.
      4.      Článok 3 ods. 1 písm. e) druhú zarážku smernice 89/104 je potrebné vykladať v tom zmysle, že označenie pozostávajúce výlučne
            z tvaru výrobku nemôže byť zapísané na základe tohto ustanovenia, ak je preukázané, že základné funkčné vlastnosti tohto tvaru
            vyplývajú iba z technického výsledku. Navyše preukázanie existencie iných tvarov, ktoré umožňujú dosiahnutie toho istého technického
            výsledku, nestačí na odstránenie prekážky dôvodu zamietnutia alebo neplatnosti zápisu obsiahnutého v uvedenom ustanovení.

               Rodríguez Iglesias

               Jann

               Macken

               Colneric

               von Bahr

               Gulmann

               Edward

               La Pergola

               Puissochet

               Cunha Rodrigues

                     Timmermanns

         Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 18. júna 2002.

               Tajomník

                     Predseda

               R. Grass

                     G. C. Rodríguez Iglesias

         * Jazyk konania: angličtina.


Rozsudok Súdneho dvora z 24. septembra 2002. # Falck SpA a Acciaierie di Bolzano SpA proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Štátna pomoc. # Spojené veci C-74/00 P a C-75/00 P.


title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (ôsma komora) z 1. júla 2009. # Operator ARP sp. z o.o. proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Štátna pomoc - Schéma pomoci na reštrukturalizáciu, ktorú Poľská republika poskytla výrobcovi ocele - Rozhodnutie, ktorým sa pomoc vyhlasuje za čiastočne nezlučiteľnú so spoločným trhom a nariaďuje sa jej vymáhanie - Protokol č.º8 o reštrukturalizácii poľského oceliarskeho priemyslu - Žaloba o neplatnosť - Záujem na konaní - Prípustnosť - Pojem príjemca - Článok 14 ods. 1 nariadenia (ES) č. 659/1999. # Vec T-291/06.

text:
         ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (ôsma komora)
      z 1. júla 2009 (
            *1
         )
      „Štátna pomoc — Schéma pomoci na reštrukturalizáciu, ktorú Poľská republika poskytla výrobcovi ocele — Rozhodnutie, ktorým sa pomoc vyhlasuje za čiastočne nezlučiteľnú so spoločným trhom a nariaďuje sa jej vymáhanie — Protokol č. 8 o reštrukturalizácii poľského oceliarskeho priemyslu — Žaloba o neplatnosť — Záujem na konaní — Prípustnosť — Pojem príjemca — Článok 14 ods. 1 nariadenia (ES) č. 659/1999“
      Vo veci T-291/06,

         Operator ARP sp. z o.o., so sídlom vo Varšave (Poľsko), v zastúpení: pôvodne J. Szymanowska, neskôr J. Szymanowska a P. Rosiak, a napokon P. Rosiak, advokáti,
      žalobkyňa,
      proti

         Komisii Európskych spoločenstiev, v zastúpení: C. Giolito a A. Stobiecka-Kuik, splnomocnení zástupcovia,
      žalovanej,
      ktorej predmetom je návrh na čiastočné zrušenie rozhodnutia Komisie 2006/937/ES z 5. júla 2005 o štátnej pomoci č. C 20/04 (ex NN 25/04) v prospech výrobcu ocele Huta Częstochowa S.A. (Ú. v. EÚ L 366, 2006, s. 1) v rozsahu, v akom vyhlasuje určitú pomoc za nezlučiteľnú so spoločným trhom a nariaďuje Poľskej republike jej vymáhanie,
      SÚD PRVÉHO STUPŇA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV (ôsma komora),
      v zložení: predsedníčka komory E. Martins Ribeiro, sudcovia S. Papasavvas a A. Dittrich (spravodajca),
      tajomník: K. Pocheć, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 4. septembra 2008,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

         Právny rámec

               1

               Podľa článku 8 Protokolu č. 2 o výrobkoch ESUO k Európskej dohode zo 16. decembra 1991 o pridružení medzi Európskymi spoločenstvami a ich členskými štátmi na jednej strane a Poľskou republikou na druhej strane [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 348, 1993, s. 2, ďalej len „protokol č. 2“):
               „1.   Nasledujúce je nezlučiteľné s riadnym fungovaním dohody, ak to môže ovplyvniť obchod medzi Spoločenstvom a Poľskom:
               …

                        iii)

                        verejná pomoc v akejkoľvek forme okrem výnimiek povolených na základe Zmluvy ESUO.
                        …

                  4.   Zmluvné strany uznávajú, že počas prvých piatich rokov po nadobudnutí platnosti dohody a odchylne od odseku 1 bodu iii) môže Poľská republika výnimočne, pokiaľ ide o výrobky ESUO z ‚ocele‘, poskytnúť verejnú pomoc na účely reštrukturalizácie za predpokladu, že:

                        —

                        program reštrukturalizácie bude spojený s celkovým plánom racionalizácie a znižovania výrobných kapacít v Poľsku,

                        —

                        táto pomoc prispeje k životaschopnosti podnikov, ktoré sú príjemcami pomoci, za bežných trhových podmienok na konci reštrukturalizačného obdobia,

                        —

                        výška a intenzita tejto pomoci bude prísne obmedzená na to, čo je absolútne nevyhnutné na obnovenie tejto životaschopnosti a bude sa postupne znižovať.

                  Asociačná rada rozhodne podľa hospodárskej situácie Poľskej republiky o možnosti predĺžiť stanovené päťročné obdobie.“ [neoficiálny preklad]

               2

               Rozhodnutie č. 3/2002 Asociačnej rady EÚ-Poľsko z 23. októbra 2002, ktorým sa predlžuje obdobie stanovené v článku 8 ods. 4 protokolu č. 2 [neoficiálny preklad] (Ú. v. EÚ L 186, 2003, s. 38), predĺžilo obdobie, počas ktorého bolo Poľskej republike výnimočne povolené poskytovať v súlade s pravidlami stanovenými v článku 8 ods. 4 protokolu č. 2 štátnu pomoc na reštrukturalizáciu, pokiaľ ide o výrobky „z ocele“, o dodatočných osem rokov od alebo až do vstupu Poľskej republiky do Európskej únie. V článku 2 rozhodnutia sa uvádza:
               „Poľská republika predloží Komisii… program reštrukturalizácie a podnikateľské zámery, ktoré spĺňajú požiadavky stanovené v článku 8 ods. 4 protokolu č. 2 a ktoré boli posúdené a schválené orgánom Poľskej republiky povereným dohľadom nad štátnou pomocou (Úrad pre hospodársku súťaž a ochranu spotrebiteľov).“ [neoficiálny preklad]

               3

               Protokol č. 8 o reštrukturalizácii poľského oceliarskeho priemyslu, ktorý tvorí prílohu Aktu o podmienkach pristúpenia Českej republiky, Estónskej republiky, Cyperskej republiky, Lotyšskej republiky, Litovskej republiky, Maďarskej republiky, Maltskej republiky, Poľskej republiky, Slovinskej republiky a Slovenskej republiky k Európskej únii a o úpravách zmlúv, na ktorých je založená Európska únia (Ú. v. EÚ L 236, 2003, s. 948, ďalej len „protokol č. 8“), Poľskej republike ako výnimku zo všeobecných pravidiel týkajúcich sa štátnej pomoci povolil poskytovať pomoc na reštrukturalizáciu jej oceliarskeho priemyslu na základe pravidiel určených v pláne reštrukturalizácie a podmienok stanovených v tomto protokole. Protokol konkrétne stanovuje:

                        „1.

                        Bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia článkov 87 [ES] a 88 [ES], sa štátna pomoc poskytnutá [Poľskou republikou] na účely reštrukturalizácie určitým častiam poľského oceliarskeho priemyslu považuje za zlučiteľnú so spoločným trhom, ak:

                                 —

                                 obdobie uvedené v článku 8 ods. 4 protokolu č. 2… bolo predĺžené do dňa pristúpenia,

                                 —

                                 podmienky stanovené v pláne reštrukturalizácie, na základe ktorých bola predĺžená platnosť uvedeného protokolu, budú dodržané počas celého obdobia rokov 2002 až 2006,

                                 —

                                 sú splnené podmienky stanovené v tomto protokole a

                                 —

                                 po pristúpení nebude poľskému oceliarskemu priemyslu vyplatená žiadna štátna pomoc na reštrukturalizáciu.

                        2.

                        …

                        3.

                        Štátna pomoc môže byť v rámci programu reštrukturalizácie poľského oceliarskeho priemyslu poskytnutá výlučne spoločnostiam uvedeným v prílohe 1 (ďalej len ‚oprávnené spoločnosti‘)…

                        4.

                        Oprávnená spoločnosť nesmie:

                                 a)

                                 v prípade zlúčenia so spoločnosťou, ktorá nie je uvedená v prílohe 1, previesť na ňu výhody zo štátnej pomoci poskytnutej oprávnenej spoločnosti;

                                 b)

                                 prevziať aktíva akejkoľvek spoločnosti, ktorá nie je uvedená v prílohe 1, na ktorú bol do 31. decembra 2006 vyhlásený konkurz.

                        5.

                        …

                        6.

                        Reštrukturalizačná pomoc poskytnutá oprávneným spoločnostiam bude určená na základe hľadísk stanovených v schválenom pláne reštrukturalizácie poľského oceliarskeho priemyslu a v jednotlivých podnikateľských zámeroch schválených Radou. Celková suma pomoci vyplatenej v období rokov 1997 — 2003 nesmie prekročiť 3387070000 PLN.
                        …
                        [Poľská republika] neposkytne žiadnu ďalšiu pomoc na účely reštrukturalizácie poľského oceliarskeho priemyslu.

                  …

                        10.

                        Všetky následné zmeny v celkovom pláne reštrukturalizácie a v jednotlivých plánoch reštrukturalizácie musia byť schválené Komisiou a, ak je to vhodné, Radou.

                  …

                        18.

                        Ak by sa monitorovaním preukázalo, že:
                        …

                                 c)

                                 [Poľská republika] v priebehu obdobia reštrukturalizácie poskytla oceliarskemu priemyslu a najmä oprávneným spoločnostiam dodatočnú nezlučiteľnú štátnu pomoc,

                           stratí prechodná úprava uvedená v tomto protokole platnosť.
                        Komisia prijme vhodné opatrenia, ktoré budú od dotknutej spoločnosti vyžadovať vrátenie akejkoľvek pomoci poskytnutej v rozpore s podmienkami stanovenými v tomto protokole.“

               4

               Rozhodnutie Rady 2003/588/ES z 21. júla 2003 o dodržiavaní podmienok stanovených v článku 3 rozhodnutia č. 3/2002 [neoficiálny preklad] (Ú. v. EÚ L 199, s. 17) vo svojom jedinom článku stanovuje:
               „Plán reštrukturalizácie a podnikateľské zámery, ktoré Komisii predložila Poľská republika 4. apríla 2003 v súlade s článkom 2 rozhodnutia č. 3/2002… spĺňajú požiadavky článku 8 ods. 4 protokolu č. 2.“

               5

               Nariadenie Rady (ES) č. 659/1999 z 22. marca 1999 stanovujúce podrobné pravidlá na uplatňovanie článku [88] ES (Ú. v. ES L 83, s. 1; Mim. vyd. 08/001, s. 339) v článku 6 ods. 1 stanovuje:
               „Rozhodnutie začať konať vo veci formálneho zisťovania zhrnie príslušné záležitosti faktov a práva, bude zahrnovať predbežné zhodnotenie Komisie, ktoré sa týka charakteru pomoci navrhovaného opatrenia a vysvetlí pochybnosti, čo sa týka jeho zlučiteľnosti so spoločným trhom. Rozhodnutím sa vyzve daný členský štát a iné zainteresované strany, aby predložili pripomienky v rámci predpísaného obdobia, ktoré by za normálnej situácie nemalo presahovať jeden mesiac. V riadne odôvodnených prípadoch Komisia môže predĺžiť predpísané obdobie.“

               6

               Článok 7 ods. 5 tohto nariadenia stanovuje:
               „Keď Komisia zistí, že oznamovaná pomoc nie je zlučiteľná so spoločným trhom, rozhodne, že pomoc nenadobudne účinnosť (ďalej sa označuje len ako ‚záporné rozhodnutie‘).“

               7

               Článok 14 nariadenia č. 659/1999 stanovuje:
               „1.   Kde sa prijímajú záporné rozhodnutia v prípadoch protiprávnej pomoci, Komisia rozhodne, že daný členský štát podnikne všetky potrebné opatrenia, aby vymohol pomoc od príjemcu (ďalej sa označuje len ako ‚rozhodnutie o vymáhaní‘). Komisia nebude vyžadovať vymáhanie pomoci, ak by to bolo v rozpore so všeobecnou zásadou práva spoločenstva.
               2.   Pomoc, ktorá sa má vymáhať podľa rozhodnutia o vymáhaní, bude zahŕňať úrok s príslušnou sadzbou stanovenou Komisiou. Úrok bude splatný od dátumu, kedy protiprávna pomoc bola k dispozícii príjemcovi, do dátumu jej vymáhania.
               3.   …“

               8

               Podľa článku 20 ods. 1 tohto nariadenia:
               „Akákoľvek zainteresovaná stana môže predložiť pripomienky podľa článku 6 po rozhodnutí Komisie začať konanie vo veci formálneho zisťovania. Akákoľvek zainteresovaná strana, ktorá predložila také pripomienky a akýkoľvek príjemca individuálnej pomoci, získa kópiu rozhodnutia prijatého Komisiou podľa článku 7.“

         Skutkové okolnosti

               9

               Prejednávaná vec sa týka reštrukturalizácie poľského výrobcu ocele Huta Częstochowa S.A. (ďalej len „HCz“). Reštrukturalizácia HCz sa uskutočnila rokoch 2002 až 2005. Na tento účel boli aktíva HCz prevedené na nové spoločnosti:

                        —

                        v roku 2002 bola založená Huta Stali Częstochowa sp. z o.o. (ďalej len „HSCz“), aby pokračovala v oceliarskej výrobe HCz. HSCz si prenajala výrobné zariadenia HCz od konkurzného správcu a prevzala väčšinu zamestnancov. Materskou spoločnosťou HSCz bolo Towarzystwo Finansowe SILESIA Sp. z o.o. (ďalej len „TFS“), spoločnosť v 100% vlastníctve poľského ministerstva financií,

                        —

                        v roku 2004 boli založené spoločnosti Majątek Hutniczy sp. z o.o. (ďalej len „MH“) a Majątek Hutniczy Plus (ďalej len „MH Plus“). Ich akcie boli v 100% vlastníctve HCz. MH nadobudla oceliarske aktíva HCz a MH Plus získala niektoré iné aktíva potrebné na výrobu,

                        —

                        aktíva nesúvisiace s výrobou (tzv. „neoceliarske aktíva“), ako aj elektroenergetický závod Elsen boli prevedené na spoločnosť Operator ARP sp. z o.o. (ďalej len „Operator“ alebo „žalobkyňa“), závislú od Agencja Rozwoju Przemysłu S.A. (agentúra pre priemyslený rozvoj vo vlastníctve poľského ministerstva financií, ďalej len „ARP“), na účely uspokojenia verejnoprávnych pohľadávok podliehajúcich reštrukturalizácii (dane a poistné na sociálne poistenie).

               10

               Listom z 19. mája 2004 Komisia informovala Poľskú republiku, že rozhodla o začatí konania vo veci formálneho zisťovania týkajúceho sa pomoci na reštrukturalizáciu, ktorá bola poskytnutá výrobcovi ocele HCz. Toto rozhodnutie bolo uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie z (Ú. v. EÚ C 204, s. 6, ďalej len „rozhodnutie o začatí konania“) v autentickom jazyku (poľštine) a predchádzalo mu zhrnutie v ostatných úradných jazykoch. Komisia vyzvala všetky zainteresované strany, aby predložili svojej pripomienky k skutkovým zisteniam a právnej analýze uvedeným v rozhodnutí o začatí konania. Pripomienky jej predložila Poľská republika a ďalšie štyri zainteresované strany.

               11

               Na záver konania Komisia dospela k záveru, že napriek jej úvodným pochybnostiam opatrenia zamerané na reštrukturalizáciu HCz v súlade s Ustawa o pomocy publicznej dla przedsiębiorców o szczególnym znaczeniu dla rynku pracy (zákon o štátnej pomoci podnikom, ktoré sú významné z hľadiska trhu práce z 30. októbra 2002, Dz. U. č. 213, položka 1800, v znení neskorších predpisov, ďalej len „zákon z roku 2002“) nepredstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 87 ods. 1 ES. Na druhej strane však Komisia dospela k názoru, že spoločnosti HCz bola v období rokov 1997 až 2002 z rôznych právnych dôvodov poskytnutá štátna pomoc. Komisia sa domnievala, že táto pomoc bola sčasti zlučiteľná so spoločným trhom, avšak žiadala vymáhanie tej jej časti, ktorú považovala za nezlučiteľnú so spoločným trhom, a to sumy 19699452 poľských zlotych (PLN) (ďalej len „sporná pomoc“).

               12

               Dňa 5. júla 2004 Komisia prijala rozhodnutie 2006/937/ES o štátnej pomoci č. C 20/04 (ex NN 25/04) v prospech spoločnosti Huta Częstochowa S.A. (Ú. v. EÚ L 366, 2006, s. 1, ďalej len „rozhodnutie“). V jeho článku 3 sa uvádza:
               „1.   Štátna pomoc vo výške 19699452 PLN, ktorú [Poľská republika poskytla] [HCz] v období od roku 1997 do mája 2002 vo forme prevádzkovej pomoci a pomoci na reštrukturalizáciu zamestnanosti je nezlučiteľná so spoločným trhom.
               2.   Poľsko podnikne všetky bezodkladné kroky, aby získalo od podnikov [HCz], Regionalny Fundusz Gospodarczy, [MH] a [Operator ARP] naspäť protiprávne poskytnutú pomoc pre [HCz] uvedenú v prvom odseku. Všetky tieto organizácie nesú spoločne zodpovednosť za vrátenie tejto pomoci.
               Vrátenie pomoci prebehne bezodkladne a podľa vnútroštátnych právnych predpisov pod podmienkou, že umožňujú okamžitý a účinný výkon tohto rozhodnutia. K čiastkam podliehajúcim vráteniu sa pripočítajú úroky za celé obdobie odo dňa priznania pomoci pre [HCz] až do jej skutočného vrátenia. Úroky sa vypočítajú podľa ustanovení uvedených v kapitole V nariadenia… číslo 794/2004.
               3.   …“

               13

               Podľa dohody z 30. septembra 2005, ktorá vstúpila do platnosti , ISD Polska sp. z o.o. (pôsobiaca v súčasnosti pod názvom ZPD Steel sp. z o.o., ďalej len „ISD“), 100% dcérska spoločnosť spoločnosti Industrial Union of Donbass Corp. (ďalej len „IUD“), kúpila od HCz všetky akcie spoločností MH a MH Plus, ako aj zostávajúcich desať dcérskych spoločností spoločnosti HCz. Zmluvou, ktorá bola takisto uzavretá a vstúpila do platnosti , ISD kúpila od TFS všetky akcie spoločnosti HSCz. ISD sa tak stala vlastníčkou HSCz, MH, MH Plus a ďalších desiatich dcérskych spoločností spoločnosti HCz.

               14

               Po predaji zmenila spoločnosť HCz svoj názov na Regionalny Fundusz Gospodarczy S.A. (ďalej len „RFG“). RFG ešte existuje a je stále v úplnom vlastníctve poľského ministerstva financií, ale vlastní len niekoľko nehnuteľností, ktoré nesúvisia s oceliarskym priemyslom.

               15

               Komisia listom zo 17. februára 2006 požiadala poľské orgány, aby jej oznámili úrokové sadzby, ktoré sa majú použiť na vrátenie spornej pomoci solidárnymi dlžníkmi uvedenými v článku 3 ods. 2 rozhodnutia. Poľské orgány vo svojej odpovedi z navrhli úrokové sadzby, ktoré sa majú použiť na vymáhanie, a metódu výpočtu úrokov. Predovšetkým navrhli, aby sa ako základ použila na obdobie rokov 1997 až 1999 päťročná pevná sadzba platná pre záväzky poľského ministerstva financií vyjadrené v PLN, a na obdobie od roku 2000 až do pristúpenia Poľskej republiky k Európskej únii desaťročná sadzba platná pre tie isté záväzky. Ďalej vzhľadom na situáciu na kapitálových trhoch v Poľsku v tom čase, ktorá bola charakteristická veľmi vysokými sadzbami, ktoré však rýchlo klesali, požiadali o každoročnú aktualizáciu týchto sadzieb a o to, aby úroky neboli počítané na zostavenom základe.

               16

               V liste zo 7. júna 2006 zaslanom poľským orgánom Komisia konštatovala, že úrokovou sadzbou, ktorá sa má použiť na vymáhanie spornej pomoci, je na celé dotknuté obdobie päťročná pevná sadzba platná pre záväzky poľského ministerstva financií vyjadrené v PLN, a že podľa článku 11 ods. 2 nariadenia č. 794/2004 má byť táto úroková sadzba uplatnená na zostavenom základe.

         Konanie a návrhy účastníkov konania

               17

               Žalobkyňa návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 18. októbra 2006 podala žalobu, na základe ktorej sa začalo toto konanie.

               18

               Po čiastočnej obmene Súdu prvého stupňa bola vec pridelená novému sudcovi spravodajcovi. Tento bol potom pridelený k ôsmej komore, ktorej bola z tohto dôvodu táto vec pridelená.

               19

               Na základe správy sudcu spravodajcu Súd prvého stupňa (ôsma komora) rozhodol o otvorení ústnej časti konania, položil Komisii určité písomné otázky a vyzval ju, aby predložila určité dokumenty. Komisia tejto výzve v stanovenej lehote vyhovela.

               20

               Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na otázky, ktoré im Súd prvého stupňa položil, boli vypočuté počas pojednávania zo 4. septembra 2008.

               21

               Žalobkyňa navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

                        —

                        zrušil článok 3 ods. 2 prvý pododsek rozhodnutia v rozsahu, v akom sa týka žalobkyne,

                        —

                        zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

               22

               Komisia navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

                        —

                        zamietol žalobu ako nedôvodnú,

                        —

                        zaviazal žalobkyňu na náhradu trov konania.

         Právny stav

         O prípustnosti

      — Tvrdenia účastníkov konania

               23

               Komisia počas pojednávania uviedla, že Poľská republika vymohla spornú pomoc od RFG a ISD a tieto spoločnosti proti žalobkyni nepodali žalobu. IUD sa navyše v zmluve o privatizácii zaručila za vrátenie spornej pomoci spoločnosťou MH. Žalobkyňa už teda nemá nijaký záujem na konaní.

               24

               Žalobkyňa odpovedá, že podľa poľského zákona môžu od nej subjekty, ktoré skutočne vrátili protiprávnu pomoc, požadovať vrátenie zaplatených súm, a to v lehote až desiatich rokov od zaplatenia. Žalobkyňa zdôrazňuje, že nevie o tom, či existuje ručiteľský záväzok spoločnosti IUD za vrátenie spornej pomoci, a že sa nemôže odvolávať na ustanovenia obsiahnuté v privatizačnej zmluve medzi poľskou vládou a IUD.

         — Posúdenie Súdom prvého stupňa

               25

               Podľa ustálenej judikatúry je prípustnosť žaloby o neplatnosť podanej fyzickou alebo právnickou osobou podmienená tým, že táto osoba preukáže vznik a pretrvávanie záujmu na zrušení napadnutého aktu (uznesenie Súdu prvého stupňa z 10. marca 2005, Gruppo ormeggiatori del porto di Venezia a i./Komisia, T-228/00, T-229/00, T-242/00, T-243/00, T-245/00 až T-248/00, T-250/00, T-252/00, T-256/00 až T-259/00, T-265/00, T-267/00, T-268/00, T-271/00, T-274/00 až T-276/00, T-281/00, T-287/00 a T-296/00, Zb. s. II-787, bod 23).

               26

               Komisia síce vzniesla námietku neprípustnosti založenú na nedostatku záujmu na konaní až v štádiu pojednávania. Treba však pripomenúť, že podmienky prípustnosti žaloby a najmä nedostatok záujmu na konaní patria medzi prekážky konania z dôvodu verejného záujmu (uznesenie Gruppo ormeggiatori del porto di Venezia a i./Komisia, už citované v bode 26 vyššie, bod 22; pozri tiež v tomto zmysle uznesenie Súdneho dvora zo 7. októbra 1987, D. M./Rada a CES, 108/86, Zb. s. 3933, bod 10). Súd prvého stupňa teda môže podľa článku 113 svojho rokovacieho poriadku kedykoľvek ex offo preskúmať, či žalobca má záujem na dosiahnutí zrušenia napadnutého rozhodnutia (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa zo , Sniace/Komisia, T-141/03, Zb. s. II-1197, bod 22).

               27

               V prejednávanej veci nemožno záujem žalobkyne na konaní popierať len z toho dôvodu, že sporná pomoc bola vrátená jedným z ďalších subjektov označených v rozhodnutí za solidárne zodpovedných za vrátenie pomoci. Žalobkyňa totiž uviedla, a Komisia jej v tomto bode neprotirečila, že podľa poľského práva môžu subjekty, ktoré skutočne vrátili protiprávnu pomoc, proti nej uplatniť právo na podanie žaloby v lehote desiatich rokov. Za týchto podmienok treba dospieť k záveru, že žalobkyňa si zachováva záujem na zrušení rozhodnutia, pretože jej žaloba, v prípade, že by sa jej vyhovelo, by mohla vylúčiť akékoľvek riziko konania proti nej.

               28

               Pokiaľ ide o ručiteľský záväzok, na ktorý sa Komisia odvolávala počas pojednávania, stačí konštatovať, že písomnosť, ktorá by mohal preukázať existenciu takého záväzku, sa v spise nenachádza.

               29

               Námietku neprípustnosti vznesenú Komisiou preto treba odmietnuť.

         O veci samej

               30

               Žalobkyňa uvádza štyri žalobné dôvody založené na porušení práva na obhajobu, nedostatku odôvodnenia rozhodnutia, nesprávnom výklade článkov 87 ES a 88 ES, ako aj článku 14 nariadenia č. 659/1999, a porušení zásad právnej istoty a proporcionality.

         O žalobnom dôvode založenom na porušení práva na obhajobu
      — Tvrdenia účastníkov konania

               31

               Žalobkyňa tvrdí, že aj keď uverejnenie oznámenia v úradnom vestníku v zásade predstavuje primeraný prostriedok informovania všetkých dotknutých strán o začatí konania o preskúmaní štátnej pomoci, je potrebné, aby Komisia dostatočne vymedzila rámec svojho preskúmavania, aby sa nestratil zmysel práva dotknutých strán predložiť svoje pripomienky.

               32

               Žalobkyňa však tvrdí, že oznámenie Komisie o začatí konania bolo formulované takým spôsobom, že nemala dôvod na to, aby sa považovala za dotknutú stranu. Rozhodnutie o začatí konania sa týkalo najmä výrobcov ocele, zatiaľ čo operátor poverený správou verejných pohľadávok bol opísaný ako spoločnosť nevyrábajúca oceľ. Žalobkyňa navyše súhlasila s vykonávaním funkcie „operátora“ až 8. júla 2005, teda po prijatí rozhodnutia, takže nemala možnosť predložiť svoje pripomnienky k zisteniam Komisie.

               33

               Nakoniec žalobkyňa zdôrazňuje, že opis spornej pomoci uvedený v rozhodnutí o začatí konania sa týka len reštrukturalizácie uskutočňovanej po roku 2003, v ktorej prípade Komisia v rozhodnutí uznala, že nejde o štátnu pomoc. Poľská republika okrem toho žalobkyni nezaslala rozhodnutie o začatí konania, ani ju neinformovala o prebiehajúcom konaní.

               34

               Komisia tieto argumenty odmieta. Uvádza, že odôvodnenie rozhodnutia o začatí konania bolo dostatočné na to, aby žalobkyňa, ktorá je jediným subjektom v Poľsku oprávneným vykonávať funkciu „operátora“, mohla pochopiť, že ako subjekt preberajúci aktíva HCz mohla byť zodpovedná za vrátenie spornej pomoci.

         — Posúdenie Súdom prvého stupňa

               35

               Na úvod treba poukázať na to, že práva na obhajobu sa môže dovolávať len oznamujúci členský štát ako adresát napadnutého rozhodnutia. Iné dotknuté strany, ako je žalobkyňa, sa zúčastňujú na správnom konaní bez toho, aby sa mohli dovolávať rovnakého práva. Majú však procesné práva, ktoré dotknutým stranám priznáva článok 88 ods. 2 ES (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdu prvého stupňa z 18. novembra 2004, Ferriere Nord/Komisia, T-176/01, Zb. s. II-3931, bod 82, a z , TV 2/Danmark a i./Komisia, T-309/04, T-317/04, T-329/04 a T-336/04, Zb. s. II-2935, bod 137).

               36

               Z judikatúry vyplýva, že fáza preskúmania upravená v článku 88 ods. 2 ES má Komisii umožniť získanie úplných informácií o všetkých okolnostiach veci (rozsudok Súdneho dvora z 2. apríla 1998, Komisia/Sytraval et Brink’s Francúzsko, C-367/95 P, Zb. s. I-1719, bod 38).

               37

               Podľa článku 6 ods. 1 nariadenia č. 659/1999 rozhodnutie o začatí konania rekapituluje relevantné skutkové a právne okolnosti, zahŕňa „predbežné zhodnotenie“ navrhovaného opatrenia Komisiou a vysvetľuje dôvody, ktoré vedú k pochybnostiam o jeho zlučiteľnosti so spoločným trhom. Toto rozhodnutie ďalej vyzýva dotknutý členský štát a iné dotknuté osoby, aby predložili svoje pripomienky.

               38

               Ako vyplýva zo znenia vyššie citovaného ustanovenia, analýza Komisie má nevyhnutne predbežný charakter. Z toho vyplýva, že Komisia nemôže mať povinnosť predložiť úplnú analýzu dotknutej pomoci vo svojom oznámení o začatí tohto konania. Komisia naopak musí definovať dostatočným spôsobom rozsah svojho preskúmania, aby nezbavila právo dotknutých osôb predložiť pripomienky k jeho obsahu [rozsudok Súdu prvého stupňa z 31. mája 2006, Kuwait Petroleum (Nederland)/Komisia, T-354/99, Zb. s. II-1475, bod 85].

               39

               V prejednávanej veci z bodov 6, 32 a 51 rozhodnutia o začatí konania, ktorého text v poľštine bol uverejnený v úradnom vestníku, jasne vyplýva, že Komisia sa pýtala na existenciu viacerých prípadov pomoci vyplatenej HCz a HSCz od roku 1997. V bode 6 totiž konštatuje, že „na základe dostupných informácií sa zdá, že HCz od začiatku obdobia reštrukturalizácie v roku 1997 vo viacerých prípadoch prijala verejnú pomoc“. V bode 32 spresňuje, že „v rámci tohto konania treba zohľadniť každú pomoc poskytnutú HCz od 1. januára 1997“. Požaduje preto od poľských orgánov „podrobné informácie o sumách a určení všetkých prípadov verejnej pomoci, ktorú Poľská republika od roku 1997 poskytla v prospech HCz“ [neoficiálny preklad] (bod 51).

               40

               Zo znenia tohto rozhodnutia teda jasne vyplýva, že Komisia začala vyčerpávajúce konanie, ktoré sa týkalo všetkých prípadov pomoci poskytnutej HCz od roku 1997.

               41

               Čo sa konkrétne týka žalobkyne, v bode 18 rozhodnutia o začatí konania sa konštatuje, že podľa zákona z roku 2002 je dcérska spoločnosť spoločnosti ARP nazvaná „Operator“ zodpovedná za verejné pohľadávky. V bode 19 toho istého rozhodnutia sa ďalej spresňuje, že to znamená, že Operator výmenou za prevod všetkých záložných práv verejných veriteľov vyplývajúcich z verejných pohľadávok v odvetví výroby ocele prevezme časť aktív HCz, ktoré nesúvisia s výrobou ocele. Úloha spoločnosti Operator je okrem toho vysvetlená v poznámke pod čiarou na strane 48 rozhodnutia o začatí konania. Nakoniec v bode 51 rozhodnutia o začatí konania sa Komisia pýta na dôvod, pre ktorý aktíva prevedené na spoločnosť Operator a aktíva zostávajúce v regionálnych fondoch dosahujú hodnotu 203 a 159 miliónov PLN.

               42

               Je teda potrebné dospieť k názoru, že odôvodnenie rozhodnutia o začatí konania, ktoré bolo prijaté 19. mája 2004, umožnilo žalobkyni založenej pochopiť, že ako subjekt preberajúci aktíva HCz môže byť zodpovedná za vrátenie spornej pomoci.

               43

               Okrem toho, keďže žalobkyňa bola jediným subjektom v Poľsku, ktorý bol oprávnený vykonávať funkciu „operátora“ v zmysle zákona z roku 2002, nemôže sa na účely preukázania porušenia svojich procesných práva odvolávať na to, že svoj súhlas s vykonávaním tejto funkcie dala až 8. júla 2005. To platí tým skôr, že prezident ARP, ktorá je 100% vlastníkom žalobkyne, sa zúčastnil na konaní vo veci formálneho zisťovania a vedel o všetkých skutočnostiach týkajúcich sa reštrukturalizácie HCz.

               44

               Žalobný dôvod založený na porušení práva na obhajobu preto treba zamietnuť.

         O žalobnom dôvode založenom na nedostatku odôvodnenia
      — Tvrdenia účastníkov konania

               45

               Žalobkyňa poukazuje na to, že pokiaľ ide o dôvody, ktoré Komisiu viedli k tomu, aby ju označila za príjemkyňu spornej pomoci a teda za solidárnu dlžníčku povinnosti vrátenia, rozhodnutie je príliš stručné a neumožňuje jej ako dotknutej strane porozumieť úvahám, ktoré sa uplatnili.

               46

               To platí tým skôr, že Komisia v rozhodnutí uviedla, že hodnota prevzatých verejnoprávnych povinností prekračuje hodnotu prevzatého majetku. Tvrdenie Komisie, že žalobkyňa mala zo spornej pomoci prospech a je povinná ju vrátiť, je preto neopodstatnené.

               47

               Komisia tvrdí, že tieto výhrady sa týkajú dôvodnosti rozhodnutia a nie jeho odôvodnenia.

         — Posúdenie Súdom prvého stupňa

               48

               Podľa ustálenej judikatúry treba rozlišovať medzi výhradou založenou na neexistencii alebo nedostatku odôvodnenia a výhradou založenou na nesprávnosti dôvodov rozhodnutia (z dôvodu chýb v skutkovom stave alebo v právnom posúdení). Posledný uvedený aspekt patrí do vecného preskúmania zákonnosti napadnutého rozhodnutia a nie do preskúmania porušenia podstatných formálnych náležitostí, a teda nemôže predstavovať porušenie článku 253 ES (rozsudok Komisia/Sytraval a Brink’s France, už citovaný v bode 37 vyššie, bod 67, a rozsudok Súdu prvého stupňa zo 7. novembra 1997, Cipeke/Komisia, T-84/96, Zb. s. II-2081, bod 47). Súd prvého stupňa preto nemôže v rámci preskúmania dodržania povinnosti odôvodnenia skúmať vecnú zákonnosť dôvodov uvedených Komisiou na odôvodnenie jej rozhodnutia. V rámci žalobného dôvodu založeného na neexistencii alebo nedostatku odôvodnenia sú teda výhrady a tvrdenia spochybňujúce dôvodnosť napadnutého rozhodnutia irelevantné (rozsudok Súdu prvého stupňa z , Corsica Ferries Francúzsko/Komisia, T-349/03, Zb. s. II-2197, body 58 a 59).

               49

               V prejednávanej veci Komisia v odôvodnení č. 146 rozhodnutia uviedla, že aktíva a pasíva spoločnosti HCz boli rozdelené medzi tri spoločnosti, ktoré sa stali jej nástupcami, RFG, MH a Operator, a že sa teda právny subjekt, ktorý získal spornú pomoc, neobmedzuje už iba na právny subjekt HCz, ale zahŕňa aj tieto ďalšie subjekty. Komisia teda uviedla dôvod, pre ktorý žalobkyňu označila ako subjekt solidárne zodpovedný za vrátenie spornej pomoci, hoci ju neoznačila ako príjemkyňu tejto pomoci.

               50

               Za týchto podmienok nemožno dospieť k záveru o nedostatku odôvodnenia rozhodnutia. V rozsahu, v akom žalobkyňa napáda správnosť dôvodov a zákonnosť prijatých ustanovení, budú jej argumenty preskúmané v rámci nasledujúceho žalobného dôvodu.

               51

               Z toho vyplýva, že žalobný dôvod založený na nedostatku odôvodnenia treba zamietnuť.

         O žalobnom dôvode založenom na nesprávnom výklade článkov 87 ES a 88 ES, ako aj článku 14 nariadenia č. 659/1999
      — Tvrdenia účastníkov konania

               52

               Žalobkyňa tvrdí, že Komisia prekročila hranice svojej voľnej úvahy tým, že ju považovala za príjemkyňu spornej pomoci.

               53

               Skutočnosť, že žalobkyňa, ktorá nepôsobí v odvetví ocele, získala niektoré majetkové zložky podniku, ktorý bol príjemcom štátnej pomoci, nie je sama osebe dostatočným odôvodnením domnienky, že finančné výhody, ktoré podnik, ktorý na ňu tieto to zložky previedol, predtým získal vďaka jemu poskytnutej verejnej pomoci, žalobkyňa získala s uvedenými zložkami. Keďže hodnota verejnoprávnych povinností, ktoré žalobkyňa prevzala, bola vyššia ako trhová hodnota majetku, ktorý na ňu bol prevedený, nič neumožňuje tvrdenie, že získala nejakú finančnú výhodu vrátane výhody predstavujúcej štátnu pomoc. Pokiaľ je totiž podnik, ktorý získal protiprávnu štátnu pomoc, odkúpený za trhovú cenu, kupujúci tohto podniku nemá byť považovaný za príjemcu tejto pomoci (rozsudok Súdneho dvora z 29. apríla 2004, Nemecko/Komisia, C-277/00, Zb. s. I-3925, ďalej len „rozsudok SMI“).

               54

               Žalobkyňa tvrdí, že prípadné vymáhanie spornej pomoci od nej by „otriaslo“ základmi reštrukturalizácie verejnoprávnych povinností, ktoré boli puntičkársky vypočítané, analyzované a odsúhlasené Komisiou, a ešte viac by znížilo objem finančných prostriedkov určených na financovanie týchto verejnoprávnych povinností.

               55

               Žalobkyňa okrem toho zdôrazňuje, že neoceliarske aktíva nenadobudla podľa zákona z roku 2002. Na základe tohto zákona mohlo dôjsť len k prevzatiu dlhov podniku. Žalobkyňa počas pojednávania spresnila, že svoj súhlas s vykonávaním funkcie „operátora“ v zmysle zákona z roku 2002 dala až 8. júla 2005. Označenie žalobkyne v článku 3 rozhodnutia bolo teda predčasné, pretože v okamihu jeho prijatia tento súhlas ešte neexistoval.

               56

               Okrem toho nepriami veritelia s právom dosiahnuť vrátenie by tiež mohli adresovať žalobkyni ako solidárnej dlžníčke žiadosť o vrátenie celej spornej pomoci, ako aj o zaplatenie úrokov. Medzi žalobkyňou a MH alebo IUD však neexistuje nijaký zmluvný vzťah, ktorý by jej umožnil obrátiť sa na posledné uvedené so žiadosťou o vrátenie spornej pomoci.

               57

               Komisia na začiatok pripomína, že hoci dospela k záveru, že reštrukturalizácia HCz na základe zákona z roku 2002 sa uskutočnila bez ďalšej štátnej pomoci, keďže spĺňala požiadavky „testu súkromného veriteľa“, konštatovala tiež, že HCz v období rokov 1997 až 2002 získala štátnu pomoc, ktorá bola čiastočne nezlučiteľná so spoločným trhom.

               58

               Komisia nemôže súhlasiť s myšlienkou, že žalobkyňa nadobudla časti aktív HCz za trhových podmienok. Nemožno totiž určiť najvyššiu cenu, ktorú bol súkromný investor pôsobiaci na trhu pripravený zaplatiť za tieto aktíva. Všetky zmeny dotýkajúce sa vlastníctva, ku ktorým došlo v rámci reštrukturalizácie HCz, a rozdelenie jej aktív, ktoré z nej vyplynulo, boli transakciami založenými na ustanoveniach zákona z roku 2002.

               59

               Pokiaľ ide o solidárnu povinnosť HCz, RFG, MH a žalobkyne, podľa Komisie je úlohou členského štátu riadne vykonať príkaz na vymáhanie spornej pomoci. Komisia sa snaží poukázať na to, že počiatočná trhová hodnota časti aktív prevzatej žalobkyňou, ktorá je uvedená v rozhodnutí, sa odlišuje od účtovnej hodnoty uvedenej v prílohe A.5. Komisia nebola schopná určiť presnú hodnotu aktív. Členský štát, ktorý nie je schopný vykonať rozhodnutie, sa však môže obrátiť na Komisiu so žiadosťou o spoluprácu pri prekonávaní týchto ťažkostí.

         — Posúdenie Súdom prvého stupňa

               60

               Žalobkyňa v podstate tvrdí, že Komisia ju v rozhodnutí neoprávnene považovala za subjekt, ktorý je solidárne zodpovedný za vrátenie spornej pomoci.

               61

               V tomto ohľade treba pripomenúť, že podľa článku 14 ods. 1 nariadenia č. 659/1999 Komisia v prípade záporného rozhodnutia o protiprávnej pomoci rozhodne, že dotknutý členský štát prijme všetky opatrenia potrebné na vymoženie pomoci od jej „príjemcu“.

               62

               V prejednávanej veci však Komisia zdôraznila, že žalobkyňa nebola príjemkyňou spornej pomoci. Napriek tomu bola označenená za solidárne zodpovednú za jej vrátenie.

               63

               Je pravda, že Komisia sa od doby svojho rozhodnutia 1999/720/ES ESUO z 8. júla 1999 o štátnej pomoci poskytnutej Nemeckom v prospech Gröditzer Stahlwerke GmbH a jej dcérskej spoločnosti Walzwerk Burg GmbH (Ú. v. ES L 292, s. 27), v ktorom prvýkrát nariadila vymáhanie pomoci od podnikov, ktoré nadobudli časti aktív, v niektorých prípadoch domnievala, že výraz „príjemca“ v zmysle článku 14 ods. 1 nariadenia č. 659/1999 neoznačuje len pôvodného príjemcu pomoci, ale v prípade potreby aj každý podnik, na ktorý boli prevedené časti aktív s úmyslom zabrániť účinnosti ustanovení príkazu na vymáhanie.

               64

               Z toho však nevyplýva po prvé, že rozšírenie okruhu subjektov zodpovedných za vrátenie pomoci vyžaduje prevod aktív. V čase prijatia rozhodnutia, teda 5. júla 2005, pritom prevod ešte účinne neprebehol, pretože žalobkyňa dala svoj súhlas na vykonávanie funkcie „operátora“ v rámci reštrukturalizácie HCz až o niekoľko dní neskôr. Z ustálenej judikatúry však vyplýva, že v rámci konania o neplatnosť treba zákonnosť napadnutého aktu posudzovať na základe skutkových a právnych okolností existujúcich v čase prijatia tohto aktu (pozri rozsudok Súdneho dvora zo , Francúzsko/Komisia, 15/76 a 16/76, Zb. s. 321, bod 7, a rozsudok SMI, už citovaný v bode 54 vyššie, bod 39, a tam citovanú judikatúru).

               65

               Komisia síce na pojednávaní tvrdila, že akákoľvek reštrukturalizácia HCz spočíva na zásade, že na žalobkyňu budú prevedené aktíva a že jej súhlas je len formálnou otázkou. Žalobkyňa však správne zdôraznila, že hoci zákon z roku 2002 upravuje úlohu „operátora“, nespresňuje, kto je „operátorom“, ani koľko „operátorov“ možno vytvoriť. V prejednávanej veci teda mohol byť „operátorom“ aj iný subjekt než žalobkyňa. Bezpodmienečné zahrnutie žalobkyne do okruhu subjektov solidárne zodpovedných za vrátenie spornej pomoci teda bolo čase prijatia rozhodnutia predčasné.

               66

               Po druhé rozšírenie okruhu subjektov zodpovedných za vrátenie pomoci je odôvodnené len vtedy, ak prevod aktív vyvoláva riziko obídenia účinkov príkazu na vymáhanie, a predovšetkým vtedy, ak pôvodný príjemca pomoci po odkúpení aktív zostáva „prázdnou škrupinou“, od ktorej nemožno dosiahnuť vrátenie protiprávnej pomoci (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 19. októbra 2005, CDA Datenträger Albrechts/Komisia, T-324/00, Zb. s. II-4309, body 98 a nasl.). Toto rozšírenie môže byť odôvodnené aj skutočnosťou, že nadobúdateľ aktív si zachováva skutočný prospech z konkurenčnej výhody spojenej s prijatím pomoci (rozsudok SMI, už citovaný v bode 54 vyššie, bod 86).

               67

               V tomto ohľade Súdny dvor rozhodol, že pokiaľ je podnik, ktorý získal protiprávnu štátnu pomoc, odkúpený za trhovú cenu, na kupujúceho nemožno hľadieť tak, že nadobudol výhodu v porovnaní s inými trhovými subjektmi. Od kupujúceho teda nemožno požadovať, aby takú pomoc vrátil (pozri v tomto zmysle rozsudok SMI, už citovaný v bode 54 vyššie, body 80 a 81). Konkrétne v prípade odkúpenia aktív sa Súd prvého stupňa vo svojom rozsudku CDA Datenträger Albrechts/Komisia, už citovanom v bode 67 vyššie, domnieval, že ak kupujúci zaplatil za prevzatie časti aktív trhovú kúpnu cenu, neponecháva si skutočný prospech z konkurenčnej výhody spojenej s prijatím pomoci poskytnutej predávajúcemu. V takom prípade nemožno dospieť k záveru, že pôvodný príjemca pomoci zostáva „prázdnou škrupinou“, od ktorej nemožno dosiahnuť vrátenie protiprávnej pomoci (pozri v tomto zmysle body 99 a 100 rozsudku), ani že kupujúci si zachoval skutočný prospech z konkurenčnej výhody spojenej s prijatím pomoci.

               68

               Súdny dvor ďalej upresnil, že na účely overenia finančných podmienok prevodu môžu vnútroštátne orgány zohľadniť najmä prípadný znalecký posudok vypracovaný pri príležitosti prevodu (rozsudok Súdneho dvora z 13. novembra 2008, Komisia/Francúzsko, C-214/07, Zb. s. I-8357, body 59 a 60).

               69

               V prejednávanej veci žalobkyňa tvrdí, že hodnota verejnoprávnych povinností, ktoré prevzala, bola oveľa vyššia než hodnota majetku, ktorý bol na ňu prevedený. Z odôvodnenia č. 53 rozhodnutia totiž vyplýva, že nezávislý znalecký posudok ohodnotil trhovú hodnotu aktív prijatých žalobkyňou, teda pozemku, akcií podniku Elsen a pohľadávok na 156 miliónov PLN (číselný údaj uvedený v prílohe A.5 je v tomto ohľade len trochu odlišný). Na druhej strane celková hodnota verejnoprávnych povinností, ktoré legálne prevzala žalobkyňa, predstavovala viac než 280 miliónov PLN: Za týchto podmienok Komisia nemohla bez ďalšieho vysvetlenia tvrdiť, že existuje riziko obchádzania, ani to, že žalobkyňa mala skutočný prospech z konkurenčnej výhody spojenej s prijatím spornej pomoci. Komisia mala aspoň vysvetliť, prečo považovala za irelevantnú skutočnosť, že aktíva boli prevzaté za „cenu“, ktorá zrejme vylučuje prospech z takej konkurenčnej výhody. Keďže totiž žalobkyňa nie je spoločnosťou patriacou do skupiny predávajúcich, ani spoločnosťou pôsobiacou na trhu výroby ocele, ale plní úlohu preberateľa dlhov a aktív podnikov v ťažkostiach, aby naproti tomu uspokojila ich veriteľov, Komisia mala konkrétnejšie preukázať riziko obchádzania a skutočný prospech z konkurenčnej výhody spojenej so získaním spornej pomoci žalobkyňou.

               70

               Zahrnutie žalobkyne do okruhou subjektov solidárne zodpovedných za vrátenie spornej pomoci teda bolo nesprávne.

               71

               Z toho vyplýva, že žalobnému dôvodu založenému na nesprávnom výklade článkov 87 ES a 88 ES, ako aj článku 14 nariadenia č. 659/1999, treba vyhovieť.

               72

               Zo všetkého, čo bolo uvedené vyššie, vyplýva, že je potrebné zrušiť rozhodnutie v rozsahu, v akom sa týka žalobkyne, bez toho, aby bolo potrebné preskúmať posledný žalobný dôvod založený na porušení zásad právnej istoty a proporcionality.

         O trovách

               73

               Podľa článku 87 ods. 2 rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia nemala vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania v súlade s návrhom žalobkyne.

               Z týchto dôvodov
               SÚD PRVÉHO STUPŇA (ôsma komora)
               rozhodol a vyhlásil:

                           1.

                           Článok 3 ods. 2 prvý pododsek rozhodnutia Komisie 2006/937/ES z 5. júla 2005 o štátnej pomoci č. C 20/04 (ex NN 25/04) v prospech výrobcu ocele Huta Częstochowa S.A. sa zrušuje v rozsahu, v akom sa týka spoločnosti Operator ARP sp. z o.o.

                           2.

                           Komisia je povinná nahradiť trovy konania.

                     Martins Ribeiro
                     Papasavvas
                     Dittrich
                     Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 1. júla 2009.
                     Podpisy

            Obsah

                  Právny rámec

                  Skutkové okolnosti

                  Konanie a návrhy účastníkov konania

                  Právny stav

                  O prípustnosti

                  — Tvrdenia účastníkov konania

                  — Posúdenie Súdom prvého stupňa

                  O veci samej

                  O žalobnom dôvode založenom na porušení práva na obhajobu

                  — Tvrdenia účastníkov konania

                  — Posúdenie Súdom prvého stupňa

                  O žalobnom dôvode založenom na nedostatku odôvodnenia

                  — Tvrdenia účastníkov konania

                  — Posúdenie Súdom prvého stupňa

                  O žalobnom dôvode založenom na nesprávnom výklade článkov 87 ES a 88 ES, ako aj článku 14 nariadenia č. 659/1999

                  — Tvrdenia účastníkov konania

                  — Posúdenie Súdom prvého stupňa

                  O trovách

            (
            *1
         )	Jazyk konania: poľština.


Rozsudok Súdneho dvora z 11. novembra 1997. # Frits Loendersloot (F. Loendersloot Internationale Expeditie) proti George Ballantine & Son Ltd a i.. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Hoge Raad - Holandsko. # Vec C-349/95.