title: Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 29. januára 2009.#Hauptzollamt Hamburg-Jonas proti Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb GmbH & Co. (C-278/07), Vion Trading GmbH (C-279/07) a Ze Fu Fleischhandel GmbH (C-280/07).#Návrhy na začatie prejudiciálneho konania: Bundesfinanzhof - Nemecko.#Nariadenie (ES, Euratom) č. 2988/95 - Ochrana finančných záujmov Európskych spoločenstiev - Článok 3 - Vrátenie vývoznej náhrady - Určenie premlčacej doby - Nezrovnalosti spáchané pred nadobudnutím účinnosti nariadenia č. 2988/95 - Pravidlo premlčania, ktoré je súčasťou všeobecného občianskeho práva členského štátu.#Spojené veci C-278/07 až C-280/07.

text:
      Spojené veci C‑278/07 až C‑280/07
      Hauptzollamt Hamburg‑Jonas
      proti
      Josef Vosding Schlacht‑, Kühl‑ und Zerlegebetrieb GmbH & Co. a i.
      (návrhy na začatie prejudiciálneho konania podané
      Bundesfinanzhof)
      „Nariadenie (ES, Euratom) č. 2988/95 – Ochrana finančných záujmov Európskych spoločenstiev – Článok 3 – Vymáhanie vývoznej náhrady – Určenie premlčacej doby – Nezrovnalosti spáchané pred nadobudnutím účinnosti nariadenia č. 2988/95 – Pravidlo premlčania, ktoré je súčasťou všeobecného občianskeho práva členského štátu“
      Abstrakt rozsudku
      1.        Vlastné zdroje Európskych spoločenstiev – Nariadenie o ochrane finančných záujmov Spoločenstva – Konanie o nezrovnalostiach
            – Premlčacia doba
      (Nariadenie Rady č. 2988/95, článok 1 ods. 2, a článok 3 ods. 1 prvý pododsek)
      2.        Vlastné zdroje Európskych spoločenstiev – Nariadenie o ochrane finančných záujmov Spoločenstva – Konanie o nezrovnalostiach
            – Premlčacia doba
      (Nariadenie Rady č. 2988/95, článok 3 ods. 1 prvý a tretí pododsek)
      3.        Vlastné zdroje Európskych spoločenstiev – Nariadenie o ochrane finančných záujmov Spoločenstva – Konanie o nezrovnalostiach
            – Premlčacia doba
      (Nariadenie Rady č. 2988/95, článok 3 ods. 3)
      1.        Článok 3 ods. 1 prvý pododsek nariadenia č. 2988/95 o ochrane finančných záujmov Európskych spoločenstiev, ktorý stanovuje
         na začatie stíhania premlčaciu dobu štyroch rokov, ktorá začína plynúť od okamihu, keď došlo k nezrovnalosti, sa uplatňuje
         na administratívne opatrenia, ako je vymáhanie vývoznej náhrady neoprávnene poskytnutej vývozcovi z dôvodu nezrovnalostí,
         ktoré tento vývozca spáchal.

      (pozri body 21, 23, bod 1 výroku)
      2.        Pokiaľ ide o výhody neoprávnene získané z rozpočtu Spoločenstva z dôvodu nezrovnalostí, ku ktorým došlo pred nadobudnutím
         účinnosti nariadenia č. 2988/95 o ochrane finančných záujmov Európskych spoločenstiev, treba konštatovať, že normotvorca Spoločenstva
         tým, že prijal článok 3 ods. 1 tohto nariadenia, a bez toho, aby bol dotknutý odsek 3 tohto článku, stanovil všeobecné pravidlo
         premlčania, ktorým úmyselne znížil na štyri roky dobu, počas ktorej orgány členských štátov, ktoré konajú v mene a na účet
         Spoločenstva, môžu alebo musia vymáhať neoprávnene poskytnuté výhody.

      Pokiaľ ide o dlhy, ktoré vznikli za účinnosti vnútroštátnych pravidiel o premlčaní, ktoré ešte nie sú premlčané, nadobudnutie
         účinnosti nariadenia č. 2988/95 spôsobuje, že podľa článku 3 ods. 1 prvého pododseku tohto nariadenia je v zásade takýto dlh
         premlčaný v lehote štyroch rokov, ktorá plynie odo dňa, keď k nezrovnalostiam došlo. Ak sa uplatní toto ustanovenie, treba
         za týchto okolností každú sumu neoprávnene získanú hospodárskym subjektom z dôvodu nezrovnalosti, ku ktorej došlo pred nadobudnutím
         účinnosti nariadenia č. 2988/95, v prípade neexistencie aktu s odkladným účinkom prijatého v priebehu štyroch rokov po spáchaní
         nezrovnalostí, považovať za premlčanú, s výhradou možnosti ponechanej členským štátom podľa článku 3 ods. 3 uvedeného nariadenia
         stanoviť dlhšie premlčacie doby.

      Premlčacia doba stanovená v článku 3 ods. 1 prvom pododseku nariadenia č. 2988/95 sa teda uplatňuje na nezrovnalosti, ku ktorým
         došlo pred nadobudnutím účinnosti tohto nariadenia a začína plynúť od dátumu, keď došlo k predmetnej nezrovnalosti.

      (pozri body 29, 31 – 34, bod 2 výroku)
      3.        Dlhšie premlčacie doby, ktoré môžu členské štáty uplatniť podľa článku 3 ods. 3 nariadenia č. 2988/95 o ochrane finančných
         záujmov Európskych spoločenstiev, môžu vyplývať z ustanovení všeobecného práva platných pred prijatím tohto nariadenia. Článok
         3 ods. 3 uvedeného nariadenia nemožno totiž vykladať v tom zmysle, že členské štáty musia v kontexte tohto ustanovenia stanoviť
         uvedené dlhšie premlčacie doby v osobitných a/alebo sektorových právnych predpisoch.

      (pozri body 46, 47, bod 3 výroku)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (druhá komora)
      z 29. januára 2009 (*)

      „Nariadenie (ES, Euratom) č. 2988/95 – Ochrana finančných záujmov Európskych spoločenstiev – Článok 3 – Vymáhanie vývoznej náhrady – Určenie premlčacej doby – Nezrovnalosti spáchané pred nadobudnutím účinnosti nariadenia č. 2988/95 – Pravidlo premlčania, ktoré je súčasťou všeobecného občianskeho práva členského štátu“
      V spojených veciach C‑278/07 až C‑280/07,
      ktorých predmetom sú návrhy na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podané rozhodnutiami Bundesfinanzhof (Nemecko)
         z 27. marca 2007 a doručené Súdnemu dvoru 13. júna 2007, ktoré súvisia s konaniami:

      Hauptzollamt Hamburg‑Jonas,
      proti
      Josef Vosding Schlacht‑, Kühl‑ und Zerlegebetrieb GmbH & Co. (C‑278/07),

      Vion Trading GmbH (C‑279/07),

      Ze Fu Fleischhandel GmbH (C‑280/07),

      SÚDNY DVOR (druhá komora),
      v zložení: predseda druhej komory C. W. A. Timmermans, sudcovia J.‑C. Bonichot, J. Makarczyk, P. Kūris a C. Toader (spravodajkyňa),
      generálna advokátka: E. Sharpston,
      tajomník: K. Sztranc‑Sławiczek, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 17. apríla 2008,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        Josef Vosding Schlacht‑, Kühl‑ und Zerlegebetrieb GmbH & Co., v zastúpení: F. Grashoff, Rechtsanwältin,
      –        Vion Trading GmbH, v zastúpení: K. Landry, Rechtsanwalt,
      –        Ze Fu Fleischhandel GmbH, v zastúpení: D. Ehle, Rechtsanwalt,
      –        česká vláda, v zastúpení: T. Boček, splnomocnený zástupca,
      –        francúzska vláda, v zastúpení: J.‑C. Gracia, splnomocnený zástupca,
      –        Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: F. Erlbacher a Z. Malůšková, splnomocnení zástupcovia,
      po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 25. septembra 2008,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Návrhy na začatie prejudiciálneho konania sa týkajú výkladu článku 3 ods. 1 a 3 nariadenia Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 z 18. decembra
         1995 o ochrane finančných záujmov Európskych spoločenstiev (Ú. v. ES L 312, s. 1; Mim. vyd. 01/001, s. 340).

      2        Tieto návrhy boli podané v rámci sporu medzi Hauptzollamt Hamburg‑Jonas (ďalej len „Hauptzollamt“) a spoločnosťami Josef Vosding
         Schlacht‑, Kühl‑ und Zerlegebetrieb GmbH & Co., Vion Trading GmbH a Ze Fu Fleischhandel GmbH (ďalej len „žalovaní vo veciach
         samých“) vo veci vrátenia vývozných náhrad.

       Právny rámec
       Právo Spoločenstva
      3        Podľa tretieho odôvodnenia nariadenia č. 2988/95 „treba brániť vo všetkých oblastiach činom, ktoré poškodzujú finančné záujmy
         Spoločenstiev“.

      4        Podľa piateho odôvodnenia uvedeného nariadenia „protiprávne konanie a správne opatrenia a sankcie, ktoré sa naň vzťahujú,
         sú ustanovené v odvetvových predpisoch v súlade s týmto nariadením“.

      5        Článok 1 tohto nariadenia stanovuje:

      „1.      Na účely ochrany finančných záujmov Európskych spoločenstiev sa týmto prijíma všeobecná úprava týkajúca sa jednotných kontrol
         a správnych opatrení a sankcií, ktoré sa týkajú protiprávneho konania s ohľadom na právo Spoločenstva.

      2.      ‚Nezrovnalosť‘ je akékoľvek porušenie ustanovenia práva Spoločenstva vyplývajúce z konania alebo opomenutia hospodárskeho
         subjektu, dôsledkom čoho je alebo by bolo poškodenie všeobecného rozpočtu Spoločenstiev alebo rozpočtov nimi spravovaných,
         buď zmenšením, alebo stratou výnosov plynúcich z vlastných zdrojov vyberaných priamo v mene Spoločenstiev alebo neoprávnenou
         výdajovou položkou.“

      6        Článok 3 ods. 1 a 3 nariadenia č. 2988/95 stanovujú:

      „1.      Premlčacia doba konania je štyri roky od času spáchania nezrovnalosti uvedenej v článku 1 ods. 1. Odvetvové predpisy však
         môžu ustanoviť kratšie obdobie, ktoré však nesmie byť kratšie ako tri roky.

      V prípade pokračujúcej alebo opakujúcej sa nezrovnalosti, premlčacia doba začína plynúť odo dňa, keď sa nezrovnalosť skončila…
      Premlčacia doba sa prerušuje pri akomkoľvek akte príslušného orgánu, o ktorom je daná osoba upovedomená a týka sa vyšetrovania
         alebo právneho konania v súvislosti s nezrovnalosťou. Premlčacia doba začína plynúť znova po každom akte prerušenia.

      …
      3.      Členské štáty si zachovávajú možnosť uplatňovať dlhšie doby a lehoty ako tie, ktoré sú ustanovené v odsekoch 1…“
      7        Článok 4 ods. 1a 4 uvedeného nariadenia stanovujú:

      „1.      Je všeobecným pravidlom, že pri akejkoľvek nezrovnalosti sa neprávom získaná výhoda odníme:
      –        povinnosťou zaplatiť alebo vrátiť dlžné alebo neprávom získané sumy,
      …
      4.      Opatrenia ustanovené v tomto článku sa nepovažujú za tresty.“
      8        Podľa článku 11 prvého odseku nariadenia č. 2988/95 nadobúda toto nariadenie účinnosť tretí deň po jeho uverejnení v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev, ku ktorému došlo 23. decembra 1995.

       Vnútroštátne právo
      9        Podľa údajov uvedených vnútroštátnym súdom neexistovali v čase, keď vznikli nezrovnalosti, v nemeckom práve žiadne ustanovenia,
         ktoré by stanovovali osobitné premlčacie doby v oblasti správnych sporov týkajúcich sa neoprávnene poskytnutých výhod. Nemecké
         správne orgány aj súdy však analogicky uplatňovali tridsaťročnú premlčaciu dobu stanovenú všeobecným právom v článku 195 nemeckého
         občianskeho zákonníka (Bürgerliches Gesetzbuch). Od roku 2002 však bola táto premlčacia doba stanovená všeobecným právom skrátená
         na tri roky.

       Spory vo veciach samých a prejudiciálne otázky
      10      Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že žalovaní vo veciach samých dali v roku 1993 colne odbaviť hovädzie mäso na vývoz
         do Jordánska a na základe ich žiadosti im boli poskytnuté preddavky na vývozné náhrady. Na základe kontrol uskutočnených začiatkom
         roka 1998 sa zistilo, že zásielky boli v skutočnosti prepravené v colnom režime tranzit alebo v režime spätného vývozu do
         Iraku.

      11      Za týchto podmienok Hauptzollamt rozhodnutím z 23. septembra 1999 (vec C‑278/07) a z 13. októbra 1999 (vec C‑279/07 a C‑280/07)
         požiadal o vrátenie predmetných vývozných náhrad.

      12      Žalovaní vo veciach samých sa proti uvedeným rozhodnutiam Hauptzollamt odvolali na Finanzgericht Hamburg. Ten ich žiadostiam
         vyhovel z toho dôvodu, že pravidlo premlčania, ako je stanovené v článku 3 ods. 1 nariadenia č. 2988/95, predmetným vráteniam
         bráni, pretože tieto vrátenia boli požadované až o viac než štyri roky po tom, čo došlo k sporných vývozných operáciách.

      13      Hauptzollamt podal proti týmto rozhodnutiam na vnútroštátny súd opravné prostriedky „revision“.

      14      Keďže Bundesfinanzhof najmä konštatoval, že vytýkané nezrovnalosti sa týkajú obdobia, ktoré predchádzalo prijatiu nariadenia
         č. 2988/95, rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky, ktoré sú formulované rovnako vo
         všetkých troch veciach C‑278/07 až C‑280/07:

      „1.      Má sa uplatniť premlčacia doba upravená v článku 3 ods. 1 prvom pododseku prvej vete nariadenia… č. 2988/95… aj v prípade,
         ak k nezrovnalosti došlo alebo sa nezrovnalosť skončila predtým, než nariadenie č. 2988/95 nadobudlo účinnosť?

      2.      Môže sa vôbec premlčacia doba upravená v tomto ustanovení uplatniť vo všeobecnosti na správne opatrenia, akým je aj vymáhanie
         vývoznej náhrady v dôsledku nezrovnalostí?

      V prípade kladných odpovedí na tieto dve otázky:
      3.      Môžu sa dlhšie lehoty podľa článku 3 ods. 3 nariadenia… č. 2988/95 uplatniť aj v tom prípade, ak ich tento členský štát vo
         svojom práve stanovil už pred prijatím tohto nariadenia? Môžu sa takéto lehoty použiť aj v prípade, ak neboli stanovené v osobitnom
         ustanovení upravujúcom vymáhanie vývoznej náhrady alebo vo všeobecnom ustanovení upravujúcom správne opatrenia, ale vyplývali
         zo všeobecného pravidla (všeobecného práva) dotknutého členského štátu, ktoré sa vzťahovalo na všetky prípady premlčania,
         ktoré nie sú upravené osobitnými ustanoveniami?“

      15      Uznesením predsedu Súdneho dvora z 30. júla 2007 boli veci C‑278/07 až C‑280/07 spojené na spoločné konanie na účely písomnej
         časti konania, ústnej časti konania a rozsudku.

       Úvodné pripomienky
      16      Na úvod, pokiaľ ide o argumentáciu žalovaných vo veciach samých, ktorá sa snaží spochybniť opis skutkového stavu uvedený vnútroštátnym
         súdom, osobitne pokiaľ ide o existenciu nezrovnalostí, ktoré sú im vytýkané, treba pripomenúť, že nie je úlohou Súdneho dvora
         zistiť skutkové okolnosti relevantné pre riešenie sporu vo veci samej. Súdny dvor totiž musí zohľadniť v rámci rozdelenia
         právomocí medzi vnútroštátnymi súdnymi orgánmi a súdnymi orgánmi Spoločenstva skutkový a právny kontext, do ktorého sa začleňuje
         prejudiciálna otázka tak, ako ju vymedzuje vnútroštátne rozhodnutie (pozri v tomto zmysle rozsudky z 13. novembra 2003, Neri,
         C‑153/02, Zb. s. I‑13555, body 34 a 35, ako aj zo 17. júla 2008, ASM Brescia, C‑347/06, Zb. s. I‑5641, bod 28).

      17      Z tohto dôvodu treba preskúmať prejudiciálne otázky v rámci skutkového stavu, ktorý určil Bundesfinanzhof.

       O prejudiciálnych otázkach
       O druhej otázke
      18      Svojou druhou otázkou, ktorú treba preskúmať najskôr, sa Bundesfinanzhof v podstate pýta, či sa premlčacia doba stanovená
         v článku 3 ods. 1 prvom pododseku nariadenia č. 2988/95 uplatňuje nielen na sankcie, ale aj na administratívne opatrenia.

      19      Tento súd žiada potvrdenie, že pojem „konania“ uvedený v tomto ustanovení sa týka bez rozdielu každého postupu prijatého vnútroštátnymi
         orgánmi v súvislosti s nezrovnalosťou, nielen opatrení, ktoré môžu viesť k uloženiu administratívnej sankcie v zmysle článku
         1 ods. 1 nariadenia č. 2988/95.

      20      V tejto súvislosti treba pripomenúť, že článok 1 ods. 1 nariadenia č. 2988/95 ustanovuje „všeobecnú úpravu týkajúcu sa jednotných
         kontrol a správnych opatrení a sankcií, ktoré sa týkajú protiprávneho konania s ohľadom na právo Spoločenstva“, a to, ako
         vyplýva z tretieho odôvodnenia nariadenia, na účel „boja proti podvodom na finančných záujmoch Spoločenstva pre všetky oblasti“
         (rozsudok z 24. júna 2004, Handlbauer, C‑278/02, Zb. s. I‑6171, bod 31).

      21      Článok 3 ods. 1 prvý pododsek nariadenia č. 2988/95 teda stanovuje na začatie stíhania premlčaciu dobu, ktorá začína plynúť
         od okamihu, keď došlo k nezrovnalosti, ktorou sa podľa článku 1 ods. 2 tohto nariadenia rozumie „akékoľvek porušenie ustanovenia
         práva Spoločenstva vyplývajúce z konania alebo opomenutia hospodárskeho subjektu, dôsledkom čoho je alebo by bolo poškodenie
         všeobecného rozpočtu Spoločenstiev…“ (rozsudok Handlbauer, už citovaný, bod 32).

      22      V rozpore s tým, čo tvrdí najmä francúzska vláda a Komisia Európskych spoločenstiev, z toho vyplýva, že článok 3 ods. 1 nariadenia
         č. 2988/95 je uplatniteľný tak na nezrovnalosti, ktoré vedú k uloženiu sankcie v zmysle článku 5 tohto nariadenia, ako aj
         na nezrovnalosti, ktoré sú predmetom administratívneho opatrenia v zmysle článku 4 tohto nariadenia, teda opatrenia, ktorého
         predmetom je odňatie neoprávnene poskytnutej výhody bez toho, aby malo sankčný charakter (pozri v tomto zmysle rozsudok Handlbauer,
         už citovaný, body 33 a 34).

      23      Na druhú otázku treba teda odpovedať, že premlčacia doba stanovená v článku 3 ods. 1 prvom pododseku nariadenia č. 2988/95
         sa uplatňuje na administratívne opatrenia, ako je vymáhanie vývoznej náhrady neoprávnene poskytnutej vývozcovi z dôvodu nezrovnalostí,
         ktoré tento vývozca spáchal.

       O prvej otázke
      24      Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či sa pravidlo štvorročnej premlčacej doby stanovené v článku 3 ods. 1 prvom
         pododseku nariadenia č. 2988/95 uplatňuje na nezrovnalosti, ku ktorým došlo alebo ktoré sa skončili predtým, než toto nariadenie
         nadobudlo účinnosť.

      25      Na úvod treba uviesť, že pred prijatím nariadenia č. 2988/95 nestanovil normotvorca Spoločenstva nijaké pravidlá týkajúce
         sa premlčacích dôb, ktoré by sa uplatňovali na vymáhanie výhod neoprávnene získaných z konania alebo opomenutia hospodárskeho
         subjektu, dôsledkom čoho bolo alebo mohlo byť poškodenie všeobecného rozpočtu Spoločenstiev alebo rozpočtov nimi spravovaných.

      26      Preto pred prijatím nariadenia č. 2988/95 museli vnútroštátne súdy, ak neexistovali predpisy Spoločenstva, rozhodovať spory
         týkajúce sa vymáhania súm neoprávnene vyplatených na základe práva Spoločenstva podľa ich vnútroštátneho práva, s výnimkou
         hraníc uložených právom Spoločenstva v tom zmysle, že podrobnosti upravené vnútroštátnym právom nemohli v praxi znemožniť
         alebo nadmerne sťažiť vymáhanie neoprávnenej pomoci a že uplatnenie vnútroštátnej právnej úpravy muselo byť nediskriminačné
         vo vzťahu ku konaniam, ktorých cieľom bolo rozhodnúť vnútroštátne spory rovnakého druhu (rozsudok z 19. septembra 2002, Huber,
         C‑336/00, Zb. s. I‑7699, bod 55 a citovaná judikatúra).

      27      Prijatím nariadenia č. 2988/95 a osobitne jeho článku 3 ods. 1 prvého pododseku však normotvorca zamýšľal vytvoriť jednotné
         pravidlo premlčania uplatniteľné v danej oblasti, prostredníctvom ktorého mienil jednak určiť minimálnu premlčaciu dobu uplatňovanú
         vo všetkých členských štátoch a jednak vzdať sa možnosti vymáhať sumy neoprávnene vyplatené z rozpočtu Spoločenstva po uplynutí
         štyroch rokov od okamihu, keď došlo k nezrovnalosti týkajúcej sa sporných platieb.

      28      Z toho vyplýva, že od dátumu nadobudnutia účinnosti nariadenia č. 2988/95 môže byť každá výhoda neoprávnene poskytnutá z rozpočtu
         Spoločenstva v zásade a s výnimkou oblastí, pre ktoré stanovil normotvorca Spoločenstva nižšiu lehotu, vymáhaná príslušnými
         orgánmi členských štátov v lehote štyroch rokov.

      29      Pokiaľ ide o výhody neoprávnene získané z rozpočtu Spoločenstva z dôvodu nezrovnalostí, ku ktorým došlo pred nadobudnutím
         účinnosti nariadenia č. 2988/95, treba konštatovať, že normotvorca Spoločenstva tým, že prijal článok 3 ods. 1 tohto nariadenia,
         a bez toho, aby bol dotknutý odsek 3 tohto článku, stanovil všeobecné pravidlo premlčania, ktorým úmyselne znížil na štyri
         roky dobu, počas ktorej orgány členských štátov, ktoré konajú v mene a na účet Spoločenstva, môžu alebo musia vymáhať neoprávnene
         poskytnuté výhody.

      30      Podľa zásady právnej istoty však nedovoľuje uplatnenie článku 3 ods. 1 prvého pododseku nariadenia č. 2988/95 uvedeným vnútroštátnym
         orgánom vymáhať dlhy, ktoré vznikli pred nadobudnutím účinnosti tohto nariadenia a boli už premlčané podľa vnútroštátnych
         predpisov upravujúcich premlčanie, ktoré sa uplatňovali v čase spáchania predmetných nezrovnalostí.

      31      Pokiaľ ide o dlhy, ktoré vznikli za účinnosti vnútroštátnych pravidiel o premlčaní, ako sú dlhy v konaní vo veci samej, ktoré
         ešte nie sú premlčané, nadobudnutie účinnosti nariadenia č. 2988/95 spôsobuje, že podľa článku 3 ods. 1 prvého pododseku tohto
         nariadenia je v zásade takýto dlh premlčaný v lehote štyroch rokov, ktorá plynie odo dňa, keď k nezrovnalostiam došlo.

      32      Ak sa uplatní uvedené ustanovenie, treba za týchto okolností každú sumu neoprávnene získanú hospodárskym subjektom z dôvodu
         nezrovnalosti, ku ktorej došlo pred nadobudnutím účinnosti nariadenia č. 2988/95, v prípade neexistencie aktu s odkladným
         účinkom prijatého v priebehu štyroch rokov po spáchaní takejto nezrovnalosti, pričom aktom sa podľa článku 3 ods. 1 tretieho
         pododseku rozumie akt, o ktorom je daná osoba upovedomená a týka sa vyšetrovania alebo právneho konania v súvislosti s nezrovnalosťou,
         považovať za premlčanú.

      33      Z toho vyplýva, že ak k nezrovnalosti došlo ako v prejednávaných veciach v priebehu roka 1993 a za účinnosti tridsaťročnej
         premlčacej doby podľa vnútroštátneho pravidla, vzťahuje sa na takúto nezrovnalosť všeobecné pravidlo Spoločenstva stanovujúce
         štvorročnú premlčaciu dobu a z tohto dôvodu bude môcť byť premlčaná v priebehu roka 1997 v závislosti od presného dátumu,
         kedy došlo k nezrovnalosti v roku 1993, s výhradou možnosti ponechanej členským štátom podľa článku 3 ods. 3 nariadenia č. 2988/95
         stanoviť dlhšie premlčacie doby.

      34      S prihliadnutím k uvedenému treba na prvú otázku odpovedať, že v situáciách, ako sú situácie vo veciach samých, premlčacia
         doba stanovená v článku 3 ods. 1 prvom pododseku nariadenia č. 2988/95:

      –        sa uplatňuje na nezrovnalosti, ku ktorým došlo pred nadobudnutím účinnosti tohto nariadenia,
      –        začína plynúť od dátumu, keď došlo k predmetnej nezrovnalosti.
       O tretej otázke
      35      Svojou treťou otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či sa môžu dlhšie lehoty podľa článku 3 ods. 3 nariadenia č. 2988/95 uplatniť
         aj v tom prípade, ak ich tento členský štát vo svojom práve stanovil už pred prijatím tohto nariadenia. Ďalej sa pýta, či
         sa takéto dlhšie lehoty môžu použiť len v prípade, ak boli stanovené v osobitnom ustanovení upravujúcom vymáhanie vývoznej
         náhrady alebo vo všeobecnom ustanovení upravujúcom správne opatrenia, alebo či môžu tiež vyplývať zo všeobecného pravidla
         všeobecného práva.

      36      V situáciách, akou sú situácie vo veciach samých, keď k nezrovnalostiam vytýkaným hospodárskym subjektom došlo v roku 1993
         za účinnosti vnútroštátneho pravidla stanovujúceho tridsaťročnú premlčaciu dobu, ako bolo konštatované v bode 33 tohto rozsudku,
         mohli byť sumy nezákonne získané z dôvodu týchto nezrovnalostí v prípade neexistencie aktu s odkladným účinkom premlčané v priebehu
         roka 1997, pokiaľ členský štát, kde došlo k nezrovnalostiam, nevyužil možnosť, ktorú mu ponúka článok 3 ods. 3 nariadenia
         č. 2988/95.

      37      Z rozhodnutí vnútroštátneho súdu vyplýva, že vo veciach samých požadovali príslušné vnútroštátne orgány vrátenie predmetných
         vývozných náhrad rozhodnutím z 23. decembra 1999 (vec C‑278/07) a z 13. októbra 1999 (veci C‑279/07 a C‑280/07).

      38      Z toho vyplýva, že sa možno domnievať, že predmetné sumy boli premlčané na základe uplatnenia všeobecnej štvorročnej premlčacej
         doby stanovenej v článku 3 ods. 1 nariadenia č. 2988/95.

      39      Po nadobudnutí účinnosti tohto nariadenia však nemecké súdy aj naďalej uplatňovali na konania týkajúce sa vrátenia výhod neoprávnene
         získaných hospodárskymi subjektmi tridsaťročnú premlčaciu dobu vyplývajúcu z článku 195 nemeckého občianskeho zákonníka.

      40      V tejto súvislosti treba konštatovať, že článok 3 ods. 3 nariadenia č. 2988/95 sa odvoláva na „možnosť“, ktorú si členské
         štáty „zachovávajú“, uplatňovať dlhšie lehoty ako tie, ktoré sú ustanovené v odseku 1 prvom pododseku uvedeného článku.

      41      Zo znenia článku 3 ods. 3 nariadenia č. 2988/95 teda vyplýva, že toto ustanovenie sa neobmedzuje na možnosť, aby členské štáty
         upravili dlhšiu premlčaciu dobu, ako je doba stanovená v odseku 1 prvom pododseku tohto článku. Výslovne uvedený článok dáva
         členským štátom možnosť zachovať si dlhšiu premlčaciu dobu, ktorá existovala v čase nadobudnutia účinnosti tohto nariadenia.

      42      Z toho vyplýva, že podľa článku 3 ods. 3 nariadenia č. 2988/95 môžu členské štáty jednak naďalej uplatňovať dlhšie premlčacie
         doby, ktoré existovali v čase prijatia nariadenia, a jednak zaviesť nové pravidlá premlčania stanovujúce takéto dlhšie premlčacie
         doby až po tomto dátume.

      43      Pokiaľ ide otázku, či majú byť tieto vnútroštátne premlčacie doby osobitne stanovené vo vnútroštátnom ustanovení, ktoré sa
         vzťahuje na vymáhanie vývozných náhrad, alebo všeobecnejšie na administratívne opatrenia, je potrebné uviesť, že znenie článku
         3 ods. 3 nariadenia č. 2988/95 nedáva výslovnú odpoveď na túto otázku.

      44      Článok 3 ods. 1 prvý pododsek uvedeného nariadenia určite stanovuje, že odvetvové predpisy môžu ustanoviť kratšiu premlčaciu
         dobu ako štyri roky, nie však kratšiu ako tri roky. V prípade týchto odvetvových predpisov však ide o odvetvové predpisy prijaté
         na úrovni Spoločenstva, ako to uvádza piate odôvodnenie tohto nariadenia, a nie o vnútroštátne odvetvové predpisy (pozri v tomto
         zmysle rozsudok Handlbauer, už citovaný, bod 28).

      45      Okrem toho nariadenie č. 2988/95 nestanovuje žiaden mechanizmus informovania alebo oznamovania týkajúci sa využitia možnosti
         stanoviť dlhšie premlčacie doby členskými štátmi podľa jeho článku 3 ods. 3. Z toho vyplýva, že na úrovni Spoločenstva nebola
         stanovená nijaká forma kontroly, ani pokiaľ ide o odchylné premlčacie doby uplatňované členskými štátmi podľa tohto ustanovenia,
         ani pokiaľ ide o odvetvia, v ktorých sa členské štáty rozhodli tieto doby uplatňovať.

      46      Z tohto dôvodu nemožno článok 3 ods. 3 nariadenia č. 2988/95 vykladať v tom zmysle, že členské štáty musia v kontexte tohto
         ustanovenia stanoviť uvedené dlhšie premlčacie doby v osobitných a/alebo sektorových právnych predpisoch.

      47      S ohľadom na uvedené treba na tretiu otázku odpovedať, že dlhšie premlčacie doby, ktoré môžu členské štáty uplatniť podľa
         článku 3 ods. 3 nariadenia č. 2988/95, môžu vyplývať z ustanovení všeobecného práva platných pred prijatím tohto nariadenia.

       O trovách
      48      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veciach samých incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol takto:
      1.      Premlčacia doba stanovená v článku 3 ods. 1 prvom pododseku nariadenia Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 z 18. decembra 1995 o ochrane
            finančných záujmov Európskych spoločenstiev sa uplatňuje na administratívne opatrenia, ako je vymáhanie vývoznej náhrady neoprávnene
            poskytnutej vývozcovi z dôvodu nezrovnalostí, ktoré tento vývozca spáchal.
      2.      V situáciách, ako sú situácie vo veciach samých, premlčacia doba stanovená v článku 3 ods. 1 prvom pododseku nariadenia č. 2988/95:
      –        sa uplatňuje na nezrovnalosti, ku ktorým došlo pred nadobudnutím účinnosti tohto nariadenia,
      –        začína plynúť od dátumu, keď došlo k predmetnej nezrovnalosti.
      3.      Dlhšie premlčacie doby, ktoré môžu členské štáty uplatniť podľa článku 3 ods. 3 nariadenia č. 2988/95, môžu vyplývať z ustanovení
            všeobecného práva platných pred prijatím tohto nariadenia.
      Podpisy
      * Jazyk konania: nemčina.


title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (siedma komora) zo 16. septembra 2009. # Pigasos Alieftiki Naftiki Etaireia proti Rade Európskej únie a Komisia Európskych spoločenstiev. # Mimozmluvná zodpovednosť - Colná únia - Dôkaz o statuse Spoločenstva produktov morského rybolovu - Nemožnosť predložiť určité dokumenty ako dôkaz - Dostatočne závažné porušenie právnej normy, ktorá priznáva práva jednotlivcom - Zodpovednosť Spoločenstva v prípade, že nedošlo k protiprávnemu konaniu jeho orgánov. # Vec T-162/07.

text:
      Rozsudok Súdu prvého stupňa (siedma komora) zo 16. septembra 2009 – Pigasos Alieftiki Naftiki Etaireia/Rada a Komisia
      (vec T‑162/07)
      „Mimozmluvná zodpovednosť – Colná únia – Dôkaz o statuse Spoločenstva produktov morského rybolovu – Nemožnosť predložiť určité dokumenty ako dôkaz – Dostatočne závažné porušenie právnej normy, ktorá priznáva práva jednotlivcom – Zodpovednosť Spoločenstva v prípade, že nedošlo k protiprávnemu konaniu jeho orgánov“
      1.                     Mimozmluvná zodpovednosť – Podmienky – Dostatočne závažné porušenie právnej normy, ktorá priznáva práva jednotlivcom (článok
            288 druhý odsek ES) (pozri body 45 – 47)
      2.                     Mimozmluvná zodpovednosť – Článok 288 druhý odsek ES – Pôsobnosť (článok 288 druhý odsek ES) (pozri body 74 – 77)
      Predmet

               Žaloba o náhradu škody smerujúca k získaniu náhrady škody údajne spôsobenej žalobcovi v dôsledku toho, že Rada a Komisia neprijali
                  ustanovenia umožňujúce colným orgánom členského štátu prijať ako dôkaz o statuse Spoločenstva produktov morského rybolovu
                  iné dokumenty ako formulár T2M stanovený nariadením Komisie (EHS) č. 2454/93 z 2. júla 1993, ktorým sa vykonáva nariadenie
                  Rady (EHS) č. 2913/92, ktorým sa stanovuje Colný kódex spoločenstva (Ú. v. ES L 253, s. 1; Mim. vyd. 02/006, s. 3)

            Výrok

                  1.

                  	Žaloba sa zamieta.

                  2.

                  	Pigasos Alieftiki Naftiki Etaireia je povinný nahradiť trovy konania.


Rozsudok Súdu pre verejnú službu (prvá komora) z 23. novembra 2010. # Fritz Harald Wenig proti Európskej komisii. # Verejná služba - Úradníci. # Vec F-75/09.


Rozsudok Všeobecného súdu (druhá komora) z 19. apríla 2016.#Spirig Pharma AG v. Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo.#Ochranná známka Európskej únie – Prihláška obrazovej ochrannej známky Európskej únie Daylong – Absolútny dôvod zamietnutia – Opisný charakter – Článok 7 ods. 1 písm. c) nariadenia (ES) č. 207/2009.#Vec T-261/15.


Rozsudok Súdu prvého stupňa (tretia rozšírená komora) zo 14. mája 1998. # SCA Holding Ltd proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Hospodárska súťaž - Pokuta - Odôvodnenie. # Vec T-327/94.


Rozsudok Súdneho dvora z 12. októbra 1982. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Belgickému kráľovstvu. # Vec 148/81.


Rozsudok Súdneho dvora z 15. júna 1978. # Gabrielle Defrenne proti Société anonyme belge de navigation aérienne Sabena. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Cour de cassation - Belgicko. # Vec 149/77.


ROZSUDOK SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU EURÓPSKEJ ÚNIE (tretia komora) z 26. marca 2014.#CP proti Európskemu parlamentu.#Verejná služba – Úradník – Vedúci útvaru – Skúšobná doba – Nepotvrdenie vo funkcii vedúceho útvaru – Zmena miesta pridelenia na inú funkciu, ako je riadiaca funkcia – Vnútorné pravidlá Parlamentu.#Vec F‑8/13.


Rozsudok Súdneho dvora z 8. marca 1979. # Salumificio di Cornuda SpA proti Amministrazione delle Finanze dello Stato. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Corte suprema di Cassazione - Taliansko. # Vec 130/78.


Rozsudok Súdneho dvora z 27. októbra 1993. # A. M. van Gemert-Derks proti Nieuwe Industriële Bedrijfsvereniging. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Raad van Beroep 's-Hertogenbosch - Holandsko. # Sociálne zabezpečenie. # Vec C-337/91.


title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (druhá komora) z 22. júna 2004.#Claude Ruiz-Picasso a i. proti Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo (ochranné známky a vzory) (ÚHVT).#Vec T-185/02.

text:
      Vec T‑185/02
      Claude Ruiz-Picasso a i.
      proti
      Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT)
      „Ochranná známka Spoločenstva – Nariadenie (ES) č. 40/94 – Námietka – Pravdepodobnosť zámeny – Prihláška slovnej ochrannej známky Spoločenstva PICARO – Skoršia slovná ochranná známka PICASSO“
      Rozsudok Súdu prvého stupňa (druhá komora) z 22. júna 2004
      Abstrakt rozsudku
      1.     Konanie – Návrh na začatie konania – Právnická osoba – Právna existencia – Dôkaz prináležiaci entite žalobcu – Možnosť, pri
            nedostatku dôkazu, pokladať za žalobcov fyzické osoby tvoriace entitu
      (Rokovací poriadok Súdu prvého stupňa, článok 44 ods. 5)
      2.     Ochranná známka Spoločenstva – Procesné ustanovenia – Preskúmanie skutočností ex offo – Námietkové konanie – Skúmanie obmedzené
            na uvedené žalobné dôvody – Zohľadnenie všeobecne známych skutočností
      (Nariadenie Rady č. 40/94, článok 74 ods. 1)
      3.     Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Relatívne dôvody zamietnutia – Námietka
            majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby – Pravdepodobnosť
            zámeny so skoršou ochrannou známkou – Podobnosť medzi dotknutými ochrannými známkami – Preskúmanie vykonané vo vzťahu k vnímaniu
            príslušnej skupiny verejnosti
      [Nariadenie Rady č. 40/94, článok 8 ods. 1 písm. b)]
      4.     Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Relatívne dôvody zamietnutia – Námietka
            majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby – Pravdepodobnosť
            zámeny so skoršou ochrannou známkou – Stupeň pozornosti príslušnej skupiny verejnosti – Okamih, ktorý treba zohľadniť – Okamih
            výberu vo vzťahu k uvedeným tovarom alebo službám
      [Nariadenie Rady č. 40/94, článok 8 ods. 1 písm. b)]
      5.     Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Relatívne dôvody zamietnutia – Námietka
            majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby – Pravdepodobnosť
            zámeny so skoršou ochrannou známkou – Slovné ochranné známky „PICARO“ a „PICASSO“
      [Nariadenie Rady č. 40/94, článok 8 ods. 1 písm. b)]
      1.     Z dôvodu súladu s náležitosťami článku 44 ods. 5 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa, ktoré sa týkajú návrhu na začatie
         konania podaného právnickou osobou, entita, ktorú tvoria dedičia ideálnych dedičských podielov v zmysle francúzskeho občianskeho
         zákonníka, ktorá podala žalobu vo svojom mene, je žiadaná predložiť dôkaz o svojej existencii ako právnickej osoby schopnej
         potvrdiť svoju samostatnosť a svoju, aj keď obmedzenú, zodpovednosť, a to, že splnomocnenie udelené jej advokátovi bolo riadne
         vystavené niekým, kto je oprávnený konať v mene entity. Skutočnosť, že entita bola predtým zapísaná ako majiteľka ochrannej
         známky Spoločenstva a že z tohto dôvodu sa zúčastnila konaní pred Úradom pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky
         a vzory), nestačí na to, aby bola žaloba podaná v jej mene považovaná za spĺňajúcu náležitosti podľa článku 44.

      To však automaticky neznamená, že je predmetná žaloba neprípustná. V skutočnosti, pod podmienkou, že slová mien dedičov ideálnych
         podielov označujú kolektívne dedičov ideálnych podielov a že títo dedičia ideálnych podielov ako fyzické osoby nemusia spĺňať
         náležitosti uvedené v článku 44 ods. 5 rokovacieho poriadku, je možné považovať žalobu za podanú dedičmi ideálnych podielov.
         Skutočnosť, že sa rozhodli podať žalobu a používať kolektívne označenie pozostalosti, nemá vplyv na prípustnosť tejto žaloby,
         pod podmienkou, že totožnosť osôb konajúcich pod týmto kolektívnym označením nie je predmetom žiadnych pochybností a že navyše
         žiaden oprávnený záujem ostatných účastníkov konania nebráni tomu, aby Súd prvého stupňa i bez návrhu opravil označenie žalobcov.

      (pozri body 19 – 22)
      2.     Podľa článku 74 nariadenia č. 40/94 o ochranných známkach spoločenstva „v prípade konaní týkajúcich sa relatívnych dôvodov
         zamietnutia zápisu sa však Úrad [pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory)] pri svojom skúmaní obmedzí na
         fakty, dôkazy a argumenty predložené stranami [dôvody, dôkazy a návrhy predložené účastníkmi konania – neoficiálny preklad] a na požadovaný žalobný nárok“.

      Toto ustanovenie obmedzuje preskúmanie Úradom z dvoch hľadísk. Na jednej strane sa týka skutkového základu rozhodnutí Úradu,
         teda skutočností a dôkazov, na ktorých môžu byť tieto rozhodnutia platne založené, a na druhej strane sa týka právneho základu
         rozhodnutí, teda ustanovení, ktoré musí príslušný orgán konania uplatniť. Odvolací senát rozhodujúci o odvolaní proti rozhodnutiu
         vydanému v námietkovom konaní môže založiť svoje rozhodnutie iba na relatívnych dôvodoch zamietnutia, ktoré uviedol dotknutý
         účastník konania a na skutočnostiach a dôkazoch, ktoré v tejto súvislosti tento účastník konania predložil.

      Napriek tomu článok 74 nevylučuje, že odvolací senát zohľadní okrem skutočností výslovne uvedených účastníkmi námietkového
         konania aj všeobecne známe skutočnosti, teda skutočnosti, ktoré môže poznať každý, alebo s ktorými je možné sa oboznámiť prostredníctvom
         všeobecne prístupných zdrojov.

      (pozri body 27 – 29)
      3.     Z dôvodu uplatnenia článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 o ochranných známkach spoločenstva, týkajúceho sa dôvodu
         zamietnutia s ohľadom na pravdepodobnosť zámeny medzi dvoma ochrannými známkami, preskúmanie podobnosti dotknutých označení
         tvorí základný prvok všeobecného posúdenia pravdepodobnosti zámeny. Toto preskúmanie rovnako ako posúdenie musí byť vykonané
         vo vzťahu k vnímaniu príslušnou skupinou verejnosti.

      (pozri bod 53)
      4.     Zamietnutie zápisu ochrannej známky Spoločenstva založené na článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 z dôvodu pravdepodobnosti
         zámeny so skoršou ochrannou známkou je odôvodnené, keďže takáto zámena je spôsobilá nenáležite ovplyvniť dotknutých spotrebiteľov,
         keď si vyberajú uvedené výrobky alebo služby. Z uvedeného vyplýva, že je potrebné zohľadniť pri posudzovaní pravdepodobnosti
         zámeny stupeň pozornosti priemerného spotrebiteľa v čase, keď pripravuje a vykonáva svoj výber medzi jednotlivými výrobkami
         alebo službami, na ktoré sa vzťahuje zapísaná ochranná známka. Možnosť, že osoby patriace do príslušnej skupiny verejnosti
         môžu tiež vnímať dotknuté výrobky za okolností, keď nie sú natoľko pozorné, nevylučuje zohľadnenie tohto stupňa pozornosti.

      (pozri bod 59)
      5.     Pre konečných spotrebiteľov Spoločenstva neexistuje pravdepodobnosť zámeny medzi slovným označením PICARO, ktorého prihláška
         ako ochrannej známky Spoločenstva je podaná pre „Automobily a náhradné diely, prostriedky osobnej prepravy“ patriace do triedy
         12 v zmysle Niceskej dohody, a slovným označením PICASSO, zapísaným skôr ako ochranná známka Spoločenstva pre „Vozidlá; pozemné,
         vzdušné alebo vodné dopravné prostriedky, automobily, autobusy, kamióny, dodávky, karavany a prívesy“ patriace do tej istej
         triedy. V skutočnosti, ak výrobky, na ktoré sa vzťahujú sporné ochranné známky, sú sčasti zhodné a sčasti podobné a ak sú
         dve označenia podobné z vizuálneho a fonetického hľadiska, pri upresnení, že stupeň podobnosti je z fonetického hľadiska veľmi
         nízky, koncepčné rozdiely odlišujúce označenia sú takej povahy, že potláčajú vizuálne a fonetické podobnosti tak, že stupeň
         podobnosti medzi ochrannými známkami nie je dostatočne vysoký na to, aby sa dalo usúdiť, že si príslušná skupina verejnosti
         bude myslieť, že dotknuté výrobky alebo služby pochádzajú od toho istého výrobcu, alebo prípadne od výrobcov ekonomicky spojených.

      (pozri body 51 – 52, 54, 58, 62)
ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (druhá komora)
      z 22. júna 2004 (*)

      „Ochranná známka Spoločenstva – Nariadenie (ES) č. 40/94 – Námietka – Pravdepodobnosť zámeny – Prihláška slovnej ochrannej známky Spoločenstva PICARO – Skoršia slovná ochranná známka PICASSO“
      Vo veci T‑185/02,
      Claude Ruiz-Picasso, bydliskom v Paríži (Francúzsko),

      Paloma Ruiz-Picasso, bydliskom v Londýne (Spojené kráľovstvo),

      Maya Widmaier-Picasso, bydliskom v Paríži,

      Marina Ruiz-Picasso, bydliskom v Ženeve (Švajčiarsko),

      Bernard Ruiz-Picasso, bydliskom v Paríži,

      v zastúpení: C. Gielen, advokát,
      žalobcovia,
      proti
      Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT), v zastúpení: G. Schneider a U. Pfleghar, splnomocnení zástupcovia,

      žalovanému,
      ďalší účastník konania pred odvolacím senátom ÚHVT a vedľajší účastník konania pred Súdom prvého stupňa:
      DaimlerChrysler AG, so sídlom v Štuttgarte (Nemecko), v zastúpení: S. Völker, advokát, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      ktorej predmetom je žaloba proti rozhodnutiu tretieho odvolacieho senátu ÚHVT podaná 18. marca 2002 (vec R 0247/2001-3), týkajúcemu
         sa námietkového konania medzi „pozostalosť Picasso“ a DaimlerChrysler AG,

      SÚD PRVÉHO STUPŇAEURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV (druhá komora),

      v zložení: predseda komory N. J. Forwood, sudcovia J. Pirrung a A. W. H. Meij,
      tajomník: D. Christensen, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní 11. novembra 2003,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
       Okolnosti predchádzajúce sporu
      1       Vedľajší účastník konania podal 11. septembra 1998 podľa nariadenia Rady (ES) č. 40/94 z 20. decembra 1993 o ochrannej známke
         spoločenstva (Ú. v. ES L 11, 1994, s. 1), v znení zmien a doplnení, prihlášku ochrannej známky Spoločenstva na Úrad pre harmonizáciu
         vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT).

      2       Prihláška ochrannej známky bola podaná na slovné označenie PICARO.
      3       Výrobky a služby uvedené v prihláške ochrannej známky patria do triedy 12 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení
         výrobkov a služieb pre zápis známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení a zodpovedajú tomuto opisu: „Automobily
         a náhradné diely, prostriedky osobnej prepravy“.

      4       Prihláška bola zverejnená 25. mája 1999 vo Vestníku ochranných známok Spoločenstva.

      5       Pozostalosť Picasso, ktorú tvoria dedičia ideálnych dedičských podielov v zmysle článkov 815 a nasl. francúzskeho občianskeho
         zákonníka, ktorí sú žalobcami, podala 19. augusta 1999 námietku v súlade s článkom 42 ods. 1 nariadenia č. 40/94 voči zápisu
         prihlasovanej ochrannej známky pre všetky druhy výrobkov uvedených v prihláške. Námietka bola podaná z dôvodu pravdepodobnosti
         zámeny upravenej v článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94. Námietka bola založená na skutočnosti, že už existuje ochranná
         známka zapísaná pod číslom 614 867, ktorej majiteľom je pozostalosť Picasso (ďalej len „skoršia ochranná známka“). Prihláška
         skoršej ochrannej známky na slovné označenie PICASSO bola podaná 1. augusta 1997 a zapísaná 26. apríla 1999 pre výrobky patriace
         do triedy 12 v zmysle Niceskej dohody a zodpovedajúce tomuto opisu: „Vozidlá; pozemné, vzdušné alebo vodné dopravné prostriedky,
         automobily, autobusy, kamióny, dodávky, karavany a prívesy“.

      6       Rozhodnutím z 11. januára 2001 námietkové oddelenie zamietlo námietku z dôvodu, že neexistuje pravdepodobnosť zámeny medzi
         dotknutými ochrannými známkami.

      7       Pozostalosť Picasso 7. marca 2001 podala odvolanie na ÚHVT proti rozhodnutiu o námietke v súlade s článkom 59 nariadenia č. 40/94,
         ktorým sa domáhala zrušenia rozhodnutia námietkového oddelenia a zamietnutia prihlášky ochrannej známky.

      8       Rozhodnutím z 18. marca 2002, doručeným žalobcom 17. apríla 2002 (vec R 247/2001-3, ďalej len „napadnuté rozhodnutie“), tretí
         odvolací senát ÚHVT zamietol odvolanie. Odvolací senát rozhodol, že vzhľadom na vysoký stupeň pozornosti príslušnej skupiny
         verejnosti dotknuté ochranné známky nie sú podobné ani z fonetického ani z vizuálneho hľadiska. Navyše usúdil, že koncepčný
         dopad skoršej ochrannej známky má takú povahu, že ochromí akúkoľvek fonetickú a/alebo vizuálnu podobnosť medzi dotknutými
         ochrannými známkami.

       Konanie a návrhy účastníkov konania
      9       Návrhom napísaným v angličtine a podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 13. júna 2002 žalobcovia konajúci pod označením
         „pozostalosť Picasso“ podali túto žalobu.

      10     Keďže vedľajší účastník konania namietol v lehote stanovenej na tento účel tajomníkom Súdu prvého stupňa, aby sa angličtina
         stala jazykom konania, jazykom konania sa v súlade s článkom 131 ods. 2 tretieho pododseku Rokovacieho poriadku Súdu prvého
         stupňa stala nemčina ako jazyk prihlášky ochrannej známky Spoločenstva.

      11     Na základe správy sudcu spravodajcu Súd prvého stupňa (druhá komora) rozhodol otvoriť ústnu časť konania a v rámci opatrení
         na zabezpečenie priebehu konania upravených v článku 64 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa položil otázky tak žalobcom,
         ako aj ÚHVT, ktorí na ne odpovedali v lehote určenej na tento účel.

      12     Prednesy a odpovede účastníkov konania na otázky Súdu prvého stupňa boli vypočuté na pojednávaní 11. novembra 2003.
      13     Žalobcovia navrhujú, aby Súd prvého stupňa:
      –       zrušil napadnuté rozhodnutie,
      –       vyhovel námietke a zamietol prihlášku ochrannej známky,
      –       zaviazal vedľajšieho účastníka konania na náhradu trov konania.
      14     ÚHVT navrhuje, aby Súd prvého stupňa:
      –       zamietol žalobu,
      –       zaviazal žalobcov na náhradu trov konania.
      15     Vedľajší účastník konania navrhuje, aby Súd prvého stupňa:
      –       zamietol žalobu,
      –       zaviazal žalobcov na náhradu trov konania.
       O prípustnosti žaloby
       Tvrdenia účastníkov konania
      16     Vedľajší účastník konania uvádza, že žaloba je neprípustná, pretože pozostalosť Picasso nie je ani fyzickou, ani právnickou
         osobou. Žaloba podľa neho neupresnila, akou právnickou osobou by táto pozostalosť mohla byť, a navyše nepripojila k žalobe
         žiaden dôkaz o jej existencii ako právnickej osoby v rozpore s náležitosťami upravenými v článku 44 ods. 5 rokovacieho poriadku.

      17     V odpovedi na písomné otázky Súdu prvého stupňa žalobcovia uviedli, že pozostalosť, ktorú tvoria dedičia ideálnych dedičských
         podielov v zmysle článkov 815 a nasl. francúzskeho občianskeho zákonníka, aj keď nemá právnu subjektivitu, je entita nezávislá
         od svojich členov, ktorá môže byť veriteľom alebo dlžníkom a ktorá má procesnú spôsobilosť. Subsidiárne žalobcovia vyhlásili,
         že je potrebné považovať žalobu za podanú spoločne piatimi dedičmi ideálnych podielov. Okrem toho boli predložené vyhlásenia,
         ktorými bol Claude Ruiz-Picasso splnomocnený v mene ostatných štyroch dedičov vykonávať všetky úkony v záujme ochrany ich
         práv v súvislosti s dielom a menom Pablo Picasso.

      18     ÚHVT uviedol, že pozostalosť Picasso bola zapísaná v registri ochranných známok Spoločenstva ako majiteľka skoršej ochrannej
         známky a že z tohto dôvodu má spôsobilosť byť účastníkom námietkového konania v súlade s ustanoveniami článku 8 ods. 2 písm. a)
         ii) a článku 42 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 40/94.

       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      19     Na účely preukázania, že pozostalosť Picasso ako entita nezávislá od svojich členov má procesnú spôsobilosť, sa žalobcovia
         odvolali iba na ustanovenia článkov 815 a nasl. francúzskeho občianskeho zákonníka. Po výzve Súdu prvého stupňa, aby doplnili
         svoje vyjadrenia v tejto súvislosti, a najmä pripojili dôkaz o svojej existencii ako právnickej osoby v súlade s článkom 44
         ods. 5 rokovacieho poriadku, znova sa iba odvolali na ustanovenia článkov 815 a nasl. francúzskeho občianskeho zákonníka.
         Namiesto toho, aby predložili doplňujúce informácie, ktoré by v záujme splnenia náležitostí článku 44 ods. 5 rokovacieho poriadku
         potvrdili samostatnosť a, aj keď obmedzenú, zodpovednosť pozostalosti Picasso a predložili dôkaz, že splnomocnenie udelené
         jej advokátovi bolo riadne vystavené niekým, kto je oprávnený konať v mene pozostalosti, dedičia subsidiárne uviedli svojej
         adresy, splnomocnenia štyroch dedičov splnomocňujúce Claude Ruiz-Picasso, ako aj ním vypracovanú mandátnu zmluvu.

      20     Za týchto okolností, skutočnosť, že pozostalosť Picasso bola zapísaná ako majiteľka skoršej ochrannej známky a z tohto dôvodu
         sa zúčastnila námietkového konania a konania pred odvolacím senátom, nestačí na to, aby bolo žaloba považovaná za spĺňajúcu
         náležitosti podľa článku 44 rokovacieho poriadku.

      21     V rozpore s tvrdením vedľajšieho účastníka konania to však neznamená, že je žaloba neprípustná. V skutočnosti pojem „pozostalosť
         Picasso“ označuje kolektívne piatich dedičov ideálnych podielov, ktoré ako fyzické osoby nemusia spĺňať náležitosti uvedené
         v článku 44 ods. 5 rokovacieho poriadku. Je teda potrebné považovať žalobu za podanú piatimi dedičmi ideálnych podielov.

      22     Skutočnosť, že dedičia ideálnych podielov sa rozhodli podať túto žalobu a používať kolektívne označenie „pozostalosť Picasso“,
         nemá vplyv na prípustnosť tejto žaloby. Totožnosť osôb konajúcich pod týmto kolektívnym označením nie je predmetom žiadnych
         pochybností. Navyše za okolností tejto veci žiaden oprávnený záujem ostatných účastníkov konania nebráni tomu, aby Súd prvého
         stupňa i bez návrhu opravil označenie žalobcov na účely tohto rozsudku.

       O veci samej
      23     Žalobcovia uvádzajú dva žalobné dôvody na podporu svojej žaloby, založené na jednej strane na porušení článku 8 ods. 1 písm. b)
         nariadenia č. 40/94 a na strane druhej na nerešpektovaní procesných zásad upravených v článku 74 ods. 1, in fine, nariadenia č. 40/94, pretože odvolací senát prekročil rámec sporu medzi účastníkmi námietkového konania. Je potrebné najprv
         preskúmať druhý žalobný dôvod.

       O druhom žalobnom dôvode založenom na porušení procesných zásad, pretože odvolací senát prekročil rámec sporu medzi účastníkmi
            námietkového konania
       Tvrdenia účastníkov konania
      24     Žalobcovia uvádzajú, že tak domnienka o vysokom stupni pozornosti príslušnej skupiny verejnosti uvedená v bode 15 napadnutého
         rozhodnutia, ako aj predpokladaný dopad skoršej ochrannej známky na trh a na vnímanie tejto ochrannej známky príslušnou skupinou
         verejnosti uvedené v bodoch 19 až 21 tohto rozhodnutia, nie sú založené na žiadnej skutočnosti uvedenej účastníkmi námietkového
         konania. Podľa žalobcov odvolací senát nemôže založiť svoje rozhodnutie na domnienkach a predpokladoch, ktoré neboli predložené
         účastníkmi konania.

      25     ÚHVT odpovedá, že odvolací senát neporušil článok 74 ods. 1, in fine, nariadenia č. 40/94, keď založil svoje rozhodnutie na skutočnostiach, ktoré sa môžu ex offo  stať súčasťou konania. Podľa ÚHVT odvolací senát správne právne posúdil všeobecne známe skutočnosti, ktoré sa už stali základom
         pre rozhodnutie námietkového oddelenia.

      26     Vedľajší účastník konania sa domnieva, že ÚHVT má právo založiť svoje rozhodnutia na všeobecne známych skutočnostiach, aj
         keď tieto neboli predložené niektorým z účastníkov konania. Podľa neho sú všeobecne známymi skutočnosťami jednak to, že automobily
         sú výrobky uvádzané na trh za vysoké ceny, ako aj to, že rozhodnutie spotrebiteľa pri nákupe automobilu ovplyvňuje veľké množstvo
         rôznych faktorov.

       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      27     Podľa článku 74 nariadenia č. 40/94 „v prípade konaní týkajúcich sa relatívnych dôvodov zamietnutia zápisu sa však [ÚHVT]
         pri svojom skúmaní obmedzí na fakty, dôkazy a argumenty predložené stranami a na požadovaný žalobný nárok [dôvody, dôkazy
         a návrhy predložené účastníkmi konania – neoficiálny preklad]“.

      28     Toto ustanovenie obmedzuje preskúmanie ÚHVT z dvoch hľadísk. Na jednej strane sa týka skutkového základu rozhodnutí ÚHVT,
         teda skutočností a dôkazov, na ktorých môžu byť tieto rozhodnutia platne založené [pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého
         stupňa z 13. júna 2002, Chef Revival USA/ÚHVT – Massagué Marín (Chef), T‑232/00, Zb. s. II‑2749, bod 45]. Na druhej strane
         sa týka právneho základu rozhodnutí, teda ustanovení, ktoré musí príslušný orgán konania uplatniť. Odvolací senát rozhodujúci
         o odvolaní proti rozhodnutiu vydanému v námietkovom konaní môže založiť svoje rozhodnutie iba na relatívnych dôvodoch zamietnutia,
         ktoré uviedol dotknutý účastník konania a na skutočnostiach a dôkazoch, ktoré v tejto súvislosti tento účastník konania predložil
         [rozsudok Súdu prvého stupňa z 23. septembra 2003, Henkel/ÚHVT – LHS (UK) (KLEENCARE), T‑308/01, zatiaľ neuverejnený v Zbierke,
         bod 23].

      29     Napriek tomu obmedzenie skutkového základu preskúmania vykonávaného odvolacím senátom nevylučuje, že odvolací senát zohľadní
         okrem skutočností výslovne uvedených účastníkmi námietkového konania aj všeobecne známe skutočnosti, teda skutočnosti, ktoré
         môže poznať každý, alebo s ktorými je možné sa oboznámiť prostredníctvom všeobecne prístupných zdrojov.

      30     Najprv je potrebné zohľadniť skutočnosť, že pravidlo práva upravené v článku 74 ods. 1, in fine, nariadenia č. 40/94 tvorí výnimku zo zásady preskúmania ex offo skutočností upravenú in limine tým istým ustanovením. Z uvedeného vyplýva, že táto výnimka sa musí vykladať zúžene, tak aby jej účinok neprekročil to, čo
         je nevyhnutné na jej účel.

      31     Čo sa týka pravidla práva uvedeného v článku 74 ods. 1, in fine, nariadenia č. 40/94, ratio legis spočíva v oslobodení správneho orgánu od povinnosti vykonať dokazovanie skutočností v konaniach inter partes. Tento účel nie je spochybnený tým, že ÚHVT zohľadní všeobecne známe skutočnosti.

      32     Naproti tomu nemôže byť cieľom článku 74 ods. 1, in fine, nariadenia č. 40/94 prinútiť námietkové oddelenie alebo odvolací senát, aby vedome prijali rozhodnutia založené na neúplných
         skutkových predpokladoch alebo na predpokladoch, ktoré sú v rozpore so skutočnosťou. Tiež nie je jeho cieľom vyžadovať, aby
         účastníci odvolacieho konania predložili ÚHVT všetky všeobecne známe skutočnosti, ktoré by prípadne mohli byť náležité vo
         vzťahu k požadovanému rozhodnutiu. V skutočnosti výklad tohto ustanovenia, podľa ktorého je vylúčené zohľadnenie ex offo všeobecne známych skutočností, by podnietil účastníkov konania, aby z opatrnosti uviedli vo svojich písomných podaniach detailný
         opis všeobecne známych skutočností, a tak sa značne zvýšila pravdepodobnosť sťaženia odvolacieho konania.

      33     Vo svetle týchto úvah je potrebné preskúmať, či odvolací senát prekročil rámec sporu medzi účastníkmi konania, keď zohľadnil
         jednotlivé skutočnosti napadnuté týmto žalobným dôvodom.

      34     Po prvé, žalobcovia spochybňujú bod 15 napadnutého rozhodnutia, ktorý uvádza, že stupeň pozornosti priemerného spotrebiteľa
         sa môže meniť v závislosti od druhu dotknutých výrobkov, a že „je možné predpokladať, že v tomto prípade dotknutý spotrebiteľ
         bude venovať osobitnú pozornosť kúpe týchto výrobkov“ (teda automobilov a náhradných dielov, ako aj prostriedkov osobnej prepravy).
         Po druhé, žalobcovia vytýkajú odvolaciemu senátu, že zohľadnil v bode 19 napadnutého rozhodnutia koncepčný dopad mena „Picasso“
         na dotknutý trh a že uviedol, že „je možné predpokladať, že väčšina európskych spotrebiteľov spája pojem ‚PICASSO‘ s najznámejším
         maliarom sveta 20. storočia: Pablom Picassom“. Po tretie, podľa žalobcov odvolací senát nemohol vychádzať z tvrdení uvedených
         v bodoch 20 a 21 napadnutého rozhodnutia, podľa ktorých „rozlišovacia spôsobilosť vlastná označeniu PICASSO je tak vysoká,
         že akákoľvek vnímateľná odlišnosť stačí na to, aby bola vylúčená akákoľvek pravdepodobnosť zámeny vo vedomí dotknutých spotrebiteľov“
         a „dotknutý spotrebiteľ, ktorý sa stretne s menom PICASSO a ochrannou známkou, ktorú predstavuje, si nikdy nespojí ochrannú
         známku PICARO so španielskym umelcom, ktorého sa týka ochranná známka PICASSO“.

      35     Vo vyššie citovaných častiach napadnutého rozhodnutia odvolací senát neuviedol žiadne nové skutočnosti bez ohľadu na to, či
         boli alebo neboli všeobecne známe, ale upresnil a uplatnil podľa ustálenej judikatúry náležité kritérium, aby určil, či existuje
         pravdepodobnosť zámeny medzi dotknutými ochrannými známkami, pričom týmto kritériom je predpokladané vnímanie priemerným spotrebiteľom,
         ktorý je riadne informovaný a primerane pozorný a obozretný druhu dotknutých výrobkov alebo služieb (rozsudok Súdneho dvora
         z 11. novembra 1997, SABEL, C‑251/95, Zb. s. I‑6191, bod 23; rozsudky Súdneho dvora zo 16. júla 1998, Gut Springenheide a Tusky,
         C‑210/96, Zb. s. I‑4657, bod 31 a z 22. júna 1999, Lloyd Schuhfabrik Meyer, C‑342/97, Zb. s. I‑3819, body 25 a 26). Ide teda
         o základný prvok úvahy odvolacieho senátu. Žalobcovia nemôžu tvrdiť, že odvolací senát prekročil rámec sporu medzi účastníkmi
         konania tým, že použil kritérium nevyhnutné pre posúdenie pravdepodobnosti zámeny.

      36     V súvislosti s druhou zo skutočností uvedených vyššie je potrebné dodať, že pozostalosť Picasso sama uviedla na tretej strane
         svojho vyjadrenia odôvodňujúceho podanie odvolania na odvolací senát ÚHVT toto:

      „[ÚHVT] najprv uvádza, že európski spotrebitelia spoznajú, že Picasso je známy španielsky maliar. Odvolateľ súhlasí s týmto
         názorom.“ („The Office firstly notes that PICASSO will be recognized by the European consumers as a famous Spanish painter.
         The Appellant shares this point of view.“)

      37     Za týchto okolností žalobcovia nemôžu vytýkať odvolaciemu senátu, že zohľadnil v napadnutom rozhodnutí predpokladané vnímanie
         verejnosti výslovne potvrdené pozostalosťou Picasso v citovanom vyjadrení. Z tohto hľadiska nemá žalobný dôvod oporu v skutkovom
         stave.

      38     Z uvedeného vyplýva, že druhý žalobný dôvod nie je dôvodný.
       O prvom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94
       Tvrdenia účastníkov konania
      39     Žalobcovia uvádzajú šesť tvrdení na podporu tohto žalobného dôvodu.
      40     Po prvé žalobcovia vytýkajú odvolaciemu senátu, že založil svoje rozhodnutie na domnienke, že priemerný spotrebiteľ je pri
         nákupe automobilov a náhradných dielov osobitne opatrný a pozorný. Uvádzajú, že táto domnienka sa týka iba momentu nákupu,
         ale ak sa stretnú s dotknutými výrobkami, ktoré obsahujú uvedené ochranné známky za iných okolností ako je nákup, napríklad
         ak vidia uvedené automobily na cestách, aj pozorní spotrebitelia si môžu myslieť, že tieto výrobky sú určitým spôsobom rovnaké,
         alebo že existujú ekonomické alebo iné súvislosti medzi ich obchodným pôvodom. Odvolací senát takto opomenul zobrať do úvahy
         teóriu „zámeny po predaji“, ktorá je vo všeobecnosti uznávaná v oblasti práva ochranných známok, najmä v rozsudku Súdneho
         dvora z 12. novembra 2002, Arsenal Football Club FC (C‑206/01, Zb. s. I‑10273). Žalobcovia v tejto súvislosti zdôrazňujú,
         že pojem pravdepodobnosť zámeny zahŕňa pravdepodobnosť nepriamej zámeny. Navyše vytýkajú odvolaciemu senátu, že neuviedol
         dôvody, na ktorých založil domnienku o osobitnej opatrnosti a pozornosti príslušnej skupiny verejnosti.

      41     Po druhé žalobcovia tvrdia, že dotknuté ochranné známky sú vizuálne a foneticky podobné. Zdôrazňujú, že vizuálna, fonetická
         a koncepčná podobnosť oboch ochranných známok má byť posúdená na základe ich porovnania bez ohľadu na zloženie príslušnej
         skupiny verejnosti, pretože toto naposledy uvedené kritérium je náležité iba pri celkovom posúdení pravdepodobnosti zámeny.

      42     Po tretie žalobcovia spochybňujú tvrdenie, podľa ktorého koncepčný dopad mena „Picasso“ prevažuje nad fonetickou a vizuálnou
         podobnosťou dotknutých ochranných známok. Upresňujú, že slovné označenie PICASSO nemá žiaden význam vo vzťahu k spomínaným
         výrobkom (automobilom). Podľa žalobcov odvolací senát mal posúdiť pravdepodobnosť zámeny vo vzťahu k týmto výrobkom a nie
         je náležité zohľadniť významy, aké môže toto označenie mať v súvislosti s inými výrobkami. Na pojednávaní žalobcovia ďalej
         uviedli, že dôsledkom prístupu, podľa ktorého význam pojmu „Picasso“ je posudzovaný ako taký a vždy chápaný ako vzťahujúci
         sa na maliara a nie na automobily, by mohlo byť popretie spôsobilosti tejto ochrannej známky odlíšiť tieto výrobky napriek
         tomu, že bola zapísaná ÚHVT. Navyše, tento prístup by obmedzil ochranu poskytnutú ochrannou známkou PICASSO v tom zmysle,
         že sa jej možno dovolávať iba voči úplne zhodným označeniam, pretože významový obsah pojmu vždy poprie akékoľvek vizuálne
         alebo fonetické podobnosti, ktoré by toto označenie mohlo mať vo vzťahu k mierne odlišným označeniam.

      43     Navyše žalobcovia tvrdia, že skutočnosť, že dve ochranné známky sú podobné z hľadiska jedného z náležitých kritérií, akým
         je vizuálne alebo fonetické kritérium, môže stačiť na preukázanie pravdepodobnosti zámeny.

      44     Po štvrté žalobcovia uvádzajú, že napadnuté rozhodnutie porušilo pravidlo, podľa ktorého sa tým viac musí prihliadať na existenciu
         pravdepodobnosti zámeny, čím ja rozlišovacia spôsobilosť skoršej ochrannej známky vyššia. Tvrdia, že slovné označenie PICASSO
         má vysokú prirodzenú rozlišovaciu spôsobilosť a podľa nich v tejto súvislosti nie je podstatnou skutočnosť, že označenie zároveň
         pozostáva z mena slávneho maliara.

      45     Po piate žalobcovia usudzujú, že odvolací senát nesprávne v bode 21 napadnutého rozhodnutia posudzoval výlučne otázku, či
         príslušná skupina verejnosti, ktorá príde do styku so skoršou ochrannou známkou, ju bude spájať s požadovanou ochrannou známkou.
         Podľa žalobcov je naopak potrebné preskúmať, či môže príslušná skupina verejnosti, ktorá príde do styku s touto ochrannou
         známkou, spájať ju so skoršou ochrannou známkou. Žalobcovia tvrdia, že áno vzhľadom na podobnosť dotknutých ochranných známok.

      46     Po šieste a na záver žalobcovia tvrdia, že odvolací senát správne nepochopil tvrdenie, podľa ktorého vedľajší účastník konania
         mal v úmysle získať výhodu zo skoršej ochrannej známky a úmyselne vyvolať zámenu medzi dotknutými ochrannými známkami. Uznávajú,
         že námietka je založená na článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 a nie na odseku 5 toho istého článku, ale upresňujú,
         že túto skutočnosť vysvetľujú súvislosti, za ktorých pozostalosť Picasso v priebehu odvolacieho konania poukazovala na okolnosť,
         že vedľajší účastník konania vedel o uvedení výrobkov pod skoršou ochrannou známkou na trh.

      47     ÚHVT a vedľajší účastník konania usudzujú, že žalobný dôvod nie je dôvodný, keďže existuje rozdiel medzi dotknutými ochrannými
         známkami, ktorý stačí na to, aby bola vylúčená pravdepodobnosť ich zámeny.

       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      48     Podľa článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 zápis prihlasovanej ochrannej známky, ktorý namieta majiteľ skoršej ochrannej
         známky, sa zamietne, ak pre jej zhodnosť alebo podobnosť so skoršou ochrannou známkou a zhodnosť alebo podobnosť tovarov alebo
         služieb, na ktoré sa vzťahujú tieto ochranné známky, existuje pravdepodobnosť zámeny zo strany verejnosti, pokiaľ ide o územie,
         na ktorom je skoršia ochranná známka chránená.

      49     Podľa ustálenej judikatúry pravdepodobnosť zámeny predstavuje pravdepodobnosť, že sa verejnosť môže domnievať, že predmetné
         výrobky alebo služby pochádzajú od jedného podniku alebo prípadne od podnikov, ktoré sú ekonomicky spojené.

      50     Podľa tejto judikatúry musí byť pravdepodobnosť zámeny posudzovaná celkovo podľa toho, ako vníma príslušná skupina verejnosti
         označenia a predmetné tovary a služby, so zohľadnením všetkých relevantných činiteľov prejednávanej veci, najmä vzájomnej
         závislosti medzi podobnosťou označení a podobnosťou označených tovarov a služieb [pozri rozsudok Súdu prvého stupňa z 9. júla
         2003, Laboratorios RTB/ÚHVT – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS), T‑162/01, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, body
         31 až 33 a citovanú judikatúru].

      51     V prejednávanej veci je skoršia ochranná známka v zmysle článku 8 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 40/94 ochrannou známkou Spoločenstva.
         Z tohto dôvodu pri posudzovaní podmienok uvedených v predchádzajúcom bude, je potrebné zobrať do úvahy názor verejnosti v celom
         Spoločenstve. Vzhľadom na povahu výrobkov, na ktoré sa vzťahuje skoršia ochranná známka, príslušnú skupinu verejnosti predstavujú
         koneční spotrebitelia.

      52     Je nesporné, že výrobky, na ktoré sa vzťahuje prihláška ochrannej známky, a tie, na ktoré sa vzťahuje skoršia ochranná známka,
         sú sčasti zhodné a sčasti podobné.

      53     Je teda potrebné preskúmať, či stupeň podobnosti medzi dotknutými označeniami je dostatočne vysoký preto, aby existovala pravdepodobnosť
         zámeny medzi ochrannými známkami. Ako vyplýva z ustálenej judikatúry celkové posúdenie pravdepodobnosti zámeny vo vzťahu k vizuálnej,
         fonetickej a koncepčnej podobnosti sporných označení sa má zakladať na celkovom dojme, ktorý tieto označenia vytvárajú, so
         zohľadnením najmä ich rozlišujúcich a prevládajúcich prvkov [rozsudok Súdu prvého stupňa zo 14. októbra 2003, Phillips Van
         Heusen/ÚHVT – Pash Textilvertrieb und Einzelhandel (BASS), T‑292/01, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, bod 47 a tam citovaná
         judikatúra]. V tejto súvislosti je potrebné odmietnuť tvrdenie žalobcov, že podobnosť dvoch označení má byť posudzovaná bez
         ohľadu na zloženie príslušnej skupiny verejnosti, pretože toto kritérium je náležité iba pri celkovom posúdení pravdepodobnosti
         zámeny. V skutočnosti preskúmanie podobnosti dotknutých označení tvorí základný prvok celkového posúdenia pravdepodobnosti
         zámeny. Toto preskúmanie rovnako ako posúdenie musí byť vykonané vo vzťahu k vnímaniu príslušnou skupinou verejnosti.

      54     Čo sa týka vizuálnej a fonetickej podobnosti, žalobcovia správne uvádzajú, že každé z dotknutých označení sa skladá z troch
         slabík, ktoré obsahujú rovnaké samohlásky umiestnené na rovnakých miestach a v rovnakom poradí, a že s výnimkou písmen „ss“
         a „r“ obsahujú aj rovnaké spoluhlásky, ktoré sú navyše umiestnené na rovnakých miestach. Skutočnosť, že tak prvé dve slabiky,
         ako aj posledné písmeno sú zhodné, je veľmi podstatná. Naproti tomu, výslovnosť dvojitej spoluhlásky „ss“ sa veľmi jasne odlišuje
         od výslovnosti „r“. Z uvedeného vyplýva, že obe označenia sú podobné z vizuálneho a fonetického hľadiska, aj keď z fonetického
         hľadiska je stupeň podobnosti veľmi nízky.

      55     Z koncepčného hľadiska, slovné označenie PICASSO je osobitne známe príslušnej skupine verejnosti ako meno slávneho maliara
         Pabla Picassa. Slovné označenie PICARO môže byť chápané španielsky hovoriacimi osobami ako vzťahujúce sa najmä na postavu
         španielskej literatúry, ale nemá významový obsah pre zvyšok (väčšinový) príslušnej skupiny verejnosti nehovoriacej po španielsky.
         Takže označenia nie sú podobné z koncepčného hľadiska.

      56     Podobné koncepčné rozdiely môžu za istých okolností potlačiť vizuálne a fonetické podobnosti medzi dotknutými označeniami.
         Predpokladom takéhoto potlačenia je, že aspoň jedno z dotknutých označení má vo vzťahu k príslušnej skupine verejnosti jasný
         a vymedzený význam takého charakteru, že táto príslušná skupina verejnosti je schopná ho okamžite pochopiť (rozsudok BASS,
         bod 52 vyššie, bod 54).

      57     Slovné označenie PICASSO má pre príslušnú skupinu verejnosti jasný a vymedzený význam. V rozpore s tvrdeniami žalobcov náležitosť
         významu označenia v súvislosti s posúdením pravdepodobnosti zámeny nie je v tom prípade spochybnená skutočnosťou, že tento
         význam nemá vzťah k dotknutým výrobkom. V skutočnosti povesť maliara Pabla Picassa je taká, že v prípade neexistujúcich indícií
         o opaku nie je pravdepodobné, že označenie PICASSO ako ochranná známka pre automobily môže vo vnímaní priemerného spotrebiteľa
         nahradiť meno maliara tak, že priemerný spotrebiteľ, ktorý príde do styku s označením PICASSO v súvislosti s dotknutými výrobkami,
         si nespojí význam označenia ako mena maliara a bude ho hlavne vnímať ako jednu z ochranných známok pre automobily.

      58     Z uvedeného vyplýva, že koncepčné rozdiely v tomto prípade odlišujú dotknuté označenia takým spôsobom, že potláčajú vizuálne
         a fonetické podobnosti uvedené vyššie v bode 54.

      59     Pri celkovom posúdení pravdepodobnosti zámeny, je potrebné navyše zohľadniť skutočnosť, že vo vzťahu k povahe dotknutých výrobkov
         a najmä k ich cene a silnej technologickej povahe, je stupeň pozornosti príslušnej skupiny verejnosti pri kúpe obzvlášť vysoký.
         Možnosť uvedená žalobcami, že osoby patriace do príslušnej skupiny verejnosti môžu tiež vnímať dotknuté výrobky za okolností,
         keď nie sú natoľko pozorné, nevylučuje zohľadnenie tohto stupňa pozornosti. V skutočnosti zamietnutie zápisu ochrannej známky
         z dôvodu pravdepodobnosti zámeny so skoršou ochrannou známkou je odôvodnené, keďže takáto zámena je spôsobilá nenáležite ovplyvniť
         dotknutých spotrebiteľov, keď si vyberajú uvedené výrobky alebo služby. Z uvedeného vyplýva, že je potrebné zohľadniť pri
         posudzovaní pravdepodobnosti zámeny stupeň pozornosti priemerného spotrebiteľa v čase, keď pripravuje a vykonáva svoj výber
         medzi jednotlivými výrobkami alebo službami, na ktoré sa vzťahuje zapísaná ochranná známka.

      60     Je potrebné dodať, že otázka zohľadnenia stupňa pozornosti dotknutej verejnosti pri posudzovaní pravdepodobnosti zámeny je
         odlišná od otázky, či okolnosti nasledujúce po nákupe môžu byť náležité pri posudzovaní, či boli porušené práva z ochrannej
         známky, tak ako to bolo uznané v súvislosti s používaním označenia zhodného s ochrannou známkou v rozsudku Arsenal Football
         Club (bod 40 vyššie), na ktorý sa odvolávajú žalobcovia.

      61     Navyše sa v tomto prípade žalobcovia nesprávne odvolávajú na judikatúru, podľa ktorej ochranné známky, ktoré majú väčšiu rozlišovaciu
         spôsobilosť či už prirodzenú alebo spôsobenú ich známosťou na trhu, požívajú širšiu ochranu ako tie, ktorých rozlišovacia
         spôsobilosť je menšia (rozsudok SABEL, bod 35 vyššie, bod 24 a rozsudok Súdneho dvora z 29. septembra 1998, Canon, C‑39/97,
         Zb. s. I‑5507, bod 18). V skutočnosti známosť slovného označenia PICASSO ako označenia súvisiaceho s menom slávneho maliara
         Pabla Picassa nie je takej povahy, aby zvýšila pravdepodobnosť zámeny medzi dvoma ochrannými známkami na dotknuté výrobky.

      62     Vzhľadom na tieto okolnosti, stupeň podobnosti medzi dotknutými ochrannými známkami nie je dostatočne vysoký na to, aby sa
         dalo usúdiť, že si príslušná skupina verejnosti bude myslieť, že dotknuté výrobky alebo služby pochádzajú od toho istého výrobcu,
         alebo prípadne od výrobcov ekonomicky spojených. Odvolací senát tak správne rozhodol, že neexistuje pravdepodobnosť zámeny
         medzi ochrannými známkami.

      63     Nakoniec, čo sa týka tvrdenia uvedeného vo vyjadrení k odvolaniu pred ÚHVT, podľa ktorého skutočnosť, že vedľajší účastník
         konania si vybral prihlasovanú ochrannú známku, slúžila iba na získanie neoprávnenej výhody z obchodného úspechu skoršej ochrannej
         známky, odvolací senát správne rozhodol, že toto tvrdenie je dôvodné iba v rámci článku 8 ods. 5 nariadenia č. 40/94, na ktorom
         sa námietka nezakladá.

      64     Je preto potrebné zamietnuť aj prvý žalobný dôvod.
      65     Z uvedeného vyplýva, že je potrebné zamietnuť žalobu ako celok.
       O trovách
      66     Podľa článku 87 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
         ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže žalobcovia nemali vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ich na náhradu trov
         konania v súlade s návrhmi ÚHVT a vedľajšieho účastníka konania.

      Z týchto dôvodov
      SÚD PRVÉHO STUPŇA (druhá komora)
      rozhodol a vyhlásil:
      1.      Žaloba sa zamieta.
      2.      Žalobcovia sú povinní nahradiť trovy konania.

               Forwood

               Pirrung

               Meij

         Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 22. júna 2004.

               Tajomník

                     Predseda komory

               H. Jung

                     J. Pirrung

         * Jazyk konania: nemčina.