title: Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 21. januára 2010.#Audi AG proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT).#Odvolanie - Ochranná známka Spoločenstva - Nariadenie (ES) č. 40/94 - Článok 7 ods. 1 písm. b) a článok 63 - Slovná ochranná známka Vorsprung durch Technik - Ochranné známky zložené z reklamných sloganov - Rozlišovacia spôsobilosť - Prihláška ochrannej známky pre viaceré tovary a služby - Dotknuté skupiny verejnosti - Celkové posúdenie a odôvodnenie - Nové dokumenty.#Vec C-398/08 P.

text:
      Vec C‑398/08 P
      Audi AG
      proti
      Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT)
      „Odvolanie – Ochranná známka Spoločenstva – Nariadenie (ES) č. 40/94 – Článok 7 ods. 1 písm. b) a článok 63 – Slovná ochranná známka Vorsprung durch Technik – Ochranné známky zložené z reklamných sloganov – Rozlišovacia spôsobilosť – Prihláška ochrannej známky pre viaceré tovary a služby – Príslušné skupiny verejnosti – Celkové posúdenie a odôvodnenie – Nové dokumenty“
      Abstrakt rozsudku
      1.        Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Absolútne dôvody zamietnutia – Ochranné
            známky, ktoré nemajú rozlišovaciu spôsobilosť – Ochranné známky zložené z reklamných sloganov
      [Nariadenie Rady č. 40/94, článok 7 ods. 1 písm. b])
      2.        Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Absolútne dôvody zamietnutia – Ochranné
            známky, ktoré nemajú rozlišovaciu spôsobilosť – Ochranné známky zložené z reklamných sloganov
      [Nariadenie Rady č. 40/94, článok 7 ods. 1 písm. b)]
      3.        Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Absolútne dôvody zamietnutia – Ochranné
            známky, ktoré nemajú rozlišovaciu spôsobilosť – Ochranné známky zložené z reklamných sloganov
      [Nariadenie Rady č. 40/94, článok 7 ods. 1 písm. b) a c)]
      4.        Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Absolútne dôvody zamietnutia – Ochranné
            známky, ktoré nemajú rozlišovaciu spôsobilosť
      [Nariadenie Rady č. 40/94, článok 7 ods. 1 písm. b)]
      1.        Len skutočnosť, že ochranná známka je vnímaná dotknutou verejnosťou ako reklamný slogan a že so zreteľom na jej propagačnú
         povahu ju môžu v zásade použiť iné podniky, nie je sama osebe dostatočná na rozhodnutie, že táto ochranná známka nemá rozlišovaciu
         spôsobilosť v zmysle článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva. Propagačný význam slovnej
         ochrannej známky totiž nevylučuje, že táto ochranná známka môže spotrebiteľom tiež zaručiť pôvod tovarov alebo služieb, ktoré
         označuje. Taká ochranná známka teda môže byť vnímaná dotknutou verejnosťou ako reklamný slogan a označenie obchodného pôvodu
         tovarov alebo služieb. Z uvedeného vyplýva, že pokiaľ je ochranná známka vnímaná verejnosťou ako označenie tohto pôvodu, skutočnosť,
         že je súčasne, ba dokonca v prvom rade, chápaná ako reklamný slogan, nemá vplyv na jej rozlišovaciu spôsobilosť.

      (pozri body 44, 45)
      2.        Nie je možné vyžadovať, aby reklamný slogan musel mať „fantazijnú povahu“, respektíve „koncepčné pole napätia, ktorého dôsledkom
         by bolo prekvapenie, ktoré by utkvelo v pamäti“, na to, aby mal minimálnu rozlišovaciu spôsobilosť vyžadovanú v článku 7 ods. 1
         písm. b) nariadenia č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva.

      Pokiaľ ide o ochrannú známku, ktorá môže mať viacero významov, môže predstavovať hru slov alebo byť vnímaná ako fantazijná,
         prekvapivá a neočakávaná, a tým pádom zapamätateľná, aj keď existencia týchto vlastností nie je nevyhnutnou podmienkou na
         to, aby reklamný slogan nadobudol rozlišovaciu spôsobilosť, nič to nemení na skutočnosti, že ich prítomnosť môže v zásade
         dať rozlišovaciu spôsobilosť tomuto sloganu.

      (pozri body 39, 47)
      3.        Ochranné známky zložené z označení alebo údajov, ktoré sa inak používajú ako reklamné slogany, údaje o kvalite a výrazy nabádajúce
         na nákup tovarov alebo služieb označených týmito ochrannými známkami, šíria vo svojej podstate a vo väčšom či menšom rozsahu
         objektívny odkaz. To neznamená, že by také ochranné známky len z tohto dôvodu nemali rozlišovaciu spôsobilosť v zmysle článku
         7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva.

      Vzhľadom na to, že také ochranné známky teda nie sú opisné v zmysle článku 7 ods. 1 písm. c) uvedeného nariadenia, môžu vyjadrovať
         objektívny odkaz, hoci aj jednoduchý, a môžu spotrebiteľa informovať o obchodnom pôvode dotknutých tovarov alebo služieb.
         Tak je to najmä v prípade, keď sa tieto ochranné známky neobmedzujú len na bežný reklamný odkaz, ale obsahujú určitú originalitu
         a výstižnosť, vyžadujú minimálne výkladové úsilie alebo spúšťajú rozpoznávací proces medzi dotknutou verejnosťou.

      (pozri body 56, 57)
      4.        Slogan „Vorsprung durch Technik“, ktorého zápis sa požaduje pre „vozidlá; zariadenia na pohyb po zemi, vode alebo vzduchu“
         patriace do triedy 12 v zmysle Niceskej dohody, ako aj pre tovary a služby patriace do tried 9, 14, 16, 18, 25, 28, 35 až
         43 a 45, má rozlišovaciu spôsobilosť v zmysle článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva.

      Hoci slogan „Vorsprung durch Technik“ šíri objektívny odkaz, že technický pokrok umožňuje vyrábať a poskytovať lepšie výrobky
         a služby, na základe tejto okolnosti nie je možné dospieť k záveru, že prihlasovaná ochranná známka nemá žiadnu vnútornú rozlišovacia
         spôsobilosť. Akokoľvek je totiž tento odkaz jednoduchý, nie je možné považovať ho za bežný do tej miery, aby mohlo byť bezprostredne
         a bez akéhokoľvek ďalšieho preskúmania vylúčené, že uvedená ochranná známka môže informovať spotrebiteľa o obchodnom pôvode
         dotknutých tovarov alebo služieb.

      Uvedený odkaz nevyplýva jednoznačne z uvedeného sloganu. Slovné spojenie „Vorsprung durch Technik“, ktoré znamená „náskok
         vďaka technike“, napovedá na prvý pohľad len o príčinnom vzťahu, a preto vyžaduje určité výkladové úsilie zo strany verejnosti.
         Tento slogan navyše svedčí o určitej originalite a výstižnosti, ktoré ho robia ľahko zapamätateľným. Napokon, keďže ide o slogan,
         ktorý má dobré meno a prihlasovateľ ho používa dlhé roky, nie je možné vylúčiť ani skutočnosť, že dotknutá verejnosť si už
         vytvorila spojitosť medzi týmto sloganom a automobilmi vyrábanými prihlasovateľom, čo tiež uľahčuje rozpoznať obchodný pôvod
         označených tovarov alebo služieb touto verejnosťou.

      (pozri body 58, 59)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (prvá komora)
      z 21. januára 2010 (*)

      „Odvolanie – Ochranná známka Spoločenstva – Nariadenie (ES) č. 40/94 – Článok 7 ods. 1 písm. b) a článok 63 – Slovná ochranná známka Vorsprung durch Technik – Ochranné známky zložené z reklamných sloganov – Rozlišovacia spôsobilosť – Prihláška ochrannej známky pre viaceré tovary a služby – Príslušné skupiny verejnosti – Celkové posúdenie a odôvodnenie – Nové dokumenty“
      Vo veci C‑398/08 P,
      ktorej predmetom je odvolanie podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora, podané 12. septembra 2008,
      Audi AG, so sídlom v Ingolstadte (Nemecko), v zastúpení: S. O. Gillert a F. Schiwek, Rechtsanwälte,

      odvolateľka,
      ďalší účastník konania:
      Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT), v zastúpení: G. Schneider, splnomocnený zástupca,

      žalovaný v prvostupňovom konaní,
      SÚDNY DVOR (prvá komora),
      v zložení: predseda komory A. Tizzano, vykonávajúci funkciu predsedu prvej komory, sudcovia E. Levits, A. Borg Barthet, M. Ilešič
         (spravodajca) a J.‑J. Kasel,

      generálny advokát: Y. Bot,
      tajomník: K. Malaček, referent,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 24. septembra 2009,
      so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Svojím odvolaním sa spoločnosť Audi AG (ďalej len „Audi“) domáha toho, aby Súdny dvor zrušil rozsudok Súdu prvého stupňa Európskych
         spoločenstiev z 9. júla 2008, Audi/ÚHVT (Vorsprung durch Technik) (T‑70/06, ďalej len „napadnutý rozsudok“), ktorým Súd prvého
         stupňa zamietol jej žalobu smerujúcu k zrušeniu rozhodnutia druhého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu
         (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) zo 16. decembra 2005 (vec R 237/2005‑2, ďalej len „sporné rozhodnutie“), ktorým bolo čiastočne
         potvrdené rozhodnutie prieskumového pracovníka, ktorý zamietol zápis slovnej ochrannej známky Vorsprung durch Technik pre
         časť označovaných tovarov a služieb.

       Právny rámec
      2        Článok 7 nariadenia Rady (ES) č. 40/94 z 20. decembra 1993 o ochrannej známke spoločenstva (Ú. v. ES L 11, 1994, s. 1; Mim.
         vyd. 17/001, s. 146), zmeneného a doplneného nariadením Rady (ES) č. 3288/94 z 22. decembra 1994 (Ú. v. ES L 349, s. 83; Mim.
         vyd. 17/001, s. 185, ďalej len „nariadenie č. 40/94“), stanovuje:

      „1.      Do registra sa nezapíšu:
      …
      b)      ochranné známky, ktoré nemajú rozlišovaciu spôsobilosť;
      c)      ochranné známky, ktoré pozostávajú výlučne z označení alebo údajov, ktoré môžu slúžiť v obchode na označenie druhu, kvality,
         množstva, zamýšľaného účelu, hodnoty, zemepisného pôvodu alebo času výroby tovarov alebo poskytovania služieb, prípadne iných
         charakteristík tovarov alebo služieb;

      d)      ochranné známky, ktoré pozostávajú výlučne z označení a údajov, ktoré sa stali obvyklými v bežnom jazyku alebo v dobrej viere
         a v používaných obchodných zvyklostiach;

      …
      2.      Odsek 1 sa bude uplatňovať napriek skutočnosti, že dôvody na zamietnutie existujú iba v časti spoločenstva.
      …“
      3        Článok 63 nariadenia č. 40/94, nazvaný „Žaloby pred súdnym dvorom“, stanovuje:

      „1.      Žaloby sa môžu podávať na súdny dvor proti rozhodnutiam odvolacích senátov vo veci odvolaní.
      2.      Žalobu možno podať na základe kompetenčných nedostatkov, porušenia zásadnej procedurálnej požiadavky, porušenia zmluvy, tohto
         nariadenia alebo akéhokoľvek právneho pravidla týkajúceho sa jeho uplatňovania alebo zneužitia právomoci.

      …“
       Skutkové okolnosti
      4        Spoločnosť Audi podala 30. januára 2003 na ÚHVT prihlášku podľa nariadenia č. 40/94 na zápis slovnej ochrannej známky Vorsprung
         durch Technik ako ochrannej známky Spoločenstva. Tovary a služby uvedené v prihláške patria do tried 9, 12, 14, 16, 18, 25,
         28, 35 až 43 a 45 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb pre zápis známok z 15. júla 1957 v revidovanom
         a doplnenom znení a pre jednotlivé triedy zodpovedajú tomuto opisu:

      –        trieda 9: „prístroje a nástroje na vedecké, námorné, geodetické, fotografické, kinematografické, optické, signalizačné, kontrolné
         (inšpekcia), záchranné, vzdelávacie účely a prístroje a nástroje na meranie a váženie; prístroje a nástroje na vedenie, distribúciu,
         transformáciu, akumuláciu, reguláciu alebo kontrolu elektrického prúdu; prístroje na nahrávanie, prenos a reprodukciu zvuku
         alebo obrazu; magnetické nosiče údajov, záznamové disky; predajné automaty a mechanizmy pre prístroje uvádzané do činnosti
         vhodením mince; registračné pokladne, počítacie stroje, zariadenia na spracovanie údajov a počítače; hasiace prístroje“;

      –        trieda 12: „vozidlá; zariadenia na pohyb po zemi, vode alebo vzduchu“;
      –        trieda 14: „drahé kovy a ich zliatiny, výrobky z drahých kovov alebo výrobky pokovované drahými kovmi, ktoré nie sú zahrnuté
         v iných triedach; šperky, bižutéria, drahokamy; hodinárske výrobky a iné chronometre“;

      –        trieda 16: „papier, kartón, lepenka a výrobky vyrobené z týchto materiálov, ktoré nie sú zahrnuté v iných triedach; tlačoviny;
         knihárske výrobky; fotografie; papiernický tovar a písacie potreby; lepidlá na papier a na použitie v domácnosti; potreby
         pre umelcov; maliarske štetce; písacie stroje a kancelárske potreby okrem nábytku; vzdelávacie a učebné potreby okrem prístrojov;
         obalové materiály z plastických hmôt, ktoré nie sú zahrnuté v iných triedach; tlačiarenské písmo; tlačiarenské platne“;

      –        trieda 18: „usne, koženky a výrobky z týchto materiálov nezahrnuté v iných triedach; koža, surová koža; kufre a cestovné tašky;
         dáždniky, slnečníky a vychádzkové palice; biče, postroje a sedlárske výrobky“;

      –        trieda 25: „odevy, obuv a pokrývky hlavy“;
      –        trieda 28: „hry a hračky; telocvičné a športové potreby, ktoré nie sú zahrnuté v iných triedach; ozdoby na vianočný stromček“;
      –        trieda 35: „reklamná činnosť; obchodný manažment; obchodná správa; obchodná administratíva; kancelárske práce“;
      –        trieda 36: „poisťovníctvo; služby v oblasti financovania; služby v oblasti peňažníctva; služby v oblasti nehnuteľností“;
      –        trieda 37: „stavebníctvo; opravy; montážne a inštalačné služby“;
      –        trieda 38: „telekomunikačné služby“;
      –        trieda 39: „preprava; balenie a skladovanie tovaru; služby spojené s cestovaním“;
      –        trieda 40: „spracovanie a úprava materiálov“;
      –        trieda 41: „vzdelávanie; zabezpečovanie výcvikov, kurzov a školení; zábava; športová a kultúrna činnosť“;
      –        trieda 42: „vedecké a technologické služby, ako aj výskum v oblasti vedy a priemyslu; priemyselné analýzy a priemyselný výskum;
         návrh a vývoj počítačového hardvéru a softvéru; právnické služby“;

      –        trieda 43: „reštauračné služby (strava); prechodné ubytovanie“;
      –        trieda 45: „osobné a sociálne služby poskytované tretími osobami na uspokojovanie potrieb jednotlivcov; bezpečnostné služby
         na ochranu osôb a majetku“.

      5        Dňa 7. januára 2004 prieskumový pracovník vo svojom oznámení o dôvodoch zamietnutia uviedol, že výraz „Vorsprung durch Technik“
         („náskok vďaka technike“) pre niektoré tovary a služby zaradené do tried 9, 12, 14, 25, 28, 37 až 40 a 42 a týkajúce sa techniky
         predstavuje objektívny odkaz, ktorý je vnímaný dotknutým spotrebiteľom ako opísanie v rámci reklamy. V dôsledku toho by prihlasovaná
         ochranná známka nemala rozlišovaciu spôsobilosť pre uvedené tovary a služby. Čo sa však týka tovarov zaradených do triedy
         12, uviedol, že zápis uvedenej ochrannej známky je prípustný, pretože ochranná známka nadobudla rozlišovaciu spôsobilosť pre
         motorové vozidlá a ich súčasti. V tejto súvislosti odkázal na slovnú ochrannú známku Spoločenstva Vorsprung durch Technik,
         ktorá bola zapísaná 27. apríla 2001 pod číslom 621086 pre uvedené tovary zaradené do triedy 12.

      6        Listom z 24. februára 2004 Audi napadla dôvody uvedené prieskumovým pracovníkom v uvedenom oznámení, pričom predovšetkým tvrdila,
         že ochranná známka Spoločenstva č. 621086 bola zapísaná nie preto, lebo nadobudla rozlišovaciu spôsobilosť používaním, ale
         preto, lebo mala vlastnú rozlišovaciu spôsobilosť. V druhom oznámení o dôvodoch zamietnutia z 30. júna 2004 prieskumový pracovník
         vysvetlil, že v čase preskúmania prihlášky uvedenej ochrannej známky spoločnosti Audi nedopatrením nebolo oznámené, že táto
         známka bola zapísaná len z dôvodu nadobudnutej rozlišovacej spôsobilosti. Keďže uvedená prihláška je z roku 1997, teraz sa
         vyžaduje, aby Audi predložila dôkaz o nadobudnutej rozlišovacej spôsobilosti prihlasovanej ochrannej známky vzhľadom na všetky
         uvedené tovary a služby, aj tie, ktoré sú zaradené do triedy 12.

      7        Rozhodnutím z 12. januára 2005 prieskumový pracovník čiastočne zamietol prihlášku uvedenej ochrannej známky pre niektoré tovary
         a služby zaradené do tried 9, 12, 14, 25, 28, 37 až 40 a 42, pričom zopakoval dôvody uvedené vo svojom oznámení o dôvodoch
         zamietnutia zo 7. januára 2004. V tomto novom rozhodnutí o zamietnutí bolo tiež konštatované, že nebol predložený nijaký dôkaz
         o nadobudnutí rozlišovacej spôsobilosti pre tovary zaradené do triedy 12.

      8        Sporným rozhodnutím druhý odvolací senát vyhovel odvolaniu podanému spoločnosťou Audi pre tovary zaradené do triedy 12 z dôvodu,
         že skoršie rozhodnutie týkajúce sa zápisu ochrannej známky č. 621086 predstavovalo dôkaz, že prihlasovaná ochranná známka
         nadobudla rozlišovaciu spôsobilosť pre vozidlá a zariadenia na pohyb po zemi. Vo zvyšnej časti, najmä čo sa týka ostatných
         tovarov a služieb, ktoré boli predmetom námietok prieskumového pracovníka, bolo odvolanie zamietnuté.

      9        Odvolací senát sa domnieval, že rozlišovanie vykonané prieskumovým pracovníkom medzi tovarmi a službami týkajúcimi sa techniky
         je otázne. V tejto súvislosti vysvetlil, že „skoro všetky tovary a služby sa aspoň čiastočne týkajú techniky. Technika má
         dôležitú úlohu aj v odevnom odvetví. Výrobca takých tovarov, ktoré sú na vysokej technickej úrovni, má veľkú výhodu v porovnaní
         s konkurenčnými podnikmi. Slogan ‚Vorsprung durch Technik‘ šíri objektívny odkaz, že technický pokrok umožňuje vyrábať a poskytovať
         lepšie výrobky a služby. Kombinácia slov zložená len z tohto jednoduchého objektívneho odkazu nemá v zásade rozlišovaciu spôsobilosť.
         Vzhľadom na to, že okrem tovarov zaradených do triedy 12 žalobca nepredložil nijaký dôkaz o zaužívaní sloganu ‚Vorsprung durch
         Technik‘ ako ochrannej známky medzi verejnosťou, prihláška musí byť zamietnutá v rozsahu, v akom sa týka tovarov a služieb
         obsiahnutých v iných triedach“.

       Napadnutý rozsudok
      10      Napadnutým rozsudkom Súd prvého stupňa zamietol žalobu, ktorú spoločnosť Audi podala proti spornému rozhodnutiu 28. februára
         2006. Súd prvého stupňa tým zamietol oba žalobné dôvody žalobkyne založené na porušení jednak článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia
         č. 40/94 a jednak práva na obranu.

      11      Prvá časť prvého žalobného dôvodu, ktorou Audi vytýkala spornému rozhodnutiu, že neobsahovalo konštatovania vzťahujúce sa
         na dotknutú verejnosť a na jej vnímanie prihlasovanej ochrannej známky, bola zamietnutá v bodoch 30 až 33 napadnutého rozsudku.

      12      Súd prvého stupňa po tom, ako pripomenul judikatúru, podľa ktorej sa rozlišovacia spôsobilosť ochrannej známky musí posúdiť
         najmä z pohľadu jej vnímania príslušnou skupinou verejnosti s ohľadom na tovary a služby, pre ktoré sa ochranná známka prihlasuje,
         v bode 30 napadnutého rozsudku uviedol, že sporné rozhodnutie síce skutočne neobsahuje „diferencované posúdenie“ pre všetky
         tovary a služby zaradené do všetkých tried uvedených v prihláške, ktorú predložila Audi, obsahuje však analýzu vnímania tejto
         ochrannej známky príslušnou skupinou verejnosti s ohľadom na označované tovary a služby uvedené v prihláške, ako to vyžaduje
         daná judikatúra.

      13      V tejto súvislosti Súd prvého stupňa v bode 31 napadnutého rozsudku uviedol, že zo sporného rozhodnutia je možné vyvodiť,
         že odvolací senát sa v podstate domnieval, že verejnosť je rovnomerne dotknutá technikou vzťahujúcou sa na označované tovary
         a služby uvedené v prihláške danej ochrannej známky a že táto verejnosť vníma výraz „Vorsprung durch Technik“ ako slogan obsahujúci
         objektívny propagačný odkaz.

      14      V tomto kontexte Súd prvého stupňa v bode 32 napadnutého rozsudku najmä konštatoval, že podľa uvedenej judikatúry sa nevyžaduje
         úplná analýza všetkých tovarov a služieb pre všetky triedy uvedené v danej prihláške, keďže prieskumový pracovník alebo odvolací
         senát môžu tvrdiť, že príslušná skupina verejnosti bude rovnakým spôsobom vnímať prihlasovanú ochrannú známku pre všetky uvedené
         tovary a služby. Podľa tejto judikatúry však nie je napadnuteľné to, že odvolací senát vykonal uvedenú analýzu, pričom dospel
         k záveru, že verejnosť vníma rovnako všetky triedy tovarov a služieb označené touto ochrannou známkou, a to tým viac, že odvolací
         senát spochybnil podľa jeho názoru nesprávne rozlišovanie medzi triedami, ktoré vykonal prieskumový pracovník.

      15      Napokon Súd prvého stupňa v bode 33 napadnutého rozsudku zamietol tvrdenie spoločnosti Audi, že v prejednávanej veci nie je
         možné predpokladať jednotný názor verejnosti, keďže vzhľadom na rozdielnu povahu tovarov a služieb, na ktoré sa vzťahuje prihláška
         uvedenej ochrannej známky, je stupeň ich technickej zložitosti veľmi rozdielny. Súd prvého stupňa v tejto súvislosti uviedol,
         že odvolací senát v spornom rozhodnutí výslovne pripustil tento stupeň technickej zložitosti podľa jednotlivých tovarov a služieb,
         pričom sa domnieval, že sa „aspoň čiastočne“ týkali techniky. Podľa Súdu prvého stupňa sa však uvedený senát v podstate domnieval,
         že nemecký výraz „Vorsprung durch Technik“ je všeobecne vnímaný ako objektívny a propagačný bez ohľadu na tento rozdielny
         stupeň technickej zložitosti.

      16      Druhá časť prvého žalobného dôvodu je založená na tom, že prihlasovaná ochranná známka nepredstavuje opisný objektívny odkaz,
         ale vedie k zamysleniu sa, má fantazijný prvok, je zapamätateľná a napovedá o vzťahoch medzi tovarmi či službami označenými
         touto ochrannou známkou a podnikom pôvodu. Táto časť žalobného dôvodu bola zamietnutá v bodoch 34 až 48 napadnutého rozsudku.

      17      Súd prvého stupňa v bodoch 34 a 35 napadnutého rozsudku najskôr konštatoval, že zo spisu, a predovšetkým z dokumentu, ktorý
         ÚHVT predložil ako prílohu k vyjadreniu k žalobe spoločnosti Audi a v ktorom táto spoločnosť vysvetľuje anglickej verejnosti
         výraz „Vorsprung durch Technik“, jasne vyplýva, že prihlasovaná ochranná známka pre ňu predstavuje vychvaľovací, skoro až
         reklamný slogan. Súd prvého stupňa však ďalej v bode 36 daného rozsudku uviedol, že v súlade s jeho vlastnou judikatúrou,
         ako aj podľa rozsudku Súdneho dvora zo 4. októbra 2001, Merz & Krell (C‑517/99, Zb. s. I‑6959, bod 40), prihlášku ochrannej
         známky ako takú nie je možné vylúčiť z dôvodu tohto vychvaľovacieho či reklamného používania.

      18      Súd prvého stupňa, odkazujúc na bod 27 napadnutého rozsudku, v ktorom pripomenul judikatúru, podľa ktorej také označenie,
         ktoré ako reklamný slogan plní iné funkcie ako funkcie ochrannej známky v tradičnom slova zmysle, však nadobúda rozlišovaciu
         spôsobilosť iba vtedy, ak ho možno bezprostredne vnímať ako údaj o obchodnom pôvode uvedených tovarov alebo služieb, napokon
         v bode 37 tohto rozsudku uviedol, že treba overiť, či je to tak v uvedenej veci, alebo či je naopak uvedená ochranná známka
         len jednoduchým objektívnym odkazom, ktorý bude príslušnou skupinou verejnosti vnímaný ako propagačný.

      19      V tejto súvislosti Súd prvého stupňa v bodoch 41 a 42 napadnutého rozsudku rozhodol, že i keď ochranná známka Vorsprung durch
         Technik môže mať viacero významov, predstavovať hru slov alebo byť vnímaná ako fantazijná, prekvapivá a neočakávaná, a tým
         pádom zapamätateľná, neznamená to, že má rozlišovaciu spôsobilosť. Podľa uvedeného súdu je ochranná známka na základe týchto
         rôznych prvkov rozlišovacia, iba ak ju dotknutá verejnosť bezprostredne vníma ako údaj o obchodnom pôvode ňou označených tovarov
         alebo služieb. V prejednávanej veci by ju však dotknutá verejnosť, definovaná odvolacím senátom ako všetky skupiny verejnosti
         dotknuté tovarmi a službami, na ktoré sa táto ochranná známka vzťahuje, v skutočnosti vnímala najmä ako reklamný slogan.

      20      Súd prvého stupňa totiž v bodoch 43 až 45 napadnutého rozsudku po prvé uviedol, že vzhľadom na širokú definíciu pojmu technika
         v nemčine odkaz na tento pojem nemôže dať rozlišovaciu spôsobilosť prihlasovanej ochrannej známke s ohľadom na všetky označované
         tovary a služby. Po druhé nemecké slovo „Vorsprung“ znamenajúce „pokrok“ v spojení s predložkou „durch“ znamenajúcou „vďaka“
         napovedá predmetnej skupine verejnosti, a najmä nemeckej verejnosti, skôr o propagačnej povahe prihlášky ochrannej známky.
         Po tretie, ak je v prípade kombinovanej ochrannej známky potrebné ju pre posúdenie jej rozlišovacej spôsobilosti skúmať ako
         celok, treba tiež uviesť, že ochranná známka je určená širokej verejnosti a že väčšina podnikov, ktoré chcú poskytovať tovary
         a služby tejto širokej verejnosti, môže so zreteľom na jej propagačnú povahu použiť tento výraz ako vlastný, a to bez ohľadu
         na to, aký výklad mu treba dať.

      21      Súd prvého stupňa v bode 46 napadnutého rozsudku vyvodil záver, že ochranná známka Vorsprung durch Technik neobsahuje prvky,
         ktoré by okrem jej zrejmého propagačného významu umožňovali dotknutej verejnosti ľahko a bezprostredne si zapamätať označenie
         ako rozlišovaciu ochrannú známku pre ňou označované tovary a služby.

      22      Svojím druhým žalobným dôvodom Audi tvrdí, že odvolací senát nesprávne uplatnil článok 38 ods. 3 a článok 73 druhú vetu nariadenia
         č. 40/94 a najmä porušil jej práva na obranu tým, že pred prijatím sporného rozhodnutia ju neinformoval, že zamýšľa zamietnuť
         prihlášku uvedenej ochrannej známky pre všetky označené tovary a služby, okrem tovarov a služieb zaradených do triedy 12,
         a teda aj tých, pre ktoré prieskumový pracovník zápis povolil. Tento žalobný dôvod bol zamietnutý v bodoch 58 až 64 napadnutého
         rozsudku. Súd prvého stupňa v tejto súvislosti konštatoval, že v rozpore s tým, čo tvrdí Audi, uvedené rozhodnutie zrušuje
         rozhodnutie prieskumového pracovníka z 12. januára 2005, len pokiaľ ide o tovary zaradené do triedy 12, a teda neobsahuje
         ďalšiu výhradu v súvislosti s týmto rozhodnutím.

       Návrhy účastníkov konania pred Súdnym dvorom
      23      Svojím odvolaním sa spoločnosť Audi domáha, aby Súdny dvor zrušil napadnutý rozsudok, ako aj sporné rozhodnutie v rozsahu,
         v akom čiastočne zamieta odvolanie podané proti rozhodnutiu prieskumového pracovníka z 12. januára 2005, a aby zaviazal ÚHVT
         na náhradu trov konania.

      24      ÚHVT navrhuje zamietnuť odvolanie a zaviazať odvolateľku na náhradu trov konania.

       O odvolaní
      25      Na podporu svojho odvolania Audi uvádza dva odvolacie dôvody založené na porušení jednak článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia
         č. 40/94 a jednak článku 63 tohto nariadenia a článku 48 ods. 2 rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa.

       O prvom dôvode založenom na porušení článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94
      26      Prvý dôvod sa delí na dve časti. V prvej časti Audi tvrdí, že Súd prvého stupňa dostatočne nevymedzil dotknutú verejnosť,
         zatiaľ čo v druhej časti, ktorú treba preskúmať najskôr, sa snaží preukázať, že Súd prvého stupňa uplatnil príliš prísne kritérium
         na posúdenie rozlišovacej spôsobilosti prihlasovanej ochrannej známky.

       Argumentácia účastníkov konania týkajúca sa druhej časti prvého odvolacieho dôvodu
      27      Audi v druhej časti svojho prvého odvolacieho dôvodu tvrdí, že Súd prvého stupňa na účely uznania rozlišovacej spôsobilosti
         prihlasovanej ochrannej známky nesprávne stanovil prísnejšie požiadavky ako sa bežne požadujú len preto, že ochranná známka
         predstavuje reklamný slogan.

      28      Tým, že Súd prvého stupňa vyžaduje, aby označenie mohlo byť „bezprostredne“ vnímané ako označenie obchodného pôvodu dotknutých
         tovarov alebo služieb, totiž uplatnil kritérium, ktoré ide nad rámec požiadaviek článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94,
         ako aj tých, ktoré tento súd bežne vyžaduje na posúdenie rozlišovacej spôsobilosti slovnej ochrannej známky.

      29      V napadnutom rozsudku Súd prvého stupňa zjavne založil svoje rozhodnutie na predpoklade, že používanie ochrannej známky Vorsprung
         durch Technik ako reklamného sloganu bráni uznaniu jej rozlišovacej spôsobilosti a musí byť v určitom rozsahu kompenzované
         kritériom „bezprostredného“ vnímania tejto ochrannej známky ako označenia obchodného pôvodu dotknutých tovarov a služieb.
         Tým pripustil, že táto ochranná známka môže mať viacero významov, predstavovať hru slov alebo byť vnímaná ako fantazijná,
         prekvapivá a neočakávaná, a tým pádom zapamätateľná, ale odmietol jej priznať rozlišovaciu spôsobilosť z dôvodu, že dotknutá
         verejnosť ju vníma predovšetkým ako reklamný slogan a nie ako označenie tohto obchodného pôvodu. V posúdení, ktoré Súd prvého
         stupňa v tejto súvislosti vykonal v bode 42 uvedeného rozsudku, opätovne, ale inými slovami uviedol, že ochranná známka Vorsprung
         durch Technik je sloganom, ktorý je reklamnej povahy, pričom však nevysvetlil, prečo nemôže byť vnímaná ako označenie obchodného
         pôvodu daných tovarov alebo služieb.

      30      Týmto prístupom Súd prvého stupňa podľa odvolateľky nerešpektoval skutočnosť, že reklamné slogany nepredstavujú osobitnú formu
         ochrannej známky, ale jednoduchú slovnú ochrannú známku, na ktorú sa vzťahujú všeobecné zásady stanovené judikatúrou na posúdenie
         rozlišovacej spôsobilosti, čo bolo potvrdené predovšetkým rozsudkom Súdneho dvora z 21. októbra 2004, ÚHVT/Erpo Möbelwerk
         (C‑64/02 P, Zb. s. I‑10031, bod 36). Samotná skutočnosť, že ochranná známka je považovaná za reklamný slogan alebo že označenie
         má propagačnú povahu, teda nebránia uznaniu dostatočnej rozlišovacej spôsobilosti takejto ochrannej známky. Neexistuje totiž
         žiadna právna zásada, podľa ktorej by označenie, ktoré má pozitívnu konotáciu, vôbec nemalo alebo nemalo dostatočnú rozlišovaciu
         spôsobilosť.

      31      ÚHVT tvrdí, že Súd prvého stupňa nestanovil prísnejšie požiadavky ako tie, ktoré sú bežne vyžadované v súvislosti so stupňom
         rozlišovacej spôsobilosti ochrannej známky, ani nezaviedol nové právne kritériá na určenie rozlišovacej spôsobilosti, ale
         v súlade so svojou ustálenou judikatúrou týkajúcou sa reklamných sloganov formuloval empirickú zásadu, že označenia, ktoré
         plnia iné úlohy ako len označiť obchodný pôvod tovarov a služieb, nie sú nevyhnutne vnímané spotrebiteľom ako slovné označenie
         úplne nezávislé od ochrannej známky. V týchto prípadoch je totiž možné, dokonca až nevyhnutné, že pri vnímaní spotrebiteľa
         bude funkcia označenia pôvodu zastretá inou funkciou. Navyše toto Súdny dvor potvrdil inými slovami vo svojom rozsudku z 29. apríla
         2004, Procter & Gamble/ÚHVT (C‑473/01 P a C‑474/01 P, Zb. s. I‑5173, bod 51), pre označenia, ktoré sa zamieňajú so vzhľadom
         samotného tovaru. V duchu tejto judikatúry chcel Súd prvého stupňa použitím príslovkového spojenia „bezprostredne“ vyjadriť
         nebezpečenstvo, že sa môže stať, že spotrebiteľ bude vnímať iba reklamnú funkciu reklamného sloganu.

       Posúdenie Súdnym dvorom
      32      Podľa článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 sa do registra nezapíšu ochranné známky, ktoré nemajú rozlišovaciu spôsobilosť.

      33      Z ustálenej judikatúry vyplýva, že rozlišovacia spôsobilosť ochrannej známky v zmysle tohto článku znamená, že táto ochranná
         známka je spôsobilá identifikovať tovar, pre ktorý sa zápis žiada, ako tovar pochádzajúci od určitého podniku, a teda odlíšiť
         tento tovar od tovarov iných podnikov (rozsudky Procter & Gamble/ÚHVT, už citovaný, bod 32; ÚHVT/Erpo Möbelwerk, už citovaný,
         bod 42; zo 4. októbra 2007, Henkel/ÚHVT, C‑144/06 P, Zb. s. I‑8109, bod 34, ako aj z 8. mája 2008, Eurohypo/ÚHVT, C‑304/06 P,
         Zb. s. I‑3297, bod 66).

      34      Z ustálenej judikatúry tiež vyplýva, že táto rozlišovacia spôsobilosť sa musí posudzovať na jednej strane vo vzťahu k výrobkom
         a službám, pre ktoré sa zápis žiada, a na druhej strane vo vzťahu k tomu, ako tieto výrobky vníma príslušná skupina verejnosti
         (rozsudky Procter & Gamble/ÚHVT, už citovaný, bod 33; z 22. júna 2006, Storck/ÚHVT, C‑25/05 P, Zb. s. I‑5719, bod 25; Henkel/ÚHVT,
         už citovaný, bod 35, ako aj Eurohypo/ÚHVT, už citovaný, bod 67).

      35      Pokiaľ ide o ochranné známky zložené z označení alebo údajov, ktoré sa inak používajú ako reklamné slogany, údaje o kvalite
         a výrazy nabádajúce na nákup tovarov alebo služieb chránených týmito ochrannými známkami, ich zápis nie je vylúčený z dôvodu
         tohto používania (pozri rozsudok Merz & Krell, už citovaný, bod 40, ako aj rozsudok ÚHVT/Erpo Möbelwerk, už citovaný, bod
         41).

      36      Súdny dvor v súvislosti s posúdením rozlišovacej spôsobilosti takých ochranných známok už rozhodol, že sa nemajú uplatňovať
         prísnejšie kritériá ako tie, ktoré sa uplatňujú pri posúdení iných označení (rozsudok ÚHVT/Erpo Möbelwerk, už citovaný, body
         32 a 44).

      37      Z ustálenej judikatúry však vyplýva, že ak sú kritériá týkajúce sa posúdenia rozlišovacej spôsobilosti rovnaké pre jednotlivé
         druhy ochranných známok, môže sa zdať, že pri uplatnení týchto kritérií vnímanie každého druhu ochranných známok príslušnou
         skupinou verejnosti nie je nevyhnutne rovnaké, a teda môže byť ťažšie určiť rozlišovaciu spôsobilosť niektorých druhov ochranných
         známok vo vzťahu k iným druhom (pozri rozsudky Procter & Gamble/ÚHVT, už citovaný, bod 36; ÚHVT/Erpo Möbelwerk, už citovaný,
         bod 34, ako aj Henkel/ÚHVT, už citovaný, body 36 a 38).

      38      Hoci Súdny dvor nevylúčil, že táto judikatúra sa môže za určitých podmienok zdať relevantná pre slovné ochranné známky zložené
         z reklamných sloganov, zdôraznil, že ťažkosti pri určovaní rozlišovacej spôsobilosti týchto ochranných známok z dôvodu ich
         samotnej povahy, ktoré je oprávnene potrebné zohľadniť, neodôvodňujú stanovenie osobitných kritérií nahradzujúcich kritérium
         rozlišovacej spôsobilosti alebo odchyľujúcich sa od neho v zmysle judikatúry uvedenej v bodoch 33 a 34 tohto rozsudku (pozri
         rozsudok ÚHVT/Erpo Möbelwerk, už citovaný, body 35 a 36).

      39      Predovšetkým rozhodol, že nie je možné vyžadovať, aby reklamný slogan musel mať „fantazijnú povahu“, respektíve „koncepčné
         pole napätia, ktorého dôsledkom by bolo prekvapenie, ktoré by utkvelo v pamäti“, na to, aby mal minimálnu rozlišovaciu spôsobilosť
         vyžadovanú v článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 (rozsudok ÚHVT/Erpo Möbelwerk, už citovaný, body 31 a 32; pozri
         tiež rozsudok zo 16. septembra 2004, SAT.1/ÚHVT, C‑329/02 P, Zb. s. I‑8317, bod 41).

      40      V tomto prípade však odôvodnenie Súdu prvého stupňa vychádza z chybného výkladu zásad uvedených v bodoch 36 až 39 tohto rozsudku.

      41      Treba totiž konštatovať, že hoci Súd prvého stupňa v bode 36 napadnutého rozsudku uviedol, že z judikatúry vyplýva, že prihlášku
         ochrannej známky nie je možné vylúčiť z dôvodu jej vychvaľovacieho či reklamného používania, následne v podstate odôvodnil
         svoje rozhodnutie, podľa ktorého prihlasovaná ochranná známka nemá rozlišovaciu spôsobilosť, tým, že je vnímaná ako reklamný
         slogan, a teda práve jej vychvaľovacím a reklamným používaním.

      42      Súd prvého stupňa v bodoch 41 a 42 napadnutého rozsudku teda rozhodol, že i keď ochranná známka Vorsprung durch Technik môže
         mať viacero významov, predstavovať hru slov alebo byť vnímaná ako fantazijná, prekvapivá a neočakávaná, a tým pádom zapamätateľná,
         neznamená to, že má rozlišovaciu spôsobilosť. Súd prvého stupňa rozhodol, že ochranná známka je na základe týchto rôznych
         prvkov rozlišovacia, iba ak ju dotknutá verejnosť bezprostredne vníma ako údaj o obchodnom pôvode tovarov alebo služieb označených
         takou ochrannou známkou. V prejednávanej veci by ju však dotknutá verejnosť vnímala najmä ako reklamný slogan.

      43      Súd prvého stupňa založil tento záver na preskúmaní, ktoré vykonal v bodoch 43 až 45 napadnutého rozsudku. Po prvé sa domnieval,
         že vzhľadom na širokú definíciu pojmu technika odkaz na tento pojem nemôže prihlasovanej ochrannej známke dať vo vzťahu k všetkým
         označeným tovarom a službám rozlišovaciu spôsobilosť. Po druhé slovo „Vorsprung“, ktoré znamená „pokrok“, v spojení s predložkou
         „durch“ znamenajúcou „vďaka“ napovedá predmetnej skupine verejnosti, a najmä nemeckej verejnosti, skôr o propagačnej povahe
         prihlášky ochrannej známky. Po tretie, ak je v prípade kombinovanej ochrannej známky na posúdenie jej rozlišovacej spôsobilosti
         potrebné skúmať ju ako celok, treba tiež uviesť, že táto ochranná známka je určená širokej verejnosti a že väčšina podnikov,
         ktoré chcú poskytovať tovary a služby tejto širokej verejnosti, môže so zreteľom na jej propagačnú povahu použiť tento výraz
         ako vlastný bez ohľadu na to, aký výklad mu treba dať.

      44      Hoci je pravda, ako už navyše bolo pripomenuté v bode 33 tohto rozsudku, že ochranná známka má rozlišovaciu spôsobilosť len
         v rozsahu, v akom je spôsobilá identifikovať tovary alebo služby, pre ktoré sa zápis žiada, ako pochádzajúce od určitého podniku,
         treba konštatovať, že len skutočnosť, že ochranná známka je vnímaná dotknutou verejnosťou ako reklamný slogan a že so zreteľom
         na jej propagačnú povahu ju môžu v zásade použiť iné podniky, nie je sama osebe dostatočná na rozhodnutie, že táto ochranná
         známka nemá rozlišovaciu spôsobilosť.

      45      V tejto súvislosti treba najmä zdôrazniť, že propagačný význam slovnej ochrannej známky nevylučuje, že táto ochranná známka
         môže spotrebiteľom tiež zaručiť pôvod tovarov alebo služieb, ktoré označuje. Taká ochranná známka teda môže byť vnímaná dotknutou
         verejnosťou ako reklamný slogan a označenie obchodného pôvodu tovarov alebo služieb. Z uvedeného vyplýva, že pokiaľ je ochranná
         známka vnímaná verejnosťou ako označenie tohto pôvodu, skutočnosť, že je súčasne, ba dokonca v prvom rade, chápaná ako reklamný
         slogan, nemá vplyv na jej rozlišovaciu spôsobilosť.

      46      Odôvodnením uvedeným v bodoch 42 a 43 tohto rozsudku Súd prvého stupňa nepodporil svoj záver, že prihlasovaná ochranná známka
         nebude vnímaná príslušnou skupinou verejnosti ako označenie obchodného pôvodu pre dotknuté tovary a služby, ale v podstate
         upozornil na skutočnosť, že ochranná známka je tvorená reklamným sloganom a vnímaná ako taká.

      47      Pokiaľ ide o konštatovanie Súdu prvého stupňa uvedené v bode 41 napadnutého rozsudku, podľa ktorého ochranná známka Vorsprung
         durch Technik môže mať viacero významov, predstavovať hru slov alebo byť vnímaná ako fantazijná, prekvapivá a neočakávaná,
         a tým pádom zapamätateľná, treba uviesť, že i keď existencia týchto vlastností, ako vyplýva z bodu 39 tohto rozsudku, nie
         je nevyhnutnou podmienkou na to, aby reklamný slogan nadobudol rozlišovaciu spôsobilosť, nič to nemení na skutočnosti, že
         ich prítomnosť môže v zásade dať rozlišovaciu spôsobilosť tomuto sloganu.

      48      Čo sa týka záveru Súdu prvého stupňa uvedeného v bode 46 napadnutého rozsudku, podľa ktorého „ochranná známka Vorsprung durch
         Technik teda neobsahuje prvky, ktoré by okrem jej zrejmého reklamného významu umožňovali dotknutej verejnosti ľahko a bezprostredne
         si zapamätať výraz ako rozlišovaciu ochrannú známku pre ním označené tovary a služby“, stačí uviesť, že nielen, že tento záver
         nie je vôbec podporený odôvodnením, ktoré mu predchádza, ale je navyše v určitej miere vyvrátený konštatovaním uvedeným v bode
         41 daného rozsudku, ktoré bolo pripomenuté v predchádzajúcom bode tohto rozsudku.

      49      Z uvedeného vyplýva, že spoločnosť Audi oprávnene tvrdí, že Súd prvého stupňa sa pri svojom posúdení podľa článku 7 ods. 1
         písm. b) nariadenia č. 40/94 dopustil nesprávneho právneho posúdenia. Druhej časti prvého odvolacieho dôvodu, ktorý uvádza
         odvolateľka na podporu svojho odvolania, je preto potrebné vyhovieť, a teda treba vyhovieť tomuto odvolaciemu dôvodu, pričom
         nie je potrebné preskúmať jeho prvú časť.

      50      Okrem toho, keďže druhý odvolací dôvod sa vzťahuje na údajnú nesprávnosť konštatovania uvedeného v súvislosti s uvedeným posúdením,
         nie je potrebné skúmať tento dôvod.

      51      Za týchto okolností treba napadnutý rozsudok zrušiť v rozsahu, v akom Súd prvého stupňa na základe nesprávneho posúdenia rozhodol,
         že druhý odvolací senát prijatím sporného rozhodnutia neporušil článok 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94.

       O žalobe pred Súdom prvého stupňa
      52      Podľa článku 61 prvého odseku druhej vety Štatútu Súdneho dvora môže Súdny dvor Európskej únie v prípade zrušenia rozhodnutia
         Súdu prvého stupňa sám právoplatne rozhodnúť o veci samej, ak to stav konania dovoľuje. V prejednávanej veci ide o tento prípad.

      53      Ako už odvolací senát uviedol v spornom rozhodnutí, výraz „Vorsprung durch Technik“ je slogan, ktorý ma dobré meno a ktorý
         spoločnosť Audi dlhé roky používa na podporu predaja svojich motorových vozidiel. Tento slogan bol zapísaný v roku 2001 ako
         ochranná známka Spoločenstva pre tovary zaradené do triedy 12 na základe dôkazu o tom, že tento slogan je veľmi dobre známy
         v nemecky hovoriacich oblastiach.

      54      Pokiaľ ide o iné dotknuté tovary a služby, ako tie, ktoré sú zaradené do triedy 12, odvolací senát odôvodnil zamietnutie zápisu
         tým, že slogan „Vorsprung durch Technik“ šíri objektívny odkaz, že technický pokrok umožňuje vyrábať a poskytovať lepšie výrobky
         a služby. Podľa odvolacieho senátu kombinácia slov, ktorá predstavuje len tento jednoduchý objektívny odkaz, v zásade nemá
         vnútornú rozlišovaciu spôsobilosť a môže byť zapísaná len v prípade, že bude predložený dôkaz o jej zaužívaní medzi verejnosťou.

      55      Treba konštatovať, že toto posúdenie sa zakladá na nesprávnom uplatnení článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94.

      56      V tejto súvislosti treba uviesť, že ochranné známky zložené z označení alebo údajov, ktoré sa inak používajú ako reklamné
         slogany, údaje o kvalite a výrazy nabádajúce na nákup tovarov alebo služieb označených týmito ochrannými známkami, šíria vo
         svojej podstate a vo väčšom či menšom rozsahu objektívny odkaz. Z judikatúry pripomenutej v bodoch 35 a 36 tohto rozsudku
         však vyplýva, že to neznamená, že by také ochranné známky len z tohto dôvodu nemali rozlišovaciu spôsobilosť.

      57      Vzhľadom na to, že také ochranné známky teda nie sú opisné v zmysle článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 40/94, môžu vyjadrovať
         objektívny odkaz, hoci aj jednoduchý, a môžu spotrebiteľa informovať o obchodnom pôvode dotknutých tovarov alebo služieb.
         Tak je to najmä v prípade, keď sa tieto ochranné známky neobmedzujú len na bežný reklamný odkaz, ale obsahujú určitú originalitu
         a výstižnosť, vyžadujú minimálne výkladové úsilie alebo spúšťajú rozpoznávací proces medzi dotknutou verejnosťou.

      58      Hoci slogan „Vorsprung durch Technik“ šíri objektívny odkaz, že technický pokrok umožňuje vyrábať a poskytovať lepšie výrobky
         a služby, na základe tejto okolnosti nie je možné dospieť k záveru, že prihlasovaná ochranná známka nemá žiadnu vnútornú rozlišovacia
         spôsobilosť. Akokoľvek je totiž tento odkaz jednoduchý, nie je možné považovať ho za bežný do tej miery, aby mohlo byť bezprostredne
         a bez akéhokoľvek ďalšieho preskúmania vylúčené, že uvedená ochranná známka môže informovať spotrebiteľa o obchodnom pôvode
         dotknutých tovarov alebo služieb.

      59      V tejto súvislosti treba konštatovať, že uvedený odkaz nevyplýva jednoznačne z uvedeného sloganu. Ako tvrdila Audi, slovné
         spojenie „Vorsprung durch Technik“, ktoré znamená „náskok vďaka technike“, napovedá na prvý pohľad len o príčinnom vzťahu,
         a preto vyžaduje určité výkladové úsilie zo strany verejnosti. Tento slogan navyše svedčí o určitej originalite a výstižnosti,
         ktoré ho robia ľahko zapamätateľným. Napokon, keďže ide o slogan, ktorý má dobré meno a Audi ho používa dlhé roky, nie je
         možné vylúčiť ani skutočnosť, že dotknutá verejnosť si už vytvorila spojitosť medzi týmto sloganom a automobilmi vyrábanými
         touto spoločnosťou, čo tiež uľahčuje rozpoznať obchodný pôvod označených tovarov alebo služieb touto verejnosťou.

      60      Z uvedeného vyplýva, že sporné rozhodnutie musí byť zrušené v rozsahu, v akom druhý odvolací senát čiastočne zamietol na základe
         článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94 prihlášku ochrannej známky Vorsprung durch Technik.

       O trovách
      61      Podľa článku 122 prvého odseku Rokovacieho poriadku Súdneho dvora, ak je odvolanie dôvodné a ak Súdny dvor sám rozhodne s konečnou
         platnosťou vo veci samej, potom rozhodne aj o trovách konania.

      62      Podľa článku 69 ods. 2 uvedeného rokovacieho poriadku uplatniteľného na konanie o odvolaní na základe článku 118 tohto poriadku
         účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže
         spoločnosť Audi navrhla zaviazať ÚHVT na náhradu trov konania a tento nemal úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať
         ho na náhradu trov konania na oboch stupňoch.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol a vyhlásil:
      1.      Rozsudok Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev z 9. júla 2008, Audi/ÚHVT (Vorsprung durch Technik) (T‑70/06), sa zrušuje
            v rozsahu, v akom Súd prvého stupňa Európskych spoločenstiev rozhodol, že druhý odvolací senát Úradu pre harmonizáciu vnútorného
            trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) svojím rozhodnutím zo 16. decembra 2005 (vec R 237/2005‑2) neporušil článok 7 ods. 1
            písm. b) nariadenia Rady (ES) č. 40/94 z 20. decembra 1993 o ochrannej známke spoločenstva, zmeneného a doplneného nariadením
            Rady (ES) č. 3288/94 z 22. decembra 1994.
      2.      Rozhodnutie druhého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) zo 16. decembra
            2005 (vec R 237/2005‑2) sa zrušuje v rozsahu, v akom tento senát čiastočne zamietol na základe článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia
            č. 40/94, zmeneného a doplneného nariadením č. 3288/94, prihlášku ochrannej známky Vorsprung durch Technik.
      3.      Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) je povinný nahradiť trovy konania na oboch stupňoch.
      Podpisy
      * Jazyk konania: nemčina.


Rozsudok Súdu prvého stupňa (tretia rozšírená komora) z 20. apríla 1999. # Limburgse Vinyl Maatschappij NV, Elf Atochem SA, BASF AG, Shell International Chemical Company Ltd, DSM NV, DSM Kunststoffen BV, Wacker-Chemie GmbH, Hoechst AG, Société artésienne de vinyle, Montedison SpA, Imperial Chemical Industries plc, Hüls AG a Enichem SpA proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Hospodárska súťa - Pokuta. # Spojené veci T-305/94, T-306/94, T-307/94, T-313/94 až T-316/94, T-318/94, T-325/94, T-328/94, T-329/94 a T-335/94.


title: Rozsudok Súdneho dvora (siedma komora) z 30. septembra 2010.#Oasis East sp. z o.o. proti Minister Finansów.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Naczelny Sąd Administracyjny - Poľsko.#Šiesta smernica o DPH - Smernica 2006/112/ES - Pristúpenie nového členského štátu - Právo na odpočet dane zaplatenej na vstupe - Vnútroštátna právna úprava, z ktorej pôsobnosti je vyňaté právo na odpočet dane týkajúcej sa určitých poskytovaní služieb - Obchodní partneri so sídlom na území označenom ako ‚daňový raj‘ - Možnosť členských štátov zachovať pravidlá vylúčenia práva na odpočet v čase nadobudnutia účinnosti šiestej smernice o DPH.#Vec C-395/09.

text:
      Vec C‑395/09
      Oasis East sp. z o.o.
      proti
      Minister Finansów
      (návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Naczelny Sąd Administracyjny)
      „Šiesta smernica o DPH – Smernica 2006/112/ES – Pristúpenie nového členského štátu – Právo na odpočet dane zaplatenej na vstupe – Vnútroštátna právna úprava vylučujúca právo na odpočet dane týkajúcej sa určitých poskytovaní služieb – Obchodní partneri so sídlom na území označenom ako ‚daňový raj‘ – Možnosť členských štátov zachovať pravidlá o vylúčení práva na odpočet v čase nadobudnutia účinnosti šiestej smernice o DPH“
      Abstrakt rozsudku
      Daňové ustanovenia – Harmonizácia právnych predpisov – Dane z obratu – Spoločný systém dane z pridanej hodnoty – Odpočet dane
            zaplatenej na vstupe – Vylúčenia z práva na odpočet – Možnosť členských štátov zachovať vylúčenia, ktoré existovali v čase
            nadobudnutia účinnosti šiestej smernice
      (Smernica Rady 77/388, článok 17 ods. 6)
      Článok 17 ods. 6 šiestej smernice 77/388 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu, zmenenej
         a doplnenej smernicou 95/7, ktorého ustanovenia boli v zásade prevzaté v článku 176 smernice 2006/112 o spoločnom systéme
         dane z pridanej hodnoty, sa má vykladať v tom zmysle, že neumožňuje zachovanie vnútroštátnej právnej úpravy, ktorá sa uplatňovala
         v čase nadobudnutia účinnosti šiestej smernice v príslušnom členskom štáte, ktorá všeobecným spôsobom vylučuje právo na odpočet
         dane z pridanej hodnoty zaplatenej na vstupe v súvislosti s dovozom služieb, za ktoré sa úhrada poskytuje priamo či nepriamo
         osobám, ktoré majú sídlo v oblasti alebo štáte, ktorý táto právna úprava označuje za „daňový raj“.

      Členské štáty nie sú totiž oprávnené zachovať obmedzenia uvedeného práva, ktoré možno uplatniť všeobecne na akékoľvek výdavky
         spojené s nadobudnutím tovaru alebo služieb.

      (pozri body 30, 32 a výrok)

ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (siedma komora)
      z 30. septembra 2010 (*)

      „Šiesta smernica o DPH – Smernica 2006/112/ES – Pristúpenie nového členského štátu – Právo na odpočet dane zaplatenej na vstupe – Vnútroštátna právna úprava vylučujúca právo na odpočet dane týkajúcej sa určitých poskytovaní služieb – Obchodní partneri so sídlom na území označenom ako ‚daňový raj‘ – Možnosť členských štátov zachovať pravidlá o vylúčení práva na odpočet v čase nadobudnutia účinnosti šiestej smernice o DPH“
      Vo veci C‑395/09,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Naczelny Sąd Administracyjny
         (Poľsko) zo 6. augusta 2009 a doručený Súdnemu dvoru 13. októbra 2009, ktorý súvisí s konaním:

      Oasis East sp. z o.o.
      proti
      Minister Finansów,
      SÚDNY DVOR (siedma komora),
      v zložení: predsedníčka siedmej komory R. Silva de Lapuerta (spravodajkyňa), sudcovia J. Malenovský a T. von Danwitz,
      generálny advokát: P. Mengozzi,
      tajomník: C. Strömholm, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 7. júla 2010,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        Oasis East sp. z o.o., v zastúpení: M. Wojda a J. Martini,
      –        poľská vláda, v zastúpení: M. Szpunar a M. Jarosz, splnomocnení zástupcovia,
      –        Európska komisia, v zastúpení: M. Owsiany‑Hornung, K. Herrmann a D. Triantafyllou, splnomocnení zástupcovia,
      so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 17 ods. 2 a 6 šiestej smernice Rady 77/388/EHS zo 17. mája
         1977 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu – spoločný systém dane z pridanej hodnoty:
         jednotný základ jej stanovenia (Ú. v. ES L 145, s. 1; Mim. vyd. 09/001, s. 23, zmenenej a doplnenej smernicou Rady 95/7/ES
         z 10. apríla 1995, Ú. v. ES L 102, s. 18; Mim. vyd. 09/001, s. 274, ďalej len „šiesta smernica“), ktorého ustanovenia boli
         v zásade prevzaté v článku 176 smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty (Ú. v. EÚ
         L 347, s. 1).

      2        Tento návrh bol predložený v rámci sporu medzi spoločnosťou Oasis East sp. z o.o. (ďalej len „Oasis East“) a Minister Finansów
         (poľské ministerstvo financií).

       Právny rámec
       Právna úprava Únie
      3        Podľa článku 17 ods. 2 a 6 šiestej smernice v znení vyplývajúcom z článku 28f tejto smernice:

      „2.      Pokiaľ sa tovary a služby používajú na účely jeho zdaniteľných plnení, daňovník [zdaniteľná osoba – neoficiálny preklad] má právo odpočítať nasledovné položky z dane, ktorú má zaplatiť:

      a)      daň z pridanej hodnoty [(ďalej len ‚DPH‘)], ktorá je splatná alebo bola zaplatená s ohľadom na tovar alebo služby, ktoré jej
         boli alebo majú byť dodané v tuzemsku inou osobou podliehajúcou dani [daň z pridanej hodnoty (ďalej len ‚DPH‘) splatnú alebo
         zaplatenú na území štátu za tovary alebo služby, ktoré mu dodala alebo má dodať iná zdaniteľná osoba – neoficiálny preklad];

      …
      Najneskôr do uplynutia 4 rokov od dátumu, kedy táto smernica nadobudla účinnosť, Rada v úzkej spolupráci s a podľa návrhu
         Komisie [Rada na návrh Komisie jednomyseľne – neoficiálny preklad] rozhodne, aké výdavky nespĺňajú podmienky pre odpočítanie [DPH]. Daň z pridanej hodnoty sa nikdy neodratuje z výdavkov,
         ktoré nepatria jednoznačne do podnikateľských výdavkov ako napr. luxusné výrobky a služby, zábava a pod [v každom prípade
         sú z práva na odpočítanie vylúčené výdavky, ktoré nie sú jednoznačne podnikateľskej povahy, ako sú výdavky na luxus, zábavu
         alebo reprezentáciu – neoficiálny preklad].

      Pokiaľ hore uvedené pravidlo nenadobudne platnosť, členské štáty si môžu ponechať všetky výnimky, ktoré umožňujú ich národné
         zákony aj po vstúpení tejto smernice do platnosti [Pokiaľ uvedené pravidlo nenadobudne účinnosť, členské štáty si môžu ponechať
         všetky vylúčenia, ktoré umožňuje ich vnútroštátna právna úprava v čase nadobudnutia účinnosti tejto smernice – neoficiálny preklad].“

      4        Šiesta smernica bola zrušená a nahradená smernicou 2006/112.

      5        Podľa článku 176 tejto smernice:

      „Rada na návrh Komisie jednomyseľne určuje, pri ktorých výdavkoch nevzniká právo na odpočítanie DPH. Právo odpočítať daň sa
         v žiadnom prípade nebude vzťahovať na výdavky, ktoré nepatria jednoznačne do podnikateľských výdavkov ako napríklad výdavky
         na luxusné predmety a služby, zábavu alebo reprezentáciu.

      Do nadobudnutia účinnosti ustanovení uvedených v prvom pododseku si členské štáty môžu ponechať všetky výnimky, ktoré stanovovali
         ich vnútroštátne právne predpisy k 1. januáru 1979, alebo, v prípade členských štátov, ktoré pristúpili do Spoločenstva po
         tomto dátume, ku dňu ich pristúpenia.“

       Vnútroštátna právna úprava
      6        Článok 25 ods. 1 bod 1a zákona o dani z pridanej hodnoty (ustawa o podatku VAT z roku 1993) z 8. januára 1993 (ďalej len „zákon
         o DPH z roku 1993“) stanovuje:

      „Zníženie sumy splatnej dane alebo vrátenie rozdielu dane sa nevzťahuje na dovoz služieb nadobudnutých zdaniteľnou osobou,
         v súvislosti s ktorými sa úhrada ceny bezprostredne alebo sprostredkovane uskutoční v prospech osoby, ktorá má bydlisko, sídlo
         alebo vedenie v oblasti alebo v štáte uvedenom v prílohe č. 9 tohto zákona.“

      7        Príloha č. 9 zákona o DPH z roku 1993 nazvaná „Zoznam štátov (oblastí), pri ktorých daň za dovoz služieb nevedie k zníženiu
         sumy, ani k právu na vrátenie rozdielu splatnej dane“ obsahuje nasledujúci výpočet:

      „1.      Andorrské kniežatstvo;
      2.      Anguilla – autonómne územie závislé od Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska;
      3.      Antigua a Barbuda;
      4.      Aruba – autonómne územie Holandského kráľovstva;
      5.      Bahamy;
      6.      Bahrajnské kráľovstvo;
      7.      Barbados;
      8.      Belize;
      9.      Bermudy – územie závislé od Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska;
      10.      Britské Panenské ostrovy – územie závislé od Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska;
      11.      Cookove ostrovy – autonómna oblasť pridružená k Novému Zélandu;
      12.      Dominické spoločenstvo;
      13.      Gibraltár – územie podliehajúce britskej korune;
      14.      Grenada;
      15.      Guernsey/Sark/Alderney – územie podliehajúce britskej korune;
      16.      Hongkong – osobitná administratívna oblasť Čínskej ľudovej republiky;
      17.      Jersey – územie podliehajúce britskej korune;
      18.      Kajmanie ostrovy – územie závislé od Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska;
      19.      Libérijská republika;
      20.      Lichtenštajnské kniežatstvo;
      21.      Macao – osobitná administratívna oblasť Čínskej ľudovej republiky;
      22.      Maldivská republika;
      23.      Ostrov Man – britská korunná dependencia;
      24.      Republika Marshallových ostrovov;
      25.      Maurícijská republika;
      26.      Monacké kniežatstvo;
      27.      Montserrat – územie závislé od Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska;
      28.      Nauruská republika;
      29.      Holandské Antily – autonómne územie Holandského kráľovstva;
      30.      Niue – autonómna oblasť pridružená k Novému Zélandu;
      31.      Panamská republika;
      32.      Samojský nezávislý štát;
      33.      Seychelská republika;
      34.      Federácia Svätého Krištofa a Nevisu;
      35.      Svätá Lucia;
      36.      Svätý Vincent a Grenadíny;
      37.      Tongské kráľovstvo;
      38.      Ostrovy Turks a Caicos – územie závislé od Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska;
      39.      Panenské ostrovy Spojených štátov – zámorské autonómne územie USA;
      40.      Vanuatská republika;
      41.      Spojené arabské emiráty.“
      8        Tento daňový režim bol v zásade zachovaný v ustanoveniach zákona o dani z pridanej hodnoty (ustawa o podatku VAT z roku 2004)
         z 11. marca 2004 (ďalej len „zákon o DPH z roku 2004“), a to v článku 88 ods. 1 bode 1 tohto zákona vykladaného v spojení
         s prílohou 5 tohto zákona, pričom zoznam uvedený v tejto prílohe obsahoval 39 štátov a území namiesto 41. Tieto ustanovenia
         nadobudli účinnosť 1. mája 2004.

       Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
      9        Spoločnosť Oasis East vyrába a predáva fontány na chladenie vody. V rámci svojej činnosti, ktorá zahŕňa tiež servisnú činnosť,
         využíva služby jedného podniku, ktorý má sídlo v jednej z oblastí uvedených v prílohe č. 9 zákona o DPH z roku 1993, ktorá
         bola nahradená prílohou č. 5 zákona o DPH z roku 2004. Tento podnik poskytuje spoločnosti Oasis East služby spojené so správou
         a technickou pomocou. Tieto plnenia zahŕňajú najmä nasledujúce činnosti, a síce činnosti v oblasti marketingu, organizovania
         účasti a účasť na medzinárodných veľtrhoch, operácií v oblasti plánovania výroby, inžinierskych služieb, finančných a daňových
         služieb, organizácie prepravy, služieb rozvoja informačných systémov a koordinácie v oblasti nákupov a predajov.

      10      Dňa 28. decembra 2007 položila Oasis East riaditeľovi daňového úradu v Katowiciach otázku, či má od 1. mája 2004 pri dovoze
         služieb spojených so správou, za ktoré sa úhrada ceny uskutoční v prospech podniku, ktorý má sídlo v jednej z oblastí uvedených
         v prílohe č. 5 zákona o DPH z roku 2004, právo na odpočet dane zaplatenej na vstupe.

      11      Riaditeľ finančného úradu v Katowiciach rozhodnutím zo 4. apríla 2008 odpovedal na otázku, ktorú položila Oasis East, záporne.
         Podľa jeho názoru nebola táto spoločnosť oprávnená odpočítať daň zaplatenú na vstupe, keďže cena za dotknuté služby bola zaplatená
         podniku, ktorý mal svoje bydlisko, sídlo alebo vedenie v jednom zo štátov alebo oblastí uvedených v prílohe č. 5 zákona o DPH
         z roku 2004.

      12      Riaditeľ finančného úradu uviedol, že vnútroštátna právna úprava nie je v rozpore s právom Únie, lebo článok 17 ods. 6 šiestej
         smernice umožňuje členským štátom ponechať v platnosti všetky výnimky, ktoré boli upravené v ich vnútroštátnych právnych predpisoch
         v dobe nadobudnutia účinnosti tejto smernice. Z toho odvodil, že Poľská republika si uchovala možnosť ponechať v platnosti
         obmedzenia odpočtu DPH platné v deň jej pristúpenia k Európskej únii.

      13      Dňa 18. júna 2008 Oasis East podala na Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach (vojvodský správny súd v Gliwiciach) žalobu
         proti uvedenému rozhodnutiu zo 4. apríla 2008.

      14      Rozhodnutím z 22. decembra 2008 tento súd zamietol žalobu spoločnosti Oasis East. Domnieval sa, že zachovanie výnimky stanovenej
         v článku 88 ods. 1 bode 1 zákona o DPH z roku 2004 vo vnútroštátnom právnom poriadku nie je v rozpore s článkom 17 ods. 6
         šiestej smernice.

      15      Vo svojom odvolaní podanom 9. marca 2009 Oasis East znovu potvrdila argumentáciu uvedenú predtým. Za týchto podmienok sa Naczelny
         Sąd Administracyjny rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúcu prejudiciálnu otázku:

      „Umožňuje právo Spoločenstva, a najmä článok 17 ods. 6 šiestej smernice… (teraz článok 176 smernice Rady 2006/112/ES…), aby
         členský štát použil vnútroštátne právne predpisy, ktoré vylučujú právo zdaniteľnej osoby na zníženie sumy splatnej dane alebo
         na vrátenie rozdielu splatnej dane v prípade nadobudnutia dovozu služieb, v súvislosti s ktorými sa úhrada ceny bezprostredne
         alebo sprostredkovane uskutoční v prospech osoby, ktorá má bydlisko, sídlo alebo vedenie v oblasti alebo štáte, ktorý vnútroštátne
         právo uvádza ako takzvaný ‚daňový raj‘, pričom takáto výnimka bola prijatá pred pristúpením tohto členského štátu k Spoločenstvu?“

       O prejudiciálnej otázke
      16      Svojou otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či článok 17 ods. 6 šiestej smernice, ktorého ustanovenia boli v zásade prevzaté
         v článku 176 smernice 2006/112, umožňuje zachovanie vnútroštátnej právnej úpravy, ktorá sa uplatňovala v čase nadobudnutia
         účinnosti šiestej smernice v príslušnom členskom štáte, ktorá všeobecným spôsobom vylučuje právo na odpočet DPH zaplatenej
         na vstupe v prípade nadobudnutia služieb, v súvislosti s ktorými sa úhrada ceny bezprostredne alebo sprostredkovane uskutoční
         v prospech osoby, ktorá má bydlisko, sídlo alebo vedenie v oblasti alebo štáte, ktorý vnútroštátne právo uvádza ako takzvaný
         „daňový raj“.

      17      Keďže znenie položenej otázky uvádza súčasne článok 17 ods. 6 šiestej smernice, aj článok 176 smernice 2006/112, je potrebné
         na úvod uviesť, že tieto dve ustanovenia sú v zásade zhodné.

      18      Na účely odpovede na túto otázku treba najskôr pripomenúť, že právo na odpočítanie DPH upravené v článku 17 ods. 2 šiestej
         smernice ako neoddeliteľná súčasť mechanizmu DPH predstavuje základnú zásadu, ktorá je vlastná spoločnému systému DPH a v zásade
         ju nemožno obmedziť (pozri rozsudky z 8. januára 2002, Metropol a Stadler, C‑409/99, Zb. s. I‑81, bod 42; z 26. mája 2005,
         Kretztechnik, C‑465/03, Zb. s. I‑4357, bod 33, ako aj z 15. apríla 2010, X Holding a Oracle Nederland, C‑538/08 a C‑33/09,
         Zb. s. I‑3129, bod 37).

      19      Zásada práva na odpočítanie DPH je však zmiernená odchylným ustanovením uvedeným v článku 17 ods. 6 šiestej smernice. Členské
         štáty sú totiž oprávnené zachovať svoju právnu úpravu v oblasti vylúčenia práva na odpočítanie existujúcu ku dňu nadobudnutia
         účinnosti šiestej smernice až dovtedy, kým Rada neprijme ustanovenia upravené v tomto článku (pozri rozsudky z 11. decembra
         2008, Danfoss a AstraZeneca, C‑371/07, Zb. s. I‑9549, bod 28, ako aj X Holding a Oracle Nederland, už citovaný, bod 38).

      20      Keďže Rada žiadne takéto ustanovenie neprijala, členské štáty sú oprávnené zachovať existujúcu právnu úpravu týkajúcu sa výnimiek
         z práva na odpočet DPH. Právo Únie teda do dnešného dňa neobsahuje žiadne ustanovenie, ktoré by vymenovávalo výdavky vylúčené
         z práva na odpočítanie (pozri rozsudky z 8. decembra 2005, Jyske Finans, C‑280/04, Zb. s. I‑10683, bod 23, ako aj Danfoss
         a AstraZeneca, už citovaný, bod 29).

      21      Čo sa týka režimu výnimiek stanoveného v článku 17 ods. 6 šiestej smernice, Súdny dvor už rozhodol, že toto ustanovenie predpokladá,
         že vylúčenia, ktoré si môžu členské štáty zachovať podľa tohto ustanovenia, boli legálne podľa druhej smernice Rady 67/228/EHS
         z 11. apríla 1967 o harmonizácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa dane z obratu – štruktúra a spôsoby uplatňovania
         spoločného systému dane z pridanej hodnoty [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES 1967, 71, s. 1303, ďalej len „druhá smernica“), ktorá prechádzala šiestej smernici (pozri rozsudok z 5. októbra
         1999, Royscot a i., C‑305/97, Zb. s. I‑6671, bod 21, ako aj X Holding a Oracle Nederland, už citovaný, bod 40).

      22      V tejto súvislosti článok 11 druhej smernice, zavádzajúc vo svojom odseku 1 právo na odpočítanie, stanovil vo svojom odseku
         4, že členské štáty môžu vylúčiť z režimu odpočítania určité tovary a služby, najmä také, ktoré môžu byť výlučne alebo čiastočne
         používané na osobnú spotrebu zdaniteľnej osoby alebo jej zamestnancov.

      23      Z toho vyplýva, že možnosť priznaná členským štátom článkom 17 ods. 6 šiestej smernice nepredstavuje absolútnu diskrečnú právomoc
         vylúčiť všetky alebo takmer všetky tovary a služby z režimu práva na odpočítanie DPH a pozbaviť tak režim zavedený článkom
         11 ods. 1 druhej smernice jeho podstaty. Uvedená možnosť sa teda netýka všeobecných výnimiek a nezbavuje členské štáty povinnosti
         dostatočne spresniť povahu alebo predmet tovarov a služieb, pre ktoré je právo na odpočítanie vylúčené (pozri v tomto zmysle
         rozsudky Royscot a i., už citovaný, body 22 a 24, ako aj zo 14. júla 2005, Charles a Charles‑Tijmens, C‑434/03, Zb. s. I‑7037,
         body 33 a 35).

      24      Okrem toho ak ide o režim, ktorý predstavuje odchýlku zo zásady práva na odpočítanie DPH, treba ho vykladať doslovne (pozri
         rozsudky Metropol a Stadler, už citovaný, bod 59, ako aj z 22. decembra 2008, Magoora, C‑414/07, Zb. s. I‑10921, bod 28).

      25      Pokiaľ ide o vec samu a prípadné uplatnenie režimu, ktorý predstavuje odchýlku od režimu stanoveného v článku 17 ods. 6 šiestej
         smernice, treba konštatovať, že táto smernica nadobudla v Poľsku účinnosť ku dňu pristúpenia tohto členského štátu k Únii,
         čiže 1. mája 2004. Tento dátum je teda relevantný na účely uplatnenia uvedeného ustanovenia v tomto členskom štáte (pozri
         rozsudok Magoora, už citovaný, bod 27).

      26      Pokiaľ ide o skutočnosť uvedenú poľskou vládou, a to že znenie článku 176 smernice 2006/112 rozlišuje medzi členskými štátmi,
         ktoré pristúpili k Únii pred 1. januárom 1979, a členskými štátmi, ktoré tak ako Poľská republika pristúpili neskôr, stačí
         podotknúť, že toto rozlišovanie má za cieľ len určiť dátum, pred ktorým museli byť výdavky vylúčené z práva na odpočet DPH
         stanovené vo vnútroštátnom práve.

      27      Preto článok 176 smernice 2006/112 nemôže viesť k rozdielnemu výkladu, pokiaľ ide o význam dotknutých výnimiek podľa toho,
         či predmetný členský štát pristúpil k Únii pred 1. januárom 1979 alebo až po tomto dátume. Za týchto podmienok prijatie tohto
         článku 176 neovplyvnilo judikatúru týkajúcu sa výkladu článku 17 ods. 6 šiestej smernice.

      28      Na účely posúdenia vnútroštátnej úpravy, ktorá je predmetom veci samej, pokiaľ ide o odchylný režim, ktorý stanovuje, je potrebné
         konštatovať, že táto právna úprava, ako zdôraznil aj vnútroštátny súd, predstavuje opatrenie všeobecnej povahy, ktoré obmedzuje
         právo na odpočítanie DPH zaplatenej na vstupe v súvislosti s nadobudnutím akýchkoľvek dovezených služieb, za ktoré sa úhrada
         priamo alebo nepriamo platí osobám, ktoré majú sídlo v štáte alebo oblasti, ktoré táto právna úprava označuje za „daňový raj“.

      29      Takáto právna úprava však obsahuje obmedzenie práva na odpočítanie DPH, ktoré prekračuje obmedzenie, ktoré je povolené v článku
         17 ods. 6 šiestej smernice.

      30      Súdny dvor spresnil, že členské štáty nie sú oprávnené zachovať obmedzenia práva na odpočet DPH, ktoré možno uplatniť všeobecne
         na akékoľvek výdavky spojené s nadobudnutím tovaru alebo služieb (pozri v tomto zmysle rozsudky z 23. apríla 2009, PARAT Automotive
         Cabrio, C‑74/08, Zb. s. I‑3459, body 28 a 29, ako aj X Holding a Oracle Nederland, už citovaný, bod 44).

      31      Napokon pokiaľ ide o úvahu uvedenú poľskou vládou, podľa ktorej sporná vnútroštátna právna úprava súvisí s potrebou predchádzať
         finančným podvodom, je potrebné zdôrazniť, že hoci platí, že Súdny dvor v bode 70 svojho rozsudku z 21. februára 2006, Halifax
         a i. (C‑255/02, Zb. s. I‑1609), uznal, že zásada zákazu zneužívania sa uplatňuje takisto na oblasť DPH, uvedená zásada neumožňuje
         členským štátom rozšíriť rozsah pôsobnosti predmetného odchylného režimu. Okrem toho, ak obmedzenia stanovené poľským právom,
         ako uvádza vnútroštátny súd, boli motivované potrebou vyhnúť sa určitým finančným podvodom alebo únikom, článok 27 šiestej
         smernice stanovuje na tento účel osobitný postup, na základe ktorého môže Rada oprávniť každý členský štát zaviesť osobitné
         odchylné opatrenia.

      32      S ohľadom na uvedené treba na položenú otázku odpovedať, že článok 17 ods. 6 šiestej smernice, ktorého ustanovenia boli v zásade
         prevzaté v článku 176 smernice 2006/112, sa má vykladať v tom zmysle, že neumožňuje zachovanie vnútroštátnej právnej úpravy,
         ktorá sa uplatňovala v čase nadobudnutia účinnosti šiestej smernice v príslušnom členskom štáte, ktorá všeobecným spôsobom
         vylučuje právo na odpočet DPH zaplatenej na vstupe v súvislosti s dovozom služieb, za ktoré sa úhrada poskytuje priamo či
         nepriamo osobám, ktoré majú sídlo v oblasti alebo štáte, ktorý táto právna úprava označuje za „daňový raj“.

       O trovách
      33      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (siedma komora) rozhodol takto:
      Článok 17 ods. 6 šiestej smernice Rady 77/388/EHS zo 17. mája 1977 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich
            sa daní z obratu – spoločný systém dane z pridanej hodnoty: jednotný základ jej stanovenia, zmenenej a doplnenej smernicou
            Rady 95/7/ES z 10. apríla 1995, ktorého ustanovenia boli v zásade prevzaté v článku 176 smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra
            2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty, sa má vykladať v tom zmysle, že neumožňuje zachovanie vnútroštátnej právnej
            úpravy, ktorá sa uplatňovala v čase nadobudnutia účinnosti šiestej smernice 77/388 v príslušnom členskom štáte, ktorá všeobecným
            spôsobom vylučuje právo na odpočet DPH zaplatenej na vstupe v súvislosti s dovozom služieb, za ktoré sa úhrada poskytuje priamo
            či nepriamo osobám, ktoré majú sídlo v oblasti alebo štáte, ktorý táto právna úprava označuje za „daňový raj“.
      Podpisy
      * Jazyk konania: poľština.


Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) z 3. júla 1997. # Francesco Benincasa proti Dentalkit Srl. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Oberlandesgericht München - Nemecko. # Bruselský dohovor. # Vec C-269/95.