title: Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 15. marca 2017.#Hitachi Chemical Europe GmbH a Polynt SpA proti Európskej chemickej agentúre.#Odvolanie – Nariadenie (ES) č. 1907/2006 (nariadenie REACH) – Článok 57 písm. f) – Povolenie – Látky vzbudzujúce veľmi veľké obavy – Identifikácia – Rovnaká úroveň obáv – Hexahydrometylftalátový anhydríd, hexahydro‑4‑metylftalátový anhydríd, hexahydro‑1‑metylftalátový anhydríd a hexahydro‑3‑metylftalátový anhydríd.#Vec C-324/15 P.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (prvá komora)
      z 15. marca 2017 (
            *1
         )
      „Odvolanie — Nariadenie (ES) č. 1907/2006 (nariadenie REACH) — Článok 57 písm. f) — Povolenie — Látky vzbudzujúce veľmi veľké obavy — Identifikácia — Rovnaká úroveň obáv — Hexahydrometylftalátový anhydríd, hexahydro-4-metylftalátový anhydríd, hexahydro-1-metylftalátový anhydríd a hexahydro-3-metylftalátový anhydríd“
      Vo veci C‑324/15 P
      ktorej predmetom je odvolanie podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, podané 30. júna 2015,

         Hitachi Chemical Europe GmbH, so sídlom v Düsseldorfe (Nemecko), v zastúpení: C. Mereu, a M. Grunchard, avocats,

         Polynt SpA, so sídlom v Scanzorosciate (Taliansko), v zastúpení: C. Mereu a M. Grunchard, avocats,
      odvolateľky,
      ktoré v konaní podporujú:

         REACh ChemAdvice GmbH, so sídlom v Kelkheime (Nemecko), v zastúpení: C. Mereu a M. Grunchard, avocats,

         New Japan Chemical, so sídlom v Osake (Japonsko), v zastúpení: C. Mereu a M. Grunchard, avocats,
      vedľajší účastníci konania v prvostupňovom konaní,
      ďalší účastníci konania:

         Sitre Srl, so sídlom v Miláne (Taliansko), v zastúpení: C. Mereu a M. Grunchard, avocats,
      žalobkyňa v prvostupňovom konaní,

         Európska chemická agentúra (ECHA), v zastúpení: M. Heikkilä, C. Buchanan, W. Broere, a T. Zbihlej, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci J. Stuyck, advocaat,
      žalovaná v prvostupňovom konaní,
      ktorú v konaní podporujú:

         Holandské kráľovstvo, v zastúpení: C. Schillemans a M. Bulterman, splnomocnené zástupkyne,

         Európska komisia, v zastúpení: D. Kukovec a K. Mifsud‑Bonnici, splnomocnení zástupcovia,
      vedľajší účastníci v prvostupňovom konaní,
      SÚDNY DVOR (prvá komora),
      v zložení: predsedníčka prvej komory R. Silva de Lapuerta, sudcovia E. Regan, J. C. Bonichot, A. Arabadžiev a C. G. Fernlund (spravodajca),
      generálny advokát: P. Mengozzi,
      tajomník: L. Hewlett, hlavná referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 15. júna 2016,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 28. septembra 2016,
      vyhlásil tento
      Rozsudok

               1

               Svojím odvolaním Hitachi Chemical Europe (ďalej len „Hitachi“) a Polynt žiadajú zrušiť rozsudok Všeobecného súdu Európskej únie z 30. apríla 2015, Hitachi Chemical Europe a i./ECHA (T‑135/13, ďalej len „napadnutý rozsudok“, EU:T:2015:253), ktorým Všeobecný súd zamietol ich žalobu o čiastočné zrušenie rozhodnutia Európskej chemickej agentúry (ECHA) ED/169/2012 z 18. decembra 2012, týkajúceho sa zahrnutia látok vzbudzujúcich veľmi veľké obavy do zoznamu navrhovaných látok (ďalej len „sporné rozhodnutie“), podľa článku 59 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1907/2006 z 18. decembra 2006 o registrácii, hodnotení, autorizácii a obmedzovaní chemických látok (REACH) a o zriadení Európskej chemickej agentúry, o zmene a doplnení smernice 1999/45/ES a o zrušení nariadenia Rady (EHS) č. 793/93 a nariadenia Komisie (ES) č. 1488/94, smernice Rady 76/769/EHS a smerníc Komisie 91/155/EHS, 93/67/EHS, 93/105/ES a 2000/21/ES (Ú. v. EÚ L 396, 2006, s. 1), zmeneného a doplneného nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1272/2008 z[o] 16. decembra 2008 (Ú. v. EÚ L 353, 2008, s. 1) (ďalej len „nariadenie REACH“), v rozsahu, v akom sa týka hexahydrometylftalátového anhydrídu (ES č. 247-094-1), hexahydro‑4‑metylftalátového anhydrídu (ES č. 243-072-0), hexahydro-1-metylftalátového anhydrídu (ES č. 256-356-4) a hexahydro‑3‑metylftalátového anhydrídu (ES č. 260-566-1) (ďalej spolu len „MHHPA“).

         Právny rámec

               2

               Článok 57 nariadenia REACH nazvaný „Látky, ktoré sa zahrnú do prílohy XIV“ znie:
               „V súlade s postupom ustanoveným v článku 58 možno do prílohy XIV zahrnúť tieto látky:

                        a)

                        látky spĺňajúce kritériá klasifikácie v triede nebezpečnosti karcinogenita kategórie 1A alebo 1B v súlade s oddielom 3.6 prílohy I k nariadeniu (ES) č. 1272/2008;

                        b)

                        látky spĺňajúce kritériá klasifikácie v triede nebezpečnosti mutagenita pre zárodočné bunky kategórie 1A alebo 1B v súlade s oddielom 3.5 prílohy I k nariadeniu (ES) č. 1272/2008;

                        c)

                        látky spĺňajúce kritériá klasifikácie v triede nebezpečnosti reprodukčná toxicita kategórie 1A alebo 1B, nepriaznivé účinky na pohlavné funkcie a plodnosť alebo vývoj v súlade s oddielom 3.7 prílohy I k nariadeniu (ES) č. 1272/2008;

                        d)

                        látky, ktoré sú perzistentné, bioakumulatívne a toxické v súlade s kritériami stanovenými v prílohe XIII k tomuto nariadeniu;

                        e)

                        látky, ktoré sú veľmi perzistentné a veľmi bioakumulatívne v súlade s kritériami stanovenými v prílohe XIII k tomuto nariadeniu;

                        f)

                        látky – ako napríklad látky s vlastnosťami endokrinných disruptorov (rozvracačov) alebo látky s perzistentnými, bioakumulatívnymi a toxickými vlastnosťami, alebo s veľmi perzistentnými a veľmi bioakumulatívnymi vlastnosťami, ktoré nespĺňajú kritériá písmen d) alebo e) –, pri ktorých existujú vedecké dôkazy, že pravdepodobne majú závažné účinky na zdravie ľudí alebo životné prostredie, ktoré vzbudzujú rovnakú úroveň obáv ako látky vymenované v písmenách a) až e) a ktoré sú určené v každom prípade osobitne v súlade s postupom ustanoveným v článku 59.“

               3

               Článok 58 nariadenia REACH, ktorý má názov „Zahrnutie látok do prílohy XIV“, stanovuje:
               „…
               5.   S výhradou odseku 6 po zahrnutí látky do prílohy XIV nebude táto látka podliehať novým obmedzeniam podľa postupu uvedeného v hlave VIII, ktorý sa vzťahuje na riziká pre zdravie ľudí alebo životné prostredie z používania látky ako takej, látky v zmesi alebo zo začlenenia látky do výrobku, ktoré vyplývajú z vnútorných vlastností uvedených v prílohe XIV.
               6.   Látka uvedená v prílohe XIV môže podliehať novým obmedzeniam podľa postupu uvedeného v hlave VIII, ktorý sa vzťahuje na riziká pre zdravie ľudí alebo životné prostredie vyplývajúce z prítomnosti látky vo výrobkoch.
               7.   Látky, ktorých všetky použitia boli zakázané podľa hlavy VIII alebo inými právnymi predpismi Spoločenstva, sa do prílohy XIV nezahrnú alebo sa z nej odstránia.
               8.   Látky, ktoré v dôsledku nových informácií už nespĺňajú kritériá článku 57, sa odstránia z prílohy XIV v súlade s postupom uvedeným v článku 133 ods. 4“

               4

               Článok 59 nariadenia REACH, ktorý má názov „Identifikácia látok uvedených v článku 57“, stanovuje:
               „1.   Postup stanovený v odsekoch 2 až 10 tohto článku sa uplatňuje na účely identifikácie látok, ktoré spĺňajú kritériá uvedené v článku 57, a stanovenia zoznamu látok navrhovaných na zahrnutie do prílohy XIV. …
               …
               3.   Každý členský štát môže pripraviť dokumentáciu podľa prílohy XV pre látky, ktoré podľa jeho názoru spĺňajú kritériá stanovené v článku 57 a zaslať ju agentúre. …
               …
               7.   Ak agentúra vznesie alebo dostane pripomienky, postúpi dokumentáciu výboru členských štátov do 15 dní od uplynutia 60‑dňovej lehoty uvedenej v odseku 5.
               8.   Ak do 30 dní od postúpenia výbor členských štátov dosiahne jednomyseľnú dohodu o identifikácii, agentúra danú látku zahrnie do zoznamu uvedeného v odseku 1. Agentúra môže zahrnúť túto látku do svojich odporúčaní podľa článku 58 ods. 3.
               9.   Ak výbor členských štátov nedosiahne jednomyseľnú dohodu, Komisia pripraví návrh rozhodnutia o identifikovaní látky do troch mesiacov od prijatia stanoviska výboru členských štátov. Konečné rozhodnutie o identifikovaní látky sa prijme v súlade s postupom uvedeným v článku 133 ods. 3.
               10.   Agentúra uverejní a aktualizuje zoznam uvedený v odseku 1 na svojej internetovej stránke bezodkladne po prijatí rozhodnutia o zahrnutí látky.“

               5

               Článok 60 nariadenia REACH, ktorý má názov „Udeľovanie autorizácií“, znie:
               „1.   Komisia je zodpovedná za prijímanie rozhodnutí o žiadostiach o autorizáciu v súlade s touto hlavou.
               2.   Bez toho, aby bol dotknutý odsek 3, sa autorizácia udelí, ak je riziko pre zdravie ľudí alebo životné prostredie z používania látky, ktoré vyplýva z vnútorných vlastností uvedených v prílohe XIV, primerane kontrolované v súlade s prílohou I oddielom 6.4 a tak, ako je zdokumentované žiadateľom v správe o chemickej bezpečnosti, pričom sa zohľadňuje stanovisko výboru pre hodnotenie rizík uvedeného v článku 64 ods. 4 písm. a). Keď Komisia udeľuje autorizáciu a za každých okolnosti v nej stanovených, vezme do úvahy všetky uvoľňovania, emisie a straty vrátane rizík vyplývajúcich z difúzneho alebo disperzného používania, ktoré sú známe v čase rozhodovania.
               Komisia neberie do úvahy riziká pre zdravie ľudí vyplývajúce z používania látky v zdravotníckych pomôckach, ktoré sa riadia smernicou Rady 90/385/EHS z 20. júna 1990 o aproximácii právnych predpisov členských štátov o aktívnych implantovateľných zdravotníckych pomôckach, smernicou Rady 93/42/EHS zo 14. júna 1993 o zdravotníckych pomôckach alebo smernicou Európskeho parlamentu a Rady 98/79/ES z 27. októbra 1998 o diagnostických zdravotných pomôckach in vitro.
               3.   Odsek 2 sa neuplatňuje na:

                        a)

                        látky, ktoré spĺňajú kritériá článku 57 písm. a), b), c) alebo f), u ktorých nie je možné určiť prahovú hodnotu v súlade s oddielom 6.4 prílohy I;

                        b)

                        látky, ktoré spĺňajú kritériá článku 57 písm. d) alebo e);

                        c)

                        látky identifikované podľa článku 57 písm. f), ktoré majú perzistentné, bioakumulatívne a toxické vlastnosti alebo veľmi perzistentné a veľmi bioakumulatívne vlastnosti.

                  4.   Ak nemožno autorizáciu udeliť podľa odseku 2 alebo pre látky uvedené v odseku 3, možno autorizáciu udeliť, len ak sa preukáže, že sociálno‑ekonomické prínosy pre spoločnosť vyplývajúce z používania látky prevyšujú riziko pre zdravie ľudí alebo životné prostredie, a ak neexistujú vhodné alternatívne látky alebo technológie. …“

         Okolnosti predchádzajúce sporu

               6

               Z bodov 1 až 3 napadnutých rozsudkov vyplýva, že MHHPA je cyklický kyselinový anhydríd. Táto látka je určená na priemyselné účely ako medziprodukt alebo monomér, ako aj na výrobu tovarov alebo medziproduktov vo výrobe polymérnych živíc. MHHPA bol zaradený medzi respiračné senzibilizátory kategórie 1, ktoré môžu vyvolať príznaky alergie alebo astmy, alebo dýchacie ťažkosti pri vdýchnutí, v súlade s tabuľkou 3.1 uvedenou v oddiele 3 prílohy VI nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1272/2008 zo 16. decembra 2008 o klasifikácii, označovaní a balení látok a zmesí, o zmene, doplnení a zrušení smerníc 67/548/EHS a 1999/45/ES a o zmene a doplnení nariadenia (ES) č. 1907/2006 (Ú. v. EÚ L 353, 2008, s. 1).

               7

               Z bodu 4 napadnutého rozsudku vyplýva, že Holandské kráľovstvo zaslalo 6. augusta 2012 ECHA spis, v ktorom navrhovalo identifikovať MHHPA ako látku vzbudzujúcu veľmi veľké obavy, ktorá sa má zahrnúť do prílohy XIV nariadenia REACH.

               8

               ECHA po ukončení postupu stanoveného v článku 59 nariadenia REACH prijala sporné rozhodnutie, ktorým identifikovala MHHPA ako látku, ktorá spĺňa kritériá uvedené v článku 57 písm. f) tohto nariadenia.

         Konanie pred Všeobecným súdom a napadnutý rozsudok

               9

               Návrhom doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 28. februára 2013 podali spoločnosti Hitachi a Polynt žalobu, ktorou sa domáhali čiastočného zrušenia sporného rozhodnutia a zaviazania ECHA na náhradu trov konania.

               10

               Uzneseniami zo 6. septembra 2013 sa Holandskému kráľovstvu a Komisii povolilo vstúpiť do konania ako vedľajší účastníci na podporu návrhov ECHA.

               11

               Napadnutým rozsudkom Všeobecný súd zamietol žalobu a uložil spoločnostiam Hitachi a Polynt povinnosť nahradiť trovy konania.

         Návrhy účastníkov konania

               12

               Hitachi a Polynt navrhujú, aby Súdny dvor:

                        —

                        v prvom rade zrušil napadnutý rozsudok a sporné rozhodnutie,

                        —

                        subsidiárne zrušil napadnutý rozsudok a vrátil vec na rozhodnutie Všeobecnému súdu, aby rozhodol o jej žalobe o neplatnosť,

                        —

                        uložil ECHA povinnosť nahradiť trovy konania vynaložené v konaniach pred Súdnym dvorom a Všeobecným súdom.

               13

               ECHA navrhuje, aby Súdny dvor:

                        —

                        zamietol odvolanie a

                        —

                        uložil spoločnostiam Hitachi a Polynt povinnosť nahradiť trovy konania vynaložené v konaniach pred Súdnym dvorom a Všeobecným súdom.

               14

               Komisia navrhuje, aby Súdny dvor zamietol odvolanie a uložil Hitachi a Polynt povinnosť nahradiť trovy konania.

         O odvolaní

         O prvom až treťom odvolacom dôvode založených na nesprávnom výklade a uplatnení článku 57 písm. f) nariadenia REACH

      Argumentácia účastníkov konania

               15

               Hitachi a Polynt uvádzajú, že bod 71 napadnutého rozsudku potvrdzuje, že ECHA nie je povinná zohľadniť hodnotenie rizík, hoci v bode 73 tohto rozsudku je uvedený opak. Tento rozpor viedol Všeobecný súd k tomu, že sa dopustil nesprávneho výkladu a uplatnenia článku 57 písm. f) nariadenia REACH.

               16

               V bode 81 uvedeného rozsudku Všeobecný súd zamietol argumentáciu spoločností Hitachi a Polynt týkajúcu sa potreby zohľadnenia, medzi iným, opatrení manažmentu existujúcich rizík z dôvodu, že prirodzené vlastnosti postačujú na to, aby bola látka identifikovaná ako látka vzbudzujúca veľmi veľké obavy. Hitachi a Polynt spochybňujú tento výklad článku 57 písm. f) nariadenia REACH. Všeobecný súd sa zameral výlučne na posúdenie nebezpečenstiev, aby v bode 94 napadnutého rozsudku odmietol argumentáciu týkajúcu sa zovšeobecnenia údajov o HHPA.

               17

               Hitachi a Polynt uvádzajú, že v rozpore s tým čo uviedol Všeobecný súd v bodoch 61 a 68 napadnutého rozsudku, z článku 60 ods. 2 nariadenia REACH nevyplýva, že skutočnosť, že negatívne účinky látky spojenej s jej používaním môžu byť primerane kontrolované, nebráni tomu, aby bola identifikovaná ako látka vzbudzujúca veľmi veľké obavy. Výklad, ku ktorému sa priklonil Všeobecný súd, je v rozpore s tým, čo uvádzajú „Pokyny na prípravu dokumentácie podľa prílohy XV na identifikovanie látok vzbudzujúcich veľmi veľké obavy“ v ich znení uplatniteľnom k dátumu sporného rozhodnutia a uvedenými v bode 49 napadnutého rozsudku.

               18

               ECHA a Komisia sa domnievajú, že odôvodnenie napadnutého rozsudku nie je rozporné. Všeobecný súd správne uplatnil rozsudok z 21. júla 2011, Etimine (C‑15/10, EU:C:2011:504), keď v bode 71 napadnutého rozsudku rozhodol, že článok 57 písm. f) nariadenia REACH si nevyžaduje vykonať hodnotenie rizík. Podľa tejto agentúry je potrebné len hodnotenie nebezpečenstiev vyplývajúcich z vnútorných vlastností látky. ECHA a Komisia dodávajú, že za nemožnosti stanoviť pre MHHPA odvodenú hladinu, pri ktorej nedochádza k žiadnym účinkom (Derived No‑Effect Level), nebolo možné vykonať bežné hodnotenie rizík pre túto látku.

               19

               ECHA a Komisia zastávajú názor, že Všeobecný súd správne rozhodol, že ak by látky, ktorých použitie môže byť kontrolované, nemohli byť identifikované ako látky vzbudzujúce veľmi veľké obavy a zahrnuté do prílohy XIV nariadenia REACH, článok 60 ods. 2 tohto nariadenia by sa stal bezpredmetným.

         Posúdenie Súdnym dvorom

               20

               Na účel určenia, či, ako to uvádzajú Hitachi a Polynt, sa Všeobecný súd dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bodoch 61, 68, 71 a 81 napadnutého rozsudku rozhodol, že článok 57 písm. f) nariadenia REACH si vyžaduje analýzu vnútorných vlastností dotknutých látok s vylúčením akéhokoľvek zohľadnenia údajov týkajúcich sa expozície osôb odrážajúcej platné opatrenia manažmentu rizík, treba pripomenúť, že nariadenie REACH má podľa svojho článku 1 ods. 1 za účel zabezpečiť vysokú úroveň ochrany zdravia ľudí a životného prostredia, vrátane podpory rozvoja alternatívnych metód posúdenia nebezpečnosti látok ako aj voľný pohyb látok na vnútornom trhu, a zároveň zlepšovať konkurencieschopnosť a inovácie. V tejto súvislosti toto nariadenie zavádza integrovaný systém kontroly chemických látok zahŕňajúci ich registráciu, hodnotenie, ako aj povoľovanie a prípadné obmedzenia ich použitia.

               21

               Ako sa zdôrazňuje v odôvodneniach 69 a 70 nariadenia REACH, toto nariadenie venuje látkam nazývaným „látky, ktoré vzbudzujú veľmi veľké obavy“ mimoriadnu pozornosť. Tieto látky podliehajú postupu autorizácie uvedenému v hlave VII tohto nariadenia. Z článku 55 uvedeného nariadenia vyplýva, že cieľom tohto postupu autorizácie je „zabezpečiť dobré fungovanie vnútorného trhu a zároveň zaistiť, aby boli riziká vyplývajúce z látok vzbudzujúcich veľké obavy riadne kontrolované a aby boli tieto látky postupne nahradené vhodnými alternatívnymi látkami alebo technológiami, ak sú ekonomicky a technicky uskutočniteľné“.

               22

               Prvý krok tohto postupu autorizácie je identifikácia látok vzbudzujúcich veľmi veľké obavy na základe kritérií stanovených v článku 57 nariadenia REACH. Druhý krok je zahrnutie týchto látok do zoznamu látok podliehajúcich autorizácii, ktorý tvorí prílohu XIV tohto nariadenia, a tretí a posledný krok sa týka postupu, ktorý prípadne vedie k udeleniu autorizácie na látku vzbudzujúcu veľmi veľké obavy.

               23

               S cieľom identifikovať látky určené na zápis do zoznamu látok podliehajúcich autorizácii stanovený v prílohe XIV nariadenia REACH, článok 57 tohto nariadenia predvída viaceré situácie.

               24

               Článok 57 písm. a) až c) uvedeného nariadenia sa týka látok spĺňajúcich kritériá klasifikácie ako látky karcinogénne, mutagénne a reprodukčne toxické (ďalej len „CMR“), patriace do kategórie 1A alebo 1B, v súlade s oddielmi 3.5 až 3.7 prílohy I k nariadeniu č. 1272/2008. V nadväznosti na to sa tento článok 57 písm. d) a e) zameriava na látky, ktoré sú perzistentné, bioakumulatívne a toxické (ďalej len „PBT“) a látky, ktoré sú veľmi perzistentné a veľmi bioakumulatívne (ďalej len „vPvB“) v súlade s kritériami stanovenými v prílohe XIII nariadenia REACH. Tieto kritériá sa zakladajú na hodnotení nebezpečenstiev spojených s týmito látkami. Nakoniec článok 57 písm. f) toho istého nariadenia sa týka všetkých ostatných látok, ktoré nespĺňajú žiadne z predchádzajúcich kritérií, ale „pri ktorých existujú vedecké dôkazy, že pravdepodobne majú závažné účinky na zdravie ľudí alebo životné prostredie, ktoré vzbudzujú rovnakú úroveň obáv ako látky vymenované v písmenách a) až e) a ktoré sú určené v každom prípade osobitne v súlade s postupom ustanoveným v článku 59.“

               25

               Zo znenia článku 57 nariadenia REACH tak vyplýva, že tento článok si nevyžaduje, aby sa vo vzťahu k dotknutým látkam vykonalo hodnotenie rizík podobné hodnoteniu, aké si v rámci postupu hodnotenia rizík vyžaduje oddiel 6 prílohy I tohto nariadenia alebo, v rámci postupu autorizácie, článok 64 ods. 4 uvedeného nariadenia alebo, pokiaľ ide o postup obmedzovania, článok 70 toho istého nariadenia. Okrem toho sa zdá, že v rámci tohto článku 57 sa pod písm. f) stanovuje autonómny mechanizmus umožňujúci identifikovať ako látky vzbudzujúce veľmi veľké obavy, látky, ktoré ešte neboli ako také označené podľa tohto ustanovenia.

               26

               Článok 57 písm. f) nariadenia REACH si na identifikáciu iných látok ako látok zodpovedajúcich kritériám klasifikácie CMR, PBT alebo vPvB vyžaduje, aby bolo v každom jednotlivom prípade na základe vedeckých dôkazov preukázané, že na jednej strane je pravdepodobné, že dotknuté látky majú závažné účinky na zdravie ľudí alebo životné prostredie, a na druhej strane, že tieto účinky „vzbudzujú rovnakú úroveň obáv ako obavy vyvolávané látkami [CMR, PBT alebo vPvB]“. Tieto podmienky sú kumulatívne, takže identifikácia látky ako látky vzbudzujúcej veľmi veľké obavy sa musí odmietnuť, ak jedna z týchto podmienok nie je splnená.

               27

               Pokiaľ ide o prvú podmienku, táto si vyžaduje, aby účinky látky na zdravie ľudí alebo životné prostredie mohli byť z dôvodu napríklad ich významu alebo ich nezvratnej povahy považované za „závažné“. Skúmanie tejto podmienky vychádza z hodnotenia nebezpečenstva pre zdravie ľudí alebo životné prostredie, na základe údajov, ktoré patria do príslušných častí oddielov 1 až 4 prílohy I nariadenia REACH, ako je uvedené v časti 2 prílohy XV tohto nariadenia. Je teda zrejmé, že táto prvá podmienka stanovená v článku 57 písm. f) uvedeného nariadenia si vyžaduje analýzu nebezpečenstiev vyplývajúcich z vnútorných vlastností posudzovanej látky.

               28

               V tejto súvislosti klasifikácia látky v prílohe I nariadenia č. 1272/2008 predstavuje relevantný prvok, ale nie rozhodujúci. Ak látka patrí do jednej z tried nebezpečnosti pre zdravie ľudí alebo pre životné prostredie stanovených týmto nariadením, táto okolnosť môže postačovať na preukázanie pravdepodobnosti „závažných účinkov na zdravie ľudí alebo životné prostredie“. Ako to zdôraznil generálny advokát v bodoch 61 a 63 svojich návrhov, príslušnosť ku konkrétnej triede nebezpečnosti však nie je v tejto súvislosti nevyhnutnou podmienkou a ani postačujúcou podmienkou.

               29

               Zo štruktúry článku 57 nariadenia REACH totiž vyplýva, že na jednej strane normotvorca Únie konštatoval, že všetky látky vzbudzujúce veľmi veľké obavy nevyhnutne nepatria do tried nebezpečenstva uvedených v prílohe I nariadenia č. 1272/2008. Pôsobnosť článku 57 písm. f) sa tak vzťahuje výslovne na endokrinné disruptory, hoci tento druh účinkov nepatrí do žiadnej z tried nebezpečnosti uvedenej v tejto prílohe.

               30

               Na druhej strane normotvorca Únie konštatoval, že všetky triedy nebezpečnosti uvedené v prílohe I nariadenia č. 1272/2008 nevyhnutne nevzbudzujú veľmi veľké obavy. Skutočnosť, že nie je stanovené, že všetky respiračné senzibilizátory sa, podobne ako sa uvádza pri látkach CMR, považujú za látky vzbudzujúce veľmi veľké obavy, hoci tieto látky patria do takejto triedy nebezpečnosti, preukazuje, že úmyslom normotvorcu Únie je vyhradiť postup autorizácie iba pre určité látky, podľa analýzy v každom jednotlivom prípade a neuplatňovať ho na všetky látky zatriedené ako nebezpečné pre zdravie alebo pre životné prostredie.

               31

               Pokiaľ ide o druhú podmienku stanovenú v článku 57 písm. f) nariadenia REACH, treba vedecky preukázať, že tieto účinky „vzbudzujú rovnakú úroveň obáv“ ako je úroveň obáv, ktorú vzbudzujú látky CMR, PBT alebo vPvB.

               32

               V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že článok 57 písm. f) nariadenia REACH nestanovuje žiadne kritérium a neuvádza žiadne spresnenie pokiaľ ide o povahu obáv, ktoré by bolo možné zohľadniť na účely identifikácie inej látky ako CMR, PBT alebo vPvB. Za týchto okolností je potrebné určiť, či sa, ako uvádzajú Hitachi a Polynt, Všeobecný súd dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď rozhodol, že pojem „obavy“ použitý v článku 57 písm. f) tohto nariadenia je obmedzený iba na preskúmanie nebezpečenstiev vyplývajúcich z vnútorných vlastností predmetných látok s vylúčením akejkoľvek inej úvahy.

               33

               Treba poznamenať, že pokiaľ by úmysel normotvorcu Únie bol taký, postačovalo by, aby v článku 57 písm. f) nariadenia REACH napríklad identifikoval ako látky vzbudzujúce veľmi veľké obavy látky, pri ktorých je vedecky preukázané, že môžu mať „závažné účinky zodpovedajúce“ účinkom, ktoré vyvolávajú látky CMR, PBT alebo vPvB, alebo „účinky rovnako závažné“ ako účinky uvedených látok.

               34

               Zo znenia článku 57 písm. f) nariadenia REACH, ktoré spresňuje, že identifikácia iných látok ako CMR, PBT alebo vPvB je možná iba vo vzťahu k látkam, ktorých závažné účinky vzbudzujú „rovnakú úroveň obáv“, ako je úroveň obáv vzbudzovaná látkami CMR, PBT alebo vPvB, vyplýva, že pôsobnosť tohto ustanovenia zahŕňa možnosť zohľadniť na účely porovnania prvky, ktoré prekračujú samotné nebezpečenstvá vyplývajúce z vnútorných vlastností dotknutých látok.

               35

               V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že uplatnenie postupu autorizácie predpokladá, že kritériá stanovené v článku 57 nariadenia REACH sú vopred splnené. Od momentu, keď je látka identifikovaná ako látka vzbudzujúca veľmi veľké obavy, patrí pod postup autorizácie, hoci jej formálny zápis na zoznam látok podliehajúcich autorizácii sa môže časovo odložiť v závislosti od miery priority, ktorú jej ECHA pridelí podľa článku 58 tohto nariadenia.

               36

               Pre látku, ktorá nepatrí do kategórií nebezpečenstiev CMR, PBT alebo vPvB osobitne identifikovaných normotvorcom ako vzbudzujúce veľmi veľké obavy, jej identifikácia ako takej látky podľa článku 57 písm. f) nariadenia REACH z dôvodu úrovne obáv rovnakej ako úroveň obáv vzbudzovaných látkami CMR, PBT alebo vPvB predpokladá tiež, aby sa zabezpečilo, že medzi rôznymi postupmi zavedenými týmto nariadením sa uplatní postup autorizácie s cieľom dosiahnuť kontrolu rizík vznikajúcich pri používaní tejto látky. Takéto určenie si vyžaduje zohľadniť širšiu škálu faktorov, než sú faktory relevantné na vykonanie technickej kvalifikácie účinkov alebo vnútorných vlastností látky.

               37

               V tejto súvislosti treba pripomenúť, že pokiaľ ide o nebezpečenstvá pre zdravie ľudí, látky CMR sú jediné, ktoré sú identifikované ako vzbudzujúce veľmi veľké obavy, a teda podliehajúce postupu autorizácie len na základe ich klasifikácie podľa prílohy I nariadenia č. 1272/2008. Z prípravných prác, ktoré viedli k prijatiu nariadenia REACH, najmä z bodu 1.7 návrhu nariadenia Európskeho parlamentu a Rady [SEK(2003) 1171 v konečnom znení] vyplýva, že toto zaobchádzanie sa odôvodňuje „skutočnosťou, že kategórie 1 a 2 výrobkov CMR majú vo všeobecnosti obvykle nezvratné účinky takej závažnosti, že im treba skôr zabrániť, než ich naprávať“.

               38

               Normotvorca Únie teda konštatoval, že svojou povahou účinky týchto látok na zdravie ľudí vyvolávajú obavy takej úrovne, že je odôvodnené odlíšiť ich od všetkých ostatných látok, vrátane látok, ktoré patria do iných tried nebezpečenstva, ktoré by mohli mať za dôsledok smrť alebo iné nezvratné účinky. V odpovedi na písomné otázky Súdneho dvora ECHA a Komisia uviedli, že úroveň obáv vyvolávaných látkami CMR pochádza nielen zo závažnosti ich účinkov, často nezvratných, ale tiež z dôsledkov týchto účinkov pre spoločnosť a ťažkostí s pristúpením k vyhodnoteniu ich rizík založenému na určení prahovej hodnoty účinkov.

               39

               Tieto údaje preukazujú, že nariadenie REACH má za cieľ vyhradiť postup autorizácie pre určité látky identifikované ako vzbudzujúce veľmi veľké obavy z dôvodu nielen závažnosti ich nebezpečných účinkov na zdravie alebo životné prostredie, ale tiež vzhľadom na ostatné faktory. Tieto faktory môžu zahŕňať okrem pravdepodobnosti, že závažné účinky látky vzniknú za normálnych okolností jej používania, ťažkosti s adekvátnym vyhodnotením rizík vytváraných týmito látkami, ak je nemožné určiť s istotou odvodenú hladinu, pri ktorej nedochádza k žiadnym účinkom, alebo predpokladanú koncentráciu, pri ktorej nedochádza k žiadnym účinkom, alebo úroveň obáv, ktoré tieto látky vyvolávajú u verejnosti, počet postihnutých osôb, ako aj vplyv týchto účinkov na život postihnutých osôb, najmä profesijný.

               40

               Tým, že článok 57 písm. f) nariadenia REACH stanovuje, že látky môžu byť identifikované v každom jednotlivom prípade, pokiaľ ich závažné účinky na zdravie ľudí vzbudzujú „rovnakú úroveň obáv“ ako pri látkach CMR, teda nezakazuje zohľadniť iné údaje než údaje týkajúce sa nebezpečenstiev súvisiacich s vnútornými vlastnosťami dotknutých látok.

               41

               Na rozdiel od toho, čo tvrdila ECHA a Komisia, v rámci preskúmania druhej podmienky stanovenej článkom 57 písm. f) nariadenia REACH, zohľadnenie údajov týkajúcich sa expozície osôb odrážajúcej platné opatrenia manažmentu rizík, ak existujú, nemá za dôsledok znemožnenie identifikácie látky ako vzbudzujúcej veľmi veľké obavy a zbavenie článku 60 ods. 2 tohto nariadenia jeho obsahu. Zohľadnenie takýchto údajov umožňuje vytriediť pre iné látky než CMR, PBT alebo vPvB údaje, na základe ktorých sa využitie postupu autorizácie zdá vo svetle všetkých dostupných údajov najvhodnejšie vzhľadom na obavy, ktoré vzbudzujú ich závažné účinky na zdravie alebo na životné prostredie.

               42

               Treba poznamenať, že tieto údaje sa v každom prípade požadujú v rámci postupu identifikácie podľa ustanovení prílohy XV nariadenia REACH. Oddiel 2 tejto prílohy s názvom „Informácie o expozícii, alternatívnych látkach a rizikách“ uvádza, že „[sa] poskytnú… dostupné informácie o použití a expozícii a informácie o alternatívnych látkach a technikách.“

               43

               Okrem toho dokument ECHA s názvom „Pokyny na prípravu dokumentácie podľa prílohy XV na identifikovanie látok vzbudzujúcich veľmi veľké obavy“, v jeho znení uplatniteľnom k dátumu sporného rozhodnutia a uvedený v bode 49 napadnutého rozsudku, ktorého predmetom je poskytnúť členským štátom a ECHA usmernenia technickej povahy na prípravu spisov predložených na podporu návrhov na identifikovanie látok vzbudzujúcich veľmi veľké obavy podľa postupu stanoveného v článku 59 nariadenia REACH, vo svojom oddiele 3.3.3.2 tiež uvádza záver, že článok 57 písm. f) nariadenia REACH nezakazuje zohľadniť iné údaje než údaje týkajúce sa nebezpečenstiev vyplývajúcich z vnútorných vlastností dotknutých látok.

               44

               Všeobecný súd sa teda dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v podstate rozhodol, že článok 57 písm. f) nariadenia REACH zo zásady vylučuje zohľadnenie iných údajov než údajov týkajúcich sa nebezpečenstiev vyplývajúcich z vnútorných vlastností dotknutých látok, ako sú údaje súvisiace s expozíciou osôb odrážajúce platné opatrenia manažmentu rizík.

               45

               Treba však uviesť, že toto nesprávne právne posúdenie nemôže viesť k zrušeniu napadnutého rozsudku. Totiž napriek tomuto nesprávnemu výkladu článku 57 písm. f) nariadenia REACH Všeobecný súd v nadväznosti na to v bodoch 59 a 60, 74 až 77, ako aj 82, 87 a 88 napadnutého rozsudku preskúmal údaje uvádzané v tejto súvislosti žalobkyňami, aby ich posúdil ako nepresvedčivé.

               46

               V tejto súvislosti treba pripomenúť, že prislúcha samotnému Všeobecnému súdu, aby posúdil hodnotu, ktorú treba udeliť dôkazom, ktoré mu boli predložené. Toto posúdenie, s výnimkou prípadu skreslenia týchto dôkazov, teda nepredstavuje právnu otázku, ktorá by sama osebe podliehala preskúmaniu Súdnym dvorom.

               47

               Keďže tieto skutkové posúdenia nepatria do preskúmania, ktoré vykonáva Súdny dvor, keď koná vo veci odvolania, a keďže spoločnosti Hitachi a Polynt sa nedovolávali skreslenia dôkazov, z ktorých vychádzajú, vyplýva z toho, že prvý až tretí odvolací dôvod treba zamietnuť ako neúčinné.

         O štvrtom odvolacom dôvode založenom na nesprávnom právnom posúdení pri hodnotení tvrdení týkajúcich sa neexistencie expozície spotrebiteľa alebo pracovníka látke, čo viedlo k nesprávnemu uplatneniu článku 57 písm. f) nariadenia REACH

      Argumentácia účastníkov konania

               48

               Hitachi a Polynt kritizujú dôvody pre ktoré Všeobecný súd zamietol jej tvrdenia týkajúce sa neexistencie expozície spotrebiteľa alebo pracovníka MHHPA vďaka opatreniam manažmentu rizík a uplatniteľným právnym ustanoveniam, keď v bode 67 napadnutého rozsudku rozhodol, že akúkoľvek expozíciu tejto látke nemožno vylúčiť. Tento dôvod, ktorý Hitachi a Polynt na pojednávaní kritizovali ako približujúci sa „probatio diabolica“, sa odkláňa od judikatúry, podľa ktorej v rámci hodnotenia rizík, ktoré uplatňuje zásadu predchádzania škodám, „nulové riziko“ neexistuje (rozsudok z 11. septembra 2002, Pfizer Animal Health/Rada, T‑13/99, EU:T:2002:209, bod 145).

               49

               ECHA a Komisia navrhujú zamietnuť štvrtý odvolací dôvod.

         Posúdenie Súdnym dvorom

               50

               V bode 67 napadnutého rozsudku Všeobecný súd na jednej strane poznamenal, že žalobkyne pripustili, že akúkoľvek expozíciu osôb MHHPA nemožno vylúčiť, že malé množstvá nezreagovaného MHHPA ešte môžu byť prítomné v konečnom výrobku určenom pre spotrebiteľov, a na druhej strane pripomenul rôzne konštatovania, ktoré v tejto súvislosti uviedla ECHA v podpornom dokumente uvedenom v bode 55 napadnutého rozsudku, najmä skutočnosť, že expozícia MHHPA má pre pracovníkov za dôsledok respiračné zdravotné problémy, dokonca pri relatívne nízkej úrovni expozície.

               51

               V rozpore s tým, čo uvádzajú Hitachi a Polynt, Všeobecný súd nepožadoval dôkaz o „nulovom riziku“. V bode 67 napadnutého rozsudku, ktorý treba čítať v jeho kontexte, sa totiž obmedzil na uvedenie určitých skutkových konštatovaní a odkázal na znenie relevantných častí podporného dokumentu ECHA.

               52

               Keďže Hitachi a Polynt nenamietali materiálnu nesprávnosť skutkových konštatovaní uvedených Všeobecným súdom, ani skreslenie dôkazov, na ktoré odkázal Všeobecný súd, treba prijať záver, že štvrtý odvolací dôvod smeruje proti konštatovaniam skutkovej povahy, ktoré patria do výlučnej právomoci Všeobecného súdu.

               53

               Štvrtý odvolací dôvod preto treba zamietnuť ako neprípustný.

               54

               Zo všetkých prechádzajúcich úvah vyplýva, že odvolanie treba zamietnuť v celom rozsahu.

         O trovách

               55

               Podľa článku 184 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora, ak odvolanie nie je dôvodné, Súdny dvor rozhodne aj o trovách konania. Podľa článku 138 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku uplatniteľného na základe článku 184 ods. 1 toho istého rokovacieho poriadku na konanie o odvolaní účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.

               56

               Článok 140 ods. 1 rokovacieho poriadku, ktorý je tiež uplatniteľný na konanie o odvolaní podľa článku 184 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku, stanovuje, že členské štáty a inštitúcie, ktoré vstúpili do konania ako vedľajší účastníci, znášajú svoje vlastné trovy konania.

               57

               Podľa článku 184 ods. 4 toho istého rokovacieho poriadku môže Súdny dvor nariadiť, že vedľajší účastník prvostupňového konania, ktorý sa zúčastnil na písomnej alebo ústnej časti konania pred Súdnym dvorom, znáša svoje vlastné trovy konania.

               58

               Keďže ECHA navrhla uložiť spoločnostiam Hitachi a Polynt nahradiť trovy konania a tieto spoločnosti nemali úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené uložiť im povinnosť nahradiť trovy konania.

               59

               Holandské kráľovstvo a Komisia, ako aj vedľajší účastníci prvostupňového konania znášajú svoje vlastné trovy konania.

               60

               New Japan Chemical a REACh ChemAdvice, vedľajší účastníci prvostupňového konania, znášajú svoje vlastné trovy konania.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol a vyhlásil:

                        1.

                           Odvolanie sa zamieta.

                        2.

                           Hitachi Chemical Europe GmbH a Polynt SpA znášajú svoje vlastné trovy konania a sú povinné nahradiť trovy konania, ktoré vynaložila Európska chemická agentúra (ECHA).

                        3.

                           Holandské kráľovstvo a Európska komisia znášajú svoje vlastné trovy konania.

                        4.

                           New Japan Chemical a REACh ChemAdvice GmbH znášajú svoje vlastné trovy konania.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: angličtina.


title: Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) zo 17. marca 2016.#Minister Finansów proti Aspiro SA.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Naczelny Sąd Administracyjny.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Dane – Daň z pridanej hodnoty – Smernica 2006/112/ES – Článok 135 ods. 1 písm. a) – Oslobodenie v oblasti poistenia – Pojmy ,poisťovacie‘ transakcie a ,súvisiace služby poskytované poisťovacími maklérmi a poisťovacími agentmi‘ – Služby likvidácie škôd poskytované v mene a na účet poistiteľa.#Vec C-40/15.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (prvá komora)
      zo 17. marca 2016 (
            *1
         )
      „Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Dane — Daň z pridanej hodnoty — Smernica 2006/112/ES — Článok 135 ods. 1 písm. a) — Oslobodenie v oblasti poistenia — Pojmy ‚poisťovacie‘ transakcie a ‚súvisiace služby poskytované poisťovacími maklérmi a poisťovacími agentmi‘ — Služby likvidácie škôd poskytované v mene a na účet poistiteľa“
      Vo veci C‑40/15,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Naczelny Sąd Administracyjny (Najvyšší správny súd, Poľsko) z 19. novembra 2014 a doručený Súdnemu dvoru 2. februára 2015, ktorý súvisí s konaním:

         Minister Finansów

      proti

         Aspiro SA, predtým BRE Ubezpieczenia sp. z o.o.,
      SÚDNY DVOR (prvá komora),
      v zložení: predsedníčka prvej komory R. Silva de Lapuerta, sudcovia A. Arabadžiev, J.‑C. Bonichot, C. G. Fernlund (spravodajca) a S. Rodin,
      generálna advokátka: J. Kokott,
      tajomník: K. Malacek, referent,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 2. decembra 2015,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               Minister Finansów, v zastúpení: B. Rogowska‑Rajda, J. Kaute a M. Lubiński, splnomocnení zástupcovia,

               —

               Aspiro SA, v zastúpení: M. Szafarowska, T. Michalik a M. Spychalski, daňoví poradcovia,

               —

               poľská vláda, v zastúpení: B. Majczyna a K. Maćkowska, splnomocnení zástupcovia,

               —

               vláda Spojeného kráľovstva, v zastúpení: L. Christie a S. Brandon, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci E. Mitrophanous, barrister,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: L. Lozano Palacios a M. Owsiany‑Hornung, splnomocnené zástupkyne,

         po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 23. decembra 2015,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 135 ods. 1 písm. a) smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty (Ú. v. EÚ L 347, s. 1, ďalej len „smernica o DPH“).

               2

               Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Minister Finansów (ministerstvo financií) a Aspiro SA, predtým BRE Ubezpieczenia sp. z o.o. (ďalej len „Aspiro“) vo veci individuálneho výkladu týkajúceho sa oslobodenia od dane z pridanej hodnoty (DPH) v prípade služieb likvidácie škôd, ktoré poskytuje Aspiro v mene a na účet poisťovne.

         Právny rámec

         Právo Únie

               3

               Článok 135 ods. 1 písm. a) smernice o DPH stanovuje:
               „Členské štáty oslobodia od dane tieto transakcie:

                        a)

                        poisťovacie a zaisťovacie transakcie vrátane súvisiacich služieb poskytovaných poisťovacími maklérmi a poisťovacími agentmi.“

               4

               Tento článok 135 ods. 1 písm. a) zodpovedá článku 13 B písm. a) šiestej smernice Rady 77/388/EHS zo 17. mája 1977 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu – spoločný systém dane z pridanej hodnoty: jednotný základ jej stanovenia (Ú. v. ES L 145, s. 1; Mim. vyd. 09/001, s. 23), ktorý nahradil.

               5

               Článok 135 ods. 1 písm. d) a f) smernice o DPH stanovuje oslobodenie dvoch typov transakcií:

                        „d)

                        transakcie vrátane dojednávania týkajúceho sa vkladov, bežných účtov, platieb, prevodov platieb, dlhov, šekov a iných obchodovateľných nástrojov s výnimkou vymáhania dlhov;

                  …

                        f)

                        transakcie vrátane dojednávania s výnimkou správy a úschovy týkajúce sa akcií, podielov v spoločnostiach a združeniach, dlhopisov a iných cenných papierov s výnimkou cenných papierov zakladajúcich právny nárok na tovar a práv alebo cenných papierov uvedených v článku 15 ods. 2“.

         Poľské právo

               6

               Zákon o dani z tovarov a služieb (ustawa o podatku od towarów i usług) z 11. marca 2004 v znení, ktoré sa uplatňuje na skutkové okolnosti vo veci samej (Dz. U. z roku 2011, č. 177, položka 1054, ďalej len „zákon o DPH“), stanovuje v § 43 ods. 1 bode 37 toto:
               „Od dane sú oslobodené poisťovacie a zaisťovacie služby, sprostredkovateľské služby pri poskytovaní poisťovacích a zaisťovacích služieb, ako aj služby poistiteľa v rámci poistných zmlúv, ktoré uzatvára na cudzí účet, s výnimkou prevodu práv nadobudnutých v súvislosti s plnením poisťovacích a zaisťovacích zmlúv.“

               7

               Podľa § 43 ods. 13 tohto zákona:
               „Oslobodenie od dane platí aj pre poskytovanie služby, ktorá je súčasťou služby uvedenej v odseku 1 bode 7 a bodoch 37 až 41, ktorá predstavuje samostatný celok, a ktorá je charakteristická a neodmysliteľná pre poskytnutie služby oslobodenej od dane podľa odseku 1 bodu 7 a bodov 37 až 41.“

         Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka

               8

               Aspiro, spoločnosť usadená vo Varšave, je zdaniteľnou osobou na účely DPH. Poskytuje v mene a na účet poisťovne, na základe zmluvy uzatvorenej s touto poisťovňou, všetky služby týkajúce sa likvidácie škôd. Je odmeňovaná paušálnou sadzbou v závislosti od typu dotknutej škody.

               9

               Vnútroštátny súd spresňuje, že Aspiro nie je ani poisťovacím maklérom, a ani poisťovacím agentom. Konkrétne, nie je zodpovedná voči poisteným. V rámci uvedenej zmluvy vykonáva nasledujúcich 18 činností, ale niektoré z nich delegovala externým subdodávateľom:

                        —

                        príjem oznámení o škode v prípadoch, na ktoré sa vzťahuje poistenie,

                        —

                        vedenie registra škôd v informačnom systéme a aktualizácia údajov zistených v priebehu postupu likvidácie škôd,

                        —

                        určenie príčin a okolností poistných udalostí, vrátane obhliadky poistenej veci a miesta vzniku škody, vytvorenie požadovanej dokumentácie a kroky nevyhnutné na určenie zodpovednosti, určenie sumy škody a náhrady škody, ako aj iné plnenia pre poisteného,

                        —

                        vedenie potrebnej korešpondencie s klientmi, vrátene plnenia zákonných informačných povinností voči poškodeným/poisteným osobám a korešpondencie s inými subjektmi vstupujúcimi do rámca postupu likvidácie škôd,

                        —

                        uskutočňovanie likvidácie škôd a analýza nazbieraných podkladov a prijímanie rozhodnutí vo veci samej v prípade poistných udalostí,

                        —

                        vystavovanie technických a prípadne doplňujúcich posudkov v prípade škôd pri dopravnej nehode,

                        —

                        vyhotovovanie fotografií na účely preukázania rozsahu škody,

                        —

                        vyhotovovanie kópií podkladov, ktoré sú potrebné na oznámenie poistnej udalosti,

                        —

                        príprava celkovej dokumentácie, ktorá je potrebná na posúdenie nárokov na náhradu škody alebo iné plnenia,

                        —

                        archivácia dokumentácie o škode,

                        —

                        poskytovanie informácií o priebehu riešenia škody osobám, ktoré na ne majú právo na základe poistnej zmluvy a o ich právach,

                        —

                        uskutočňovanie regresných konaní proti tretím osobám s vylúčením súdnych konaní,

                        —

                        rozhodovanie o odvolaniach a sťažnostiach týkajúcich sa riešenia poistných udalostí,

                        —

                        umožnenie nahliadnutia do spisov o škode oprávneným osobám,

                        —

                        príprava elektronických príkazov na prevod a pokynov,

                        —

                        odosielanie a príjem korešpondencie súvisiacej s likvidáciou škody,

                        —

                        vystavovanie správ o likvidácii škody na žiadosť zákazníka,

                        —

                        uskutočňovanie iných úkonov nevyhnutných na náležitú likvidáciu škôd, na ktoré sa vzťahujú poistné zmluvy a ktoré súvisia s vyššie uvedenými činnosťami.

               10

               Aspiro predložila ministerstvu financií žiadosť o individuálny výklad s cieľom zistiť, či na základe zákona o DPH služby likvidácie škôd, ktoré poskytuje, sú oslobodené od DPH.

               11

               Podľa spoločnosti Aspiro transakcie, ktoré sama vykonáva, sú vykonávané v mene a na účet poisťovne na základe mandátu, a predstavujú poisťovacie transakcie v zmysle poľského práva. Tvoria zrejmý celok, úplne spojený s činnosťou tejto poisťovne, ktorý je pre poisťovňu nevyhnutný a nesleduje cieľ sám osebe. Aspiro tvrdí, že tieto transakcie predstavujú jedno poskytovanie služieb komplexnej povahy, ktoré musí byť v plnom rozsahu oslobodené.

               12

               Ministerstvo vo svojom individuálnom výklade z 31. augusta 2012 len čiastočne potvrdilo názor spoločnosti Aspiro. Domnievalo sa, že iba piata kategória činností, teda uskutočňovanie likvidácie škôd, vrátane analýzy relevantných podkladov a prijímania rozhodnutí týkajúcich sa likvidácie škôd, predstavuje poisťovaciu transakciu. Dospelo k záveru, že všetky ostatné činnosti vykonávané spoločnosťou Aspiro sú spojené s likvidáciou škôd, ale nepredstavujú poisťovacie transakcie. Podľa uvedeného ministerstva sa v dôsledku toho na ne nevzťahuje oslobodenie, keďže sú technickej a administratívnej povahy a môžu sa vykonávať v rámci iných činností ako sú poisťovacie transakcie.

               13

               Aspiro napadlo tento individuálny výklad na Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie (Vojvodský správny súd vo Varšave). Tento súd vyhovel žalobe a zrušil uvedený individuálny výklad, keďže usúdil, že poľský zákonodarca rozšíril oslobodenie v takom rozsahu, ktorý presahuje to, čo stanovuje smernica o DPH, pričom rozhodol, že ministerstvo financií sa nemôže voči zdaniteľnej osobe odvolávať na prísnejšie znenie, upravené v tejto smernici.

               14

               Ministerstvo financií podalo kasačný opravný prostriedok proti tomuto rozsudku.

               15

               Keďže Naczelny Sąd Administracyjny (Najvyšší správny súd) mal pochybnosti o tom, či také ustanovenie, akým je § 43 ods. 13 zákona o DPH, rozširuje neoprávnene rozsah ustanovení článku 135 ods. 1 písm. a) smernice o DPH a či také služby, ako sú tie, ktoré poskytuje Aspiro, môžu byť oslobodené, rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúcu prejudiciálnu otázku:
               „Má sa článok 135 ods. 1 písm. a) smernice o DPH vykladať v tom zmysle, že na také služby, o aké ide v prejednávanej veci, ktoré pre poisťovňu poskytuje tretia osoba v mene a na účet poistiteľa, pričom medzi treťou osobou a poistenou osobou neexistuje právny vzťah, sa vzťahuje oslobodenie uvedené v tomto ustanovení?“

         O prejudiciálnej otázke

         O prípustnosti

               16

               Aspiro tvrdí, že v spore vo veci samej vznikol problém výkladu len vnútroštátneho práva a v dôsledku toho sa netýka práva Únie. Podľa tejto spoločnosti je teda položená otázka irelevantná na účely rozhodnutia v tomto spore, a preto je neprípustná. Aspiro zdôrazňuje, že aj v prípade, keby § 43 ods. 13 zákona o DPH pridal oslobodenie nestanovené článkom 135 ods. 1 písm. a) smernice o DPH, vnútroštátne orgány nesmú ukladať povinnosti konkrétnej osobe podľa prísnejších ustanovení tejto smernice.

               17

               V tejto súvislosti treba pripomenúť, že v rámci spolupráce medzi Súdnym dvorom a vnútroštátnymi súdmi zakotvenej v článku 267 ZFEÚ prislúcha výlučne vnútroštátnemu súdu, ktorému bol spor predložený a ktorý musí prevziať zodpovednosť za vydávané súdne rozhodnutie, aby s prihliadnutím na osobitosti veci posúdil tak nevyhnutnosť prejudiciálneho rozhodnutia na to, aby mohol vydať svoj rozsudok, ako aj relevantnosť otázok, ktoré kladie Súdnemu dvoru. Preto pokiaľ sa položená otázka týka výkladu práva Únie, Súdny dvor je v zásade povinný rozhodnúť. Súdny dvor môže zamietnuť návrh na začatie prejudiciálneho konania vnútroštátneho súdu len vtedy, ak je zjavné, že požadovaný výklad práva Únie nemá žiadnu súvislosť s existenciou alebo predmetom sporu vo veci samej, ak ide o hypotetický problém, alebo ak Súdny dvor nedisponuje skutkovými a právnymi podkladmi potrebnými na užitočnú odpoveď na otázky, ktoré sa mu položili (pozri rozsudky PreussenElektra, C‑379/98, EU:C:2001:160, body 38 a 39, ako aj Melki a Abdeli, C‑188/10 a C‑189/10, EU:C:2010:363, bod 27).

               18

               V predmetnom prípade treba pripomenúť, že prináleží vnútroštátnemu súdu v rámci možností vykladať vnútroštátne právo vzhľadom na právo Únie (pozri najmä rozsudok Pfeiffer a i., C‑397/01 až C‑403/01, EU:C:2004:584, bod 113) a v predmetnom prípade vzhľadom na smernicu o DPH. Keďže tento súd sa pýta na rozsah vnútroštátneho ustanovenia, na ktoré sa určitý účastník konania odvoláva v rámci sporu vo veci samej, a ktoré preberá smernicu o DPH, nezdá sa byť zjavné, že by otázka položená Súdnemu dvoru, pokiaľ ide o výklad, ktorý treba poskytnúť v súvislosti s touto smernicou, bola irelevantná na účely rozhodnutia v tomto spore.

               19

               Z toho vyplýva, že prejudiciálna otázka je prípustná.

         O veci samej

               20

               Na úvod treba pripomenúť, že výrazy použité na označenie oslobodení od dane uvedených v článku 135 ods. 1 smernice o DPH sa majú vykladať doslovne, keďže predstavujú výnimky zo všeobecnej zásady, podľa ktorej sa DPH vyberá z každého poskytnutia služieb, ktoré zdaniteľná osoba uskutoční za odplatu (pozri rozsudok BGŻ Leasing, C‑224/11, EU:C:2013:15, bod 56).

               21

               Na účely odpovede na položenú otázku treba preskúmať, či činnosť likvidácie škôd, akú vykonáva spoločnosť Aspiro, spočíva v realizácii „poisťovacích transakcií“ alebo je možné ju chápať ako „súvisiace služby poskytované poisťovacími maklérmi a poisťovacími agentmi“ v zmysle článku 135 ods. 1 písm. a) smernice o DPH.

               22

               V prvom rade, pokiaľ ide o poisťovacie transakcie, sú všeobecne prijatým spôsobom charakterizované skutočnosťou, že poistiteľ sa zaväzuje na základe predchádzajúcej platby poistného poskytnúť poistenému v prípade, že dôjde k pokrytému riziku, plnenie dohodnuté pri uzatvorení zmluvy (rozsudky CPP, C‑349/96, EU:C:1999:93, bod 17, a Taksatorringen, C‑8/01, EU:C:2003:621, bod 39).

               23

               Súdny dvor spresnil, že výraz „poisťovacie transakcie“ sa netýka len transakcií vykonávaných samotnými poistiteľmi a je v zásade dostatočne široký na to, aby zahŕňal poskytnutie poistného krytia zdaniteľnou osobou, ktorá sama nie je poistiteľom, ale ktorá v rámci kolektívneho poistenia zabezpečuje svojim zákazníkom takéto poistenie využitím služieb poistiteľa, ktorý preberá poistné riziko. Takéto transakcie však zo svojej podstaty zahŕňajú existenciu zmluvného vzťahu medzi poskytovateľom poisťovacích služieb a osobou, ktorej riziká sú poistením pokryté, t. j. poisteným (pozri rozsudok Taksatorringen, C‑8/01, EU:C:2003:621, body 40 a 41).

               24

               V predmetnom prípade taký poskytovateľ služieb, akým je spoločnosť Aspiro, sa nezaviazal sám voči poistenému, že mu zabezpečí pokrytie rizika, a nie je nijako spojený zmluvným vzťahom s poisteným.

               25

               V dôsledku toho, hoci služba likvidácie škôd dotknutá vo veci samej, tak ako ju opisuje vnútroštátny súd, predstavuje podstatný prvok poisťovacej transakcie, keďže zahŕňa v predmetnom prípade určenie zodpovednosti a sumy škody, ako aj rozhodnutie o vyplatení alebo odmietnutí náhrady škody poistenému, treba konštatovať, že táto služba, navyše poskytnutá poistiteľovi, nemôže predstavovať poisťovaciu transakciu v zmysle článku 135 ods. 1 písm. a) smernice o DPH.

               26

               Okrem toho je toto konštatovanie podporené potrebou, ako bolo pripomenuté v bode 20 tohto rozsudku, vykladať striktne výnimky zo všeobecného režimu DPH.

               27

               Uvedené konštatovanie nemôže byť vyvrátené tvrdením spoločnosti Aspiro a poľskej vlády, podľa ktorého treba priradiť zaobchádzanie s poisťovacími transakciami vzhľadom na DPH k zaobchádzaniu s finančnými službami. Podľa tejto spoločnosti a tejto vlády, keďže služby likvidácie škôd predstavujú kľúčový prvok poisťovacej transakcie, pričom však tvoria odlišný celok, malo by sa na ne, podobne ako v riešení prijatom v prípade finančných služieb, vzťahovať oslobodenie stanovené v článku 135 ods. 1 písm. a) smernice o DPH. Táto analýza je potvrdená aj návrhom smernice Rady, ktorým sa mení a dopĺňa smernica 2006/112, pokiaľ ide o zaobchádzanie s poisťovacími a finančnými službami [KOM(2007) 747 v konečnom znení], predloženým Komisiou 28. novembra 2007.

               28

               V tejto súvislosti Súdny dvor, iste, rozhodol v rozsudku týkajúcom sa finančných inštitúcií, že ak poskytované služby, posudzované globálne, v danom prípade určité informatické služby, tvoria samostatný celok a spĺňajú špecifické a osobitné funkcie finančných služieb opísaných v článku 135 ods. 1 písm. d) a f) smernice o DPH, vzťahuje sa na ne oslobodenie upravené v tomto ustanovení (pozri v tomto zmysle rozsudok SDC, C‑2/95, EU:C:1997:278, bod 66).

               29

               Súdny dvor však rozhodol, že analógiu s finančnými službami nemožno uznať v oblasti poisťovacích transakcií, pričom zdôraznil existujúci rozdiel v znení medzi článkom 135 ods. 1 písm. a) smernice o DPH, ktorý sa týka len poisťovacích transakcií vo vlastnom zmysle, a článkom 135 ods. 1 písm. d) a f) tejto smernice, ktorý upravuje činnosti „týkajúce sa“ určitých bankových transakcií (pozri v tomto zmysle rozsudok Taksatorringen, C‑8/01, EU:C:2003:621, bod 43).

               30

               Okrem toho, keďže návrh smernice uvedený v bode 27 tohto rozsudku nebol prijatý Radou, v každom prípade je irelevantný pri výklade platného práva a nemôže teda odôvodniť výklad článku 135 ods. 1 písm. a) smernice o DPH, založený analogicky na článku 135 ods. 1 písm. d) a f) tejto smernice.

               31

               Okrem toho treba konštatovať, že zásada daňovej neutrality nespochybňuje konštatovanie uvedené v bode 25 tohto rozsudku. Ako uviedla generálna advokátka v bode 28 návrhov, táto zásada neumožňuje rozšírenie pôsobnosti oslobodenia, ak neexistuje jednoznačné ustanovenie smernice. Uvedená zásada totiž nie je pravidlom primárneho práva, ktoré by mohlo určiť platnosť oslobodenia, ale výkladovou zásadou, ktorá sa má uplatňovať súčasne so zásadou doslovného výkladu výnimiek (pozri v tomto zmysle rozsudok Deutsche Bank, C‑44/11, EU:C:2012:484, bod 45).

               32

               V druhom rade treba preskúmať to, či poskytovanie služieb, o ktoré ide vo veci samej, predstavuje „služby [súvisiace s poisťovacími transakciami] poskytovan[é] poisťovacími maklérmi a poisťovacími agentmi“ a môže preto byť oslobodené od dane z pridanej hodnoty.

               33

               Pokiaľ ide na jednej strane o pojem „služby [súvisiace s poisťovacími transakciami]“, treba uviesť, tak ako konštatovala generálna advokátka v bode 31 návrhov, že pojem „súvisiace“ je dostatočne široký na to, aby sa vzťahoval na rôzne plnenia, ktoré prispievajú k realizácii poisťovacích transakcií a najmä k likvidácii škôd, čo je jedna z podstatných častí týchto transakcií.

               34

               Pokiaľ ide na druhej strane o podmienku, podľa ktorej dotknuté plnenia musia byť „poskytovan[é] poisťovacími maklérmi a poisťovacími agentmi“, treba overiť, či činnosť poskytovateľa služieb, akým je spoločnosť Aspiro, spočívajúca v likvidácii škôd v mene a na účet poisťovne, môže byť považovaná za činnosť vykonávanú takýmito maklérmi a agentmi.

               35

               V tejto súvislosti to, že podľa opisu skutkových okolností predloženého vnútroštátnym súdom Aspiro nemá postavenie poisťovacieho makléra alebo poisťovacieho agenta, nie je rozhodujúca. Formálna kvalifikácia tejto spoločnosti nemôže postačovať na určenie, či jej činnosť patrí do pôsobnosti oslobodenia.

               36

               Ako už rozhodol Súdny dvor, treba skúmať samotný obsah predmetných činností (pozri v tomto zmysle rozsudky Arthur Andersen, C‑472/03, EU:C:2005:135, bod 32; Abbey National, C‑169/04, EU:C:2006:289, bod 66, a J.C.M. Beheer, C‑124/07, EU:C:2008:196, bod 17).

               37

               Na účely tohto preskúmania sú vyžadované dve podmienky. V prvom rade poskytovateľ musí byť vo vzťahu s poistiteľom a s poisteným (rozsudok Taksatorringen, C‑8/01, EU:C:2003:621, bod 44). Tento vzťah môže byť nepriamy len vtedy, ak poskytovateľ je subdodávateľom makléra alebo agenta (pozri v tomto zmysle rozsudok J.C.M. Beheer, C‑124/07, EU:C:2008:196, bod 29). V druhom rade jeho činnosť musí zahŕňať podstatné aspekty funkcie poisťovacieho sprostredkovateľa, akými sú vyhľadávanie zákazníkov a ich spájanie s poistiteľom (pozri v tomto zmysle rozsudok Arthur Andersen, C‑472/03, EU:C:2005:135, body 33 a 36).

               38

               Prvá z týchto podmienok je splnená takým poskytovateľom, akým je Aspiro. Táto spoločnosť je totiž v priamom vzťahu s poisťovňou, keďže vykonáva svoju činnosť v jej mene a na jej účet a je v nepriamom vzťahu s poisteným v rámci skúmania a likvidácie škôd.

               39

               Na druhej strane, pokiaľ ide o druhú z uvedených podmienok, týkajúcu sa plnení poskytovaných poisťovacími maklérmi a agentmi alebo ich subdodávateľmi, musia byť previazané so samotnou povahou povolania poisťovacieho makléra alebo agenta, ktoré spočíva vo vyhľadávaní zákazníkov a ich spájaní s poistiteľom s cieľom uzatvorenia poistných zmlúv (pozri najmä rozsudky Taksatorringen, C‑8/01, EU:C:2003:621, bod 45; Arthur Andersen, C‑472/03, EU:C:2005:135, bod 36, a J.C.M. Beheer, C‑124/07, EU:C:2008:196, bod 18). Pokiaľ ide o subdodávateľa, je dôležité, aby sa tento podieľal na uzatvorení poistných zmlúv (pozri v tomto zmysle rozsudok J.C.M. Beheer, C‑124/07, EU:C:2008:196, body 9 a 18).

               40

               Činnosť spočívajúca v likvidácii škôd v mene a na účet poistiteľa, o akú ide vo veci samej, nie je žiadnym spôsobom previazaná s hľadaním zákazníkov a ich spájaním s poistiteľom s cieľom uzatvorenia poistných zmlúv.

               41

               Z toho vyplýva, že takáto činnosť nepatrí medzi služby „poskytovan[é] poisťovacími maklérmi a poisťovacími agentmi“ v zmysle článku 135 ods. 1 písm. a) smernice o DPH.

               42

               Podobne ako služby, o ktoré išlo vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok Arthur Andersen (C‑472/03, EU:C:2005:135), služby likvidácie škôd takého poskytovateľa služieb, akým je Aspiro, sa musia chápať nie ako služby vykonávané poisťovacími agentmi, ale ako rozčlenenie činností vykonávaných poisťovacími podnikmi (pozri v tomto zmysle rozsudok Arthur Andersen, C‑472/03, EU:C:2005:135, bod 38).

               43

               Za týchto okolností nie je potrebné odkazovať, ako to navrhovala vláda Spojeného kráľovstva, na pojem „sprostredkovanie poistenia“ uvedený v článku 2 bode 3 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2002/92/ES z 9. decembra 2002, o sprostredkovaní poistenia (Ú. v. ES L 9, 2003, s. 3; Mim. vyd. 06/004, s. 330), ani na pojmy poisťovací maklér a poisťovací agent, na ktoré odkazuje článok 2 ods. 1 smernice Rady 77/92/EHS z 13. decembra 1976 o opatreniach, ktorými sa má uľahčiť účinné uplatňovanie slobody usadiť sa a slobody poskytovať služby, pokiaľ ide o činnosť poisťovacích agentov a sprostredkovateľov (ex skupina 630 CITI), najmä o dočasných opatreniach týkajúcich sa týchto činností (Ú. v. ES L 26, 1977, s. 14; Mim. vyd. 06/001, s. 46), ktorú smernica 2002/92 nahradila. Ako uviedla generálna advokátka v bode 46 svojich návrhov, cieľom týchto smerníc je podporiť voľné poskytovanie dotknutých služieb v Únii a sledujú iný cieľ ako smernica o DPH. Predmetné definície nemôžu preto byť použité ako také na účely určenia, v rámci smernice o DPH, rozsahu transakcií oslobodených od DPH.

               44

               Z toho vyplýva, že transakcia spočívajúca len v tom, že bolo zverené riešenie likvidácie škôd tretej osobe, bez toho, aby táto externalizácia bola previazaná s vyhľadávaním zákazníkov a ich spájaním s poisťovňou na účely uzatvorenia poistných zmlúv, nie je oslobodená od DPH.

               45

               Zo všetkých vyššie uvedených úvah vyplýva, že na položenú otázku treba odpovedať tak, že článok 135 ods. 1 písm. a) smernice o DPH sa má vykladať v tom zmysle, že na také služby likvidácie škôd, akými sú tie, o ktoré ide vo veci samej, poskytované treťou osobou v mene a na účet poisťovne, sa nevzťahuje oslobodenie upravené v tomto ustanovení.

         O trovách

               46

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol takto:

                     Článok 135 ods. 1 písm. a) smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty sa má vykladať v tom zmysle, že na také služby likvidácie škôd, akými sú tie, o ktoré ide vo veci samej, poskytované treťou osobou v mene a na účet poisťovne, sa nevzťahuje oslobodenie upravené v tomto ustanovení.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: poľština.


Rozsudok Všeobecného súdu (prvá komora) z 8. marca 2013. # David Mayer Naman proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Ochranná známka Spoločenstva - Konanie o vyhlásenie neplatnosti - Obrazová ochranná známka David Mayer - Skoršia národná slovná ochranná známka DANIEL & MAYER MADE IN ITALY - Relatívny dôvod zamietnutia - Pravdepodobnosť zámeny - Článok 8 ods. 1 písm. b) a článok 53 ods. 1 písm. a) nariadenia (ES) č. 207/2009 - Žiadosť o predloženie dôkazu o riadnom používaní podaná prvýkrát pred odvolacím senátom - Omeškanie - Článok 57 ods. 2 a 3 nariadenia č. 207/2009. # Vec T-498/10.


Rozsudok Súdu prvého stupňa (druhá komora) zo 6. novembra 1997. # Sonja Edith Berlingieri Vinzek proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Úradníci. # Vec T-71/96.