title: Vec C-222/20: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Verwaltungsgericht Wiesbaden (Nemecko) 27. mája 2020 – OC/Spolková republika Nemecko

text:
               24.8.2020

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 279/30

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Verwaltungsgericht Wiesbaden (Nemecko) 27. mája 2020 – OC/Spolková republika Nemecko
      (Vec C-222/20)
      (2020/C 279/42)
      Jazyk konania: nemčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Verwaltungsgericht Wiesbaden

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobca: OC

         Žalovaná: Spolková republika Nemecko

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Majú sa článok 21 a článok 67 ods. 2 ZFEÚ vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá na základe uplatnenia oprávňujúceho ustanovenia článku 2 ods. 1 smernice 2016/681 (1) (ďalej len „smernica PNR“) aj v prípade letov vnútri Európskej únie stanovuje povinnosť leteckých dopravcov prenášať rozsiahle záznamy o údajoch týkajúcich sa bez výnimky všetkých cestujúcich v leteckej doprave, útvarom informácií o cestujúcich zriadeným v jednotlivých členských štátoch a tam sa tieto údaje, odhliadnuc od rezervácie cesty lietadlom, aj bez osobitného dôvodu uložia, použijú na účely porovnania s databázami a vzormi a následne sa uchovajú [v tejto veci: § 2 ods. 3 Gesetz über die Verarbeitung von Fluggastdaten zur Umsetzung der Richtlinie (EU) 2016/681 (zákon o spracovaní údajov cestujúcich v leteckej doprave, ktorým sa preberá smernica 2016/681 zo 6. júna 2017) (BGBl. I s. 1484), ktorý bol zmenený článkom 2 zákona zo 6. júna 2017 (BGBl. I s. 1484)], ďalej len „FlugDaG“]?

                  2.

                  Vyplýva z článkov 7 a 8 Charty základných práv, že vo vnútroštátnych právnych predpisoch preberajúcich článok 3 bod 9 v spojení s prílohou II smernice PNR (v tejto veci: § 4 ods. 1 FlugDaG) sa musia vyčerpávajúcim spôsobom a jasne vymenovať relevantné vnútroštátne trestnoprávne ustanovenia, ktorých sa týkajú trestné skutky uvedené v smernici PNR?

                  3.

                  Majú sa články 7 a 8 Charty základných práv vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právnej úprave členského štátu (v tejto veci § 6 ods. 4 FlugDaG), ktorá orgánom dotknutého členského štátu v rozsahu, v akom plnia úlohy v rámci trestného stíhania umožňuje, aby prenesené údaje PNR spracovali aj na iný účel, ako prevenciu, odhaľovanie, vyšetrovanie a stíhanie teroristických trestných činov a závažnej trestnej činnosti, ak zistenia aj v spojení s inými informáciami odôvodňujú podozrenie zo spáchania iného určitého trestného činu?

                  4.

                  Je oprávňujúce ustanovenie článku 2 ods. 1 smernice PNR, ktoré pripúšťa prijatie takej vnútroštátnej právnej úpravy, na základe ktorej sa smernica PNR uplatní aj na lety vnútri Európskej únie (v tejto veci § 2 ods. 3 FlugDaG) a ktoré vedie k dvojitému zaznamenávaniu údajov PNR na území Európskej únie (krajina odletu a cieľová krajina zaznamenajú údaje PNR), s ohľadom na zásadu minimalizácie údajov, v súlade s článkami 7 a 8 Charty základných práv?

                  5.

                  V prípade, ak smernica PNR neodporuje nadradeným právnym normám [pozri VG Wiesbaden (Správny súd Wiesbaden, Nemecko) uznesenie z 13. mája 2020, sp. zn. 6 K 805/19.WI], a preto ju možno uplatniť:

                              a)

                              Má sa článok 7 ods. 4 a 5 smernice PNR vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave členského štátu (v tejto veci: § 6 ods. 4 FlugDaG), ktorá orgánom dotknutého členského štátu v rozsahu, v akom plnia úlohy v rámci trestného stíhania, umožňuje, aby prenesené údaje spracovali aj na iný účel, ako prevenciu, odhaľovanie, vyšetrovanie a stíhanie teroristických trestných činov a závažnej trestnej činnosti, ak zistenia aj v spojení s inými informáciami odôvodňujú podozrenie zo spáchania iného určitého trestného činu (takzvané vedľajšie odhalenie)?

                              b)

                              Je v súlade s článkom 7 ods. 2 smernice PNR taká prax členského štátu, ktorá spočíva v zápise orgánu (v tejto veci: Spolkový úrad pre ochranu ústavy) do zoznamu príslušných orgánov podľa článku 7 ods. 1 smernice PNR, ktorý podľa vnútroštátneho práva (v tejto veci: § 5 ods. 1 v spojení s § 3 ods. 1 Gesetz über die Zusammenarbeit des Bundes und der Länder in Angelegenheiten des Verfassungsschutzes und über das Bundesamt für Verfassungsschutz (zákon o spolupráci medzi Spolkom a spolkovými krajinami v záležitostiach ústavnej ochrany a o Spolkovom úrade na ochranu ústavy) z dôvodu vnútroštátnej požiadavky deľby právomocí nedisponuje policajnými právomocami?

         (1)  Smernica Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/681 z 27. apríla 2016 o využívaní údajov zo záznamov o cestujúcich (PNR) na účely prevencie, odhaľovania, vyšetrovania a stíhania teroristických trestných činov a závažnej trestnej činnosti (Ú. v. EÚ L 119, 2016, s. 132).


title: Vec C-224/20: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Sø- og Handelsretten (Dánsko) 29. mája 2020 – Merck Sharp & Dohme BV, Merck Sharp & Dohme Corp., MSD DANMARK ApS, MSD Sharp & Dohme GmbH, Novartis AG, FERRING LÆGEMIDLER A/S og H. Lundbeck A/S/Abacus Medicine A/S, Paranova Danmark A/S og 2CARE4 ApS

text:
               24.8.2020

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 279/31

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Sø- og Handelsretten (Dánsko) 29. mája 2020 – Merck Sharp & Dohme BV, Merck Sharp & Dohme Corp., MSD DANMARK ApS, MSD Sharp & Dohme GmbH, Novartis AG, FERRING LÆGEMIDLER A/S og H. Lundbeck A/S/Abacus Medicine A/S, Paranova Danmark A/S og 2CARE4 ApS
      (Vec C-224/20)
      (2020/C 279/43)
      Jazyk konania: dánčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Sø- og Handelsretten

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobkyne: Merck Sharp & Dohme BV, Merck Sharp & Dohme Corp., MSD DANMARK ApS, MSD Sharp & Dohme GmbH, Novartis AG, FERRING LÆGEMIDLER A/S og H. Lundbeck A/S

         Žalované: Abacus Medicine A/S, Paranova Danmark A/S og 2CARE4 ApS

         Prejudiciálne otázky

                  1

                  Má sa článok 15 ods. 2 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2015/2436/EÚ (1) o ochranných známkach a článok 15 ods. 2 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady 2017/1001/EÚ (2) o ochrannej známke EÚ vykladať v tom zmysle, že majiteľ ochrannej známky môže namietať voči ďalšiemu predaju lieku, ktorý súbežný dovozca opätovne zabalil do nových vonkajších obalov, na ktorých vyobrazil ochrannú známku, pokiaľ

                              i)

                              dovozca vie vyhotoviť balenie, ktoré môže byť uvedené na trh a získať účinný prístup na trh členského štátu dovozu, ak poruší pôvodný vonkajší obal, aby na vnútorný obal umiestnil nové označenia a/alebo nahradil príbalový leták, a následne opätovne zapečatí pôvodný vonkajší obal novým nástrojom proti neoprávnenému manipulovanou s obalom v súlade s článkom 47a smernice Európskeho parlamentu a Rady 2001/83/ES (3) zo 6. novembra 2001 o liekoch (zmenenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2011/62/EÚ (4)) a s článkom 16 delegovaného nariadenia Komisie (EÚ) 2016/161 (5) o bezpečnostných prvkoch uvádzaných na obale liekov?

                              ii)

                              dovozca nevie vyhotoviť balenie, ktoré môže byť uvedené na trh, a získať účinný prístup na trh členského štátu dovozu, ak poruší pôvodný vonkajší obal, aby na vnútorný obal umiestnil nové označenia a/alebo nahradil príbalový leták, a následne opätovne zapečatí pôvodný vonkajší obal novým nástrojom proti neoprávnenému manipulovaniu s obalom v súlade s článkom 47a smernice Európskeho parlamentu a Rady 2001/83/ES zo 6. novembra 2001 o liekoch (zmenenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2011/62/EÚ) a s článkom 16 delegovaného nariadenia Komisie (EÚ) 2016/161 o bezpečnostných prvkoch uvádzaných na obale liekov?

                  2.

                  Má sa smernica Európskeho parlamentu a Rady 2001/83/ES o liekoch (zmenená smernicou 2011/62/EÚ), najmä jej článok 47a a článok 54 písm. o), vykladať v tom zmysle, že nový nástroj na overenie, či sa s obalom manipulovalo (nástroj proti neoprávnenému manipulovaniu s obalom), umiestnený na pôvodný obal liekov (v súvislosti s dodatočným označovaním po otvorení obalu takým spôsobom, že pôvodný nástroj proti neoprávnenému manipulovaniu s obalom bol úplne alebo čiastočne prekrytý a/alebo odstránený) je v zmysle článku 47a ods. 1 písm. b) „rovnocenn[ý], pokiaľ ide o možnosť overenia pravosti, identifikáciu a poskytnutie dôkazov o manipulácii s liekom“, a v zmysle článku 47a ods. 1 písm. b) bodu ii) je „rovnako účinn[ý], pokiaľ ide o možnosť overenia pravosti a identifikáciu liekov a poskytnutie dôkazov o manipulácii s liekmi“, pokiaľ obal liekov a) vykazuje viditeľné známky toho, že s pôvodným nástrojom proti neoprávnenému manipulovaniu s obalom sa manipulovalo, alebo b) je to možné zistiť ohmataním výrobku, a to

                              i)

                              pri povinnom overení neporušenosti nástroja proti neoprávnenému manipulovaniu s obalom, ktoré vykonávajú výrobcovia, veľkoobchodní distribútori, lekárnici a osoby, ktoré majú povolenie alebo sú oprávnené dodávať lieky verejnosti [pozri článok 54a ods. 2 písm. d) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2011/62/EÚ a článok 10 písm. b) a články 25 a 30 delegovaného nariadenia Komisie 2016/161], alebo

                              ii)

                              keď balenie liekov niekto otvorí, napríklad pacient?

                  3.

                  Ak je odpoveď na otázku 2 záporná:
                  Majú sa potom článok 15 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2015/2436/EÚ o ochranných známkach, článok 15 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady 2017/1001/EÚ o ochranných známkach EÚ a články 36 a 34 ZFEÚ vykladať v tom zmysle, že opätovné zabalenie do nových vonkajších obalov je objektívne potrebné na to, aby mohol byť liek skutočne uvedený na trh v štáte dovozu, pokiaľ súbežný dovozca nemôže liek dodatočne označiť a opätovne zapečatiť pôvodné balenie v súlade s článkom 47a smernice Európskeho parlamentu a Rady 2001/83/ES zo 6. novembra 2001 o liekoch (zmenenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2011/62/EÚ), t. j. tak, aby obal liekov a) nevykazoval viditeľné známky toho, že s pôvodným nástrojom proti neoprávnenému manipulovaniu s obalom sa manipulovalo, alebo b) aby sa to nedalo zistiť ohmataním výrobku, ako je opísané v otázke 2, čo by bolo v rozpore s článkom 47a?

                  4.

                  Má sa smernica Európskeho parlamentu a Rady 2001/83/ES o liekoch (zmenená smernicou 2011/62/EÚ Európskeho parlamentu a Rady) a delegované nariadenie Komisie (EÚ) 2016/161 v spojení s článkami 34 a 36 ZFEÚ a článkom 15 ods. 2 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2015/2436/EÚ o ochranných známkach vykladať v tom zmysle, že členský štát [v Dánsku: Lægemiddelstyrelsen (Dánska agentúra pre lieky)] je oprávnený prijať usmernenia, podľa ktorých sa vo všeobecnosti opätovné zabalenie do nových vonkajších obalov vykonáva len na základe žiadosti vo výnimočných prípadoch (napríklad v prípade ohrozenia dodávok lieku) a dodatočné označenie a opätovné zapečatenie pomocou umiestnenia nových bezpečnostných prvkov na pôvodný vonkajší obal môže byť prípustné, alebo je skutočnosť, že členský štát vydá a dodržiava také usmernenia, nezlučiteľná s článkami 34 a 36 ZFEÚ a/alebo s článkom 47a smernice Európskeho parlamentu a Rady 2001/83/ES o liekoch a článkom 16 delegovaného nariadenia Komisie (EÚ) 2016/161?

                  5.

                  Má sa článok 15 ods. 2 smernice 2015/2436/EÚ o ochranných známkach a článok 15 ods. 2 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady 2017/1001/EÚ o ochranných známkach v spojení s článkami 34 a 36 ZFEÚ vykladať v tom zmysle, že opätovné zabalenie do nových vonkajších obalov, ktoré vykoná súbežný dovozca v súlade s usmerneniami prijatými členským štátom, na aké poukazuje otázka 4, treba považovať za potrebné na účely judikatúry Súdneho dvora Európskej únie,

                              i)

                              ak sú také usmernenia zlučiteľné s článkami 34 a 36 ZFEÚ a judikatúrou Súdneho dvora Európskej únie o súbežnom dovoze liekov?

                              ii)

                              ak sú také usmernenia nezlučiteľné s článkami 34 a 36 ZFEÚ a judikatúrou Súdneho dvora Európskej únie o súbežnom dovoze liekov?

                  6.

                  Majú sa články 34 a 36 ZFEÚ vykladať v tom zmysle, že opätovné zabalenie lieku do nových vonkajších obalov musí byť objektívne potrebné na to, aby mohol byť liek skutočne uvedený na trh v štáte dovozu, aj pokiaľ súbežný dovozca neoznačí nový vonkajší obal pôvodnou ochrannou známkou (názov výrobku), ale uvedie na ňom názov výrobku, ktorý neobsahuje ochrannú známku výrobku majiteľa ochrannej známky (odstránenie označenia)?

                  7.

                  Má sa článok 15 ods. 2 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2015/2436/EÚ o ochranných známkach a článok 15 ods. 2 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady 2017/1001/EÚ o ochranných známkach EÚ vykladať v tom zmysle, že majiteľ ochrannej známky môže namietať voči ďalšiemu predaju lieku, ktorý súbežný dovozca opätovne zabalí do nového vonkajšieho obalu, pokiaľ súbežný dovozca umiestni na obal iba ochrannú známku konkrétneho výrobku majiteľa ochrannej známky, ale neuvedie ďalšie ochranné známky a/alebo obchodné údaje, ktoré majiteľ ochrannej známky uviedol na pôvodnom vonkajšom obale?

         (1)  Smernica Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2015/2436 zo 16. decembra 2015 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok (Ú. v. EÚ L 336, 2015, s. 1).

         (2)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/1001 zo 14. júna 2017 o ochrannej známke Európskej únie (Ú. v. EÚ L 154, 2017, s. 1).

         (3)  Smernica 2001/83/ES Európskeho parlamentu a Rady zo 6. novembra 2001, ktorým sa ustanovuje zákonník spoločenstva o humánnych liekoch (Ú. v. ES L 311, 2001, s. 67; Mim. vyd. 13/027, s. 69).

         (4)  Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2011/62/EÚ z 8. júna 2011 , ktorou sa mení a dopĺňa smernica 2001/83/ES, ktorou sa ustanovuje zákonník Spoločenstva o humánnych liekoch, pokiaľ ide o predchádzanie vstupu falšovaných liekov do legálneho dodávateľského reťazca (Ú. v. EÚ L 174, 2011, s. 74).

         (5)  Delegované nariadenie Komisie (EÚ) 2016/161 z 2. októbra 2015, ktorým sa dopĺňa smernica Európskeho parlamentu a Rady 2001/83/ES o ustanovenia týkajúce sa podrobných pravidiel bezpečnostných prvkov uvádzaných na obale liekov na humánne použitie (Ú. v. EÚ L 32, 2016, s. 1).


title: Vec C-232/20: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Landesarbeitsgericht Berlin-Brandenburg (Nemecko) 3. júna 2020 – NP/Daimler AG

text:
               24.8.2020

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 279/33

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Landesarbeitsgericht Berlin-Brandenburg (Nemecko) 3. júna 2020 – NP/Daimler AG
      (Vec C-232/20)
      (2020/C 279/44)
      Jazyk konania: nemčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Landesarbeitsgericht Berlin-Brandenburg

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobca: NP

         Žalovaná: Daimler AG, Mercedes Benz Werk Berlin

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Má sa pridelenie dočasného agentúrneho pracovníka do užívateľského podniku považovať za nie „dočasné“ v zmysle článku 1 smernice o dočasnej agentúrnej práci (1) už vtedy, keď sa zamestnanie vykonáva na pracovnom mieste, ktoré existuje trvale a ktoré sa neobsadzuje z dôvodu zastupovania?

                  2.

                  Má sa pridelenie dočasného agentúrneho pracovníka na dobu kratšiu než 55 mesiacov, považovať za nie „dočasné“ v zmysle článku 1 smernice o dočasnej agentúrnej práci?

                  3.

                  V prípade kladnej odpovede na prvú a/alebo druhú otázku kladú sa nasledujúce doplňujúce otázky:

                              3.1.

                              Má dočasný agentúrny pracovník nárok na založenie pracovného pomeru s užívateľským podnikom, aj keď vnútroštátne právo pred 1. aprílom 2017 nestanovovalo takúto sankciu?

                              3.2.

                              Porušuje vnútroštátna právna úprava, akou je § 19 ods. 2 [Arbeitnehmerüberlassungsgesetz (zákon o prideľovaní zamestnancov – AÜG)], článok 1 smernice o dočasnej agentúrnej práci, ak predpisuje jednotlivú maximálnu dobu pridelenia v dĺžke 18 mesiacov až od 1. apríla 2017, avšak výslovne stanovuje, že predchádzajúce obdobia sa nezohľadňujú, ak by sa pridelenie v prípade, že by sa zohľadnili predchádzajúce obdobia, už nemalo považovať za dočasné?

                              3.3.

                              Možno predĺženie jednotlivej maximálnej doby pridelenia ponechať na sociálnych partneroch? V prípade kladnej odpovede na túto otázku, platí to aj pre sociálnych partnerov, ktorí nie sú zodpovední za pracovný pomer dotknutého dočasného agentúrneho pracovníka, ale za odvetvie užívateľského podniku?

         (1)  Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2008/104/ES z 19. novembra 2008 o dočasnej agentúrnej práci (Ú. v. EÚ L 327, 2008, s. 9).


title: Vec C-248/20: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Högsta förvaltningsdomstolen (Švédsko) 9. júna 2020 – Skatteverket/Skellefteå Industrihus Aktiebolag

text:
               24.8.2020

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 279/34

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Högsta förvaltningsdomstolen (Švédsko) 9. júna 2020 – Skatteverket/Skellefteå Industrihus Aktiebolag
      (Vec C-248/20)
      (2020/C 279/45)
      Jazyk konania: švédčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Högsta förvaltningsdomstolen

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobca: Skatteverket

         Žalovaná: Skellefteå Industrihus Aktiebolag

         Prejudiciálna otázka

      Je zlučiteľné so smernicou o DPH (1), najmä s jej článkami 137, 168, 184 až 187, 189 a 192, že vlastník nehnuteľnosti, ktorý sa rozhodol zdaniť výstavbu budovy a odpočítal daň na vstupe zaplatenú pri transakciách súvisiacich s nadobudnutím stavebného projektu, musí okamžite vrátiť celkovú výšku dane na vstupe spolu s úrokmi z dôvodu zániku daňovej povinnosti na základe prerušenia stavebného projektu pred dokončením budovy a toho, že v dôsledku toho nedôjde k žiadnemu nájmu?

         (1)  Smernica Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty (Ú. v. EÚ L 347, 2006, s. 1).


title: Vec C-252/20: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Amtsgericht Hamburg (Nemecko) 10. júna 2020 – CY/Eurowings GmbH

text:
               24.8.2020

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 279/34

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Amtsgericht Hamburg (Nemecko) 10. júna 2020 – CY/Eurowings GmbH
      (Vec C-252/20)
      (2020/C 279/46)
      Jazyk konania: nemčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Amtsgericht Hamburg

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobca: CY

         Žalovaná: Eurowings GmbH

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Môže právo na náhradu podľa článku 7 nariadenia (ES) č. 261/2004 (1) existovať aj v tom prípade, ak cestujúci z dôvodu relatívne zanedbateľného omeškania pri prílete nestihne priamy prípojný let a z tohto dôvodu sa príchod do cieľového miesta omešká o viac ako tri hodiny, avšak oba lety prevádzkovali dvaja rôzni leteckí dopravcovia, pričom let nebol zarezervovaný u leteckého dopravcu prevádzkujúceho prvú časť cesty, voči ktorému sa v konaní vo veci samej uplatňuje príslušný nárok?

                  2.

                  V prípade kladnej odpovede na prvú otázku:
                  Považuje sa letecký dopravca, ktorý skutočne vykoná omeškaný let na prvej časti cesty za „prevádzkujúceho leteckého dopravcu“ v zmysle článku 5 ods. 1 písm. c) a článku 7 ods. 1 nariadenia (ES) 261/2004 alebo sa má za „prevádzkujúceho leteckého dopravcu“ v zmysle článku 5 ods. 1 písm. c) a článku 7 ods. 1 nariadenia (ES) 261/2004 považovať letecký dopravca, ktorý prevádzkoval neomeškaný let na druhej časti cesty a ktorý prijal rezerváciu na oba lety?

                  3.

                  V prípade, ak sa obaja leteckí dopravcovia majú považovať za „prevádzkujúcich leteckých dopravcov“ v zmysle článku 5 ods. 1 písm. c) a článku 7 ods. 1 nariadenia (ES) 261/2004:
                  Má cestujúci právo vybrať si, voči ktorému z týchto dvoch leteckých dopravcov si uplatní svoj nárok?

         (1)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady z 11. februára 2004, ktorým sa ustanovujú spoločné pravidlá systému náhrad a pomoci cestujúcim pri odmietnutí nástupu do lietadla, v prípade zrušenia alebo veľkého meškania letov a ktorým sa zrušuje nariadenie (EHS) č. 295/91 (Ú. v. EÚ L 46, 2004, s. 1; Mim. vyd. 07/008, s. 10).


title: Vec C-255/20: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Commissione Tributaria Regionale del Lazio (Taliansko) 10. júna 2020 – Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Gaeta/Punto Nautica Srl

text:
               24.8.2020

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 279/35

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Commissione Tributaria Regionale del Lazio (Taliansko) 10. júna 2020 – Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Gaeta/Punto Nautica Srl
      (Vec C-255/20)
      (2020/C 279/47)
      Jazyk konania: taliančina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Commissione Tributaria Regionale del Lazio

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobkyňa: Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Gaeta

         Žalovaná: Punto Nautica Srl

         Prejudiciálna otázka

      Majú sa rozsudok Súdneho dvora Európskej únie vyhlásený vo veci C-82/12, ako aj článok 3 ods. 2 smernice Rady 92/12/EHS (1) vykladať v tom zmysle, že bránia účinnej talianskej právnej úprave, ktorú predstavujú článok 17 legislatívneho dekrétu č. 398 z 21. decembra 1990 a článok 3 ods. 1 zákona regiónu Lazio… č. 19 z roku 2011, ktorými sa zrejme zavádza regionálna daň z benzínu, ktorá nemá „špecifické účely“ požadované uvedenou smernicou [Únie]?

         (1)  Smernica Rady 92/12/EHS z 25. februára 1992 o všeobecných systémoch pre výrobky podliehajúce spotrebnej dani a o vlastníctve, pohybe a monitorovaní takýchto výrobkov (Mim. vyd. 09/001, s. 179).


title: Vec C-257/20: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Varchoven administrativen săd (Bulharsko) 9. júna 2020 – „Viva Telekom Bulgaria“ EOOD/Direktor na Direkcija „Obžalvane i danačno osiguritelna praktika“ – Sofia

text:
               24.8.2020

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 279/36

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Varchoven administrativen săd (Bulharsko) 9. júna 2020 – „Viva Telekom Bulgaria“ EOOD/Direktor na Direkcija „Obžalvane i danačno osiguritelna praktika“ – Sofia
      (Vec C-257/20)
      (2020/C 279/48)
      Jazyk konania: bulharčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Varchoven administrativen săd

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Sťažovateľka: „Viva Telekom Bulgaria“ EOOD
      Odporca: Direktor na Direkcija „Obžalvane i danačno osiguritelna praktika“ – Sofia

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Bránia zásada proporcionality podľa článku 5 ods. 4 a článku 12 písm. b) Zmluvy o Európskej únii a právo na účinný prostriedok nápravy pred súdom podľa článku 47 Charty základných práv Európskej únie takej vnútroštátnej právnej úprave, akou je právna úprava stanovená v článku 16 ods. 2 bode 3 ZKPO (Zakon za korporativnoto podohodno oblagane) (zákon o dani z príjmov právnických osôb)?

                  2.

                  Ide v prípade platenia úrokov podľa článku 4 ods. 1 písm. d) smernice 2003/49 (1) o rozdeľovanie zisku, na ktoré sa vzťahuje článok 5 smernice 2011/96 (2)?

                  3.

                  Je na platby splátok bezúročnej pôžičky spadajúcej pod právnu úpravu článku 4 ods. 1 písm. d) smernice 2003/49, ktorá sa stane splatnou 60 rokov po uzavretí zmluvy, uplatniteľná právna úprava článku 1 ods. 1 písm. b), článku 1 ods. 3 a článku 5 smernice 2011/96?

                  4.

                  Bránia článok 49 a článok 63 ods. 1 a 2 Zmluvy o fungovaní Európskej únie, článok 1 ods. 1 písm. b), článok 1 ods. 3 a článok 5 smernice 2011/96 a článok 4 ods. 1 písm. d) smernice 2003/49 takej vnútroštátnej právnej úprave, akou je právna úprava stanovená v článku 195 ods. 1, článku 200 ods. 2 ZKPO a článku 200a ods. 1 a ods. 5 bode 4 ZKPO (zrušený) v znení účinnom od 1. januára 2011 do 1. januára 2015, a článku 195 ods. 1, ods. 6 bode 3 a ods. 11 bode 4 ZKPO v znení účinnom po 1. januári 2015, a daňovej praxi, podľa ktorej nezaplatené úroky z bezúročnej pôžičky, ktorú dcérskej spoločnosti so sídlom v tuzemsku poskytla materská spoločnosť so sídlom v inom členskom štáte a ktorá je splatná 60 rokov po 22. novembri 2013, podliehajú zrážkovej dani?

                  5.

                  Bránia článok 3 ods. 1 písm. h) až j), článok 5 ods. 1 písm. a) a b), článok 7 ods. 1 a článok 8 smernice 2008/7 o nepriamych daniach z navyšovania kapitálu (3) takej vnútroštátnej právnej úprave, akou je právna úprava článku 16 ods. 1 a ods. 2 bodu 3 a článku 195 ods. 1 ZKPO o zdanení fiktívnych príjmov z úrokov zrážkovou daňou na základe bezúročnej pôžičky, ktorú obchodnej spoločnosti so sídlom v tuzemsku poskytla obchodná spoločnosť iného členského štátu, ktorá je jediným spoločníkom príjemcu pôžičky?

                  6.

                  Neporušuje prebratie smernice 2003/49 v roku 2011 – pred uplynutím prechodného obdobia stanoveného v prílohe VI, oddiel „Dane“, bod 3 aktu a protokolu k zmluve o pristúpení Bulharskej republiky k Európskej únii – do článku 200 ods. 2 a článku 200a ods. 1 a ods. 5 bodu 4 ZKPO, ktoré stanovujú sadzbu dane vo výške 10 % namiesto maximálnej sadzby 5 % predpísanej v akte a v protokole k zmluve o pristúpení, zásady právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery?

         (1)  Smernica Rady 2003/49/ES z 3. júna 2003 o spoločnom systéme zdaňovania uplatňovanom na výplaty úrokov a licenčných poplatkov medzi združenými spoločnosťami rôznych členských štátov (Ú. v. ES L 157, 2003, s. 49; Mim. vyd. 09/001, s. 380).

         (2)  Smernica Rady 2011/96/EÚ z 30. novembra 2011 o spoločnom systéme zdaňovania uplatňovanom v prípade materských spoločností a dcérskych spoločností v rozličných členských štátoch (Ú. v. EÚ L 345, 2011, s. 8).

         (3)  Ú. v. EÚ L 46, 2008, s. 11.


title: Vec C-262/20: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Rajonen săd Lukovit (Bulharsko) 15. júna 2020 – VB/Glavna direkcija „Požarna bezopasnost i zaštita na naselenieto“ kam Ministerstvo na vatrešnite raboti

text:
               24.8.2020

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 279/37

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Rajonen săd Lukovit (Bulharsko) 15. júna 2020 – VB/Glavna direkcija „Požarna bezopasnost i zaštita na naselenieto“ kam Ministerstvo na vatrešnite raboti
      (Vec C-262/20)
      (2020/C 279/49)
      Jazyk konania: bulharčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Rajonen săd Lukovit

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobca: VB

         Žalovaná: Glavna direkcija „Požarna bezopasnost i zaštita na naselenieto“ kam Ministerstvo na vatrešnite raboti

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Vyžaduje si účinná ochrana podľa článku 12 písm. a) smernice 2003/88/ES (1), aby bola riadna dĺžka nočnej služby policajta alebo príslušníkov hasičského zboru kratšia ako stanovená normálna dĺžka dennej služby?

                  2.

                  Vyžaduje si zásada rovnosti zaobchádzania zakotvená v článkoch 20 a 31 Charty základných práv Európskej únie, aby sa riadna dĺžka nočnej práce upravená vo vnútroštátnych právnych predpisoch v súvislosti s pracovníkmi v súkromnom sektore v trvaní siedmich hodín vzťahovala aj na pracovníkov verejného sektora, vrátane policajtov a príslušníkov hasičského zboru?

                  3.

                  Možno cieľ uvedený v odôvodnení 8 smernice 2003/88/ЕS, ktorý spočíva v obmedzení dĺžky nočnej práce, dosiahnuť účinne len vtedy, ak vnútroštátne právo výslovne upravuje riadnu dĺžku výkonu nočnej práce, a to vrátane nočnej práce pracovníkov vo verejnom sektore?

         (1)  Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2003/88/ES zo 4. novembra 2003 o niektorých aspektoch organizácie pracovného času (Ú. v. ES L 299, 2003, s. 9; Mim. vyd. 05/004, s. 381).


title: Vec C-263/20: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Landesgericht Korneuburg (Rakúsko) 15. júna 2020 – Airhelp Limited/Laudamotion GmbH

text:
               24.8.2020

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 279/37

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Landesgericht Korneuburg (Rakúsko) 15. júna 2020 – Airhelp Limited/Laudamotion GmbH
      (Vec C-263/20)
      (2020/C 279/50)
      Jazyk konania: nemčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Landesgericht Korneuburg

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobkyňa: Airhelp Limited

         Žalovaná: Laudamotion GmbH

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Majú sa článok 5 ods. 1 písm. c) a článok 7 nariadenia (ES) č. 261/2004 (1) vykladať v tom zmysle, že cestujúci má právo na náhradu, ak sa preloží čas odletu v ten istý deň z pôvodného času 14:40 hod. na skorší čas 08:25 hod.?

                  2.

                  Má sa článok 5 ods. 1 písm. c) body i) až iii) nariadenia č. 261/2004 vykladať v tom zmysle, že overenie, či bol cestujúci informovaný o zrušení letu, treba vykonať výlučne podľa tohto ustanovenia a toto ustanovenie bráni uplatňovaniu vnútroštátnej právnej úpravy týkajúcej sa doručovania vyhlásení, ktorou bola do vnútroštátneho práva prebratá smernica 2000/31/ES (2), ktorá obsahuje fikciu doručenia?

                  3.

                  Majú sa článok 5 ods. 1 písm. c) body i) až iii) nariadenia č. 261/2004 a článok 11 smernice o elektronickom obchode vykladať v tom zmysle, že v prípade, ak si cestujúci rezervoval let prostredníctvom rezervačnej platformy a uviedol svoje telefónne číslo a svoju e mailovú adresu, avšak rezervačná platforma poskytla leteckému dopravcovi toto telefónne číslo a e mailovú adresu, ktorú rezervačná platforma automaticky vygenerovala, doručenie oznámenia o preložení letu na skorší čas na túto automaticky vygenerovanú e mailovú adresu treba považovať za informovanie, resp. doručenie oznámenia o preložení letu na skorší čas, aj keď rezervačná platforma nepošle oznámenie leteckého dopravcu cestujúcemu alebo mu ho pošle oneskorene?

         (1)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 z 11. februára 2004, ktorým sa ustanovujú spoločné pravidlá systému náhrad a pomoci cestujúcim pri odmietnutí nástupu do lietadla, v prípade zrušenia alebo veľkého meškania letov a ktorým sa zrušuje nariadenie (EHS) č. 295/91 (Ú. v. EÚ L 46, 2004, s. 1; Mim. vyd. 07/008, s. 10).

         (2)  Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2000/31/ES z 8. júna 2000 o určitých právnych aspektoch služieb informačnej spoločnosti na vnútornom trhu, najmä o elektronickom obchode (smernica o elektronickom obchode) (Ú. v. EÚ L 178, 2000, s. 1; Mim. vyd. 13/025, s. 399).


title: Vec C-270/20: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Landesgericht Korneuburg (Rakúsko) 18. júna 2020 – AG a i./Austrian Airlines AG

text:
               24.8.2020

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 279/38

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Landesgericht Korneuburg (Rakúsko) 18. júna 2020 – AG a i./Austrian Airlines AG
      (Vec C-270/20)
      (2020/C 279/51)
      Jazyk konania: nemčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Landesgericht Korneuburg

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobcovia: AG, MG, HG, maloleté osoby, zastúpené zákonným zástupcom

         Žalovaná: Austrian Airlines AG

         Prejudiciálna otázka

      Má sa článok 7 ods. 2 písm. b) nariadenia (ES) č. 261/2004 (1) vykladať v tom zmysle, že letecký dopravca môže nárok na náhradu podľa článku 7 ods. 1 písm. b) tohto nariadenia znížiť aj v prípade, ak cestujúcim bol v dôsledku zrušenia rezervovaného letu ponúknutý náhradný let, ktorého plánovaný čas odletu aj plánovaný čas príletu bol 11 hodín a 55 minút pred letovými časmi zrušeného letu?

         (1)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady z 11. februára 2004, ktorým sa ustanovujú spoločné pravidlá systému náhrad a pomoci cestujúcim pri odmietnutí nástupu do lietadla, v prípade zrušenia alebo veľkého meškania letov a ktorým sa zrušuje nariadenie (EHS) č. 295/91 (Ú. v. EÚ L 46, 2004, s. 1; Mim. vyd. 07/008, s. 10).


title: Vec C-275/20: Žaloba podaná 23. júna 2020 – Európska komisia/Rada Európskej únie

text:
               24.8.2020

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 279/39

      Žaloba podaná 23. júna 2020 – Európska komisia/Rada Európskej únie
      (Vec C-275/20)
      (2020/C 279/52)
      Jazyk konania: angličtina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Európska komisia (v zastúpení: J.-F. Brakeland, M. Alonso, D. Schaffrin, splnomocnení zástupcovia)

         Žalovaná: Rada Európskej únie

         Návrhy žalobkyne

      Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

                  —

                  zrušil rozhodnutie Rady (EÚ) 2020/470 (1) z 25. marca 2020, pokiaľ ide o predĺženie obdobia nároku audiovizuálnych koprodukcií podľa článku 5 Protokolu o kultúrnej spolupráci k Dohode o voľnom obchode medzi Európskou úniou a jej členskými štátmi na jednej strane a Kórejskou republikou na strane druhej;

                  —

                  zaviazal Radu na náhradu trov konania.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

      Žaloba o neplatnosť podaná Komisiou sa týka predĺženia na tri roky obdobia nároku audiovizuálnych koprodukcií producentov z Únie a Kórey, aby mohli využívať príslušné schémy podpory lokálneho/regionálneho obsahu podľa článku 5 Protokolu o kultúrnej spolupráci k Dohode o voľnom obchode medzi Európskou úniou a jej členskými štátmi na jednej strane a Kórejskou republikou na strane druhej.
      Komisia uvádza na podporu svojej žaloby jeden žalobný dôvod.
      Komisia tvrdí, že Rada tým, že založila svoje rozhodnutie na článku 3 ods. 1 rozhodnutia Rady (EÚ) 2015/2169 (2) z 1. októbra 2015 o uzavretí Dohody o voľnom obchode medzi Európskou úniou a jej členskými štátmi na jednej strane a Kórejskou republikou a na strane druhej, a nie na článku 218 ods. 6 ZFEÚ ako navrhovala Komisia, Rada sa opierala o sekundárny právny základ, ktorý nie je zakotvený v Zmluve o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ). Rada preto porušila zásadu delegovanej právomoci stanovenú v článku 13 ods. 2 Zmluvy o Európskej únii (ZEÚ) a zásadu inštitucionálnej rovnováhy ako bola vyvinutá v judikatúre Súdneho dvora.

         (1)  Rozhodnutie Rady (EÚ) 2020/470 z 25. marca 2020, pokiaľ ide o predĺženie obdobia nároku audiovizuálnych koprodukcií podľa článku 5 Protokolu o kultúrnej spolupráci k Dohode o voľnom obchode medzi Európskou úniou a jej členskými štátmi na jednej strane a Kórejskou republikou na strane druhej (Ú. v. EÚ L 101, 2020, s. 1).

         (2)  Rozhodnutie Rady (EÚ) 2015/2169 z 1. októbra 2015 o uzavretí Dohody o voľnom obchode medzi Európskou úniou a jej členskými štátmi na jednej strane a Kórejskou republikou a na strane druhej (Ú. v. EÚ L 307, 2015, s. 2).


title: Vec C-287/20: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Amtsgericht Hamburg (Nemecko) 30. júna 2020 – EL a CP/Ryanair Designated Activity Company

text:
               24.8.2020

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 279/39

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Amtsgericht Hamburg (Nemecko) 30. júna 2020 – EL a CP/Ryanair Designated Activity Company
      (Vec C-287/20)
      (2020/C 279/53)
      Jazyk konania: nemčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Amtsgericht Hamburg

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobcovia: EL, CP

         Žalovaná: Ryanair Designated Activity Company

         Prejudiciálne otázky

      Predstavuje štrajk pracovníkov prevádzkujúceho leteckého dopravcu organizovaný odbormi „mimoriadne okolnosti“ v zmysle článku 5 ods. 3 nariadenia (ES) č. 261/2004 (1)?
      Je v tejto súvislosti relevantné, či sa pred štrajkom uskutočnili rokovania so zástupcom/zástupcami pracovníkov?

         (1)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004, ktorým sa ustanovujú spoločné pravidlá systému náhrad a pomoci cestujúcim pri odmietnutí nástupu do lietadla, v prípade zrušenia alebo veľkého meškania letov a ktorým sa zrušuje nariadenie (EHS) č. 295/91 (Ú. V. EÚ L 46, 2004, s. 1; Mim. vyd. 07/008, s. 10).


title: Vec T-330/20: Žaloba podaná 28. mája 2020 – ACMO a iní/SRB

text:
               24.8.2020

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 279/41

      Žaloba podaná 28. mája 2020 – ACMO a iní/SRB
      (Vec T-330/20)
      (2020/C 279/54)
      Jazyk konania: angličtina

         Účastníci konania

         Žalobkyne: ACMO Sàrl (Luxemburg, Luxembursko) a ďalších 69 žalobkýň (v zastúpení: T. Soames a N. Chesaites, advokáti, a R. East, solicitor)

         Žalovaná: Jednotná rada pre riešenie krízových situácií

         Návrhy

      Žalobkyne navrhujú, aby Všeobecný súd:

                  —

                  zrušil článok 2 rozhodnutia Jednotnej rady pre riešenie krízových situácií SRB/EES/2020/52 zo 17. marca 2020 o tom, či je potrebné vyplatiť náhradu akcionárom a veriteľom, v súvislosti s ktorými sa vykonali opatrenia na riešenie krízovej situácie týkajúce sa Banco Popular Español S.A. (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“), a/alebo

                  —

                  zrušil článok 1 napadnutého rozhodnutia a/alebo

                  —

                  zrušil článok 3 napadnutého rozhodnutia a/alebo

                  —

                  subsidiárne zrušil napadnuté rozhodnutie v celom rozsahu,

                  —

                  uložil žalovanej povinnosť nahradiť trovy konania.

         Dôvody a hlavné tvrdenia

      Na podporu svojej žaloby žalobkyne uvádzajú tri žalobné dôvody.

                  1.

                  Prvý žalobný dôvod je založený na tom, že napadnuté rozhodnutie a konkrétne jeho časť, v ktorej je stanovené, že veriteľom nie je potrebné vyplatiť nijakú náhradu podľa článku 76 ods. 1 písm. e) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 806/2014 (1) (článok 2), vychádza z nesprávnych posúdení a nesprávnych právnych posúdení, v dôsledku čoho je porušené vlastnícke právo žalobkýň. Žalobkyne konkrétne tvrdia, že SRB sa dopustila zjavne nesprávnych posúdení a nesprávnych právnych posúdení tým, že prijala napadnuté rozhodnutie na základe správy o ocenení (ďalej len „správa o ocenení 3“) a „vysvetlenia“, ktoré je pripojené k napadnutému rozhodnutiu a ktorého autorom je spoločnosť Deloitte Réviseurs d’Entreprises (ďalej len „Deloitte“), ktorá konštatovala, že žalobkyne by nedosiahli žiadne náhrady, pokiaľ by sa v prípade spoločnosti Banco Popular začalo v Španielsku bežné konkurzné konanie.

                  2.

                  Druhý žalobný dôvod je založený na tvrdení, že rozhodnutie SRB o určení spoločnosti Deloitte na účely vypracovania ocenenia 3 vychádza zo zjavne nesprávnych posúdení a/alebo z nesprávnych právnych posúdení, keďže Deloitte nespĺňala základné kritériá podľa článku 20 ods. 16 nariadenia (EÚ) č. 806/2014.

                  3.

                  Tretí žalobný dôvod je založený na tvrdení, že SRB nenáležite delegovala svoju právomoc prijímať rozhodnutia podľa nariadenia (EÚ) č. 806/2014 na Deloitte, a to v rozpore so zásadou vyplývajúcou z judikatúry Únie v prelomovej veci 9/56, Meroni. (2)

         (1)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 806/2014 z 15. júla 2014, ktorým sa stanovujú jednotné pravidlá a jednotný postup riešenia krízových situácií úverových inštitúcií a určitých investičných spoločností v rámci jednotného mechanizmu riešenia krízových situácií a jednotného fondu na riešenie krízových situácií a ktorým sa mení nariadenie (EÚ) č. 1093/2010 (Ú. v. EÚ L 225, 2014, s. 1).

         (2)  Rozsudok z 13. júna 1958, Meroni/Vysoký úrad ESUO, 9/56, EU:C:1958:7.


title: Vec T-338/20: Žaloba podaná 27. mája 2020 – KI/eu-LISA

text:
               24.8.2020

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 279/42

      Žaloba podaná 27. mája 2020 – KI/eu-LISA
      (Vec T-338/20)
      (2020/C 279/55)
      Jazyk konania: angličtina

         Účastníci konania

         Žalobca: KI (v zastúpení: L. Levi a M. Vandenbussche, advokáti)

         Žalovaná: Európska agentúra na prevádzkové riadenie rozsiahlych informačných systémov v priestore slobody, bezpečnosti a spravodlivosti

         Návrhy

      Žalobca navrhuje, aby Všeobecný súd:

                  —

                  zrušil rozhodnutie z 15. júla 2019 o preradení žalobcu na iné pracovné miesto;

                  —

                  v prípade potreby zrušil rozhodnutie zo 17. februára 2020 o zamietnutí sťažnosti žalobcu;

                  —

                  rozhodol o náhrade jemu vzniknutej nemajetkovej ujmy vo výške 10 000 eur a

                  —

                  zaviazal žalovanú na náhradu všetkých trov konania.

         Dôvody a hlavné tvrdenia

      Na podporu svojej žaloby uvádza žalobca štyri žalobné dôvody.

                  1.

                  Prvý žalobný dôvod vychádza z protiprávnosti rozhodnutia výkonného riaditeľa z 25. júna 2019, ktoré bolo potvrdené a doplnené rozhodnutím výkonného riaditeľa z 29. augusta 2019, v rozsahu, v akom odporuje požiadavkám na spravodlivé a transparentné porovnanie zásluh, zásade zákazu diskriminácie, článku 41 Charty a záujmu služby.

                  2.

                  Druhý žalobný dôvod vychádza z toho, že rozhodnutie o preradení zjavne odporuje záujmom služby a zásade rovnocennosti pracovných miest.

                  3.

                  Tretí žalobný dôvod vychádza z porušenia práva byť vypočutý, povinnosti uviesť odôvodnenie a článku 41 Charty.

                  4.

                  Štvrtý žalobný dôvod vychádza z porušenia povinnosti riadnej starostlivosti a článku 31 ods. 2 Charty, článku 1e Služobného poriadku, smernice 2003/88/ES o niektorých aspektoch organizácie pracovného času a zásady zákazu diskriminácie.


title: Vec T-358/20: Žaloba podaná 11. júna 2020 – Net Technologies Finland/REA

text:
               24.8.2020

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 279/42

      Žaloba podaná 11. júna 2020 – Net Technologies Finland/REA
      (Vec T-358/20)
      (2020/C 279/56)
      Jazyk konania: angličtina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Net Technologies Finland Oy (Helsinki, Fínsko) (v zastúpení: S. Pappas a N. Kyriazopoulou, advokáti)

         Žalovaná: Výkonná agentúra pre výskum

         Návrhy

      Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

                  —

                  vyhlásil, že i) Výkonná agentúra pre výskum porušila svoje zmluvné povinnosti podľa dohody o grante FP7-SEC-2012-312484 uzavretej v kontexte Siedmeho rámcového programu v oblasti výskumu, technického rozvoja a demonštračných činností, ii) pohľadávka uvedená v oznámení o dlhu č. 3242005872 týkajúca sa vrátenia sumy 171 342,97 eura za neodôvodnený príspevok a č. 3242005825 týkajúca sa vrátenia sumy 17 134,30 eura za zlikvidované škody je neodôvodnená a iii) príslušné náklady na vlastných konzultantov sú prípustné a,

                  —

                  uložil žalovanej, aby znášala svoje vlastné trovy konania a nahradila trovy konania žalobkyne v tomto konaní.

         Dôvody a hlavné tvrdenia

      Na podporu žaloby žalobkyňa uvádza tieto žalobné dôvody.

                  1.

                  Prvý žalobný dôvod je založený na tvrdení, že REA nesprávne vyložila ustanovenia týkajúce sa prípustnosti nákladov a nesplnila svoje zmluvné povinnosti tým, že vystavila sporné oznámenia o dlhu z dôvodu, že náklady na vlastných konzultantov spĺňali kritériá prípustnosti stanovené dohodou o grante a teda nezakladali žiadny nárok na vrátenie.

                  2.

                  Druhý žalobný dôvod je založený na tvrdení, že REA nesplnila dohodu v dobrej viere.

                  3.

                  Tretí žalobný dôvod je založený na tvrdení, že REA porušila zásadu proporcionality.


title: Vec T-377/20: Žaloba podaná 18. júna 2020 – KN/EHSV

text:
               24.8.2020

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 279/43

      Žaloba podaná 18. júna 2020 – KN/EHSV
      (Vec T-377/20)
      (2020/C 279/57)
      Jazyk konania: francúzština

         Účastníci konania

         Žalobca: KN (v zastúpení: M. Casado García-Hirschfeld a M. Aboudi, advokáti)

         Žalovaný: Európsky hospodársky a sociálny výbor

         Návrhy

      Žalobca navrhuje, aby Všeobecný súd:

                  —

                  vyhlásil túto žalobu za prípustnú,

                  —

                  zrušil napadnuté rozhodnutie z 9. júna 2020 oznámené 17. júna 2020,

                  —

                  uložil povinnosť nahradiť nemajetkovú ujmu, ktorá dosahuje sumu 200 000 eur, a nahradiť majetkovú ujmu odhadovanú na sumu 50 000 eur,

                  —

                  uložil žalovanému povinnosť nahradiť všetky trovy konania.

         Dôvody a hlavné tvrdenia

      Na podporu žaloby žalobca uvádza štyri žalobné dôvody.

                  1.

                  Prvý žalobný dôvod založený na porušení procesných práv a základných práv riadnej správy vecí verejných a práva byť vypočutý, ako aj porušení zásady proporcionality.

                  2.

                  Druhý žalobný dôvod založený na porušení zásady prezumpcie neviny a zásady nestrannosti.

                  3.

                  Tretí žalobný dôvod založený na porušení zásady právnej istoty, podľa príslovia „nulla poena sine lege“ a zásady zákazu retroaktivity.

                  4.

                  Štvrtý žalobný dôvod založený na porušení zásady dôvernosti disciplinárnych konaní a informácií o odsúdeniach, ako aj zjavnom porušení záruk, ktoré poskytuje nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2018/1725 z 23. októbra 2018 o ochrane fyzických osôb pri spracúvaní osobných údajov inštitúciami, orgánmi, úradmi a agentúrami Únie a o voľnom pohybe takýchto údajov, ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 45/2001 a rozhodnutie č. 1247/2002/ES (Ú. v. EÚ L 295, 2018, s. 39).


title: Vec T-384/20: Žaloba podaná 16. júna 2020 – OC (*)/Komisia

text:
                  24.8.2020

                  SK

                  Úradný vestník Európskej únie

                  C 279/44

         Žaloba podaná 16. júna 2020 –  OC (*1)/Komisia
         (Vec T-384/20)
         (2020/C 279/58)
         Jazyk konania: gréčtina

            Účastníci konania

            Žalobkyňa: OC (*1) (v zastúpení: B. Christianos, advokát)

            Žalovaná: Európska komisia

            Návrhy

         Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

                     —

                     uložil Komisii povinnosť zaplatiť žalobkyni sumu v celkovej výške jeden milión stotisíc eur (1 100 000 eur) ako náhradu nemajetkovej ujmy, ktorú doposiaľ utrpela, a

                     —

                     uložil Komisii povinnosť nahradiť žalobkyni všetky vynaložené trovy konania.

            Dôvody a hlavné tvrdenia

         Na podporu svojej žaloby žalobkyňa uvádza tieto tvrdenia:

                     1.

                     Touto žalobou sa žalobkyňa v súlade s článkami 268 a 340 ods. 2 ZFEÚ domáha náhrady škody, ktorá jej bola spôsobená v dôsledku opomenutí a protiprávneho konania zo strany Európsky úradu pre boj proti podvodom (OLAF) v súvislosti s uverejnením jeho tlačovej správy č. 13/2020, ktorou boli nezákonne zverejnené osobné údaje a nepravdivé informácie týkajúce sa žalobkyne.

                     2.

                     Podľa žalobkyne OLAF závažným spôsobom porušil právne normy, ktoré priznávajú práva jednotlivcom, a) uverejnením (v tlačovej správe určenej verejnosti) osobných údajov žalobcu a b) šírením nepravdivých a zavádzajúcich informácií v uvedenej tlačovej správe.

                     3.

                     Konkrétnejšie tým OLAF porušil ustanovenia článku 4 ods. 1 písm. a) a b), články 5 a 6 a článok 15 ods. 3 nariadenia (1) 2018/1725, ustanovenia článku 10 ods. 5 a článku 9 ods. 1 nariadenia 883/2013 (2), ako aj prezumpciu neviny, právo na riadnu správu vecí verejných a zásadu proporcionality.

            (*1)  Údaje odstránené alebo vymazané v rámci zaistenia ochrany osobných dát a/alebo dôvernosti.

            (1)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2018/1725 z 23. októbra 2018 o ochrane fyzických osôb pri spracúvaní osobných údajov inštitúciami, orgánmi, úradmi a agentúrami Únie a o voľnom pohybe takýchto údajov, ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 45/2001 a rozhodnutie č. 1247/2002/ES (Ú. v. EÚ L 295, 2018, s. 39).

            (2)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ, Euratom) č. 883/2013 z 11. septembra 2013 o vyšetrovaniach vykonávaných Európskym úradom pre boj proti podvodom (OLAF), ktorým sa zrušuje nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1073/1999 a nariadenie Rady (Euratom) č. 1074/1999 (Ú. v. EÚ L 248, 2013, s. 1).


title: Vec T-389/20: Žaloba podaná 23. júna 2020 – KO/Komisia

text:
               24.8.2020

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 279/45

      Žaloba podaná 23. júna 2020 – KO/Komisia
      (Vec T-389/20)
      (2020/C 279/59)
      Jazyk konania: angličtina

         Účastníci konania

         Žalobca: KO (v zastúpení: S. Rodrigues a A. Champetier, lawyers)

         Žalovaná: Európska komisia

         Návrhy

      Žalobca navrhuje, aby Všeobecný súd:

                  —

                  zrušil rozhodnutie z 18. októbra 2019, ktorým PMO rozhodol o nepriznaní príspevku na expatriáciu žalobcovi a v prípade potreby aj rozhodnutie z 20. marca 2020, ktorým žalovaná zamietla sťažnosť podanú žalobcom podľa článku 90 ods. 2 služobného poriadku, a

                  —

                  uložil žalovanej povinnosť nahradiť všetky trovy konania.

         Dôvody a hlavné tvrdenia

      Na podporu svojej žaloby žalobca uvádza dva žalobné dôvody.

                  1.

                  Prvý žalobný dôvod je založený na porušení článku 69 služobného poriadku a článku 4 ods. 1 a 2 prílohy VII služobného poriadku.

                  2.

                  Druhý žalobný dôvod je založený na porušení zásady riadnej správy vecí verejných a povinnosti náležitej starostlivosti.


title: Vec T-390/20: Žaloba podaná 17. júna 2020 – Scandlines Danmark a Scandlines Deutschland/Komisia

text:
               24.8.2020

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 279/45

      Žaloba podaná 17. júna 2020 – Scandlines Danmark a Scandlines Deutschland/Komisia
      (Vec T-390/20)
      (2020/C 279/60)
      Jazyk konania: angličtina

         Účastníci konania

         Žalobkyne: Scandlines Danmark ApS (Kodaň, Dánsko), Scandlines Deutschland GmbH (Hamburg, Nemecko) (v zastúpení: L. Sandberg-Mørch, advokát)

         Žalovaná: Európska komisia

         Návrhy

      Žalobkyne navrhujú, aby Všeobecný súd:

                  —

                  zrušil rozhodnutie Európskej komisie z 20. marca 2020 o štátnej pomoci SA.39078 – 2019/C (ex 2014/N), ktorú Dánsko poskytlo spoločnosti Femern A/S na plánovanie a výstavbu pevného spojenia Fehmarn medzi Dánskom a Nemeckom,

                  —

                  uložil Komisii povinnosť nahradiť žalobkyniam trovy konania.

         Dôvody a hlavné tvrdenia

      Na podporu svojej žaloby žalobkyne uvádzajú dva žalobné dôvody.

                  1.

                  Prvý žalobný dôvod je založený na tom, že Komisia porušila článok 107 ods. 1 ZFEÚ a článok 1 písm. d) a e) nariadenia Rady (EÚ) 2015/1589 (1) tým, že klasifikovala i) všetky štátne záruky a štátne pôžičky poskytnuté podľa stavebného zákona ako jedinú ad hoc pomoc; a ii) kapitálové injekcie a všetky štátne záruky a štátne pôžičky poskytnuté podľa zákona o plánovaní ako ďalšiu jedinú pomoc ad hoc, pričom každá štátna pôžička a štátna záruka by mala predstavovať osobitné opatrenie pomoci ad hoc, oznamované Komisii jednotlivo, ak boli podmienky každej štátnej pôžičky a štátnej záruky dohodnuté medzi spoločnosťou Femern A/S a dánskymi orgánmi.

                  2.

                  Druhý žalobný dôvod je založený na tom, že Komisia porušila článok 107 ods. 3 písm. b) ZFEÚ a oznámenia o DPSEZ (2) tým, že sa dopustila nesprávnych právnych posúdení a zjavne nesprávnych posúdení, keď pomoc považovala za zlučiteľnú s vnútorným trhom. Tento žalobný dôvod sa delí na 4 časti:

                              —

                              po prvé žalobkyňa tvrdí, že Komisia sa dopustila pochybenia, keď dospela k záveru, že pevné spojenie je predmetom európskeho záujmu,

                              —

                              po druhé sa Komisia dopustila pochybenia tým, že sa domnievala, že pomoc je potrebná, keďže táto pomoc nemá žiadny stimulačný účinok a nespĺňa požiadavky kontrafaktuálneho scenára a existencie alternatívnych projektov, stanovené v oznámení o DPSEZ. Komisia sa taktiež v napadnutom rozhodnutí dopustila pochybenia, keď sa spoľahla na nesprávne nízku vnútornú mieru návratnosti (IRR), keďže ju vypočítala na základe veľmi krátkej doby životnosti projektu v dĺžke trvania 40 rokov, ktorá nezodpovedá skutočnej životnosti infraštruktúry, t. j. dobe, počas ktorej bude spoločnosť Femern A/S môcť pevné spojenie hospodársky využívať,

                              —

                              po tretie sa Komisia dopustila pochybenia, keď sa domnievala, že pomoc je primeraná, keďže táto pomoc je časovo neobmedzená. Komisia sa tiež dopustila niekoľkých zjavných pochybení v analýze schodku financovania. Komisia sa nesprávne opierala o uvedenú veľmi krátku životnosť projektu, čo ju viedlo k vyššiemu podielu nákladov na prevádzku pevného spojenia v porovnaní s výnosmi z neho; Komisia podhodnotila očakávané príjmy pre spoločnosť Femern A/S a najmä nadhodnotila očakávané náklady tým, že do výpočtu schodku financovania zahrnula prevádzkové náklady. Komisia nakoniec nesprávne dospela k záveru, že prvok pomoci spočíva v úrokovej sadzbe, ktorú spoločnosť Femern A/S vyplácala dánskemu štátu, pričom s ohľadom na skutočnosť, že žiadny súkromný hospodársky subjekt nebol ochotný do projektu investovať bez značnej štátnej pomoci, prvok pomoci spočíval v celej sume štátnych pôžičiek a v sumách pôžičiek krytých štátnymi zárukami,

                              —

                              po štvrté sa Komisia dopustila pochybenia tým, že dospela k záveru, že pomoc nespôsobuje neopodstatnené narušenie hospodárskej súťaže, keďže táto pomoc vedie k vytvoreniu dominantného postavenia spoločnosti Femern A/S na relevantnom trhu, vytvára nadmernú kapacitu a spoločnosti Femern A/S umožňuje uplatňovať ceny nepokrývajúce náklady. Komisia nakoniec nezohľadnila skutočnosť, že pomoc sa používa na účel obmedzenia prístupu do prístavu žalobkyne v Nemecku. Komisia neuznala, že tieto negatívne účinky pomoci prevažujú nad jej pozitívnymi účinkami.

         (1)  Nariadenie Rady (EÚ) 2015/1589 z 13. júla 2015 stanovujúce podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 108 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (Ú. v. EÚ 2015, L 248, s. 9).

         (2)  Oznámenie Komisie – Kritériá pre analýzu zlučiteľnosti štátnej pomoci na podporu vykonávania dôležitých projektov spoločného európskeho záujmu s vnútorným trhom (Ú. v. EÚ 2014, C 188, s. 4).


title: Vec T-391/20: Žaloba podaná 17. júna 2020 – Stena Line Scandinavia/Komisia

text:
               24.8.2020

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 279/46

      Žaloba podaná 17. júna 2020 – Stena Line Scandinavia/Komisia
      (Vec T-391/20)
      (2020/C 279/61)
      Jazyk konania: angličtina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Stena Line Scandinavia AB (Göteborg, Švédsko) (v zastúpení: L. Sandberg-Mørch, advokát)

         Žalovaná: Európska komisia

         Návrhy

      Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

                  —

                  zrušil rozhodnutie Európskej komisie z 20. marca 2020 o štátnej pomoci SA.39078 – 2019/C (ex 2014/N), ktorú Dánsko poskytlo spoločnosti Femern A/S,

                  —

                  uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania.

         Dôvody a hlavné tvrdenia

      Na podporu svojej žaloby žalobkyňa uvádza dva žalobné dôvody.

                  1.

                  Prvý žalobný dôvod je založený na tom, že Komisia porušila článok 107 ods. 1 ZFEÚ a článok 1 písm. d) a e) nariadenia Rady (EÚ) 2015/1589 (1) tým, že klasifikovala i) všetky štátne záruky a štátne pôžičky poskytnuté podľa stavebného zákona ako jedinú ad hoc pomoc; a ii) kapitálové injekcie a všetky štátne záruky a štátne pôžičky poskytnuté podľa zákona o plánovaní ako ďalšiu jedinú pomoc ad hoc, pričom každá štátna pôžička a štátna záruka by mala predstavovať osobitné opatrenie pomoci ad hoc, oznamované Komisii jednotlivo, ak boli podmienky každej štátnej pôžičky a štátnej záruky dohodnuté medzi spoločnosťou Femern A/S a dánskymi orgánmi.

                  2.

                  Druhý žalobný dôvod je založený na tom, že Komisia porušila článok 107 ods. 3 písm. b) ZFEÚ a oznámenia o DPSEZ (2) tým, že sa dopustila nesprávnych právnych posúdení a zjavne nesprávnych posúdení, keď pomoc považovala za zlučiteľnú s vnútorným trhom. Tento žalobný dôvod sa delí na 4 časti:

                              —

                              po prvé žalobkyňa tvrdí, že Komisia sa dopustila pochybenia, keď dospela k záveru, že pevné spojenie je predmetom európskeho záujmu,

                              —

                              po druhé sa tvrdí, že Komisia sa dopustila pochybenia tým, že sa domnievala, že pomoc je potrebná, keďže táto pomoc nemá žiadny stimulačný účinok a nespĺňa požiadavky kontrafaktuálneho scenára a existencie alternatívnych projektov, stanovené v oznámení o DPSEZ. Komisia sa taktiež v napadnutom rozhodnutí dopustila pochybenia, keď sa spoľahla na nesprávne nízku vnútornú mieru návratnosti (IRR), keďže ju vypočítala na základe veľmi krátkej doby životnosti projektu v dĺžke trvania 40 rokov, ktorá nezodpovedá skutočnej životnosti infraštruktúry, t. j. dobe, počas ktorej bude spoločnosť Femern A/S môcť pevné spojenie hospodársky využívať,

                              —

                              po tretie žalobkyňa tvrdí, že Komisia sa dopustila pochybenia, keď sa domnievala, že pomoc je primeraná, keďže táto pomoc je časovo neobmedzená. Komisia sa tiež dopustila niekoľkých zjavných pochybení v analýze schodku financovania. Komisia sa nesprávne opierala o uvedenú veľmi krátku životnosť projektu, čo ju viedlo k vyššiemu podielu nákladov na prevádzku pevného spojenia v porovnaní s výnosmi z neho; Komisia podhodnotila očakávané príjmy pre spoločnosť Femern A/S a najmä nadhodnotila očakávané náklady tým, že do výpočtu schodku financovania zahrnula prevádzkové náklady. Komisia nakoniec nesprávne dospela k záveru, že prvok pomoci spočíva v úrokovej sadzbe, ktorú spoločnosť Femern A/S vyplácala dánskemu štátu, pričom s ohľadom na skutočnosť, že žiadny súkromný hospodársky subjekt nebol ochotný do projektu investovať bez značnej štátnej pomoci, prvok pomoci spočíval v celej sume štátnych pôžičiek a v sumách pôžičiek krytých štátnymi zárukami,

                              —

                              po štvrté sa tvrdí, že Komisia sa dopustila pochybenia tým, že dospela k záveru, že pomoc nespôsobuje neopodstatnené narušenie hospodárskej súťaže, keďže táto pomoc vedie k vytvoreniu dominantného postavenia spoločnosti Femern A/S na relevantnom trhu, vytvára nadmernú kapacitu a spoločnosti Femern A/S umožňuje uplatňovať ceny nepokrývajúce náklady. Komisia neuznala, že tieto negatívne účinky pomoci prevažujú nad jej pozitívnymi účinkami.

         (1)  Nariadenie Rady (EÚ) 2015/1589 z 13. júla 2015 stanovujúce podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 108 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (Ú. v. EÚ 2015, L 248, s. 9).

         (2)  Oznámenie Komisie – Kritériá pre analýzu zlučiteľnosti štátnej pomoci na podporu vykonávania dôležitých projektov spoločného európskeho záujmu s vnútorným trhom (Ú. v. EÚ 2014, C 188, s. 4).


title: Vec T-393/20: Žaloba podaná 23. júna 2020 – Front Polisario/Rada

text:
               24.8.2020

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 279/48

      Žaloba podaná 23. júna 2020 – Front Polisario/Rada
      (Vec T-393/20)
      (2020/C 279/62)
      Jazyk konania: francúzština

         Účastníci konania

         Žalobca: Front populaire pour la libération de la Saguia el-Hamra et du Rio de oro (Front Polisario) (v zastúpení: G. Devers, avocat)

         Žalovaná: Rada Európskej únie

         Návrhy

      Žalobca navrhuje, aby Všeobecný súd:

                  —

                  rozhodol, že jeho žaloba je prípustná,

                  —

                  zrušil napadnuté rozhodnutie,

                  —

                  uložil Rade povinnosť nahradiť trovy konania.

         Dôvody a hlavné tvrdenia

      Na podporu svojej žaloby proti rozhodnutiu Rady (EÚ) 2020/462 z 20. februára 2020 o pozícii, ktorá sa má v mene Európskej únie zaujať v asociačnom výbore zriadenom Euro-stredomorskou dohodou o pridružení medzi Európskymi spoločenstvami a ich členskými štátmi na jednej strane a Marockým kráľovstvom na strane druhej, pokiaľ ide o výmenu informácií na účely posúdenia vplyvu dohody vo forme výmeny listov, ktorou sa mení uvedená dohoda (Ú. v. EÚ L 99, s. 13) žalobca uvádza jediný žalobný dôvod, založený na nedostatku právneho základu uvedeného rozhodnutia z dôvodu rozporu rozhodnutia 2019/217 s právom. Tento žalobný dôvod je rozdelený na desať častí.

                  1.

                  Prvá časť je založená na nedostatku právomoci Rady prijať napadnuté rozhodnutie, keďže Únia a Marocké kráľovstvo nemajú právomoc uzavrieť medzinárodnú zmluvu uplatniteľnú na Západnú Saharu namiesto sahrawského ľudu, ktorého zástupcom je Front Polisario.

                  2.

                  Druhá časť je založená na nesplnení povinnosti preskúmať otázku rešpektovania základných práv a medzinárodného humanitárneho práva, keďže Rada nepreskúmala túto otázku pred prijatím napadnutého rozhodnutia.

                  3.

                  Tretia časť je založená na tom, že Rada porušila svoju povinnosť vyhovieť rozsudkom Súdneho dvora, keďže napadnuté rozhodnutie nezohľadňuje odôvodnenie rozsudku z 27. februára 2018, Western Sahara Campaign UK (C-266/16, EU:C:2018:118).

                  4.

                  Štvrtá časť je založená na porušení na porušení základných zásad a hodnôt, ktorými sa riadi činnosť Únie na medzinárodnej scéne, keďže:

                              —

                              po prvé rozhodnutie 2019/217 v rozpore s právom ľudu na rešpektovanie jeho národnej jednoty popiera existenciu sahrawského ľudu tým, že preňho používa výraz „dotknuté populácie“,

                              —

                              po druhé rozhodnutie 2019/217 v rozpore s právom ľudu slobodne nakladať so svojimi prírodnými zdrojmi uzatvára medzinárodnú zmluvu, ktorá bez súhlasu sahrawského ľudu upravuje využívanie jeho prírodných zdrojov,

                              —

                              po tretie sa rozhodnutím 2019/217 s Marockým kráľovstvom uzatvára medzinárodná zmluva uplatniteľná na okupovanú Západnú Saharu v rámci jeho politiky anexie tohto územia a systematického porušovania základných práv, ktoré zachovávanie tejto politiky vyžaduje.

                  5.

                  Piata časť je založená na porušení zásady ochrany legitímnej dôvery, keďže napadnuté rozhodnutie je v rozpore s vyhláseniami Únie, ktorá opakovane neprestávala potvrdzovať potrebu rešpektovania zásady sebaurčenia a relatívneho účinku zmlúv.

                  6.

                  Šiesta časť je založená na nesprávnom uplatnení zásady proporcionality, keďže s ohľadom na osobitný a odlišný status Západnej Sahary, nedotknuteľnosť práva na sebaurčenie, a postavenie sahrawského ľudu ako tretej strany neprináleží Rade vytvárať vzťah proporcionality medzi údajnými výhodami pre ekonomiku tohto územia vyplývajúcimi z priznania preferencií, ktoré údajne prevažujú nad nevýhodami, ako je intenzívne využívanie prírodných zdrojov a najmä podzemných zásob vody.

                  7.

                  Siedma časť je založená na porušení práva na sebaurčenie, keďže:

                              —

                              po prvé rozhodnutie 2019/217 a dohoda, ktorá sa ním uzatvára tým, že používajú pojem „dotknuté populácie“, popierajú národnú jednotu sahrawského ľudu ako subjektu práva na sebaurčenie,

                              —

                              po druhé rozhodnutie 2019/217 zo svojej samotnej podstaty popiera zvrchované práva sahrawského ľudu na svoje prírodné zdroje a odopiera mu jeho vlastné spôsoby obživy, keďže upravujúca dohoda, ktorá sa ním uzatvára, upravuje vývoz prírodných zdrojov do Únie, pričom ich definuje ako pochádzajúce z Maroka,

                              —

                              po tretie, pokiaľ ide o teritoriálnu zložku práva na sebaurčenie, rozhodnutie 2019/217 na jednej strane tým, že uzatvára s Marockým kráľovstvom medzinárodnú zmluvu uplatniteľnú na časť Západnej Sahary, ktorá je pod marockou okupáciou, porušuje právo sahrawského ľudu na rešpektovanie teritoriálnej integrity jeho národného územia, čím popiera osobitný a odlišný status uvedeného územia a zakotvuje jeho protiprávne rozdelenie prostredníctvom marockého „múru“. Na druhej strane dohoda uzavretá rozhodnutím 2019/217 tým, že výrobky pochádzajúce zo Západnej Sahary definuje tak, že majú marocký pôvod, predstavuje porušenie osobitného a odlišného statusu Západnej Sahary, keďže jej účinkom je zastretie skutočného štátu pôvodu týchto výrobkov.

                  8.

                  Ôsma časť je založená na porušení zásady relatívneho účinku zmlúv, keďže rozhodnutie 2019/217 a dohoda, ktorá sa ním uzatvára tým, že používajú výraz „dotknuté populácie“ popierajú existenciu sahrawského ľudu, ktorého zástupcom je Front Polisario, ako tretieho subjektu vo vzťahoch EU-Maroko, a ukladá mu medzinárodné povinnosti vo vzťahu k jeho národnému územiu a jeho prírodných zdrojov bez jeho súhlasu.

                  9.

                  Deviata časť je založená na porušení medzinárodného práva a medzinárodného trestného práva, keďže:

                              —

                              po prvé sa rozhodnutím 2019/217 uzatvára medzinárodná dohoda uplatniteľná na Západnú Saharu, hoci marocké okupačné sily nemajú jus tractatus voči tomuto územiu a majú zakázané využívať jeho prírodné zdroje,

                              —

                              po druhé rozhodnutie 2019/217 a dohoda, ktorá sa ním uzatvára tým, že používajú výraz „dotknuté populácie“, čoho účinkom je zahrnutie marockých kolonistov presídlených na okupované sahrawské územie, potvrdzujú a zakotvujú presun populácie, ktorý uskutočnilo Marocké kráľovstvo vo vážnom rozpore s článkom 49, odrážkou 6 štvrtého Ženevského dohovoru a článkom 8 ods. 2 písm. b) bodom viii) Štatútu Medzinárodného trestného súdu,

                              —

                              po tretie rozhodnutie 2019/217 tým, že „marockým“ výrobkom pochádzajúcim zo Západnej Sahary priznáva tarifné preferencie, vytvára pre marockých kolonistov motiváciu trvalo sa presídliť na okupované územie za účelom prospechu vytvoreného upravujúcou dohodou, a to vo vážnom rozpore s vyššie uvedenými ustanoveniami.

                  10.

                  Desiata časť je založená na porušení povinnosti Únie v oblasti právnej úpravy medzinárodnej zodpovednosti, keďže rozhodnutie 2019/217 tým, že sa ním uzatvára medzinárodná dohoda s Marockým kráľovstvom, uplatniteľná na Západnú Saharu, zakotvuje vážne porušenia medzinárodného práva, ktorých sa dopustili marocké okupačné sily proti sahrawskému ľudu a poskytuje pomoc a podporu pri zachovaní situácie vyvolanej týmito porušeniami.


title: Vec T-397/20: Žaloba podaná 26. júna 2020 – Allergan Holdings France/EUIPO – Dermavita Company (JEVEDERM)

text:
               24.8.2020

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 279/50

      Žaloba podaná 26. júna 2020 – Allergan Holdings France/EUIPO – Dermavita Company (JEVEDERM)
      (Vec T-397/20)
      (2020/C 279/63)
      Jazyk, v ktorom bola podaná žaloba: angličtina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Allergan Holdings France SAS (Courbevoie, Francúzsko) (v zastúpení: J. Day, solicitor, a T. de Haan, advokát)

         Žalovaný: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO)

         Ďalší účastník konania pred odvolacím senátom: Dermavita Company SARL (Bejrút, Libanon)

         Údaje týkajúce sa konania pred EUIPO

         Majiteľ spornej ochrannej známky: žalobkyňa v konaní pred Všeobecným súdom

         Dotknutá sporná ochranná známka: slovná ochranná známka Európskej únie JUVEDERM – ochranná známka Európskej únie č. 2 196 822

         Konanie pred EUIPO: konanie o výmaze

         Napadnuté rozhodnutie: rozhodnutie štvrtého odvolacieho senátu EUIPO zo 14. apríla 2020 vo veci R 877/2019-4

         Návrhy

      Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

                  —

                  zrušil body 3 a 4 výroku napadnutého rozhodnutia v rozsahu, v akom sa ním zamieta odvolanie žalobkyne proti zrušeniu zápisu ochrannej známky Európskej únie č. 2 196 822 JUVEDERM v prípade „kožných implantátov“ a ukladá žalobkyni povinnosť znášať vlastné trovy konania,

                  —

                  uložil EUIPO a spoločnosti Dermavita Company Ltd znášať vlastné trovy konania a nahradiť trovy konania, ktoré vynaložila žalobkyňa, a to aj tie, ktoré žalobkyni vznikli v súvislosti s konaním pred štvrtým odvolacím senátom.

         Uvádzané žalobné dôvody

                  —

                  porušenie článku 58 ods. 1 písm. a) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/1001,

                  —

                  porušenie článku 64 ods. 5 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/1001.


title: Vec T-403/20: Žaloba podaná 19. júna 2020 – Wuxi Suntech Power/Komisia

text:
               24.8.2020

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 279/50

      Žaloba podaná 19. júna 2020 – Wuxi Suntech Power/Komisia
      (Vec T-403/20)
      (2020/C 279/64)
      Jazyk konania: angličtina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Wuxi Suntech Power Co. Ltd (Wuxi, Čína) (v zastúpení: Y. Melin a B. Vigneron, lawyers)

         Žalovaná: Európska komisia

         Návrhy

      Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

                  —

                  zrušil vykonávacie nariadenie Komisie (EÚ) 2020/444 z 25. marca 2020, ktorým sa zrušuje platnosť faktúr, ktoré vystavila spoločnosť Wuxi Suntech Power Co. Ltd, čím porušila záväzok zrušený vykonávacím nariadením (EÚ) 2017/1570,

                  —

                  uložil Komisii a akýmkoľvek vedľajším účastníkom konania, ktorým môže byť povolený vstup do konania v jeho priebehu na podporu návrhov Komisie, povinnosť nahradiť trovy konania.

         Dôvody a hlavné tvrdenia

      Na podporu svojej žaloby žalobkyňa uvádza tri žalobné dôvody.

                  1.

                  Prvý žalobný dôvod založený na tom, že Komisia sa pri posudzovaní skutkových okolností dopustila zjavne nesprávneho posúdenia a porušila článok 8 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/1036 z 8. júna 2016 o ochrane pred dumpingovými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskej únie, ako aj článok 13 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/1037 z 8. júna 2016 o ochrane pred subvencovanými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskej únie, a to konkrétne články 9 oboch z týchto nariadení, keď konštatovala, že žalobkyňa porušila podmienky cenového záväzku dohodnutého medzi Komisiou a CCCME v mene okrem iného žalobkyne. Žalobkyňa konala v súlade s týmto záväzkom, keď oznámila faktúry súvisiace s ďalšími predajmi spoločností Suntech Europe France, Suntech Power Italy Co., Srl a Suntech Power Deutschland GmbH prvému nezávislému zákazníkovi v Únii, až kým neprestala byť prepojenou s týmito spoločnosťami. Okrem toho žalobkyňa konala v súlade so záväzkom tým, že včas informovala Komisiu o zmene svojho podielu na základnom imaní v dôsledku reštrukturalizácie, po ktorej už žalobkyňa nebol prepojená s vyššie uvedenými spoločnosťami.

                  2.

                  Druhý žalobný dôvod založený na tom, že aj keby žalobkyňa porušila tento záväzok, čo sa nestalo, Komisia konala protiprávne, keď predmetné faktúry vyhlásila za neplatné a uplatnila na ne clo, pretože platnosť ustanovení, z ktorých Komisia vyvodzuje svoju právomoci tak spraviť, buď uplynula a/alebo boli tieto ustanovenia zrušené. Dôvodom má byť skutočnosť, že platnosť vykonávacích nariadení (EÚ) č. 1238/2013 a 1239/2013 uplynula 7. decembra 2015. Podobne uplynula platnosť vykonávacích nariadení (EÚ) č. 2017/367 a 2017/366, a to 3. septembra 2018.

                  3.

                  Tretí žalobný dôvod založený na tvrdení o nezákonnosti článku 3 ods. 2 vykonávacieho nariadenia Rady (EÚ) č. 1238/2013 z 2. decembra 2013, ktorým sa ukladá konečné antidumpingové clo a s konečnou platnosťou sa vyberá dočasné clo uložené na dovoz fotovoltických modulov na báze kryštalického kremíka a hlavných komponentov (t. j. článkov) s pôvodom v Čínskej ľudovej republike alebo odosielaných z Čínskej ľudovej republiky, článku 2 ods. 2 vykonávacieho nariadenia Komisie (EÚ) 2017/367 z 1. marca 2017, ktorým sa po revíznom prešetrovaní pred uplynutím platnosti podľa článku 11 ods. 2 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/1036 ukladá konečné antidumpingové clo na dovoz fotovoltických modulov na báze kryštalického kremíka a hlavných komponentov (t. j. článkov) s pôvodom v Čínskej ľudovej republike alebo odosielaných z Čínskej ľudovej republiky a ktorým sa ukončuje čiastočné priebežné revízne prešetrovanie podľa článku 11 ods. 3 nariadenia (EÚ) 2016/1036, článku 2 ods. 2 vykonávacieho nariadenia Rady (EÚ) č. 1239/2013 z 2. decembra 2013, ktorým sa ukladá konečné vyrovnávacie clo na dovoz fotovoltických modulov na báze kryštalického kremíka a hlavných komponentov (t. j. článkov) s pôvodom v Čínskej ľudovej republike alebo odosielaných z Čínskej ľudovej republiky a článku 2 ods. 2 vykonávacieho nariadenia Komisie (EÚ) 2017/366 z 1. marca 2017, ktorým sa po revíznom prešetrovaní pred uplynutím platnosti podľa článku 18 ods. 2 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/1037 ukladajú konečné vyrovnávacie clá na dovoz fotovoltických modulov na báze kryštalického kremíka a hlavných komponentov (t. j. článkov) s pôvodom v Čínskej ľudovej republike alebo odosielaných z Čínskej ľudovej republiky a ktorým sa ukončuje čiastočné priebežné revízne prešetrovanie podľa článku 19 ods. 3 nariadenia (EÚ) 2016/1037, ktorými sa Komisii udelila právomoc vyhlasovať faktúry podniku za neplatné a požadovať od colných orgánov, aby vyberali clá z minulých dovozov prepustených do voľného obehu.


title: Vec T-408/20: Žaloba podaná 2. júla 2020 – KR/Komisia

text:
               24.8.2020

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 279/52

      Žaloba podaná 2. júla 2020 – KR/Komisia
      (Vec T-408/20)
      (2020/C 279/65)
      Jazyk konania: francúzština

         Účastníci konania

         Žalobca: KR (v zastúpení: S. Orlandi a T. Martin, advokáti)

         Žalovaná: Európska komisia

         Návrhy

      Žalobca navrhuje, aby Všeobecný súd:

                  —

                  zrušil rozhodnutie z 25. októbra 2019, podľa ktorého sa žalobcove dieťa už nemá považovať za jeho závislú osobu v zmysle článku 2 prílohy VII služobného poriadku;

                  —

                  uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania.

         Dôvody a hlavné tvrdenia

      Na podporu žaloby žalobca uvádza jediný žalobný dôvod založený jednak na nesprávnom uplatnení pojmu závislé dieťa v zmysle článku 2 prílohy VII Služobného poriadku úradníkov Európskej únie zo strany Komisie, a jednak na jej porušení záverov kolégia vedúcich administratívnych útvarov Únie č. 223/04, zrevidovaných 30. januára 2013.


title: Vec T-409/20: Žaloba podaná 3. júla 2020 – KS/Frontex

text:
               24.8.2020

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 279/52

      Žaloba podaná 3. júla 2020 – KS/Frontex
      (Vec T-409/20)
      (2020/C 279/66)
      Jazyk konania: francúzština

         Účastníci konania

         Žalobca: KS (v zastúpení: N. de Montigny, avocate)

         Žalovaná: Európska pohraničná a pobrežná stráž

         Návrhy

      Žalobca navrhuje navrhujú, aby Všeobecný súd:

                  —

                  zrušil rozhodnutie o prepustení z 30. augusta 2019, ako aj, ak to bude to bude potrebné, výslovné rozhodnutie, ktorým sa zamieta sťažnosť z 23. marca 2020,

                  —

                  zrušil rozhodnutie o zamietnutí žiadosti o poskytnutie pomoci a náhradu škody z 13. februára 2020,

                  —

                  uložil žalovanej povinnosť zaplatiť náhradu škody z dôvodu mimozmluvnej zodpovednosti vo výške 250 000 eur,

                  —

                  uložil žalovanej povinnosť nahradiť trovy konania.

         Dôvody a hlavné tvrdenia

      Žalobca na podporu svojej žaloby týkajúcej sa jeho zmluvu zmluvného zamestnanca uvádza šesť žalobných dôvodov.

                  1.

                  Prvý žalobný dôvod sa zakladá na neexistencii odôvodnenia a porušenia práva byť vypočutý.

                  2.

                  Druhý žalobný dôvod sa zakladá na porušení postavenia „oznamovateľa“ stanoveného v článku 21a ods. 3 a článku 22a ods. 3 Služobného poriadku úradníkov Európskej únie (ďalej len „postavenie“).

                  3.

                  Tretí žalobný dôvod sa zakladá na zneužití konania.

                  4.

                  Štvrtý žalobný dôvod sa zakladá na porušení práva na spravodlivý proces a konkrétnejšie práva na obranu, na porušení prezumpcie neviny, na nesplnení povinnosti náležitej starostlivosti, povinnosti zachovať nestrannosť, neutralitu a objektívnosť, na nevykonaní vyšetrovania na účely preukázania reality a odôvodnenia uvádzaných dôvodov narušenia dôvery, a na nerovnakom zaobchádzaní so zamestnancami.

                  5.

                  Piaty žalobný dôvod sa zakladá na zjavne nesprávnom posúdení.

                  6.

                  Šiesty žalobný dôvod sa zakladá na nesplnení povinnosti poskytnúť pomoc a povinnosti starostlivosti a na nesplnení povinnosti riadnej správy vecí verejných a na porušení zásady proporcionality.

            Žalobca na podporu žaloby proti rozhodnutiu týkajúcemu sa zamietnutia jeho žiadosti o poskytnutie pomoci uvádza tri žalobné dôvody.

                  1.

                  Prvý žalobný dôvod sa zakladá na neexistencii odôvodnenia a porušení práva byť vypočutý.

                  2.

                  Druhý žalobný dôvod sa zakladá na porušení postavenia „oznamovateľa“ stanoveného v článkoch 21a ods. 3 a článku 22a ods. 3 služobného poriadku.

                  3.

                  Tretí žalobný dôvod sa zakladá na zjavne nesprávnom posúdení.

            Žalobca na podporu žaloby proti rozhodnutím, ktorým sa zamieta jeho žiadosť o náhradu škody, uvádza tri žalobné dôvody.

                  1.

                  Prvý žalobný dôvod sa zakladá na porušení článku služobného poriadku a nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2018/1725 z 23. októbra 2018 o ochrane fyzických osôb pri spracúvaní osobných údajov inštitúciami, orgánmi, úradmi a agentúrami Únie a o voľnom pohybe takýchto údajov, ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 45/2001 a rozhodnutie č. 1247/2002/ES (Ú. v. EÚ L 295, 2018, s. 39).

                  2.

                  Druhý žalobný dôvod sa zakladá na nesplnení povinnosti starostlivosti a riadnej správy vecí verejných v súvislosti s podmienkami pri práci a pracovnými podmienkami všetkých zamestnancov.

                  3

                  Tretí žalobný dôvod sa zakladá na porušení článku 21a ods. 3 a článku 22a ods. 3 služobného poriadku a nesplnení povinnosti poskytnutia pomoci, povinnosti starostlivosti a riadnej správy vecí verejných.


title: Vec T-417/20: Žaloba podaná 3. júla 2020 – Esteves Lopes Granja/EUIPO – Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto (PORTWO GIN)

text:
               24.8.2020

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 279/53

      Žaloba podaná 3. júla 2020 – Esteves Lopes Granja/EUIPO – Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto (PORTWO GIN)
      (Vec T-417/20)
      (2020/C 279/67)
      Jazyk, v ktorom bola podaná žaloba: portugalčina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Joaquim José Esteves Lopes Granja (Vila Nova de Gaia, Portugalsko) (v zastúpení: O. Santos Costa, advokát)

         Žalovaný: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO)

         Ďalší účastník konania pred odvolacím senátom: Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto, IP (Peso da Régua, Portugalsko)

         Údaje týkajúce sa konania pred EUIPO

         Prihlasovateľ spornej ochrannej známky: žalobkyňa

         Dotknutá sporná ochranná známka: prihláška slovnej ochrannej známky Európskej únie „PORTWO GIN“ – prihláška č. 16308462

         Konanie pred EUIPO: námietkové konanie

         Napadnuté rozhodnutie: rozhodnutie druhého odvolacieho senátu EUIPO z 21. apríla 2020 vo veci R 993/2019-2

         Návrhy

      Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

                  —

                  zrušil napadnuté rozhodnutie,

                  —

                  uložil EUIPO a Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto, IP povinnosť nahradiť trovy konania.

         Uvádzaný žalobný dôvod

      Porušenie článku 103 ods. 2 písm. a) bodu ii) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1308/2013 zo 17. decembra 2013, ktorým sa vytvára spoločná organizácia trhov s poľnohospodárskymi výrobkami, a ktorým sa zrušujú nariadenia Rady (EHS) č. 922/72, (EHS) č. 234/79, (ES) č. 1037/2001 a (ES) č. 1234/2007 (Ú. v. EÚ L 347, 2013, s. 671).


title: Vec T-418/20: Žaloba podaná 7. júla 2020 – GitLab/EUIPO – Gitlab (GitLab)

text:
               24.8.2020

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 279/54

      Žaloba podaná 7. júla 2020 – GitLab/EUIPO – Gitlab (GitLab)
      (Vec T-418/20)
      (2020/C 279/68)
      Jazyk, v ktorom bola podaná žaloba: angličtina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: GitLab BV (Utrecht, Holandsko) (v zastúpení: A. Lorente Berges, advokát)

         Žalovaný: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO)

         Ďalší účastník konania pred odvolacím senátom: Gitlab OÜ (Talin, Estónsko)

         Údaje týkajúce sa konania pred EUIPO

         Majiteľ spornej ochrannej známky: žalobkyňa

         Dotknutá sporná ochranná známka: slovná ochranná známka Európskej únie GitLab – ochranná známka Európskej únie č. 13 751 169

         Konanie pred EUIPO: konanie o výmaze

         Napadnuté rozhodnutie: rozhodnutie štvrtého odvolacieho senátu EUIPO z 5. mája 2020 vo veci R 2001/2019-4

         Návrhy

      Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

                  —

                  zrušil napadnuté rozhodnutie.

         Uvádzané žalobné dôvody

                  —

                  porušenie článku 8 ods. 1 písm. a) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/1001,

                  —

                  porušenie článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/1001.


title: Vec T-419/20: Žaloba podaná 7. júla 2020 – Deutsche Kreditbank/SRB

text:
               24.8.2020

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 279/55

      Žaloba podaná 7. júla 2020 – Deutsche Kreditbank/SRB
      (Vec T-419/20)
      (2020/C 279/69)
      Jazyk konania: nemčina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Deutsche Kreditbank AG (Berlín, Nemecko) (v zastúpení: H. Berger a K. Helle, Rechtsanwälte)

         Žalovaná: Jednotná rada pre riešenie krízových situácií (SRB)

         Návrhy

      Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

                  —

                  zrušil rozhodnutie Jednotnej rady pre riešenie krízových situácií z 15. apríla 2020 o výpočte príspevkov platených vopred do jednotného fondu na riešenie krízových situácií za rok 2020 (SRB/ES/2020/24), vrátane jeho príloh v rozsahu, v akom sa napadnuté rozhodnutie a jeho prílohy I a II týkajú príspevku žalobkyne,

                  —

                  uložil žalovanej povinnosť nahradiť trovy konania.

         Dôvody a hlavné tvrdenia

      Na podporu svojej žaloby žalobkyňa uvádza deväť žalobných dôvodov, ktoré sú v podstate zhodné s prvým, druhým, tretím, štvrtým, siedmym, ôsmym deviatym, desiatym a jedenástym žalobným dôvodom, ktoré boli uplatňované vo veci T-405/20, DZ Hyp/SRB, alebo sú im podobné.


title: Vec T-424/20: Žaloba podaná 8. júla 2020 – Portigon/SRB

text:
               24.8.2020

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 279/55

      Žaloba podaná 8. júla 2020 – Portigon/SRB
      (Vec T-424/20)
      (2020/C 279/70)
      Jazyk konania: nemčina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Portigon AG (Düsseldorf, Nemecko) (v zastúpení: D. Bliesener, V. Jungkind a F. Geber, Rechsanwälte)

         Žalovaná: Jednotná rada pre riešenie krízových situácií (SRB)

         Návrhy

      Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

                  —

                  zrušil rozhodnutie žalovanej z 15. apríla 2020 o výpočte príspevkov platených vopred do jednotného fondu na riešenie krízových situácií za rok 2020 (SRB/ES/2020/24) v rozsahu, v akom sa napadnuté rozhodnutie týka žalobkyne,

                  —

                  prerušil konanie podľa článku 69 písm. c) a d) Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu do právoplatného rozhodnutia alebo iného ukončenia vo veciach T-420/17, T-413/18, T-481/19 a T-339/20,

                  —

                  uložil žalovanej povinnosť nahradiť trovy konania.

         Dôvody a hlavné tvrdenia

      Na podporu svojej žaloby žalobkyňa uvádza sedem žalobných dôvodov, ktoré sú v podstate zhodné s prvým, druhým, tretím, piatym, šiestym siedmym a ôsmym žalobným dôvodom, ktoré boli uplatňované vo veci T-339/20, Portigon/SRB, alebo sú im podobné.


title: Vec T-426/20: Žaloba podaná 8. júla 2020 – Techniplan/Komisia

text:
               24.8.2020

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 279/56

      Žaloba podaná 8. júla 2020 – Techniplan/Komisia
      (Vec T-426/20)
      (2020/C 279/71)
      Jazyk konania: taliančina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Techniplan Srl (Rím, Taliansko) (v zastúpení: R. Giuffrida a A. Bonavita, advokáti)

         Žalovaná: Európska komisia

         Návrhy

      Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

                  —

                  konštatoval porušenie článku 263 ZFEÚ Európskej komisie porušením podstatných formálnych náležitostí vzťahujúcich sa na vydanie aktu, ktorý sa priamo a osobne dotýka v prejednávanej veci spoločnosti Techniplan, nezohľadnením listu spochybňujúceho predbežné informácie, ani formálneho upozornenia, ktoré táto spoločnosť zaslala podľa článku 265 ZFEÚ,

                  —

                  uložil povinnosť nahradiť škodu za každý deň omeškania s výkonom, ako aj povinnosť nahradiť trovy konania.

         Dôvody a hlavné tvrdenia

      Touto žalobou sa napáda rozhodnutie a s ním súvisiace oznámenie o dlhu z 28. mája 2020 vydané voči spoločnosti Techniplan s.r.l., ktorými sa žiada zaplatenie sumy 107 505,66 eura, pokiaľ ide o projekt FED/2011/261-985.
      Na podporu svojej žaloby žalobkyňa uvádza porušenie zásad právnej istoty a transparentnosti, ako aj porušenie podstatných formálnych náležitostí. V tejto súvislosti tvrdí, že:

                  —

                  záverečná správa audítora, ktorú pripravila súkromná spoločnosť a ktorá poukazuje na viacero údajných nezrovnalostí a pochybení pri vykonávaní prác, čo žalobkyňa okamžite spochybnila uvedením viacerých závažných nepresností uvedených v tejto správe audítora,

                  —

                  žalobkyňa predložila vyhlásenia všetkých odborníkov zapojených do projektu, ktoré boli predtým predložené konžskému súdnemu orgánu a ktoré potvrdzujú ich skutočnú prítomnosť na mieste výkonu prác,

                  —

                  žalobkyňa Techniplan pravidelne zamestnávala a používala odborníkov pri vykonávaní prác upravených v zmluve,

                  —

                  žalobkyňa bola bezdôvodne vylúčená z ďalšieho plnenia zmluvy,

                  —

                  platby boli zablokované bez uvedenia konkrétnych dôvodov.


title: Vec T-427/20: Žaloba podaná 8. júla 2020 – Max Heinr.Sutor/SRB

text:
               24.8.2020

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 279/57

      Žaloba podaná 8. júla 2020 – Max Heinr.Sutor/SRB
      (Vec T-427/20)
      (2020/C 279/72)
      Jazyk konania: nemčina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Max Heinr.Sutor OHG (Hamburg, Nemecko) (v zastúpení: A. Glos, H. Nemeczek a T. Kreft, Rechtsanwälte)

         Žalovaná: Jednotná rada pre riešenie krízových situácií (SRB)

         Návrhy

      Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

                  —

                  zrušil rozhodnutie Jednotnej rady pre riešenie krízových situácií z 15. apríla 2020 o výpočte príspevkov platených vopred do jednotného fondu na riešenie krízových situácií za rok 2020 (SRB/ES/2020/24 – 1405146-2020-JB) v rozsahu, v akom týka žalobkyne,

                  —

                  uložil žalovanej povinnosť nahradiť trovy konania.

         Dôvody a hlavné tvrdenia

      Na podporu svojej žaloby, žalobkyňa uvádza tieto žalobné dôvody.

                  1.

                  Prvý žalobný dôvod: porušenie článku 5 ods. 1 písm. e) delegovaného nariadenia Komisie (EÚ) 2015/63 (1), pretože dôvernícky spravované peniaze klientov žalobkyňou neboli vylúčené z výpočtu príspevkov platených vopred do jednotného fondu na riešenie krízových situácií za rok 2020.

                  2.

                  Druhý žalobný dôvod: porušenie článku 70 ods. 2 druhý pododsek písm. b) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 806/2014 (2) v spojení s článkom 103 ods. 7 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2014/59/EÚ (3), pretože rozhodnutie je v rozpore so zásadou proporcionality tým, že výlučne na základe bezrizikových dôverníckych záväzkov uvedených žalobkyňou v účtovnej súvahe stanovuje 200 násobne vyšší bankový odvod.

                  3.

                  Tretí žalobný dôvod: porušenie zásady rovnosti zaobchádzania, pretože rozhodnutie žalovanej bez objektívneho dôvodu rozdielne zaobchádza s úverovými inštitúciami, ktorých vnútroštátne štandardy účtovných súvah nevyžadujú výpis dôverníckych záväzkov alebo ktoré robia súvahu podľa IFRS, ako aj s investičnými spoločnosťami, ktoré spravujú peniaze klientov.

                  4.

                  Štvrtý žalobný dôvod: porušenie článku 16 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“), pretože rozhodnutie zasahuje do slobody podnikania, keďže zahrnutie bezrizikových dôverníckych záväzkov do vymeriavacieho základu vedie k zvýšeniu bankového odvodu žalobkyne za rok 2020 o faktor 200 bez toho, aby bol takýto zásah odôvodnený.

                  5.

                  Piaty žalobný dôvod: porušenie článku 49 v spojení s článkom 54 ZFEÚ, keďže rozhodnutie žalobkyňu obmedzuje v jej slobodnej zárobkovej činnosti v členskom štáte jej hlavného sídla, pričom toto obmedzenie je neprimerané a diskriminuje žalobkyňu v porovnaní s úverovými inštitúciami v iných členských štátoch.

                  6.

                  Šiesty žalobný dôvod: porušenie článku 41 ods. 1 a ods. 2 písm. a) Charty, pretože žalobkyňa nebola vypočutá pred schválením rozhodnutia na prezidiálnom zasadnutí žalovanej.

                  7.

                  Siedmy žalobný dôvod: porušenie článku 41 ods. 1 a ods. 2 písm. c) Charty, ako aj článku 296 ods. 2 ZFEÚ, pretože rozhodnutie nespĺňa požiadavky kladené na odôvodnenie právnych aktov európskych správnych orgánov.

                  8.

                  Ôsmy žalobný dôvod (subsidiárne): neplatnosť právneho základu pre vymeriavací základ podľa článku 14 ods. 2 v spojení s článkom 3 bodom 11 delegovaného nariadenia (EÚ) 2015/63 z dôvodu porušenia zásady rovnosti zaobchádzania, pretože s úverovými inštitúciami, ktoré podľa vnútroštátnych štandardov účtovných súvah musia dôvernícke záväzky vykázať na strane pasív súvahy, sa bez objektívneho dôvodu zaobchádza rozdielne než s inými úverovými inštitúciami, ktorých vnútroštátne štandardy účtovných súvah nevyžadujú výpis dôverníckych záväzkov alebo ktoré robia súvahu podľa IFRS.

                  9.

                  Deviaty žalobný dôvod (subsidiárne): neplatnosť právneho základu pre vymeriavací základ podľa článku 14 ods. 2 v spojení s článkom 3 bodom 11 delegovaného nariadenia (EÚ) 2015/63 z dôvodu porušenia článku 16 Charty, pretože rozhodnutie zasahuje do slobody podnikania a taký zásah nie je odôvodnený.

                  10.

                  Desiaty žalobný dôvod (subsidiárne): neplatnosť právneho základu pre vymeriavací základ podľa článku 14 ods. 2 v spojení s článkom 3 bodom 11 delegovaného nariadenia (EÚ) 2015/63 z dôvodu porušenia článku 49 v spojení s článkom 54 ZFEÚ, pretože je v rozpore so slobodou usadiť sa.

         (1)  Delegované nariadenie Komisie (EÚ) 2015/63 z 21. októbra 2014, ktorým sa dopĺňa smernica Európskeho parlamentu a Rady 2014/59/EÚ, pokiaľ ide o príspevky ex ante do mechanizmov financovania riešenia krízových situácií (Ú. v. EÚ L 11, 2015, s. 44).

         (2)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 806/2014 z 15. júla 2014, ktorým sa stanovujú jednotné pravidlá a jednotný postup riešenia krízových situácií úverových inštitúcií a určitých investičných spoločností v rámci jednotného mechanizmu riešenia krízových situácií a jednotného fondu na riešenie krízových situácií a ktorým sa mení nariadenie (EÚ) č. 1093/2010 (Ú. v. EÚ L 225, 2014, s. 44).

         (3)  Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2014/59/EÚ z 15. mája 2014 , ktorou sa stanovuje rámec pre ozdravenie a riešenie krízových situácií úverových inštitúcií a investičných spoločností a ktorou sa mení smernica Rady 82/891/EHS a smernice Európskeho parlamentu a Rady 2001/24/ES, 2002/47/ES, 2004/25/ES, 2005/56/ES, 2007/36/ES, 2011/35/EÚ, 2012/30/EÚ a 2013/36/EÚ a nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1093/2010 a (EÚ) č. 648/2012 (Ú. v. EÚ L 173, 2014, s. 190).