title: Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) zo 14. apríla 2005. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Holandskému kráľovstvu. # Nesplnenie povinnosti členským štátom - Nariadenia (EHS) č. 2913/92 a č. 2454/93 - Vonkajší tranzit Spoločenstva - Colné orgány - Postupy smerujúce k výberu ciel pri vstupe - Lehoty - Nerešpektovanie - Vlastné zdroje Spoločenstiev - Poskytnutie - Lehota - Nerešpektovanie - Úroky z omeškania - Príslušný členský štát - Nedostatky v platbe. # Vec C-460/01.

text:
      Vec C‑460/01
      Komisia Európskych spoločenstiev
      proti
      Holandskému kráľovstvu
      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Nariadenia (EHS) č. 2913/92 a č. 2454/93 – Vonkajší tranzit Spoločenstva – Colné orgány – Postupy pri vyberaní cla pri vstupe – Lehoty – Nedodržanie – Vlastné zdroje Spoločenstiev – Poskytnutie – Lehota – Nedodržanie – Úroky z omeškania – Dotknutý členský štát – Nezaplatenie“
      Návrhy prednesené 13. júla 2004 – generálna advokátka C. Stix-Hackl
      Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) zo 14. apríla 2005.
      Abstrakt rozsudku
      1.     Voľný pohyb tovaru – Tranzit Spoločenstva – Vonkajší tranzit Spoločenstva – Priestupky alebo nezrovnalosti – Povinnosti členských
            štátov – Nedodržanie lehôt stanovených pre postupy pri vyberaní cla pri vstupe – Nesplnenie povinnosti
      (Nariadenie Rady č. 2913/92, článok 218 ods. 3 a článok 221 ods. 1; nariadenie Komisie č. 2454/93 článok 379 ods. 2)
      2.     Vlastné zdroje Európskych spoločenstiev – Vytvorenie a poskytnutie členskými štátmi – Pripísanie na účet Komisie – Oneskorené
            pripísanie – Nesplnenie povinnosti – Povinnosť zaplatiť úroky z omeškania
      (Nariadenie Rady č. 1552/89, články 2 a 11, a nariadenie Rady č. 2913/92, článok 218 ods. 3 a článok 221 ods. 1)
      1.     V prípade, keď v rámci režimu tranzitu Spoločenstva hlavný zodpovedný pri operácii vonkajšieho tranzitu Spoločenstva v lehote
         troch mesiacov od doručenia oznámenia výstupného úradu, že zásielka nebola včas predložená úradu určenia, neposkytol dôkaz
         o zákonnosti dotknutej tranzitnej operácie, členský štát, ktorý nezapisuje do účtovnej evidencie colný dlh a ostatné poplatky
         a neoznamuje dlžníkovi ich výšku najneskôr do troch dní po uplynutí lehoty stanovenej v článku 218 ods. 3 a článku 221 ods. 1
         nariadenia č. 2913/92, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva, si neplní povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 379
         ods. 2 tretej vety nariadenia č. 2454/93, ktorým sa vykonáva nariadenie č. 2913/92.

      Zo samotného znenia posledne uvedeného ustanovenia totiž vyplýva, že členské štáty sú povinné začať s vyberaním po uplynutí
         lehoty troch mesiacov stanovenej v tomto odseku. Takýto výklad má súčasne zabezpečiť dôsledné a jednotné uplatňovanie ustanovení
         v oblasti vyberania colného dlhu príslušnými orgánmi v záujme efektívneho a rýchleho poskytnutia vlastných zdrojov Spoločenstva.

      (pozri body 69, 94 a výrok)
      2.     V rámci režimu tranzitu Spoločenstva oneskorené oznámenie výšky dovozného cla dlžníkovi colného dlhu členským štátom v rozpore
         s článkom 218 ods. 3 a článkom 221 ods. 1 nariadenia č. 2913/92, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva, znamená nevyhnutne
         omeškanie pri vzniku nároku Spoločenstiev na vlastné zdroje v zmysle článku 2 nariadenia č. 1552/89, ktorým sa vykonáva rozhodnutie
         88/376 o systéme vlastných zdrojov spoločenstiev a každé omeškanie s pripísaním vlastných zdrojov na účet Komisie má pre dotknutý
         členský štát podľa článku 11 uvedeného nariadenia za následok vznik povinnosti zaplatiť úroky za celé obdobie omeškania. Tieto
         úroky z omeškania možno požadovať bez ohľadu na to, z akého dôvodu došlo k oneskorenému pripísaniu týchto zdrojov na účet
         Komisie.

      (pozri body 85, 91, 94 a výrok)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (druhá komora)
      zo 14. apríla 2005 (*)

      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Nariadenia (EHS) č. 2913/92 a č. 2454/93 – Vonkajší tranzit Spoločenstva – Colné orgány – Postupy pri vyberaní cla pri vstupe – Lehoty – Nedodržanie – Vlastné zdroje Spoločenstiev – Poskytnutie – Lehota – Nedodržanie – Úroky z omeškania – Dotknutý členský štát – Nezaplatenie“
      Vo veci C‑460/01,
      ktorej predmetom je žaloba o nesplnenie povinnosti podľa článku 226 ES, podaná 28. novembra 2001,
      Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: G. Wilms a H. M. H. Speyart, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      žalobkyňa,
      proti
      Holandskému kráľovstvu, v zastúpení: H. G. Sevenster, splnomocnená zástupkyňa,

      žalovanému,
      SÚDNY DVOR (druhá komora),
      v zložení: predseda druhej komory C. W. A. Timmermans, sudcovia R. Schintgen a J. N. Cunha Rodrigues (spravodajca),
      generálna advokátka: C. Stix-Hackl,
      tajomník: M.-F. Contet, hlavná referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 27. mája 2004,
      po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 13. júla 2004,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1       Svojou žalobou Komisia Európskych spoločenstiev navrhuje, aby Súdny dvor určil, že Holandské kráľovstvo si tým, že medzi 1. januárom
         1991 a 31. decembrom 1995:

      –       nezaúčtovávalo a nevyberalo colný dlh a ostatné poplatky najneskôr do troch dní po uplynutí stanovenej lehoty alebo k neskoršiemu
         dátumu vyplývajúcemu z nariadenia Rady (EHS, Euratom) č. 1182/71 z 3. júna 1971, ktorým sa stanovujú pravidlá pre lehoty,
         dátumy a termíny (Ú. v. ES L 124, s. 1), v prípade, keď hlavný zodpovedný pri operácii vonkajšieho tranzitu Spoločenstva v lehote
         troch mesiacov od doručenia oznámenia výstupného úradu, že zásielka nebola včas predložená úradu určenia, neposkytol dôkaz
         o zákonnosti dotknutej tranzitnej operácie,

      –       neposkytovalo Komisii včas zodpovedajúce vlastné zdroje a
      –       odmietlo zaplatiť zodpovedajúce úroky z omeškania,
      –       nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 11a ods. 2 druhého pododseku druhej vety nariadenia Komisie (EHS) č. 1062/87
         z 27. marca 1987 o vykonávacích ustanoveniach a opatreniach na zjednodušenie tranzitného režimu Spoločenstva [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 107, s. 1), z článku 49 ods. 2 tretej vety nariadenia Komisie (EHS) č. 1214/92 z 21. apríla 1992 o vykonávacích
         ustanoveniach a opatreniach na zmiernenie tranzitného režimu Spoločenstva [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 132, s. 1) a z článku 379 ods. 2 tretej vety nariadenia Komisie (EHS) č. 2454/93 z 2. júla 1993, ktorým sa vykonáva
         nariadenie Rady (EHS) č. 2913/92, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva (Ú. v. ES L 253, s. 1; Mim. vyd. 02/006, s. 3,
         ďalej len „vykonávacie nariadenie“), ako aj z článkov 2, 9, 10 a 11 nariadenia Rady (EHS, Euratom) č. 1552/89 z 29. mája 1989,
         ktorým sa vykonáva rozhodnutie 88/376/EHS, Euratom o systéme vlastných zdrojov spoločenstiev [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 155, s. 1).

       Právny rámec
       Colné právo Spoločenstva
      2       V období od 1. januára 1991 do 31. decembra 1995, ktorého sa týka prejednávaná žaloba, boli postupne uplatňované rôzne, hoci
         vo svojej podstate identické právne úpravy.

      3       Pokiaľ ide o režim tranzitu Spoločenstva v rokoch 1991 a 1992 sa uplatňovalo nariadenie Rady (EHS) č. 222/77 z 13. decembra
         1976 o tranzite Spoločenstva [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 38, 1977, s. 1), naposledy zmenené a doplnené nariadením (EHS) č. 474/90 z 22. februára 1990 (Ú. v. ES L 51,
         s. 1, ďalej len „nariadenie č. 222/77“) a nariadenie č. 1062/87, naposledy zmenené a doplnené nariadením Komisie (EHS) č. 2560/92
         z 2. septembra 1992 (Ú. v. ES L 257, s. 5, ďalej len „nariadenie č. 1062/87“). Počas roka 1993 sa uplatňovalo nariadenie Rady
         (EHS) č. 2726/90 zo 17. septembra 1990 o tranzite Spoločenstva [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 262, s. 1) a nariadenie č. 1214/92, zmenené a doplnené nariadením Komisie (EHS) č. 3712/92 z 21. decembra 1992
         (Ú. v. ES L 378, s. 15, ďalej len „nariadenie č. 1214/92“).

      4       Pokiaľ ide o režim colného dlhu, od začiatku roka 1991 do konca roka 1993 sa uplatňovalo nariadenie Rady (EHS) č. 2144/87
         z 13. júla 1987 o colnom dlhu [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 201, s. 15), zmenené a doplnené nariadením Rady (EHS) č. 4108/88 z 21. decembra 1988 (Ú. v. ES L 361, s. 2,
         ďalej len „nariadenie č. 2144/87“) a nariadenie Komisie (EHS) č. 597/89 z 8. marca 1989 zavádzajúce ustanovenia na vykonanie
         nariadenia č. 2144/87 [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 65, s. 11).

      5       V oblasti zaúčtovania a vyberania colného dlhu sa do 1. januára 1994 uplatňovalo nariadenie Rady (EHS) č. 1854/89 zo 14. júna
         1989 o zápise do účtovnej evidencie a podmienkach platenia súm dovozného alebo vývozného cla vyplývajúcich z colného dlhu
         [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 186, s. 1).

      6       Nariadením Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva (Ú. v. ES L 302, s. 1;
         Mim. vyd. 02/004, s. 307, ďalej len „kódex“), sa pristúpilo ku kodifikácii právnej úpravy v oblasti colného práva Spoločenstva.
         Ku kódexu boli prijaté vykonávacie ustanovenia obsiahnuté vo vykonávacom nariadení. Tieto ustanovenia sú účinné od 1. januára
         1994.

      7       So zreteľom na vecnú zhodnosť rôznych režimov colného práva uplatňovaných postupne počas obdobia uvedeného v prejednávanej
         žalobe sa účastníci konania odvolávajú vo svojej argumentácii pred Súdnym dvorom iba na ustanovenia uplatňované od 1. januára
         1994, a to na kódex a vykonávacie nariadenie. Z tohto dôvodu nižšie uvedená tabuľka predstavuje jednoduchý výpočet ustanovení
         postupne uplatňovaných počas sporných období. Znenie ustanovení kódexu a vykonávacieho nariadenia je naopak uvedené za tabuľkou.

               Kalendárne roky 1991 a 1992

               Kalendárny rok 1993

               Kalendárne roky 1994 a 1995

               článok 1 ods. 2 nariadenia č. 222/77

               články 1 a 3 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 2726/90

               článok 91 ods. 1 písm. a) a ods. 2 písm. a) kódexu

               článok 13 nariadenia č. 222/77

               článok 11 ods. 1 písm. a) a b), nariadenia č. 2726/90

               článok 96 ods. 1 písm. a) kódexu

               článok 2 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 2144/87

               článok 203 kódexu

               článok 2 ods. 1 písm. d) nariadenia č. 2144/87

               článok 204 kódexu

               článok 2 ods. 1 nariadenia č. 1854/89

               článok 217 ods. 1 kódexu

               článok 3 ods. 3 nariadenia č. 1854/89

               článok 218 ods. 3 kódexu

               článok 4 nariadenia č. 1854/89

               článok 219 kódexu

               článok 6 ods. 1 a článok 7 nariadenia č. 1854/89

               článok 221 ods. 1 a 3 kódexu

               článok 26 ods. 1 a 3 nariadenia č. 222/77

               článok 22 ods. 1 a 4 nariadenia č. 2726/90

               článok 356 ods. 1 a 5 vykonávacieho nariadenia

               článok 36 ods. 3 nariadenia č. 222/77

               článok 34 ods. 3 nariadenia č. 2726/90

               článok 378 vykonávacieho nariadenia

               článok 11a nariadenia č. 1062/87

               článok 49 nariadenia č. 1214/92

               článok 379 vykonávacieho nariadenia

               článok 11b nariadenia č. 1062/87

               článok 50 nariadenia č. 1214/92

               článok 380 vykonávacieho nariadenia

       Kódex
      8       Podľa článku 91 ods. 1 písm. a) a ods. 2 písm. a) kódexu:
      „1.      Režim vonkajší tranzit umožňuje prepravu medzi dvoma miestami v rámci colného územia spoločenstva:
      a)      tovaru, ktorý nie je tovarom spoločenstva bez toho, aby tovar podliehal dovoznému clu alebo iným platbám alebo obchodno-politickým
         opatreniam;

      …
      2.      Preprava podľa odseku 1 sa môže uskutočniť:
      … vo vonkajšom tranzitnom režime Spoločenstva;
      …“
      9       Podľa článku 96 ods. 1 písm. a) a b) kódexu:
      „Hlavný zodpovedný je držiteľom vonkajšieho tranzitného režimu spoločenstva. Je zodpovedný za:
      a)      predloženie tovaru v stanovenej lehote colnému úradu určenia v nezmenenom stave a zároveň za dodržanie opatrení prijatých
         colnými orgánmi k identifikácii tovaru;

      b)      dodržiavanie predpisov vzťahujúcich sa na tranzitný režim spoločenstva.“
      10     Podľa článku 203 kódexu:
      „1.      Colný dlh pri dovoze vzniká:
      –       nezákonným odňatím tovaru, ktorý podlieha dovoznému clu spod colného dohľadu.
      2.      Colný dlh vzniká v okamihu, keď je tovar odňatý spod colného dohľadu.
      3.      Dlžníkmi sú:
      –       osoba, ktorá odňala tovar spod colného dohľadu,
      –       akékoľvek osoby, ktoré sa tohto odňatia zúčastnili a ktoré si boli vedomé alebo si mali byť vedomé toho, že tovar je odnímaný
         spod colného dohľadu,

      –       akékoľvek osoby, ktoré tovar odňatý spod colného dohľadu získali alebo prechovávali a ktoré si boli alebo si mali byť v čase
         získania alebo prijatia takéhoto tovaru vedomé, že tento bol odňatý spod colného dohľadu,

      a
      –       prípadne taktiež osoba, ktorá má plniť povinnosti vyplývajúce z dočasného uskladnenia tovaru alebo z použitia colného režimu,
         do ktorého bol tovar prepustený.“

      11     Podľa článku 204 kódexu:
      „1.      Colný dlh pri dovoze vzniká:
      a)      neplnením jednej z povinností vyplývajúcej z dočasného uskladnenia tovaru, ktorý podlieha dovoznému clu alebo z použitia colného
         režimu, do ktorého bol tento prepustený,

      alebo
      b)      nedodržaním niektorej podmienky stanovenej na prepustenie tovaru do daného režimu alebo pre udelenie zníženej alebo nulovej
         sadzby dovozného cla v dôsledku konečného použitia tovaru,

      s výnimkou prípadov, ktoré sú uvedené v článku 203, pokiaľ sa nezistí, že nedodržanie týchto podmienok nemá podstatný [skutočný
         – neoficiálny preklad] vplyv na správne vykonávanie dočasného uskladnenia alebo daného colného režimu.

      2.      Colný dlh vzniká buď v okamihu, keď prestane byť plnená povinnosť, ktorej nesplnením colný dlh vzniká, alebo okamihom, keď
         je tovar prepustený do daného režimu a ak sa dodatočne zistí, že podmienky stanovené na prepustenie tovaru do uvedeného režimu
         alebo udelenie zníženej alebo nulovej sadzby dovozného cla v dôsledku konečného použitia tovaru neboli v skutočnosti splnené.

      3.      Dlžníkom je osoba, ktorá má buď plniť povinnosti vyplývajúce z dočasného uskladnenia tovaru, ktorý podlieha dovoznému clu
         alebo z použitia colného režimu, do ktorého bol tento tovar prepustený, alebo osoba, ktorá má plniť podmienky spojené s prepustením
         tovaru do daného režimu.“

      12     Článok 215 kódexu stanovuje:
      „1.      Colný dlh vzniká na mieste, kde sa odohrávajú udalosti, pri ktorých vzniká.
      2.      Tam, kde nie je možné určiť miesto uvedené v odseku 1 sa colný dlh považuje za taký, ktorý vznikol na mieste, na ktorom colné
         orgány prídu k záveru, že tovar je v situácii, v ktorej vzniká colný dlh.

      3.      Tam, kde sa uplatnenie colného režimu pre tovar neskončilo, colný dlh sa považuje za taký, ktorý vznikol na mieste, kde:
      –       bol tovar umiestnený do tohto režimu
      alebo
      –       tovar vstúpil do spoločenstva v rámci tohto režimu.
      4.      Tam, kde colné orgány na základe im dostupných informácií môžu preukázať, že colný dlh už vznikol, keď bol tovar na inom mieste
         v skoršom čase, colný dlh sa považuje za taký, ktorý vznikol na mieste, ktoré môže byť preukázané ako prvé miesto, v ktorom
         je možné preukázať existenciu colného dlhu.“

      13     Článok 217 ods. 1 kódexu stanovuje:
      „Colné orgány vypočítajú sumu dovozného alebo vývozného cla vyplývajúcu z colného dlhu, ďalej len ‚sumu cla‘, akonáhle majú
         potrebné údaje, a zapíšu ju do účtovnej evidencie alebo do iného rovnocenného nosiča informácií (zápis) [(zápis do účtovnej
         evidencie) – neoficiálny preklad].“

      14     Podľa článku 218 ods. 3 kódexu:
      „Ak colný dlh vznikne za iných podmienok než tých, ktoré sú uvedené v odseku 1, je potrebné príslušnú sumu cla zapísať do
         účtovnej evidencie do 2 dní odo dňa, v ktorom colné orgány môžu:

      a)      vypočítať sumu daného cla
      a
      b)      určiť dlžníka.“
      15     Podľa článku 219 kódexu:
      „1.      Lehoty na vykonanie zápisu do účtovnej evidencie ustanovené v článku 218 je možné predĺžiť:
      a)      z dôvodov vyplývajúcich zo správneho usporiadania členských štátov a hlavne vtedy, ak sú účty centralizované, alebo
      b)      ak zvláštne okolnosti bránia colným orgánom, aby uvedené lehoty dodržali.
      Takto predĺžená lehota nesmie byť dlhšia ako 14 dní.
      2.      Lehoty ustanovené v odseku 1 sa nepoužijú pri nepredvídateľných okolnostiach alebo v prípadoch vyššej moci. “
      16     Podľa článku 221 ods. 1 a 3 kódexu:
      „1.      Akonáhle je suma cla zapísaná do účtovnej evidencie, musí byť oznámená dlžníkovi v súlade s ustanovenými postupmi.
      …
      3.      Oznámenie dlžníkovi sa neuskutočňuje po uplynutí lehoty troch rokov odo dňa, kedy vznikol colný dlh. Avšak tam, kde colné
         orgány nemohli určiť presnú sumu splatnú podľa zákona v dôsledku konania, ktoré by mohlo viesť k trestnému súdnemu konaniu,
         sa môže takéto oznámenie, pokiaľ to povoľujú platné právne predpisy, urobiť po uplynutí takejto trojročnej lehoty.“

      17     Článok 236 ods. 1 kódexu stanovuje:
      „Dovozné alebo vývozné clo bude vrátené, ak sa zistí, že v čase, kedy bolo zaplatené, nebola suma tohto cla dlžná na základe
         právnych predpisov, alebo že bola zapísaná do účtovnej evidencie v rozpore s článkom 220, odsek 2.

      Dovozné alebo vývozné clo bude odpustené, ak sa zistí, že v čase keď toto bolo zapísané do účtovnej evidencie, nebolo dlžné
         na základe právnych predpisov alebo že bolo zapísané do účtovnej evidencie v rozpore s článkom 220, odsek 2.

      Vrátenie alebo odpustenie nebude povolené, ak skutočnosti, ktoré viedli k zaplateniu alebo zapísaniu sumy cla do účtovnej
         evidencie, ktorá nebola dlžná na základe právnych predpisov, vyplývajú z úmyselného konania dotknutej osoby.“

       Vykonávacie nariadenie
      18     Podľa článku 356 ods. 1 a 5 vykonávacieho nariadenia:
      „1.      Tovar a dokument T1 musia byť predložené úradu určenia.
      …
      5.      Ak je tovar predložený úradu určenia po uplynutí lehoty predpísanej výstupným úradom a nedodržanie lehoty je spôsobené okolnosťami,
         ktoré sú uspokojivo vysvetlené úradu určenia a nedajú sa pripísať prepravcovi alebo objednávateľovi [hlavnému zodpovednému
         – neoficiálny preklad], má sa za to, že prepravca alebo objednávateľ [hlavný zodpovedný – neoficiálny preklad] dodržali predpísanú lehotu.“

      19     Článok 378 vykonávacieho nariadenia stanovuje:
      „1.      Bez dosahu na článok 215 kódexu, ak zásielka nebola predložená úradu určenia a nie je možné zistiť miesto priestupku alebo
         nezrovnalosti, má sa za to, že k takémuto priestupku alebo nezrovnalosti došlo:

      –       v členskom štáte, ktorému patrí výstupný úrad,
      alebo
      –       v členskom štáte, ktorému patrí tranzitný úrad v mieste vstupu do spoločenstva, ktorému bolo odovzdané avízo o tranzite,
      ak v lehote ustanovenej v článku 379 (2), ktorá má byť určená, nie je k spokojnosti colných orgánov preložený [predložený
         – neoficiálny preklad] dôkaz o zákonnosti tranzitnej operácie alebo o mieste, kde skutočne došlo k priestupku alebo nezrovnalosti.

      2.      Ak žiadny takýto dôkaz nie je poskytnutý a pri uvedenom priestupku alebo nezrovnalosti sa má za to, že k nemu došlo v členskom
         štáte výstupu alebo v členskom štáte vstupu, tak ako je uvedené v prvom odseku v druhej zarážke, clá a ostatné poplatky súvisiace
         s príslušným tovarom uloží tento členský štát v súlade s ustanoveniami Spoločenstva alebo národnými ustanoveniami.

      3.      Ak je členský štát, v ktorom k uvedenému priestupku alebo nezrovnalosti skutočne došlo, určený pred uplynutím lehoty tri roky
         odo dňa registrácie vyhlásenia T1, tento členský štát v súlade s ustanoveniami spoločenstva alebo národnými ustanoveniami
         vymáha [vyberie – neoficiálny preklad] clá a ostatné poplatky (okrem poplatkov uložených podľa druhého pododseku ako vlastné zdroje Spoločenstva), ktoré sa týkajú
         príslušného tovaru. V tomto prípade, ak je predložený dôkaz o takomto vymáhaní [vybratí – neoficiálny preklad], musia byť vrátené pôvodne uložené clá a ostatné poplatky (okrem poplatkov uložených ako vlastné zdroje spoločenstva).

      4.      Záruka, ktorá sa vzťahuje na tranzitnú operáciu, nesmie byť uvoľnená do konca horeuvedeného trojročného obdobia alebo dovtedy,
         kým boli zaplatené clá a iné poplatky splatné v členskom štáte, v ktorom k uvedenému priestupku alebo nezrovnalosti skutočne
         došlo.

      Členské štáty prijmú potrebné opatrenia na riešenie akýchkoľvek priestupkov alebo nezrovnalostí a uložia efektívne pokuty.“
      20     Podľa článku 379 vykonávacieho nariadenia:
      „1.      Ak zásielka nebola predložená úradu určenia a nie je možné určiť miesto, kde došlo k priestupku alebo nezrovnalosti, výstupný
         úrad čo najskôr oznámi túto skutočnosť objednávateľovi [hlavnému zodpovednému – neoficiálny preklad], v každom prípade však pred skončením 11. mesiaca nasledujúceho po dátume registrácie tranzitného vyhlásenia spoločenstva.

      2.      V oznámení uvedenom v odseku 1 musí byť uvedená predovšetkým lehota, v ktorej musí byť výstupnému úradu a k spokojnosti colných
         orgánov poskytnutý dôkaz o zákonnosti tranzitnej operácie alebo o mieste, kde skutočne došlo k priestupku alebo nezrovnalosti.
         Táto lehota je tri mesiace odo dňa oznámenia uvedeného v odseku 1. Ak uvedený dôkaz nie je predložený do konca tejto lehoty,
         príslušný členský štát vykoná kroky na vymáhanie [vybratie – neoficiálny preklad] príslušných ciel a ostatných poplatkov. V prípade, kedy tento členský štát nie je štátom, v ktorom sa nachádza výstupný
         úrad, okamžite o tom informuje uvedený členský štát.“

      21     V zmysle článku 380 vykonávacieho nariadenia:
      „Dôkaz o zákonnosti tranzitnej operácie v zmysle článku 378 (1) musí byť predložený k spokojnosti colných orgánov okrem iného:
      a)      predložením dokumentu potvrdeného colnými orgánmi, z ktorého je zrejmé, že príslušný tovar bol predložený úradu určenia, alebo
         ak sa uplatňuje článok 406, schválenému prijímateľovi. Tento dokument musí obsahovať dostatočné informácie na umožnenie identifikácie
         uvedeného tovaru;

      alebo
      b)      predložením colného dokumentu vydaného v tretej krajine, z ktorého je zrejmé prepustenie pre domáce použitie alebo jeho kópie
         alebo fotokópie; takáto kópia alebo fotokópia musí byť potvrdená ako overený opis organizáciou, ktorá potvrdila originál dokumentu,
         orgánmi príslušnej tretej krajiny alebo orgánmi jedného z členských štátov. Tento dokument musí obsahovať dostatočné informácie
         na umožnenie identifikácie príslušného tovaru.“

      22     Článok 859 vykonávacieho nariadenia stanovuje:
      „Nasledujúce prípady sa považujú za neplnenie, ktoré nemá významný účinok na správnu prevádzku [skutočný vplyv na správne
         vykonávanie – neoficiálny preklad] dočasného uskladnenia alebo príslušný colný režim v zmysle článku 204 (1) kódexu, za predpokladu, že:

      –       nepredstavujú pokus nezákonne odobrať tovar spod colného dohľadu,
      –       nenaznačujú vedomú nedbanlivosť na strane príslušnej osoby,
      –       všetky formality potrebné na zosúladenie situácie tovaru so zákonom sú následne vykonané:
      1)      pri ktorých je prekročená lehota pre pridelenie jedného z colne schválených určení alebo použití pre tovar, ktorá je poskytnutá
         pri dočasnom uskladnení alebo príslušnom colnom režime, keby bola táto lehota predĺžená, pokiaľ by o toto predĺženie bolo
         požiadané včas;

      2)      v prípade tovaru prepusteného do režimu tranzitu, prekročenie lehoty pre predloženie tovaru úradu určenia, ak sa takéto predĺženie
         uskutoční neskôr;

      3)      v prípade tovaru prepusteného do režimu dočasného uskladnenia alebo režimu colného uskladňovania manipulácia, ktorú vopred
         nepovolia colné orgány za predpokladu, že takáto manipulácia by bola povolená, keby o ňu bolo požiadané;

      4)      v prípade tovaru prepusteného do režimu dočasného dovozu použitie tovaru inak ako je ustanovené v povolení za predpokladu,
         že takéto použitie by bolo povolené v tomto režime, keby bolo oň požiadané;

      5)      v prípade tovaru v režime dočasného uskladnenia alebo inom colnom režime nepovolený pohyb tovaru, za predpokladu, že tovar
         môže byť predložený colným orgánom na ich žiadosť;

      6)      v prípade tovaru v režime dočasného uskladnenia alebo v inom colnom režime odobratie tovaru z colného územia Spoločenstva
         alebo jeho vstup do slobodného colného pásma alebo slobodného colného skladu bez uskutočnenia potrebných formalít;

      7)      v prípade tovaru, ktorému bolo pridelené zvýhodnené tarifné zaobchádzanie z dôvodu jeho konečného použitia, premiestnenie
         tovaru bez oznámenia colným orgánom skôr ako mu bolo pridelené určené použitie, za predpokladu, že:

      a)      premiestnenie je zaznamenané v skladovej evidencii postupcu
      a
      b)      postupník je držiteľ povolenia na príslušný tovar.“
       Režim vlastných zdrojov Spoločenstiev
      23     Podľa článku 2 ods. 1 písm. a) a b) rozhodnutia Rady 88/376/EHS, Euratom z 24. júna 1988 o systéme vlastných zdrojov spoločenstiev
         (Ú. v. ES L 185, s. 24; Mim. vyd. 01/001, s. 176):

      „Nasledujúce príjmy tvoria vlastné zdroje vložené do rozpočtu spoločenstiev:
      a)      odvody, náhrady, dodatočné a kompenzačné čiastky, dodatočné čiastky alebo faktory a iné poplatky, ktoré boli alebo budú stanovené
         inštitúciami Spoločenstiev v súvislosti s obchodom s nečlenskými krajinami v rámci bežnej poľnohospodárskej politiky, ako
         aj príspevky a iné poplatky stanovené v rámci bežnej organizácie na trhoch s cukrom;

      b)      bežné colné tarifné poplatky a iné poplatky, ktoré sú alebo sa majú stanoviť inštitúciami Spoločenstiev v súvislosti s obchodom
         s nečlenskými krajinami, a colné poplatky na produkty uvedené v Zmluve o založení Európskeho spoločenstva pre uhlie a oceľ“.

      24     Podľa článku 2 nariadenia č. 1552/89:
      „1.      Na účely uplatňovania tohto nariadenia vzniká nárok Spoločenstva na vlastné zdroje uvedené v článku 2 ods. 1 písm. a) a b)
         rozhodnutia 88/376/EHS, Euratom akonáhle príslušný orgán členského štátu oznámil dlžníkovi výšku dlhu, ktorý je povinný uhradiť.
         Toto oznámenie sa vykoná akonáhle je dlžník známy a príslušné správne orgány môžu vypočítať výšku nároku pri dodržaní všetkých
         ustanovení Spoločenstva uplatniteľných na danú oblasť.

      2.      Odsek 1 sa použije v prípade nutnosti opravy oznámenia.“ [neoficiálny preklad]

      25     Podľa článku 6 ods. 1 a 2 písm. a) a b) tohto nariadenia:
      „1.      Účty vlastných zdrojov vedie štátna pokladnica jednotlivého členského štátu alebo iný subjekt poverený každým členským štátom
         a vedú sa samostatne pre jednotlivé druhy zdrojov.

      2.      a)     Nároky vzniknuté v súlade s článkom 2 sa s výhradou písmena b) tohto odseku zapisujú do účtovných záznamov (zvyčajne označené
         ‚účtovný záznam A‘) najneskôr v prvý pracovný deň po 19. dni druhého mesiaca nasledujúceho po mesiaci, v ktorom nárok vznikol.

      b)      Vzniknuté nároky, ktoré neboli zaúčtované podľa písmena a), pretože ešte neboli vybrané a nebola za ne poskytnutá žiadna záruka,
         sa v lehote stanovenej v písmene a) zapíšu do samostatného účtovného záznamu (zvyčajne označeného ‚účtovný záznam B‘). Členské
         štáty môžu postupovať rovnakým spôsobom aj v prípade, keď vznik nárokov, za ktoré sa zložila záruka, je namietaný a tieto
         nároky môžu v dôsledku sporov podliehať zmenám.“ [neoficiálny preklad]

      26     Podľa článku 9 ods. 1 tohto nariadenia:
      „V súlade s postupom stanoveným v článku 10 pripisuje každý členský štát vlastné zdroje na účet zriadený na tento účel v mene
         Komisie v rámci štátnej pokladnice alebo určeného orgánu.

      Vedenie tohto účtu sa nespoplatňuje.“ [neoficiálny preklad]

      27     Článok 10 ods. 1 nariadenia č. 1552/89 stanovuje:
      „Po odpočítaní nákladov na vyberanie vo výške 10 % v súlade s článkom 2 ods. 3 rozhodnutia 88/376... sa pripísanie vlastných
         zdrojov uvedených v článku 2 ods. 1 písm. a) a b) tohto rozhodnutia vykoná najneskôr v prvý pracovný deň nasledujúci po 19.
         dni druhého mesiaca nasledujúceho po mesiaci, v ktorom nárok vznikol, v súlade s článkom 2 tohto nariadenia.

      Pre nároky uvedené v samostatných účtovných záznamoch podľa článku 6 ods. 2 písm. b) sa však pripísanie musí vykonať najneskôr
         v prvý pracovný deň nasledujúci po 19. dni druhého mesiaca nasledujúceho po mesiaci, v ktorom nárokované sumy boli uhradené.“
         [neoficiálny preklad]

      28     Článok 11 uvedeného nariadenia znie:
      „Každé omeškanie s pripísaním na účet uvedený v článku 9 ods. 1 má pre dotknutý členský štát za následok vznik povinnosti
         platiť úroky podľa úrokovej sadzby platnej v deň splatnosti na peňažnom trhu príslušného členského štátu pre operácie krátkodobého
         verejného financovania zvýšenej o dve percentá. Táto sadzba sa za každý mesiac omeškania zvyšuje o 0,25 percenta. Zvýšená
         sadzba sa vzťahuje na celú dobu omeškania.“ [neoficiálny preklad]

       Právna úprava v oblasti počítania lehôt, dátumov a termínov
      29     Nariadenie č. 1182/71 stanovuje všeobecné pravidlá, ktoré sa uplatnia, ak nie je stanovené inak, na lehoty, dátumy a termíny
         uvedené v aktoch Rady a Komisie. Keďže kódex a vykonávacie nariadenie nestanovujú inak, uplatnia sa v tomto prípade ustanovenia
         nariadenia č. 1182/71.

       Konanie pred podaním žaloby
      30     Služby Komisie uskutočnili v Holandsku od 10. do 14. januára 1994 kontrolu zameranú na postupy uplatňované pri tranzitných
         operáciách Spoločenstva v colnom obvode Rotterdam.

      31     Komisia listom zo 6. júna 1994 zaslala holandským úradom správu vyhotovenú z tejto kontroly a upozornila ich na skutočnosť,
         že pri uplatňovaní článku 379 ods. 2 vykonávacieho nariadenia a predtým účinných ustanovení boli zistené omeškania s registráciou
         a v dôsledku toho s poskytnutím vlastných zdrojov Spoločenstiev pochádzajúcich z dovozov.

      32     Komisia v tejto súvislosti zdôraznila, že článok 379 ods. 1 vykonávacieho nariadenia stanovuje maximálnu lehotu jedenásť mesiacov
         medzi vydaním dokladu T1 colnými orgánmi a oznámením o nevybavení tohto dokladu hlavnému zodpovednému. Túto lehotu možno predĺžiť
         o tri mesiace stanovené v článku 379 ods. 2 tohto nariadenia, čím je podľa kontrolórov Komisie poskytnutá maximálna lehota
         štrnástich mesiacov medzi vydaním dokladu T1 a povinným vybratím cla colnými orgánmi v prípade, ak tento doklad nebol riadne
         vybavený. Podľa uvedenej kontrolnej správy colný obvod Rotterdam nedodržal stanovenú lehotu, pretože pri kontrole bolo zistené,
         že väčšina nevybavených vyhlásení je staršia ako štrnásť mesiacov.

      33     Holandské orgány listom z 24. februára 1995 popreli výklad príslušných ustanovení uskutočnený Komisiou, ktorá listom z 28. apríla
         1995 oznámila holandským orgánom, že trvá na svojich výhradách.

      34     V tom istom liste Komisia zdôrazňuje, že uplatňovaná právna úprava Spoločenstva neponecháva členským štátom žiadny priestor
         na predĺženie uvedenej lehoty štrnástich mesiacov. Komisia v ňom opakuje svoju skoršiu žiadosť o poskytnutie údajov týkajúcich
         sa oneskorene vybavených dokladov T1 za obdobie od 1. januára 1991 až do 31. decembra 1995.

      35     Holandské orgány vo svojej odpovedi z 30. augusta 1995 poskytli Komisii požadované informácie. Na základe týchto informácii
         služby Komisie vypočítali dlhované úroky podľa článku 11 nariadenia č. 1552/89. Vychádzali pritom z predpokladu, že oznámenie
         uvedené v článku 379 ods. 2 vykonávacieho nariadenia bolo zaslané v posledný deň jedenásteho mesiaca po zaregistrovaní dotknutého
         dokladu T1, takže zápis zodpovedajúceho colného dlhu do účtovnej evidencie sa mal uskutočniť najneskôr uplynutím štrnásteho
         mesiaca po tejto registrácii.

      36     Listom zo 17. decembra 1996, ktorý obsahoval podrobnosti výpočtu, Komisia vyzvala holandské orgány na zaplatenie úrokov z omeškania
         vo výške 5 323 395,06 NLG do posledného pracovného dňa druhého mesiaca nasledujúceho po oznámení tejto žiadosti, t. j. do
         23. februára 1997.

      37     Holandské orgány listom z 1. októbra 1997 informovali Komisiu, že odmietajú uvedenej žiadosti vyhovieť. V tejto súvislosti
         poukázali na svoje predchádzajúce vyjadrenia a vytýkali Komisii, že sa nevyjadrila k ich tvrdeniam uvedeným v liste z 30. augusta
         1995.

      38     Komisia listom z 18. februára 1999 zaslala holandským úradom výzvu, na ktorú tieto orgány odpovedali listom z 22. apríla 1999.

      39     Dňa 2. februára 2000 zaslala Komisia odôvodnené stanovisko, na ktoré holandské úrady odpovedali listom z 28. marca 2000.
      40     Keďže Komisia považovala túto poslednú odpoveď za neuspokojivú, rozhodla podať žalobu, na základe ktorej sa začalo toto konanie.

       O žalobe
      41     Prvý žalobný dôvod Komisie je založený na porušení článku 379 ods. 2 vykonávacieho nariadenia účinného od 1. januára 1994
         a príslušných ustanovení uplatňovaných v období od 1. januára 1991 do 31. decembra 1993, a to článku 11a ods. 2 druhého pododseku
         nariadenia č. 1062/87 a článku 49 ods. 2 tretej vety nariadenia č. 1214/92 z dôvodu, že medzi 1. januárom 1991 a 31. decembrom
         1995 Holandské kráľovstvo v prípade oneskoreného ukončenia operácie vonkajšieho tranzitu Spoločenstva včas nezaúčtovávalo
         a nevyberalo colný dlh.

      42     Vo svojom druhom žalobnom dôvode Komisia vytýka holandským orgánom, že porušili články 2, 9 a 10 nariadenia č. 1552/89 z dôvodu,
         že v stanovenej lehote neposkytli Komisii vlastné zdroje zodpovedajúce colnému dlhu.

      43     Tretí žalobný dôvod je založený na porušení článku 11 nariadenia č. 1552/89 z dôvodu nezaplatenia zodpovedajúcich úrokov z omeškania.

       O žalobnom dôvode založenom na porušení článku 11a ods. 2 druhého pododseku druhej vety nariadenia č. 1062/87, článku 49 ods. 2
            tretej vety nariadenia č. 1214/92 a článku 379 ods. 2 tretej vety vykonávacieho nariadenia
       Argumentácia účastníkov konania
      44     Komisia tvrdí, že článok 96 kódexu, ako aj články 356 a 379 vykonávacieho nariadenia upravujú záväzný časový plán konania,
         ktorý musí byť rešpektovaný hlavným zodpovedným, výstupným úradom a úradom určenia v rámci operácie vonkajšieho tranzitu Spoločenstva,
         najmä v prípade, ak zásielka prepravovaná v tomto režime nebola v stanovenej lehote po registrácii tranzitného vyhlásenia
         predložená úradu určenia.

      45     Komisia uvádza, že v rámci tohto časového plánu:
      –       hlavný zodpovedný musí predložiť predmetnú zásielku v nezmenenom stave úradu určenia v lehote stanovenej pre doklad T1 [článok
         96 ods. 1 písm. a) kódexu a článok 356 ods. 1 a 5 vykonávacieho nariadenia],

      –       v prípade nepredloženia zásielky v stanovenej lehote musí výstupný úrad podľa článku 379 ods. 1 vykonávacieho nariadenia oznámiť
         hlavnému zodpovednému nepredloženie tovaru najneskôr pred uplynutím jedenásteho mesiaca nasledujúceho po dátume registrácie
         tranzitného vyhlásenia,

      a
      –       odo dňa tohto oznámenia začína plynúť lehota troch mesiacov, počas ktorej má hlavný zodpovedný poslednú možnosť predložiť
         výstupnému úradu a k spokojnosti colných orgánov dôkaz o zákonnosti tranzitnej operácie.

      46     Tento dôkaz musí byť podľa článku 380 vykonávacieho nariadenia predložený vo forme potvrdených dokladov, ktoré preukazujú
         , že zásielka bola predložená úradu určenia alebo bola prepustená na domáce použitie v tretej krajine. V praxi ide vo všeobecnosti
         o doklad T1 potvrdený úradom určenia a doručený hlavnému zodpovednému.

      47     Ak uvedený dôkaz nie je predložený do konca lehoty, príslušný členský štát musí pristúpiť k výberu cla a ostatných poplatkov
         v zmysle článku 379 ods. 2 vykonávacieho nariadenia. Podľa názoru Komisie je táto trojmesačná lehota záväzná nielen pre hlavného
         zodpovedného, ale aj pre členský štát, v ktorom sa nachádza výstupný úrad.

      48     V súvislosti s okamihom zápisu colného dlhu do účtovnej evidencie Komisia zdôrazňuje, že podľa článku 217 ods. 1 kódexu sú
         členské štáty povinné vypočítať a zaúčtovať sumu cla vyplývajúcu z colného dlhu, akonáhle majú k dispozícii potrebné údaje.
         Pre určenie okamihu, od ktorého začína členských štátom plynúť záväzná lehota na zápis do účtovnej evidencie, je rozhodujúci
         článok 218 kódexu, ktorý stanovuje, že lehota začína plynúť od okamihu, keď príslušný členský štát „môže“ určiť dlžníka a vypočítať
         sumu cla. Zápis do účtovnej evidencie musí byť uskutočnený v lehote stanovenej v článkoch 218 a 219 kódexu, teda v lehote
         dvoch dní s možnosťou predĺženia najviac na štrnásť dní.

      49     Komisia uvádza, že najneskôr v prvý pracovný deň pätnásteho mesiaca po dni registrácie dokladu T1, prípadne skôr, ak výstupný
         úrad už predtým zaslal oznámenie o nevybavení, má tento výstupný úrad všetky potrebné údaje na výpočet cla vyplývajúceho z colného
         dlhu [článok 217 ods. 1 a článok 218 ods. 3 písm. a) kódexu] a na určenie dlžníka, v tomto prípade hlavného zodpovedného [článok
         218 ods. 3 písm. b) kódexu].

      50     Podľa článkov 218 a 219 tohto kódexu musí byť dlh zaúčtovaný v lehote dvoch dní, pričom táto lehota za určitých okolností
         môže byť predĺžená až na štrnásť dní. Dotknutý členský štát musí vykonať zápis colného dlhu do účtovnej evidencie najneskôr
         tretí, respektíve pätnásty deň štvrtého mesiaca nasledujúceho po zaslaní oznámenia podľa článku 379 ods. 1 vykonávacieho nariadenia.

      51     V dôsledku toho, odhliadnuc od možného predĺženia lehoty podľa článku 219 kódexu, nemá členský štát žiadnu diskrečnú právomoc,
         na základe ktorej by mohol určiť, kedy treba colný dlh zapísať do účtovnej evidencie. Z článku 221 ods. 1 kódexu navyše vyplýva,
         že členský štát musí ihneď po zápise do účtovnej evidencie prikročiť k výberu tým, že colnému dlžníkovi oznámi sumu colného
         dlhu. Výber cla totiž logicky nasleduje bezprostredne po zápise do účtovnej evidencie, aj keď článok 379 ods. 2 vykonávacieho
         nariadenia jasne nestanovuje, či má byť tento úkon uskutočnený rýchlo alebo nie.

      52     Holandské kráľovstvo nesúhlasí s názorom, že z článku 379 ods. 2 vykonávacieho nariadenia v spojení s článkom 218 ods. 3 kódexu
         vyplýva, že členský štát musí zapísať do účtovnej evidencie clá v lehote dvoch dní po uplynutí lehoty troch mesiacov od zaslania
         oznámenia o nepredložení zásielky. Podľa jeho názoru je trojmesačná lehota stanovená v článku 379 ods. 2 procesnou lehotou,
         a nie lehotou záväznou. Opačný názor zastávaný Komisiou by odporoval zneniu sporných ustanovení, nerešpektoval by práva jednotlivcov
         a spôsoboval by neprekonateľné praktické ťažkosti.

      53     Po prvé, pokiaľ ide o znenie príslušných ustanovení, vláda žalovaného poznamenáva, že lehota dvoch dní začína podľa článku
         218 ods. 3 kódexu plynúť až v okamihu, keď colné orgány „môžu vypočítať sumu daného cla a určiť dlžníka“, čo znamená viac
         ako jednoduchú skutočnosť mať predmetné informácie k dispozícii. Aj keď v praxi je možné uskutočniť zápis do účtovnej evidencie
         obvykle bezprostredne po uplynutí lehoty troch mesiacov, na základe uvedeného nemožno dôjsť k záveru, že uplynutie tejto lehoty
         musí byť považované za začiatok dvojdňovej lehoty v zmysle tohto ustanovenia.

      54     Článok 379 ods. 2 tretia veta vykonávacieho nariadenia tiež upresňuje, že „príslušný členský štát vykoná kroky na vymáhanie
         [vybratie – neoficiálny preklad]“ dlhovaného cla. Tieto slová neznamenajú to isté ako výraz „zapísať do účtovnej evidencie“ uvedený v článku 218 ods. 3 kódexu.
         Obidve sporné ustanovenia majú dvoch rozličných príjemcov a lehotu stanovenú v posledne uvedenom ustanovení nemožno prevziať
         do článku 379 ods. 2 vykonávacieho nariadenia.

      55     Po druhé, pokiaľ ide o požiadavky týkajúce sa rešpektovania práv jednotlivcov, žalovaná vláda uvádza, že z článku 379 vykonávacieho
         nariadenia vyplýva, že colné orgány môžu až po uplynutí lehoty troch mesiacov, prípadne skôr, pokiaľ je predložený príslušný
         dôkaz, posúdiť, či bol režim tranzitu Spoločenstva riadne ukončený, kde došlo k nezrovnalosti, či colný dlh vznikol alebo
         nevznikol, a ktorý členský štát je príslušný na vybratie colného dlhu. Inými slovami, až po posúdení dôkazných prostriedkov
         predložených hlavným zodpovedným disponujú colné orgány „potrebn[ými] údaj[mi]“ v zmysle článku 217 kódexu, aby mohli vypočítať
         a zaúčtovať colný dlh. Názor, že toto posúdenie vrátane výpočtu sumy cla sa musí uskutočniť v lehote dvoch dní, by nerešpektoval
         požiadavku starostlivého posúdenia a porušoval by práva jednotlivcov.

      56     Holandská vláda dodáva, že systém, v ktorom musí colný orgán ihneď zapísať sumu cla do účtovnej evidencie, aby túto sumu následne
         vrátil, ak sa ukáže, že hlavný zodpovedný predložil dôkaz o riadnom ukončení režimu tranzitu, znamená neprijateľné zaťaženie
         hlavného zodpovedného. Takéto zaťaženie je neprijateľné, keďže vo väčšine prípadov nenesú zodpovednosť za údajné nezrovnalosti
         režimu tranzitu hlavní zodpovední, ale colné orgány úradu určenia alebo príjemcovia prepravovaného tovaru.

      57     Po tretie, pokiaľ ide o nemožnosť dodržať sporné lehoty, holandská vláda tvrdí, že ukončenie režimu je zložitým procesom a v lehote
         dvoch dní nie je možné posúdiť všetky dôkazné prostriedky týkajúce sa všetkých dokladov, aby sa následne zistil colný dlžník
         a určila „suma cla“. V praxi sa predkladajú doklady rôzneho druhu. Za dva dni teda nie je možné určiť, či vznikol colný dlh,
         prípadne odovzdať spis príslušnému členskému štátu, určiť dlžníka, vypočítať „sumu cla vyplývajúcu z colného dlhu“ a napokon
         zaslať výzvu na zaplatenie.

       Posúdenie Súdnym dvorom
      58     Hneď na úvod treba zdôrazniť, že holandská vláda nepopiera skutkové zistenia Komisie týkajúce sa colných dlhov vzniknutých
         následkom nezrovnalostí v režime vonkajšieho tranzitu Spoločenstva, teda dlhov, ktoré v priebehu obdobia uvedeného v prejednávanej
         žalobe, konkrétne od 1. januára 1991 až do 31. decembra 1995, neboli holandskými colnými orgánmi vyberané v lehote dvoch dní
         stanovenej v článku 218 kódexu po uplynutí lehoty troch mesiacov uvedenej v článku 379 ods. 2 tretej vete vykonávacieho nariadenia
         a predtým uplatňovaných zodpovedajúcich ustanovení. Na rozdiel od Komisie sa však táto vláda domnieva, že tým, že začala s vyberaním
         niekoľko mesiacov po uplynutí uvedenej lehoty troch mesiacov, neporušila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z colného práva Spoločenstva.

      59     V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že na základe článku 379 ods. 1 vykonávacieho nariadenia, ak zásielka nebola predložená
         úradu určenia a nie je možné určiť miesto, kde došlo k priestupku alebo nezrovnalosti, výstupný úrad čo najskôr, najneskôr
         však pred uplynutím jedenásteho mesiaca nasledujúceho po dátume registrácie tranzitného vyhlásenia Spoločenstva, oznámi túto
         skutočnosť hlavnému zodpovednému.

      60     Súdny dvor v rozsudku zo 14. novembra 2002, SPKR (C‑112/01, Zb. s. I‑10655, bod 40), rozhodol, že nedodržanie lehoty jedenástich
         mesiacov nebráni samotnému vybratiu colného dlhu od hlavného zodpovedného; rovnako v bode 34 tohto rozsudku zdôraznil, že
         uvedená lehota je určená správnym orgánom a jej cieľom je zabezpečiť dôsledné a jednotné uplatňovanie ustanovení v oblasti
         vyberania colného dlhu týmito orgánmi v záujme rýchleho poskytnutia vlastných zdrojov Spoločenstva. Dodržanie lehoty jedenástich
         mesiacov bez toho, aby to malo vplyv na vymáhateľnosť colného dlhu, má preto v každom prípade pre členské štáty záväzný charakter
         so zreteľom na ich povinnosti voči Spoločenstvu týkajúce sa poskytnutia vlastných zdrojov, čo holandská vláda navyše uznala.

      61     Okrem toho v zmysle článku 379 ods. 2 vykonávacieho nariadenia v oznámení uvedenom v odseku 1 tohto článku musí byť uvedená
         predovšetkým lehota, v ktorej musí byť výstupnému úradu a k spokojnosti colných orgánov poskytnutý dôkaz o zákonnosti tranzitnej
         operácie alebo o mieste, kde skutočne došlo k priestupku. Táto lehota je tri mesiace odo dňa oznámenia uvedeného v odseku
         1 daného článku. Ak uvedený dôkaz nie je predložený do konca tejto lehoty, príslušný členský štát „vykoná kroky na vymáhanie
         [vybratie – neoficiálny preklad]“ príslušného cla a ostatných poplatkov.

      62     Súdny dvor v bodoch 24 a 25 rozsudku z 20. januára 2005, Honeywell Aerospace (C‑300/03, Zb. s. I‑689), rozhodol, že zo znenia
         článku 378 ods. 1 a článku 379 ods. 2 vykonávacieho nariadenia vyplýva, že informovanie hlavného zodpovedného colným úradom
         určenia o lehote, v ktorej má predložiť požadované dôkazy, je povinné a musí predchádzať vybratiu colného dlhu. Táto lehota
         slúži na ochranu záujmov hlavného zodpovedného, ktorému je poskytnutá trojmesačná lehota na predloženie dôkazu o zákonnosti
         tranzitnej operácie, alebo o mieste, kde skutočne došlo k priestupku alebo nezrovnalosti. Členský štát, v ktorom sa nachádza
         výstupný úrad, teda môže vybrať dovozné clo len vtedy, ak hlavného zodpovedného upozornil, že má k dispozícii trojmesačnú
         lehotu na predloženie požadovaných dôkazov, a tento ich v uvedenej lehote nepredložil.

      63     Z predchádzajúcich úvah vyplýva, že za predpokladu, ako sa uvádza v prejednávanej žalobe, že sporné zásielky neboli predložené
         úradu určenia a nie je možné určiť miesto, kde došlo k priestupku alebo nezrovnalosti, výstupný úrad musí v záujme rýchleho
         poskytnutia vlastných zdrojov Spoločenstvu, oznámiť túto skutočnosť hlavnému zodpovednému v čo najkratšej lehote a najneskôr
         pred uplynutím jedenásteho mesiaca nasledujúceho po dátume registrácie tranzitného vyhlásenia Spoločenstva. Toto oznámenie
         má upozorniť príslušnú osobu, že má k dispozícii lehotu troch mesiacov, v ktorej môže k spokojnosti colných orgánov predložiť
         výstupnému úradu dôkaz o riadnom uskutočnení tranzitu, alebo o mieste, kde skutočne došlo k priestupku. Ak v tejto lehote
         nebol takýto dôkaz predložený, príslušný členský štát „vykoná kroky na vymáhanie [vybratie – neoficiálny preklad]“ colného dlhu.

      64     V tejto súvislosti článok 217 ods. 1 kódexu stanovuje, že colné orgány „vypočítajú“ sumu dovozného alebo vývozného cla vyplývajúcu
         z colného dlhu akonáhle majú „potrebné údaje“ a „zapíšu ju do účtovnej evidencie“.

      65     Podľa článku 218 ods. 3 kódexu je potrebné „príslušnú sumu cla zapísať do účtovnej evidencie“ do 2 dní odo dňa, kedy colné
         orgány „môžu vypočítať sumu daného cla a určiť dlžníka colného dlhu“. Článok 219 kódexu umožňuje predĺžiť uvedenú lehotu na
         najviac štrnásť dní, a to buď z dôvodov vyplývajúcich zo správneho usporiadania členských štátov, alebo v dôsledku zvláštnych
         okolností, ktoré bránia colným orgánom, aby uvedené lehoty dodržali. Podľa článku 221 ods. 1 kódexu suma cla musí byť „akonáhle
         je zapísaná do účtovnej evidencie... oznámená dlžníkovi“.

      66     V prejednávanej žalobe Komisia v podstate vytýka holandským colným orgánom, že nezačali do dvoch dní po uplynutí lehoty troch
         mesiacov stanovenej v článku 379 ods. 2 vykonávacieho nariadenia s vyberaním colného dlhu. Konkrétne im vytýka, že príslušnú
         sumu cla nezapísali do účtovnej evidencie ako to vyžaduje článok 218 ods. 3 kódexu, a ani ju neoznámili dlžníkovi podľa článku
         221 ods. 1 kódexu.

      67     Holandská vláda tvrdí, že členské štáty nie sú povinné pristúpiť k vybratiu colného dlhu ihneď po uplynutí lehoty troch mesiacov,
         ktorá plynie po uplynutí lehoty jedenástich mesiacov stanovenej v článku 379 ods. 1 vykonávacieho nariadenia. Podľa tejto
         vlády posledne uvedenú lehotu nemožno považovať za záväznú.

      68     Uvedené tvrdenie musí byť zamietnuté.
      69     Ako oprávnene tvrdí Komisia, zo samotného znenia článku 379 ods. 2 tretej vety vykonávacieho nariadenia vyplýva, že členské
         štáty sú povinné začať s vyberaním v zmysle tohto ustanovenia po uplynutí lehoty troch mesiacov stanovenej v tomto odseku.
         Takýto výklad má súčasne zabezpečiť dôsledné a jednotné uplatňovanie ustanovení v oblasti vyberania colného dlhu príslušnými
         orgánmi v záujme efektívneho a rýchleho poskytnutia vlastných zdrojov Spoločenstva.

      70     Uvedený výklad navyše nie je v rozpore s článkom 221 ods. 3 kódexu, ktorý dovoľuje oznámenie sumy cla do uplynutia troch rokov
         odo dňa vzniku colného dlhu. Toto ustanovenie totiž osobitne zabezpečuje právnu istotu tým, že obsahuje najdlhšiu možnú lehotu
         na oznámenie sumy colného dlhu dlžníkovi. Nespochybňuje tým však povinnosti inak vyplývajúce pre colné orgány z ustanovení
         kódexu a vykonávacieho nariadenia vo vzťahu k Spoločenstvu s cieľom zabezpečiť dôsledné a jednotné uplatňovanie ustanovení
         v oblasti vyberania colného dlhu v záujme rýchleho a efektívneho poskytnutia vlastných zdrojov Spoločenstva.

      71     V súlade s článkom 217 ods. 1, článkom 218 ods. 3 a článkom 219 kódexu sa zápis sumy zodpovedajúcej colnému dlhu, o ktorý
         ide v prejednávanej žalobe, do účtovnej evidencie musí uskutočniť v lehote dvoch dní, ktorú možno predĺžiť na najviac štrnásť
         dní. Okrem toho oznámenie sumu zodpovedajúcej tomuto dlhu dlžníkovi sa musí uskutočniť podľa článku 221 ods. 1 kódexu akonáhle
         sa suma zapíše do účtovnej evidencie. Táto lehota začína plynúť odo dňa, kedy colné orgány majú potrebné údaje na vypočítanie
         sumy cla a určenie dlžníka. Na rozdiel od tvrdenia holandskej vlády je to najneskôr do uplynutia trojmesačnej lehoty stanovenej
         v článku 379 ods. 2 vykonávacieho nariadenia.

      72     V prvom rade, pokiaľ ide o zistenie existencie colného dlhu, treba zdôrazniť, že keď, ako v prípadoch uvedených v prejednávanej
         žalobe, zásielky prepustené do režimu vonkajšieho tranzitu Spoločenstva neboli predložené úradu určenia v stanovenej lehote,
         platí, že došlo k vzniku colného dlhu a za jeho dlžníka sa považuje hlavný zodpovedný. V takomto prípade, a keď nie je možné
         určiť miesto, kde došlo k priestupku alebo nezrovnalosti, výstupný úrad musí v súlade s článkom 379 ods. 1 vykonávacieho nariadenia
         oznámiť túto skutočnosť hlavnému zodpovednému pred uplynutím lehoty jedenástich mesiacov, ktorá plynie od dátumu registrácie
         tranzitného vyhlásenia Spoločenstva.

      73     Podľa článku 379 ods. 2 prvej a druhej vety musí byť v tomto oznámení uvedená lehota troch mesiacov, ktorú má dotknutá osoba
         na preukázanie zákonnosti tranzitnej operácie. Ako už bolo uvedené v bode 62 tohto rozsudku, príslušné colné orgány môžu pristúpiť
         k vybratiu cla, len ak oznámili hlavnému zodpovednému, že má lehotu tri mesiace na predloženie dôkazu o zákonnosti tranzitnej
         operácie a ak takýto dôkaz nebol v stanovenej lehote predložený.

      74     Pritom, ako už uviedla generálna advokátka v bode 50 svojich návrhov, nič neumožňuje vyvodiť záver, že posúdenie dôkazných
         prostriedkov predložených na preukázanie zákonnosti operácie, ktoré sú demonštratívne vymenované v článku 380 vykonávacieho
         nariadenia, aj za predpokladu, že sa tieto dôkazy predložia v posledný deň stanovenej trojmesačnej lehoty, odôvodňuje odchýlku
         od ustanovení článkov 218 a 219 kódexu na účely zápisu súm cla do účtovnej evidencie a ich oznámenia dlžníkovi na základe
         článku 221 ods. 1 kódexu.

      75     V druhom rade, pokiaľ ide o určenie dlžníka colného dlhu, treba pripomenúť, že podľa článku 379 ods. 1 a 2 vykonávacieho nariadenia
         sa počas tejto lehoty troch mesiacov hlavný zodpovedný považuje za dlžníka colného dlhu bez ohľadu na skutočnosť, že by sa
         mohla preskúmavať aj zodpovednosť ďalších osôb, pričom tento postup by si podľa holandskej vlády vyžadoval dodatočné lehoty.
         V dôsledku toho najneskôr do uplynutia uvedenej lehoty troch mesiacov musia byť colné orgány nepochybne schopné určiť hlavného
         zodpovedného ako dlžníka colného dlhu.

      76     Okrem toho, pokiaľ ide o určenie sumy cla, treba pripomenúť, ako to generálna advokátka vysvetlila v bodoch 57 až 62 svojich
         návrhov, že aj keď nemožno od výstupného úradu vyžadovať, aby systematicky vypočítaval sumu cla zodpovedajúcu colnému dlhu
         pri dovoze pre každú začatú operáciu tranzitu už od registrácie tranzitného vyhlásenia, teda od okamihu, od ktorého má uvedený
         úrad v zásade k dispozícii údaje potrebné na výpočet cla, v každom prípade nič nebráni tomu, aby bol tento výpočet vykonaný
         po tom, ako je hlavnému zodpovednému oznámená lehota troch mesiacov, v ktorej môže predložiť dôkaz o zákonnosti tranzitnej
         operácie, teda najneskôr do uplynutia lehoty jedenástich mesiacov stanovenej v článku 379 ods. 1 vykonávacieho nariadenia.

      77     Ďalej, pokiaľ ide o určenie colných orgánov príslušných na vyberanie colného dlhu, článok 378 ods. 1 a 2 vykonávacieho nariadenia
         zavádza domnienku príslušnosti v prospech členského štátu, ktorému patrí výstupný úrad. V lehote troch mesiacov stanovenej
         v článku 379 ods. 2 tohto nariadenia môže hlavný zodpovedný predložiť dôkaz, že k priestupku došlo v inom štáte. Ako Komisia
         oprávnene tvrdí, z uvedeného nemožno vyvodiť záver, že posúdenie dokladov predložených na tento účel, aj za predpokladu, že
         sa predložia v posledný deň trojmesačnej lehoty, nemožno uskutočniť pri dodržaní dvojdňovej lehoty nasledujúcej po uplynutí
         lehoty troch mesiacov, v odôvodnených osobitných prípadoch predĺženej o dvanásť dní na celkovú lehotu v trvaní najviac štrnástich
         dní.

      78     Z vyššie uvedených úvah vyplýva, že treba zamietnuť tvrdenie holandskej vlády, podľa ktorej lehota troch mesiacov je len orientačnou
         lehotou a proces vyberania sa nemusí nevyhnutne začať po uplynutí lehoty troch mesiacov z dôvodu, že po uplynutí tejto lehoty
         príslušné colné orgány nie sú na základe údajov, ktorými disponujú, schopné okamžite začať s vyberaním colného dlhu.

      79     Napokon, na rozdiel od vyjadrení holandskej vlády, oznámenie sumy dlhu hlavnému zodpovednému ihneď po uplynutí lehoty troch
         mesiacov nepredstavuje pre neho neprimeranú povinnosť. Ak sa totiž neskôr preukáže, že tranzit Spoločenstva sa uskutočnil
         riadne a v stanovených lehotách, alebo bol ukončený neskôr bez inej nezrovnalosti, môže hlavný zodpovedný dosiahnuť vrátenie
         zaplatených súm, ako to po prijatí kódexu výslovne upravuje článok 236 ods. 1 kódexu, keď sa preukáže, že v súlade s článkom
         204 ods. 1 kódexu v spojení s článkom 859 vykonávacieho nariadenia nemá nesplnenie skutočný vplyv na správne vykonávanie colného
         režimu.

      80     V dôsledku toho treba prvý žalobný dôvod považovať za dôvodný so zreteľom na ustanovenia kódexu a vykonávacieho nariadenia,
         ktoré obsahujú v podstate zhodnú právnu úpravu uplatňovanú v priebehu obdobia uvedeného v prejednávanej žalobe.

       O žalobnom dôvode založenom na porušení článkov 2, 9 a 10 nariadenia č. 1552/89
       Argumentácia účastníkov konania
      81     Podľa Komisie je tento žalobný dôvod nevyhnutným dôsledkom porušenia popísaného v rámci prvého žalobného dôvodu. Články 9
         a 10 nariadenia č. 1552/89 stanovujú lehoty, v ktorých musia byť vlastné zdroje vytvorené na základe článku 2 tohto nariadenia
         poskytnuté Komisii ich pripísaním na účet zriadený členskými štátmi v mene Komisie.

      82     Komisia v tejto súvislosti uvádza, že podľa článku 2 nariadenia č. 1552/89 nárok Spoločenstva na vlastné zdroje vzniká akonáhle
         príslušný členský štát oznámil dlžníkovi výšku dlhovanej sumy, pričom uvedené oznámenie sa v zásade uskutočňuje akonáhle je
         známy dlžník a príslušné správne orgány môžu vypočítať výšku nároku. Tieto podmienky sú rovnaké ako podmienky na zápis do
         účtovnej evidencie upravené v článku 217 kódexu, aj keď v uvedenom ustanovení sa nehovorí o „vzniku nároku“ ale „o zápise
         do účtovnej evidencie“. Zápisom do účtovnej evidencie je totiž určená existencia colného dlhu, na ktorý sa použije nariadenie
         č. 1552/89, pretože sa sčasti týka vlastných zdrojov.

      83     Zápis colného dlhu do účtovnej evidencie znamená automaticky aj vytvorenie príslušných vlastných zdrojov. Oneskorený zápis
         do účtovnej evidencie teda spôsobuje automaticky aj oneskorené vytvorenie, ktoré má nevyhnutne za následok oneskorené poskytnutie.
         Z dôvodu oneskoreného vytvorenia predmetných vlastných zdrojov Holandské kráľovstvo súčasne aj oneskorene poskytlo vlastné
         zdroje Komisii.

      84     Holandské kráľovstvo uvádza, že ak nedošlo k oneskorenému zápisu colného dlhu do účtovnej evidencie, potom nemožno hovoriť
         o oneskorenom poskytnutí vlastných zdrojov Komisii. Nie všetky údaje sú známe po uplynutí trojmesačnej lehoty, takže nemôže
         dôjsť k vzniku povinnosti zápisu do účtovnej evidencie v zmysle článku 218 kódexu a súčasne nemôže vzniknúť povinnosť zaslať
         oznámenie dlžníkovi. Nemožno teda hovoriť ani o vzniku nároku na vlastné zdroje v zmysle článku 2 nariadenia č. 1552/89, takže
         nemusí dôjsť k poskytnutiu Komisii v lehote dvoch dní od uplynutia trojmesačnej lehoty v zmysle článku 10 nariadenia č. 1552/89.

       Posúdenie Súdnym dvorom
      85     Oneskorené oznámenie príslušných súm cla v rozpore s článkom 221 ods. 1 a článkom 218 ods. 3 kódexu, ako vyplýva z preskúmania
         prvého žalobného dôvodu, znamená nevyhnutne omeškanie pri vzniku nároku Spoločenstiev na vlastné zdroje v zmysle článku 2
         nariadenia č. 1552/89. V súlade s posledne uvedeným ustanovením sa totiž má za to, že uvedený nárok vzniká „akonáhle“ príslušný
         orgán členského štátu oznámil dlžníkovi výšku dlhu, pričom sa oznámenie musí uskutočniť akonáhle sa zistí osoba dlžníka a príslušné
         správne orgány môžu vypočítať výšku cla pri dodržaní všetkých právnych predpisov Spoločenstva uplatniteľných na danú oblasť,
         v danom prípade kódexu a vykonávacieho nariadenia.

      86     Podľa článku 9 ods. 1 nariadenia č. 1552/89 pripisuje každý členský štát v súlade s postupom ustanoveným v článku 10 vlastné
         zdroje na účet založený na tento účel v mene Komisie v rámci štátnej pokladnice alebo určeného orgánu. Podľa odseku 1 prvého
         pododseku posledne uvedeného ustanovenia sa pripísanie vlastných prostriedkov uskutoční najneskôr v prvý pracovný deň nasledujúci
         po 19. dni druhého mesiaca nasledujúceho po mesiaci, v ktorom nárok vznikol v súlade s článkom 2 nariadenia č. 1552/89.

      87     Treba zdôrazniť, že Holandské kráľovstvo nepopiera výšku zodpovedajúcich vlastných zdrojov, ktoré, ako tvrdí Komisia, boli
         v dôsledku oneskoreného začatia s vyberaním colného dlhu s omeškaním pripísané na účet založený na tento účel v mene Komisie
         v rámci štátnej pokladnice alebo určeného orgánu.

      88     Za týchto podmienok je aj druhý žalobný dôvod dôvodný.
       O žalobnom dôvode založenom na porušení článku 11 nariadenia č. 1552/89
       Argumentácia účastníkov konania
      89     Komisia uvádza, že bol porušený článok 11 nariadenia č. 1552/89, podľa ktorého sú členské štáty povinné zaplatiť úroky z omeškania,
         ak oneskorene pripísali prostriedky na účet, keďže Holandské kráľovstvo v posudzovanom období odmietlo zaplatiť úroky z omeškania
         zodpovedajúce dlhovanej istine.

      90     Holandské kráľovstvo zastáva názor, že ak nedošlo k oneskorenému poskytnutiu vlastných zdrojov vyplývajúcemu z oneskoreného
         zapísania colného dlhu do účtovnej evidencie, nemôže dôjsť k vzniku nároku na úroky z omeškania podľa článku 11 nariadenia
         č. 1552/89.

       Posúdenie Súdnym dvorom
      91     Podľa článku 11 nariadenia č. 1552/89 každé omeškanie s pripísaním na účet uvedený v článku 9 ods. 1 má pre dotknutý členský
         štát za následok vznik povinnosti zaplatiť úroky za celé obdobie omeškania. Tieto úroky z omeškania možno požadovať bez ohľadu
         na to, z akého dôvodu došlo k oneskorenému pripísaniu týchto zdrojov na účet Komisie (pozri najmä rozsudky zo 16. mája 1991,
         Komisia/Holandsko, C‑96/89, Zb. s. I‑2461, bod 38, a z 12. júna 2003, Komisia/Taliansko, C‑363/00, Zb. s. I‑5767, bod 44).

      92     Omeškania s pripísaním vlastných zdrojov na účet Komisie, zistené v rámci druhého žalobného dôvodu, následne spôsobujú podľa
         článku 11 nariadenia č. 1552/89 vznik nároku na úroky omeškania, ktorých výšku, ani nezaplatenie, Holandské kráľovstvo nepopiera.

      93     Tretí žalobný dôvod je tiež dôvodný.
      94     Na základe uvedeného treba dospieť k záveru, že Holandské kráľovstvo si tým, že medzi 1. januárom 1991 a 31. decembrom 1995:

      –       nezapisovalo do účtovnej evidencie colný dlh a ostatné poplatky a neoznamovalo dlžníkovi ich výšku najneskôr do troch dní
         po uplynutí lehoty stanovenej v článku 3 ods. 3 a článku 6 ods. 1 nariadenia č. 1854/89 a v článku 218 ods. 3 a 221 ods. 1
         kódexu alebo k neskoršiemu dátumu vyplývajúcemu z nariadenia č. 1182/71, v prípade, keď hlavný zodpovedný pri operácii vonkajšieho
         tranzitu Spoločenstva v lehote troch mesiacov od doručenia oznámenia výstupného úradu, že zásielka nebola včas predložená
         úradu určenia, neposkytol dôkaz o zákonnosti dotknutej tranzitnej operácie,

      –       neposkytovalo Komisii včas zodpovedajúce vlastné zdroje a
      –       odmietlo zaplatiť zodpovedajúce úroky z omeškania,
      nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 11a ods. 2 druhého pododseku, druhej vety nariadenia č. 1062/87, článku
         49 ods. 2 tretej vety nariadenia č. 1214/92 a článku 379 ods. 2 tretej vety nariadenia č. 2454/93, ako aj z článkov 2, 9,
         10 a 11 nariadenia č. 1552/89.

       O trovách
      95     Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
         ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia navrhla zaviazať Holandské kráľovstvo na náhradu trov konania a Holandské
         kráľovstvo nemalo úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol a vyhlásil:
      1.      Holandské kráľovstvo si tým, že medzi 1. januárom 1991 a 31. decembrom 1995
      –       nezapisovalo do účtovnej evidencie colný dlh a ostatné poplatky a neoznamovalo dlžníkovi ich výšku najneskôr do troch dní
            po uplynutí lehoty stanovenej v článku 3 ods. 3 a článku 6 ods. 1 nariadenia Rady (EHS) č. 1854/89 z 14. júna 1989 o zápise
            do účtovnej evidencie a podmienkach platenia súm dovozného alebo vývozného cla vyplývajúcich z colného dlhu [neoficiálny preklad] a v článku 218 ods. 3 a článku 221 ods. 1 nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný
            kódex spoločenstva, alebo k neskoršiemu dátumu vyplývajúcemu z nariadenia Rady (EHS, Euratom) č. 1182/71 z 3. júna 1971, ktorým
            sa stanovujú pravidlá pre lehoty, dátumy a termíny, v prípade, keď hlavný zodpovedný pri operácii vonkajšieho tranzitu Spoločenstva
            v lehote troch mesiacov od doručenia oznámenia výstupného úradu, že zásielka nebola včas predložená úradu určenia, neposkytol
            dôkaz o zákonnosti dotknutej tranzitnej operácie,
      –       neposkytovalo Komisii včas zodpovedajúce vlastné zdroje a
      –       odmietlo zaplatiť zodpovedajúce úroky z omeškania,
      nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 11a ods. 2 druhého pododseku druhej vety nariadenia Komisie (EHS) č. 1062/87
            z 27. marca 1987 o vykonávacích ustanoveniach a opatreniach na zjednodušenie tranzitného režimu Spoločenstva [neoficiálny preklad] zmeneného a doplneného nariadením Komisie (EHS) č. 2560/92 z 2. septembra 1992, článku 49 ods. 2 tretej vety nariadenia
            Komisie (EHS) č. 1214/92 z 21. apríla 1992 o vykonávacích ustanoveniach a opatreniach na zmiernenie tranzitného režimu Spoločenstva
            [neoficiálny preklad] zmeneného a doplneného nariadením Komisie (EHS) č. 3712/92 z 21. decembra 1992 a článku 379 ods. 2 tretej vety nariadenia
            Komisie (EHS) č. 2454/93 z 2. júla 1993, ktorým sa vykonáva nariadenie Rady (EHS) č. 2913/92, ktorým sa ustanovuje Colný kódex
            spoločenstva, ako aj z článkov 2, 9, 10 a 11 nariadenia Rady (EHS, Euratom) č. 1552/89 z 29. mája 1989, ktorým sa vykonáva
            rozhodnutie 88/376/EHS, Euratom o systéme vlastných zdrojov spoločenstiev [neoficiálny preklad].
      2.      Holandské kráľovstvo je povinné nahradiť trovy konania.
      Podpisy
      * Jazyk konania: holandčina.


title: Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 2. decembra 2010.#Everything Everywhere Ltd proti Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania: High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division - Spojené kráľovstvo.#Šiesta smernica o DPH - Oslobodenie - Článok 13 B písm. d) body 1 a 3 - Sprostredkovanie úverov - Plnenia týkajúce sa platieb a prevodov - Existencia dvoch odlišných poskytovaných služieb alebo jedinej poskytovanej služby - Dodatočné poplatky účtované pri využití niektorých spôsobov platby za mobilné telefónne služby.#Vec C-276/09.

text:
      Vec C‑276/09
      Everything Everywhere Ltd, predtým T‑Mobile (UK) Ltd,
      proti
      Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs
      [návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division]
      „Šiesta smernica o DPH – Oslobodenie – Článok 13 B písm. d) body 1 a 3 – Sprostredkovanie úverov – Plnenia týkajúce sa platieb a prevodov – Existencia dvoch odlišných poskytovaných služieb alebo jedinej poskytovanej služby – Dodatočné poplatky účtované pri využití niektorých spôsobov platby za mobilné telefónne služby“
      Abstrakt rozsudku
      Daňové ustanovenia – Harmonizácia právnych predpisov – Dane z obratu – Spoločný systém dane z pridanej hodnoty – Poskytovanie
            služieb – Plnenia skladajúce sa z viacerých prvkov
      [Smernica Rady 77/388, článok 2 bod 1 a článok 13 B písm. d) body 1 a 3]
      Dodatočné poplatky, ktoré poskytovateľ telekomunikačných služieb účtuje svojim zákazníkom v prípade, že za uvedené služby
         neplatia systémom „Direct Debit“ alebo prevodom prostredníctvom Bankers’ Automated Clearing System (BACS), ale kreditnou kartou,
         platobnou kartou, šekom alebo v hotovosti pri bankovej priehradke, alebo pri priehradke zástupcu povereného prijímaním platieb
         pre poskytovateľa služieb, nepredstavujú na účely výberu dane z pridanej hodnoty protihodnotu za poskytovanie služieb, ktoré
         sú odlišné a nezávislé od hlavných služieb, čiže telekomunikačných služieb.

      Taká činnosť, ktorú by zákazníci bez používania telekomunikačných služieb nemohli využiť, totiž z pohľadu zákazníkov neposkytuje
         nič, čo by bolo nezávislé od dotknutých telekomunikačných služieb.

      Plnenie však musí byť považované za vedľajšie vo vzťahu k hlavnému plneniu, ak samo osebe nie je pre zákazníkov cieľom, ale
         je iba prostriedkom lepšieho využitia hlavného plnenia poskytovateľa služby.

      (pozri body 25, 27, 32 a výrok)

ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (tretia komora)
      z 2. decembra 2010 (*)

      „Šiesta smernica o DPH – Oslobodenie – Článok 13 B písm. d) body 1 a 3 – Sprostredkovanie úverov – Plnenia týkajúce sa platieb a prevodov – Existencia dvoch odlišných poskytovaných služieb alebo jedinej poskytovanej služby – Dodatočné poplatky účtované pri využití niektorých spôsobov platby za mobilné telefónne služby“
      Vo veci C‑276/09,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím High Court of Justice
         (England & Wales), Chancery Division (Spojené kráľovstvo) z 8. apríla 2009 a doručený Súdnemu dvoru 20. júla 2009, ktorý súvisí
         s konaním:

      Everything Everywhere Ltd, predtým T‑Mobile (UK) Ltd,

      proti
      Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs,
      SÚDNY DVOR (tretia komora),
      v zložení: predseda tretej komory K. Lenaerts, sudcovia R. Silva de Lapuerta, G. Arestis, J. Malenovský a T. von Danwitz (spravodajca),
      generálny advokát: P. Cruz Villalón,
      tajomník: L. Hewlett, hlavná referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 30. septembra 2010,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        Everything Everywhere Ltd, predtým T‑Mobile (UK) Ltd, v zastúpení: J. Peacock, QC, a M. Angiolini, barrister,
      –        vláda Spojeného kráľovstva, v zastúpení: H. Walker, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci R. Hill, barrister,
      –        helénska vláda, v zastúpení: S. Spyropoulos, M. Germani, V. Karra, splnomocnení zástupcovia,
      –        Írsko, v zastúpení: D. O’Hagan, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci B. Doherty, barrister,
      –        Európska komisia, v zastúpení: R. Lyal a M. Afonso, splnomocnení zástupcovia,
      so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 13 B písm. d) bodov 1 a 3 šiestej smernice Rady 77/388/EHS
         zo 17. mája 1977 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu – spoločný systém dane z pridanej
         hodnoty: jednotný základ jej stanovenia (Ú. v. ES L 145, s. 1; Mim. vyd. 09/001, s. 23, ďalej len „šiesta smernica“), ktorý
         stanovuje, že od dane z pridanej hodnoty (ďalej len „DPH“) je oslobodené najmä sprostredkovanie úverov, ako aj plnenia týkajúce
         sa platieb a prevodov.

      2        Tento návrh bol predložený v rámci sporu medzi spoločnosťou Everything Everywhere Ltd, predtým T‑Mobile (UK) Ltd (ďalej len
         „Everything Everywhere“) a Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (ďalej len „Commissioners“) v súvislosti s režimom
         DPH vzťahujúcim sa na poplatky, ktoré Everything Everywhere účtovala svojim zákazníkom, ak si zvolili istý spôsob uhrádzania
         svojich mesačných faktúr.

       Právny rámec
       Právna úprava Únie
      3        Podľa článku 2 bodu 1 šiestej smernice podlieha DPH „dodávka tovaru alebo služieb za úhradu [za protihodnotu – neoficiálny preklad] v rámci územia štátu osobou podliehajúcou dani [zdaniteľnou osobou – neoficiálny preklad]“.

      4        Článok 13 B šiestej smernice nazvaný „Iné oslobodenia od dane“ stanovuje:

      „Bez toho, aby boli dotknuté ostatné ustanovenia spoločenstva, platí, že členské štáty oslobodia od dane nasledujúce položky
         za podmienok, ktoré stanovia na účely zabezpečenia správnej a jednoznačnej aplikácie oslobodení od dane a na účely ochrany
         pred možnými daňovými únikmi, pred neplatením daní a pred ich zneužívaním:

      …
      d)      nasledujúce plnenia:
      1.      poskytovanie a sprostredkovanie úverov a správa úverov osobou, ktorá ich poskytla;
      …
      3.      plnenia vrátane sprostredkovania týkajúce sa vkladov a bežných účtov, platieb, prevodov, dlhov, šekov a iných prevoditeľných
         dokumentov, ale nie inkasovania a skupovania dlhov,

      …“
       Vnútroštátna právna úprava
      5        Oslobodenie od dane upravené v článku 13 B písm. d) bodoch 1 a 3 šiestej smernice bolo v Spojenom kráľovstve prebraté do položky
         1 a 5 skupiny 5 prílohy 9 zákona o dani z pridanej hodnoty z roku 1994 (Value Added Tax Act 1994), v zmysle ktorého sa od
         DPH oslobodzuje:

      „1.      vydanie, prevod alebo prijatie peňazí, akéhokoľvek cenného papieru predstavujúceho peniaze alebo akejkoľvek poukážky alebo
         príkazu na platbu, ako aj akákoľvek transakcia týkajúca sa peňazí alebo podobných prostriedkov;

      …
      5.      poskytnutie služieb sprostredkovania týkajúcich sa transakcií uvedených v položkách 1, 2, 3, 4 alebo 6 (bez ohľadu na to,
         či je nakoniec takáto transakcia uzavretá) osobou vystupujúcou v postavení sprostredkovateľa.“

      6        Poznámky 5 až 5B skupiny 5 prílohy 9 zákona z roku 1994 o DPH stanovujú:

      „5.      Na účely položky 5 spočívajú ‚služby sprostredkovania‘ v tom, že s cieľom poskytnúť finančné služby sa zabezpečí nadviazanie
         kontaktu medzi:

      a)      osobami, ktoré vyhľadávajú alebo by mohli vyhľadávať finančné služby, a
      b)      osobami, ktoré poskytujú finančné služby,
      spolu (v prípade finančných služieb, ktoré patria pod položky 1, 2, 3 alebo 4) s vykonaním prípravných prác k uzavretiu zmlúv
         o poskytnutí týchto finančných služieb, ale nezahŕňajú poskytnutie akéhokoľvek prieskumu trhu, návrh výrobku, reklamné činnosti,
         propagačné alebo podobné služby, alebo zber, overovanie a poskytovanie informácií týkajúcich sa takýchto činností.

      5A      Na účely položky 5 osoba ‚vystupuje v postavení sprostredkovateľa‘, kedykoľvek, keď koná ako sprostredkovateľ alebo jeden
         zo sprostredkovateľov medzi

      a)      osobou, ktorá poskytuje finančné služby, a
      b)      osobou, ktorá vyhľadáva alebo by mohla vyhľadávať finančné služby,
      …
      5B      Na účely poznámok 5 a 5A znamenajú ‚finančné služby‘ vykonávanie akejkoľvek transakcie, ktorá patrí pod položky 1, 2, 3, 4
         alebo 6.“

       Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
      7        Everything Everywhere je spoločnosť, ktorá vyvíja činnosť v sektore telekomunikácií a poskytuje mobilné telefónne služby.
         Zákazníci môžu za tieto služby zaplatiť vopred, a to pripísaním finančných prostriedkov na svoj zákaznícky účet, alebo na
         konci fakturačného obdobia. V druhom z uvedených prípadov zasiela Everything Everywhere svojim zákazníkom každý mesiac faktúru,
         ktorú môžu uhradiť rôznymi spôsobmi. Môžu si vybrať z týchto možností:

      –        inkaso na základe systému „Direct Debit“,
      –        bankový prevod prostredníctvom Bankers’ Automated Clearing System [automatický medzibankový systém spracovania platieb (BACS)]
         (ďalej len „prevod BACS“)

      –        platba platobnou alebo kreditnou kartou, prostredníctvom telefónu alebo internetu,
      –        platba prostredníctvom tretej strany v postavení zástupcu povereného prijímaním platieb, napr. pri poštovej priehradke („Post
         Office“),

      –        platba šekom zaslaným poštou alebo
      –        platba pri priehradke na pobočke banky Everything Everywhere, teda banky HSBC Bank Plc, alebo inej banky, v prospech bankového
         účtu Everything Everywhere.

      8        Ak sa zákazník rozhodne zaplatiť faktúru systémom „Direct Debit“ alebo prevodom BACS, Everything Everywhere mu za to neúčtuje
         nijaké dodatočné poplatky.

      9        Inkaso na základe systému „Direct Debit“ predpokladá poskytnutie „Direct debit mandate“ čiže trvalého príkazu zákazníka svojej
         banke, aby vykonávala platby na požiadanie Everything Everywhere. Na tomto základe sa uvedená spoločnosť v prípade každej
         splatnej platby snaží od uvedenej banky získať prostredníctvom BACS prevod sumy, ktorú jej zákazník dlží. Prevod BACS sa uskutoční
         vždy na základe iniciatívy zákazníka, ktorý dá svojej banke príkaz previesť určitú sumu zo svojho účtu na účet Everything
         Everywhere.

      10      Naopak v prípade niektorej z iných metód platby uvedených v bode 7 tohto rozsudku sa účtuje v nasledujúcom mesiaci dodatočný
         poplatok 3 GBP, ktorý Everything Everywhere označuje ako „separate payment handling charge“ (osobitný poplatok za spracovanie
         platby, ďalej len „SPHC“).

      11      SPHC je teda účtovaný zákazníkovi, ktorý platí platobnou alebo kreditnou kartou a spúšťa tak telefonicky alebo internetom
         informatický proces vedúci k prevodu splatnej sumy z banky, ktorá vystavila kartu, na účet Everything Everywhere. To isté
         platí v prípade platby v hotovosti buď pri priehradke v banke, alebo pri priehradke zástupcu povereného prijímaním platieb,
         najmä pošty, s ktorým Everything Everywhere uzavrela dohodu o prijímaní takýchto platieb v jej mene. Everything Everywhere
         účtuje SPHC aj zákazníkom, ktorí za mobilné telefonické služby platia šekom, a to buď tak, že šek predložia pri priehradke
         v banke podľa vlastného výberu, alebo tak, že ho zašlú do banky spoločnosti Everything Everywhere prostredníctvom obálky s predtlačenou
         adresou tejto banky.

      12      SPHC je upravený v obchodných podmienkach spoločnosti Everything Everywhere. Je uvedené v brožúrke Everything Everywhere,
         v ktorej táto spoločnosť uvádza svoje tarify, a tiež na jej webovej stránke. Približne 28 % zákazníkov spoločnosti Everything
         Everywhere platí inak ako systémom „Direct Debit“ alebo prevodom BACS, a preto musí platiť SPHC.

      13      SPHC sa neuplatňuje na zákazníkov, ktorí platia vopred za všetky mobilné telefónne služby, ani na zákazníkov, ktorí sú podnikateľmi.

      14      Everything Everywhere sa domnieva, že SPHC sa má považovať za protiplnenie za službu spracovania platieb uskutočnenú za protihodnotu,
         a preto má byť oslobodený od DPH podľa článku 13 B písm. d) šiestej smernice. V auguste 2005 Everything Everywhere podala
         žiadosť týkajúcu sa sumy 4 063 228,08 GBP, ktorá predstavuje preplatok dane na výstupe za obdobie od augusta 2003 do júla
         2005, týkajúcej sa SPHC. Commissioners túto žiadosť zamietli. Everything Everywhere proti tomuto zamietnutiu podala žalobu
         na VAT and Duties Tribunal, ktorý potvrdil rozhodnutie Commissioners a dospel k záveru, že SPHC je podriadený DPH.

      15      Everything Everywhere sa proti rozhodnutiu VAT and Duties Tribunal odvolala na vnútroštátny súd. Podľa tohto súdu sa spor
         v podstate týka otázky, či SPHC predstavuje protihodnotu za poskytnutie služby, ktorá sa odlišuje od poskytnutia telekomunikačných
         služieb a spadá do pôsobnosti oslobodení uvedených v článku 13 B písm. d) bodoch 1 alebo 3 šiestej smernice.

      16      Vnútroštátny súd poukazuje najmä na to, že účastníci konania vo veci samej uznali, že Súdny dvor už článok 13 B písm. d) bod
         3 šiestej smernice vykladal v rozsudku z 5. júna 1997, SDC (C‑2/95, Zb. s. I‑3017), a to najmä v jeho bodoch 53 a 66, pričom
         konštatoval, že v prípade „plnenia týkajúceho sa prevodov“ musia poskytnuté služby viesť k prevodu finančných prostriedkov
         a vyvolávať zmeny právnej a finančnej situácie. Účastníci konania sa však rozchádzajú v otázke výkladu tohto konštatovania.

      17      High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division, dospel k záveru, že rozhodnutie v tomto spore závisí od výkladu
         práva Únie, a rozhodol sa prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky:

      „1.      Aká je povaha oslobodenej služby, ktorá môže ‚viesť k prevodu finančných prostriedkov a vyvolávať zmeny právnej a finančnej
         situácie‘? Osobitne:

      a)      Vzťahuje sa oslobodenie od dane na služby, ktoré by za iných okolností nemuseli byť poskytnuté peňažnými ústavmi uskutočňujúcimi
         i) odpísanie prostriedkov z jedného účtu; ii) pripísanie týchto prostriedkov na iný účet, alebo iii) sprostredkovanie medzi
         úkonmi i) a ii)?

      b)      Vzťahuje sa oslobodenie od dane na služby, ktoré nezahŕňajú plnenie úloh spočívajúcich v odpísaní prostriedkov z jedného účtu
         a pripísaní týchto prostriedkov na iný účet, ale ak dôjde k prevodu finančných prostriedkov, je možné domnievať sa, že boli
         príčinou tohto prevodu?

      2.      Vzťahuje sa oslobodenie od dane podľa článku 13 B písm. d) bodu 3 šiestej smernice pre ,plnenia… týkajúce sa… platieb [alebo]
         prevodov‘ na služby získania a spracovania platieb kreditnými a platobnými kartami, ako sú služby vykonávané zdaniteľnou osobou
         v tomto prípade? Patria tieto služby do pôsobnosti článku 13 B písm. d) bodu 3 [šiestej smernice], najmä ak zaslanie súborov
         o úhradách na konci každého dňa zdaniteľnou osobou spôsobuje automatické odpísanie z účtu zákazníka a pripísanie na účet zdaniteľnej
         osoby?

      3.      Závisí odpoveď na otázku 2 od toho, či zdaniteľná osoba získava autorizačné kódy na vykonávaný prevod sama, alebo tieto kódy
         získava prostredníctvom svojej banky?

      4.      Vzťahuje sa oslobodenie od dane podľa článku 13 B písm. d) bodu 1 šiestej smernice pre ,sprostredkovanie úverov‘ na služby,
         ako sú služby poskytované v prejednávanej veci zdaniteľnou osobou vo vzťahu k platbám kreditnou kartou, pričom v dôsledku
         týchto služieb je z účtu kreditnej karty zákazníka odpísaná ďalšia suma?

      5.      Vzťahuje sa oslobodenie od dane pre ,plnenia… týkajúce sa… platieb [alebo] prevodov‘ na služby prijatia a spracovania platieb
         vykonaných prostredníctvom zástupcov, ktorí sú tretími stranami, ako sú služby, ktoré v prejednávanej veci ponúka zdaniteľná
         osoba (prostredníctvom Post Office a PayPoint)?

      6.      Vzťahuje sa oslobodenie od dane pre ,plnenia… týkajúce sa… platieb [alebo] prevodov‘ na služby získania a spracovania platieb
         vykonaných šekom zaslaným zdaniteľnej osobe alebo jej zástupcovi, pričom tieto platby musia byť spracované zdaniteľnou osobou
         a jej bankou?

      7.      Vzťahuje sa oslobodenie od dane pre ,plnenia… týkajúce… sa platieb [alebo] prevodov‘ na služby, ako sú služby poskytované
         v prejednávanej veci zdaniteľnou osobou a spočívajúce v získaní a spracovaní platieb vykonaných pri bankovej prepážke prostredníctvom
         bankového systému v prospech bankového účtu zdaniteľnej osoby?

      8.      Ktoré osobitné faktory je potrebné zohľadniť pri rozhodovaní, či poplatok (ako je poplatok za spracovanie platby v prejednávanej
         veci), ktorý zdaniteľná osoba účtuje svojmu zákazníkovi vzhľadom na jeho rozhodnutie vykonať platbu osobitnou platobnou metódou
         a ktorý je individuálne identifikovaný v zmluvnom dokumente a oddelene uvedený pod samostatnou položkou vo faktúrach vystavených
         pre zákazníkov, je na účely DPH samostatným plnením?“

       O prejudiciálnych otázkach
      18      Svojimi otázkami sa vnútroštátny súd v podstate pýta, po prvé, či SPHC predstavuje protihodnotu za poskytovanie služieb poskytnutých
         spoločnosťou Everything Everywhere svojim zákazníkom, ktorá spadá do pôsobnosti oslobodení od DPH uvedených v článku 13 B
         písm. d) bode 1 šiestej smernice (štvrtá otázka) alebo v článku 13 B písm. d) bode 3 (prvá až tretia a piata až siedma otázka)
         a po druhé, či je uvedené poskytovanie služieb odlišné od poskytovanie mobilných telefónnych služieb.

      19      Vzhľadom na to, že v prípade, že by neexistovalo poskytovanie služieb, ktoré je odlišné od poskytovania mobilných telefónnych
         služieb, SPHC by bol predmetom rovnakého daňového zaobchádzania ako platby za tieto služby (pozri v tomto zmysle rozsudky
         z 25. februára 1999, CPP, C‑349/96, Zb. s. I‑973, bod 32, a z 21. júna 2007, Ludwig, C‑453/05, Zb. s. I‑5083, bod 20), je
         potrebné najprv preskúmať ôsmu otázku.

       O ôsmej otázke
      20      Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta či dodatočné poplatky, ktoré poskytovateľ telekomunikačných služieb účtuje
         svojim zákazníkom v prípade, že používajú určitý spôsob platby, predstavujú na účely výberu DPH a najmä na účely ustanovení
         o oslobodeniach upravených v šiestej smernici, protihodnotu za poskytovanie služby spracovania platieb, ktorú uvedený poskytovateľ
         poskytuje svojim zákazníkom a ktorá sa má považovať za službu odlišnú od poskytovania telekomunikačných služieb.

      21      Z článku 2 šiestej smernice vyplýva, že každé plnenie má byť za normálnych okolností považované za odlišné a nezávislé (pozri
         najmä rozsudky CPP, už citovaný, bod 29; z 29. marca 2007, Aktiebolaget NN, C‑111/05, Zb. s. I‑2697, bod 22, a z 19. novembra
         2009, Don Bosco Onroerend Goed, C‑461/08, Zb. s. I‑11079, bod 35).

      22      Operácia pozostávajúca z hospodárskeho hľadiska z jediného plnenia však nesmie byť umelo členená, aby sa nezmenila funkčnosť
         systému DPH (pozri najmä rozsudky CPP, už citovaný, bod 29; Aktiebolaget NN, už citovaný, bod 22, a z 22. októbra 2009, Swiss
         Re Germany Holding, C‑242/08, Zb. s. I‑10099, bod 51).

      23      Okrem toho za určitých okolností viaceré formálne odlišné plnenia, ktoré môžu byť poskytnuté oddelene, a tak osobitne viesť
         buď k zdaneniu, alebo k oslobodeniu od dane, sa musia, ak nie sú nezávislé, považovať za jedno plnenie (pozri rozsudky z 21. februára
         2008, Part Service, C‑425/06, Zb. s. I‑897, bod 51; z 11. júna 2009, RLRE Tellmer Property, C‑572/07, Zb. s. I‑4983, bod 18,
         a Don Bosco Onroerend Goed, už citovaný, bod 36).

      24      Tak je to napríklad vtedy, keď jedno alebo viaceré prvky tvoria hlavné plnenie, kým ostatné prvky predstavujú jedno alebo
         viacero vedľajších plnení, ktoré podliehajú rovnakému daňovému režimu ako hlavné plnenie (pozri najmä rozsudky CPP, už citovaný,
         bod 30; z 15. mája 2001, Primback, C‑34/99, Zb. s. I‑3833, bod 45, a RLRE Tellmer Property, už citovaný, bod 18, ako aj uznesenie
         zo 14. mája 2008, Tiercé Ladbroke a Derby, C‑231/07 a C‑232/07, bod 21).

      25      Konkrétne musí byť plnenie považované za vedľajšie vo vzťahu k hlavnému plneniu, ak samo osebe nie je pre zákazníkov cieľom,
         ale je iba prostriedkom lepšieho využitia hlavného plnenia poskytovateľa služby (pozri najmä rozsudky CPP, už citovaný bod
         30; Primback, už citovaný, bod 45, a RLRE Tellmer Property, už citovaný, bod 18, ako aj uznesenie Tiercé Ladbroke a Derby,
         už citované, bod 21).

      26      Aby bolo možné určiť, či zdaniteľná osoba poskytuje spotrebiteľovi, ktorý je vnímaný ako priemerný spotrebiteľ, viaceré hlavné
         odlišné plnenia alebo jediné plnenie, je potrebné zistiť charakteristické vlastnosti dotknutej operácie a zohľadniť všetky
         okolnosti, za ktorých sa uskutočnila (pozri v tomto zmysle rozsudky CPP, už citovaný, body 28 a 29; Aktiebolaget NN, už citovaný,
         body 21 a 22, a Ludwig, už citovaný, bod 17, ako aj uznesenie Tiercé Ladbroke a Derby, už citované, body 19 a 20).

      27      Pokiaľ ide o spor vo veci samej, je potrebné konštatovať, že hlavná služba, ktorú svojim zákazníkom poskytuje poskytovateľ
         služieb, akým je Everything Everywhere, je mobilné telefonovanie. Činnosť, ktorú táto spoločnosť vykonáva pri účtovaní uvedenej
         služby, teda poskytnutie infraštruktúry zákazníkom, ktorá im dovoľuje uhrádzať faktúry nie len pomocou systému „Direct Debit“
         alebo prevodom BACS, ale tiež kreditnou kartou, šekom alebo v hotovosti, nie je sama osebe cieľom zákazníkov. Údajná služba,
         ktorú by zákazníci bez používania mobilných telefónnych služieb nemohli využiť, neposkytuje z ich pohľadu nič, čo by bolo
         nezávislé od uvedených telefónnych služieb. Táto služba im ponúka iba možnosť uhradiť faktúry za mobilné telefonovanie pre
         nich najvhodnejším spôsobom a poskytovateľovi služieb umožňuje zvýšiť objem služby, ktorú poskytuje ako hlavnú službu (pozri
         v tomto zmysle rozsudok Primback, už citovaný, bod 47).

      28      Okrem toho prijatie platby, ako aj jej spracovanie sú neoddeliteľne spojené s každým poskytovaním služieb za protihodnotu.
         Pri takýchto službách je nevyhnutným predpokladom, že ich poskytovateľ požaduje platbu a vyvíja všetko potrebné úsilie na
         to, aby zákazník mohol účinne vykonať platbu ako protihodnotu za poskytnuté služby. Z akéhokoľvek spôsobu platby za poskytnutie
         služieb v zásade vyplýva, že poskytovateľ služby prijme isté opatrenia na spracovanie platby, hoci ich rozsah sa môže v závislosti
         na spôsobe platby líšiť. Podľa opisu jednotlivých spôsobov platby uvedeného v návrhu na začatie prejudiciálneho konania, aj
         platba prostredníctvom systému „Direct Debit“ vyžaduje s cieľom zabezpečiť jej účinnosť aktivitu veriteľa, ktorá spočíva v tom,
         že použije mandát, ktorý mu bol udelený, a požiada banku dotknutého zákazníka, aby uskutočnila prevod dlžnej sumy (pozri v tomto
         zmysle rozsudok z 28. októbra 2010, AXA UK, C‑175/09, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, body 9, 10 a 33).

      29      Okolnosť, zdôraznená v ôsmej položenej otázke, že osobitná cena za údajnú finančnú službu je ako taká identifikovaná v zmluvnom
         dokumente a oddelene uvedená pod samostatnou položkou vo faktúrach vystavených pre zákazníkov, nie je sama osebe určujúca.
         Podľa judikatúry Súdneho dvora totiž skutočnosť, že bola účtovaná jediná cena, alebo, že sa v zmluve predpokladajú rôzne ceny,
         nemá na účely určenia, či ide o dve, alebo viaceré odlišné a nezávislé operácie, alebo o jedinú hospodársku operáciu, rozhodujúci
         význam (pozri v tomto zmysle rozsudky CPP, už citovaný, bod 31, ako aj z 27. októbra 2005, Levob Verzekeringen a OV Bank,
         C‑41/04, Zb. s. I‑9433, bod 25).

      30      Z toho vyplýva, že zákazníci spoločnosti Everything Everywhere, ktorí svoje faktúry za mobilné telefónne služby platia spôsobom,
         z ktorého vyplýva povinnosť platby SPHC, nemajú záujem o kúpu dvoch odlišných služieb, teda mobilných telefónnych služieb
         a služby zabezpečenia spracovania ich platby. Z pohľadu zákazníka sa poskytovanie služby spracovania platieb, ktorú údajne
         poskytuje poskytovateľ telekomunikačných služieb svojim zákazníkom pri úhrade platieb za tieto služby určitými spôsobmi, musí
         za okolností, ako sú tie vo veci samej, považovať na účely DPH za vedľajšie plnenie vo vzťahu k hlavnému plneniu, ktorým je
         poskytovanie telekomunikačných služieb (pozri analogicky rozsudok z 22. októbra 1998, Madgett a Baldwin, C‑308/96 a C‑94/97,
         Zb. s. I‑6229, body 24 a 25).

      31      Tento záver nemôže oslabiť zásada daňovej neutrality, ktorá je neoddeliteľne spätá so spoločným systémom DPH a ktorá bráni
         tomu, aby sa s podobnými službami, ktoré si preto navzájom konkurujú, zaobchádzalo odlišne z hľadiska DPH (pozri najmä rozsudky
         zo 6. mája 2010, Komisia/Francúzsko, C‑94/09, Zb. s. I‑4261, bod 40, a z 10. júna 2010, Leo-Libera, C‑58/09, Zb. s. I‑5189,
         bod 34), keďže situácia spoločnosti Everything Everywhere je úplne iná ako situácia hospodárskeho subjektu, ktorý svojim zákazníkom
         poskytuje ako hlavné plnenie finančné služby.

      32      Na ôsmu otázku je preto potrebné odpovedať v tom zmysle, že dodatočné poplatky, ktoré poskytovateľ telekomunikačných služieb
         účtuje svojim zákazníkom v prípade, že za uvedené služby neplatia systémom „Direct Debit“ alebo prevodom BACS, ale kreditnou
         kartou, platobnou kartou, šekom alebo v hotovosti pri bankovej priehradke, alebo pri priehradke zástupcu povereného prijímaním
         platieb pre poskytovateľa služieb, nepredstavujú na účely výberu DPH protihodnotu za poskytovanie služieb, ktoré sú odlišné
         a nezávislé od hlavných služieb, čiže telekomunikačných služieb.

       O prvej až siedmej otázke
      33      Vzhľadom na odpoveď na ôsmu otázku nie je potrebné odpovedať na prvú až siedmu otázku.

       O trovách
      34      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:
      Dodatočné poplatky, ktoré poskytovateľ telekomunikačných služieb účtuje svojim zákazníkom v prípade, že za uvedené služby
            neplatia systémom „Direct Debit“ alebo prevodom prostredníctvom Bankers’ Automated Clearing System, ale kreditnou kartou,
            platobnou kartou, šekom alebo v hotovosti pri bankovej priehradke, alebo pri priehradke zástupcu povereného prijímaním platieb
            pre poskytovateľa služieb, nepredstavujú na účely výberu dane z pridanej hodnoty protihodnotu za poskytovanie služieb, ktoré
            sú odlišné a nezávislé od hlavných služieb, čiže telekomunikačných služieb.
      Podpisy
      * Jazyk konania: angličtina.


Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) z 15. decembra 1994. # Bayer AG proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Odvolanie - Hospodárska súťaž. # Vec C-195/91 P.