Rozsudok Súdneho dvora z 19. marca 1964. # M.K.H. Unger, vydatá Hoekstra, proti Bestuur der Bedrijfsvereniging voor Detailhandel en Ambachten te Utrecht. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Centrale Raad van Beroep - Holandsko. # Vec 75-63.


title: Rozsudok Súdu pre verejnú službu (prvá komora) z 30. novembra 2009.#Roberto Ridolfi proti Európskej komisii.#Vec F-3/09.

text:
      ROZSUDOK SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU (prvá komora)
      z 30. novembra 2009
      Vec F‑3/09
      Roberto Ridolfi
      proti
      Komisii Európskych spoločenstiev
      „Verejná služba – Úradníci – Úradníci pôsobiaci v tretej krajine – Zvýšený príspevok na vzdelanie – Opätovné pridelenie do sídla – Recirkulácia – Obvyklé obdobie pôsobenia – Články 3 a 15 prílohy X služobného poriadku“
      Predmet: Žaloba podaná podľa článku 236 ES a článku 152 AE, ktorou R. Ridolfi navrhuje najmä na jednej strane zrušenie rozhodnutia
         Komisie z 5. marca 2008, ktorým sa mu odmieta priznať výhoda „recirkulácie“ upravená v článku 3 prílohy X Služobného poriadku
         úradníkov Európskych spoločenstiev, a to od 24. októbra 2007, dňa jeho opätovného pridelenia do sídla inštitúcie po dobe služby
         v tretej krajine, a na druhej strane zrušenie oznámenia Komisie z 12. decembra 2008 o vymáhaní zvýšenia príplatku na vzdelanie
         poskytovaného žalobcovi podľa článku 15 prílohy X služobného poriadku za obdobie od 24. októbra 2007 do 31. decembra 2007

      Rozhodnutie: Žaloba sa zamieta. Žalobca je povinný nahradiť trovy konania.

      Abstrakt
      1.      Úradníci – Pridelenie – Preloženie
      (Služobný poriadok úradníkov, článok 7 ods. 1)
      2.      Úradníci – Rovnosť zaobchádzania – Výhody priznané počas opätovného dočasného pridelenia do sídla Komisie po obvyklom období
            pôsobenia v tretej krajine
      (Služobný poriadok úradníkov, príloha X články 3 a 15)
      1.      Preloženie v záujme služby nevylučuje, že príslušné orgány zohľadnia osobné želania dotknutých osôb, najmä preto, aby im umožnili
         prekonať ich osobné problémy. Z dôvodu, že výkonnosť každého úradníka závisí od jeho osobného rozvoja a na základe povinnosti
         starostlivosti, ktorú majú Európske spoločenstvá voči svojim úradníkom, záujem služby zákonite zahŕňa zohľadnenie osobných
         problémov uvádzaných úradníkmi. Umožniť úradníkovi, ktorý bol opätovne preložený na jeho výslovnú žiadosť a z osobných dôvodov,
         aby ignoroval túto skutočnosť a pripisoval svoje opätovné preloženie iba potrebám služby, by sa rovnalo tomu, že by sa záujem
         služby nesprávne oddelil od osobnej situácie úradníka, hoci tieto dve zložky sú neoddeliteľne spojené.

      (pozri bod 47)
      Odkaz:
      Súdny dvor: 9. novembra 1978, Verhaaf/Komisia, 140/77, Zb. s. 2117, body 11 a 12
      2.      Zásada rovnosti zaobchádzania najmä zakazuje, aby sa s porovnateľnými situáciami zaobchádzalo rôznym spôsobom a aby sa s rôznymi
         situáciami zaobchádzalo rovnakým spôsobom, pokiaľ takéto zaobchádzanie, podľa okolností rôzne alebo rovnaké, nie je objektívne
         odôvodnené. Platí to aj pre zásadu zákazu diskriminácie, ktoré je iba osobitným výrazom všeobecnej zásady rovnosti a spolu
         s touto zásadou predstavuje jedno zo základných práv práva Spoločenstva, ktorého dodržiavanie zabezpečuje Súdny dvor. Zásada
         proporcionality vyžaduje, aby akty inštitúcií Spoločenstva neprekračovali hranice toho, čo je primerané a nevyhnutné na dosiahnutie
         sledovaného cieľa.

      Ak sa však normotvorca Spoločenstva v rámci svojej diskrečnej právomoci rozhodol zaviesť výhodu „recirkulácie“, teda opätovného
         dočasného pridelenia v sídle Komisie alebo na inom mieste zamestnania v Spoločenstve úradníka preloženého do tretej krajiny,
         s jeho pracovným miestom, tým skôr má širokú mieru voľnej úvahy pri určení predpokladov a podmienok takejto výhody. V dôsledku
         toho treba vyššie uvedené zásady vykladať s prihliadnutím na túto širokú mieru voľnej úvahy a so zreteľom na nevyhnutnosť
         realizovať rozhodnutia normotvorcu v oblasti personálnej politiky.

      V tejto oblasti súd Spoločenstva iba overí, pokiaľ ide o zásadu rovnosti, ako aj zásadu zákazu diskriminácie, že daná inštitúcia
         nerobila rozdiely svojvoľne alebo zjavne nevhodne vo vzťahu k sledovanému cieľu, a pokiaľ ide o zásadu proporcionality, či
         prijaté opatrenie nie je zjavne neprimerané sledovanému cieľu.

      Vzhľadom na osobné alebo rodinné nevýhody a obmedzenia, ktoré úradníkom môže spôsobovať preloženie do tretej krajiny, však
         nemožno tvrdiť, že situácia úradníkov, ktorí odpracujú počas preloženia do tretej krajiny obvyklé obdobie, je porovnateľná
         so situáciou úradníkov, ktoré tretiu krajinu opustia pred uplynutím tohto obdobia, najmä ak z nej odchádzajú na svoju žiadosť.
         Platí to aj vtedy, ak sa posúdi situácia úradníkov so zreteľom na potreby verejnej služby Spoločenstva, najmä požiadavky trvalosti
         a kontinuity služby, ako aj rozpočtové požiadavky; treba uznať, že tieto potreby sú lepšie naplnené vtedy, ak je počas preloženia
         do tretej krajiny odpracované obvyklé obdobie ako v prípade predčasného odchodu.

      Keďže situácia úradníkov, ktorí odpracujú počas preloženia v tretej krajine obvyklé obdobie, nie je porovnateľná so situáciou
         úradníkov, ktorí takéto obdobie neodpracujú, vyplýva z toho, že rozlišovanie medzi týmito dvoma kategóriami úradníkov je nielen
         odôvodnené, ale dokonca povinné, ak neexistuje objektívny dôvod na iný postup.

      Za tejto situácie je normotvorca Spoločenstva oprávnený vyhradiť určité výhody úradníkom, ktorí počas preloženia v tretej
         krajine odpracujú obvyklé obdobie, a pod podmienkou dodržania zásady proporcionality je rovnako oprávnený presne upraviť tieto
         výhody tak, ako to urobil tým, že zaviedol „recirkuláciu“ a pokračovanie vo výplate zvýšeného príspevku na vzdelanie. Keďže
         úradník opätovne dočasne pridelený do sídla bez výhody „recirkulácie“ prichádza iba o zvýšenie príspevku na vzdelanie, ktoré
         sa poskytuje úradníkom opätovne dočasne prideleným s výhodou „recirkulácie“, a nie právo na príspevok na vzdelanie, nie je
         toto rozlišovanie nijako neprimerané svojmu účelu.

      (pozri body 50, 51 a 53 – 57)
      Odkaz:
      Súdny dvor: 20. februára 1979, Buitoni, 122/78, Zb. s. 677, body 16 a 20; 23. februára 1983, Fromançais, 66/82, Zb. s. 395,
         bod 8; 17. mája 1984, Denkavit Nederland, 15/83, Zb. s. 2171, bod 25; 11. marca 1987, Rau Lebensmittelwerke a i./Komisia,
         279/84, 280/84, 285/84 a 286/84, Zb. s. 1069, bod 34; 11. júla 1989, Schräder HS Kraftfutter, 265/87, Zb. s. 2237, bod 22;
         26. júna 1990, Zardi, C‑8/89, Zb. s. I‑2515, bod 10; 5. mája 1998, National Farmers’ Union a i., C‑157/96, Zb. s. I‑2211,
         bod 60

      Súd prvého stupňa: 30. septembra 1998, Losch/Súdny dvor, T‑13/97, Zb. VS s. I‑A‑543, II‑1633, body 113, 121 a 122; 30. septembra
         1998, Busacca a i./Dvor audítorov, T‑164/97, Zb. VS s. I‑A‑565, II‑1699, body 49, 58 a 59; 6. júla 1999, Séché/Komisia, T‑112/96
         a T‑115/96, Zb. VS s. I‑A‑115, II‑623, body 127 a 132; 27. septembra 2002, Tideland Signal/Komisia, T‑211/02, Zb. s. II‑3781,
         bod 39; 8. januára 2003, Hirsch a i./ECB, T‑94/01, T‑152/01 a T‑286/01, Zb. VS s. I‑A‑1, II‑27, bod 51; 13. apríla 2005, Verein
         für Konsumenteninformation/Komisia, T‑2/03, Zb. s. II‑1121, bod 99; 13. septembra 2006, Sinaga/Komisia, T‑217/99, T‑321/00
         a T‑222/01, neuverejnený v Zbierke, bod 144

      Súd pre verejnú službu: 23. januára 2007, Chassagne/Komisia, F‑43/05, Zb. VS s. I‑A‑1‑27, II‑A‑1‑139, bod 55, bod 59 a tam
         citovaná judikatúra, a bod 61; 28. apríla 2009, Balieu‑Steinmetz a Noworyta/Parlament, F‑115/07, Zb. VS s. I‑A‑1‑0000, II‑A‑1‑0000,
         bod 26, a tam citovaná judikatúra


title: Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 23. apríla 2009. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Helénskej republike. # Nesplnenie povinnosti členským štátom - Sloboda usadiť sa - Voľný pohyb kapitálu - Priame dane - Zdanenie dividend z akcií spoločností - Sadzba dane z príjmov osobných spoločností. # Vec C-406/07.

text:
      Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 23. apríla 2009 – Komisia/Grécko
      (vec C‑406/07)
      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Sloboda usadiť sa – Voľný pohyb kapitálu – Priame dane – Zdanenie dividend z akcií spoločností – Sadzba dane z príjmov osobných spoločností“
      1.                     Voľný pohyb osôb – Sloboda usadiť sa – Voľný pohyb kapitálu – Ustanovenia Zmluvy – Pôsobnosť (články 43 ES a 56 ES) (pozri
            bod 22)
      2.                     Voľný pohyb osôb – Sloboda usadiť sa – Voľný pohyb kapitálu – Daňová právna úprava – Daň z príjmov právnických osôb (články
            43 ES a 56 ES; Dohoda o EHP, články 31 a 40) (pozri body 25 – 28 a výrok)
      3.                     Voľný pohyb osôb – Sloboda usadiť sa – Daňová právna úprava (článok 43 ES; Dohoda o EHP, článok 40) (pozri body 39 – 43 a výrok)
      Predmet

               Nesplnenie povinnosti členským štátom – Porušenie článkov 43 ES a 56 ES – Vnútroštátna právna úprava, ktorá stanovuje oslobodenie
                  od dane pre dividendy vyplácané vnútroštátnymi spoločnosťami okrem dividend vyplácaných spoločnosťami so sídlom v inom členskom
                  štáte

            Výrok

                  1.

                  	Helénska republika si tým, že na dividendy s pôvodom v cudzine uplatňuje menej výhodný daňový systém než na dividendy s pôvodom
                     v tuzemsku, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článkov 43 ES a 56 ES, ako aj zo zodpovedajúcich článkov Dohody o Európskom
                     hospodárskom priestore z 2. mája 1992, konkrétne z jej článkov 31 a 40.

            Helénska republika si tým, že ponecháva v platnosti ustanovenia zákona o daniach z príjmov (zákon 2238/1994 v znení zákona
         3296/2004), podľa ktorých sú zahraničné osobné spoločnosti zdaňované v Grécku viac než tuzemské osobné spoločnosti, nesplnila
         povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 43 ES a článku 31 Dohody o Európskom hospodárskom priestore.

                  2.

                  	Helénska republika je povinná nahradiť trovy konania.


title: Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 29. apríla 2010. # Smit Reizen BV proti Minister van Verkeer en Waterstaat. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Raad van State - Holandsko. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Nariadenia (EHS) č. 3820/85 a 3821/85 - Cestná doprava - Registračná povinnosť - Prestávka na odpočinok a ostatný pracovný čas - Čas strávený cestou na miesto prevzatia vozidla vybaveného záznamovým zariadením - Pojem ‚prevádzková centrála‘. # Vec C-124/09.

text:
      Vec C‑124/09
      Smit Reizen BV
      proti
      Minister van Verkeer en Waterstaat
      (návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Raad van State)
      „Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Nariadenia (EHS) č. 3820/85 a 3821/85 – Cestná doprava – Registračná povinnosť – Prestávka na odpočinok a ostatný pracovný čas – Čas strávený cestou na miesto prevzatia vozidla vybaveného záznamovým zariadením – Pojem ‚prevádzková centrála‘“
      Abstrakt rozsudku
      1.        Doprava – Cestná doprava – Sociálne ustanovenia – Pracovný čas iný ako čas riadenia – Prestávka na odpočinok
      (Nariadenie Rady č. 3820/85, článok 1 bod 5 a článok 8 ods. 3 a 6, a nariadenie Rady č. 3821/85, článok 15)
      2.        Doprava – Cestná doprava – Sociálne ustanovenia – Pracovný čas iný ako čas riadenia – Prestávka na odpočinok
      (Nariadenie Rady č. 3820/85, článok 1 bod 5 a článok 8 ods. 7, a nariadenie Rady č. 3821/85, článok 15)
      1.        Pojem prevádzková centrála uvedený v bode 21 a nasl. rozsudku Skills Motor Coaches a i., C‑297/99, pokiaľ ide o kvalifikáciu
         podľa ustanovení nariadenia č. 3820/85 o zosúlaďovaní niektorých právnych predpisov v sociálnej oblasti, ktoré sa týkajú cestnej
         dopravy, a nariadenia č.º3821/85 o záznamovom zariadení v cestnej doprave, času zodpovedajúcemu presunu uskutočneného vodičom
         z miesta svojho bydliska do miesta prebratia vozidla vybaveného záznamovým zariadením, sa musí definovať ako miesto, s ktorým
         je vodič konkrétne viazaný, teda ako zariadenie prepravného podniku, z ktorého pravidelne začína vykonávať svoju službu a do
         ktorého sa po jej skončení vracia v rámci bežného výkonu svojich úloh a bez toho, aby plnil osobitné pokyny svojho zamestnávateľa.

      (pozri body 20, 31, bod 1 výroku)
      2.        Skutočnosť, či sa vodič dopraví sám na miesto, kde má prebrať vozidlo vybavené záznamovým zariadením, alebo sa tam dá dopraviť
         niekým iným, nemá vplyv na kvalifikáciu času presunu vzhľadom na pojem odpočinok v zmysle článku 1 bodu 5 nariadenia č. 3820/85
         o zosúlaďovaní niektorých právnych predpisov v sociálnej oblasti, ktoré sa týkajú cestnej dopravy.

      Jednak totiž článok 8 ods. 7 tohto nariadenia podmieňuje možnosť vodiča čerpať denný čas odpočinku vo vozidle tým, aby bolo
         vozidlo vybavené lôžkom a bolo odstavené. Jednak by bolo v rozpore s cieľom bezpečnosti na cestách, keby dochádzalo k rozlišovaniu
         podľa skutočnosti či vodič dopravného prostriedku idúceho na miesto prebratia vozidla vybaveného záznamovým zariadením je
         alebo nie je tá istá osoba, ktorá musí po príchode viesť takéto vozidlo. Stav únavy vodiča, ktorý by mohol ohroziť uvedený
         cieľ, môže vyplývať nielen zo samotného vedenia dopravného prostriedku, ale aj od podmienok, za akých sa uskutočňuje presun.

      (pozri body 33 – 35, bod 2 výroku)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (tretia komora)
      z 29. apríla 2010 (*)

      „Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Nariadenia (EHS) č. 3820/85 a 3821/85 – Cestná doprava – Registračná povinnosť – Prestávka na odpočinok a ostatný pracovný čas – Čas strávený cestou na miesto prevzatia vozidla vybaveného záznamovým zariadením – Pojem ‚prevádzková centrála‘“
      Vo veci C‑124/09,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Raad van State (Holandsko)
         z 25. marca 2009 a doručený Súdnemu dvoru 3. apríla 2009, ktorý súvisí s konaním:

      Smit Reizen BV
      proti
      Minister van Verkeer en Waterstaat,
      SÚDNY DVOR (tretia komora),
      v zložení: predseda tretej komory K. Lenaerts, sudcovia R. Silva de Lapuerta, G. Arestis, J. Malenovský a T. von Danwitz (spravodajca),
      generálny advokát: Y. Bot,
      tajomník: M.‑A. Gaudissart, vedúci sekcie,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 28. januára 2010,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        Smit Reizen BV, v zastúpení: P. Mommers, advocaat,
      –        holandská vláda, v zastúpení: C. Wissels, B. Koopman a Y. de Vries, splnomocnení zástupcovia,
      –        talianska vláda, v zastúpení: G. Palmieri, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci M. Russo, avvocato dello Stato,
      –        vláda Spojeného kráľovstva, v zastúpení: L. Seeboruth, splnomocnený zástupca,
      –        Európska komisia, v zastúpení: W. Roels a N. Yerrell, splnomocnení zástupcovia,
      so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu výrazu „prevádzková centrála“ uvedeného v bode 21 a nasl. rozsudku
         z 18. januára 2001, Skills Motor Coaches a i. (C‑297/99, Zb. s. I‑573), a článku 1 bodu 5 nariadenia Rady (EHS) č. 3820/85
         z 20. decembra 1985 o zosúlaďovaní niektorých právnych predpisov v sociálnej oblasti, ktoré sa týkajú cestnej dopravy (Ú. v. ES
         L 370, s. 1; Mim. vyd. 05/002, s. 45).

      2        Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Smit Reizen BV (ďalej len „Smit Reizen“) a Minister van Verkeer en Waterstaat (ministerstvo
         dopravy a vodných ciest, ďalej len „ministerstvo“), ktorého predmetom bola pokuta, ktorá bola žalobcovi uložená z dôvodu porušenia
         ustanovení týkajúcich sa času odpočinku vodičov.

       Právny rámec
       Právo Únie
       Nariadenie č. 3820/85
      3        Prvé odôvodnenie nariadenia č. 3820/85 znie takto:

      „keďže v oblasti cestnej dopravy… právne predpisy spoločenstva v sociálnej oblasti…; [majú za cieľ] zosúladenie podmienok
         hospodárskej súťaže medzi druhmi vnútrozemskej dopravy, hlavne v sektore cestnej dopravy a… zlepšenie pracovných podmienok
         a bezpečnosti na cestách; keďže treba zaistiť a rozšíriť pokrok v týchto oblastiach; keďže je však potrebné, aby boli ustanovenia
         nariadenia flexibilnejšie a nenarušovali jeho ciele“.

      4        Podľa pätnásteho odôvodnenia tohto nariadenia „dlhší jazdný deň a kratší celkový čas jazdy v dvojtýždňovom období pravdepodobne
         uľahčí organizáciu v dopravných podnikoch a prispeje k sociálnemu pokroku“.

      5        Článok 1 uvedeného nariadenia stanovuje:

      „V tomto nariadení:
      …
      3.      ‚vodič‘ je každá osoba, ktorá riadi vozidlo aj krátky čas alebo ktorá sa prepravuje vo vozidle za tým účelom, aby ho mohla
         riadiť v prípade potreby;

      …
      5.      ‚odpočinok‘ je každý neprerušovaný čas, ktorý trvá aspoň jednu hodinu, počas ktorej vodič môže voľne disponovať svojím časom;
      …“
      6        V zmysle článku 8 nariadenia č. 3820/85, ktorý sa nachádza v jeho časti V nazvanej „Prestávky a čas odpočinku“:

      „1.      Počas každých 24 hodín má mať vodič denný odpočinok aspoň 11 nepretržitých hodín, ktorý sa môže skrátiť na minimálne 9 nepretržitých
         hodín najviac trikrát do týždňa za podmienky, že náhradný zodpovedajúci čas odpočinku bude poskytnutý pred skončením nasledujúceho
         týždňa.

      V dňoch, keď sa odpočinok neskráti podľa prvého pododseku, môže sa čerpať v dvoch alebo troch oddelených častiach počas 24
         hodín, z ktorých jedna musí trvať aspoň osem nepretržitých hodín. V takomto prípade sa minimálna dĺžka odpočinku predĺži na
         12 hodín.

      2.      Počas každých 30 hodín, keď sú vo vozidle aspoň dvaja vodiči, má mať každý z nich odpočinkový čas minimálne osem nepretržitých
         hodín.

      3.      V každom týždni sa jeden čas odpočinku uvedený v odsekoch 1 a 2 predĺži na týždenný odpočinok s celkovou dĺžkou 45 nepretržitých
         hodín. Tento čas odpočinku sa môže skrátiť na minimálne 36 nepretržitých hodín, ak sa strávi na mieste, kde má vozidlo normálne
         základňu alebo v mieste vodičovho bydliska [mieste stanovišťa vodiča – neoficiálny preklad], alebo na minimálne 24 nepretržitých hodín, ak sa strávi inde. Každé skrátenie sa nahradí zodpovedajúcim časom odpočinku,
         stráveným vcelku pred skončením tretieho týždňa nasledujúceho za príslušným týždňom.

      …
      6.      Každý odpočinok, ktorý sa vyberie ako náhrada za skrátenie denného a/alebo týždenného času odpočinku, musí byť pripojený k inému
         odpočinku, ktorý trvá aspoň osem hodín a poskytne sa na požiadanie príslušnej osoby na mieste, kde vozidlo parkuje alebo v mieste
         vodičovho bydliska [mieste stanovišťa vodiča – neoficiálny preklad].

      7.      Denný čas odpočinku sa môže tráviť v zaparkovanom vozidle, pokiaľ je vybavené lôžkom.“
       Nariadenie (EHS) č. 3821/85
      7        Nariadenie Rady (EHS) č. 3821/85 z 20. decembra 1985 o záznamovom zariadení v cestnej doprave (Ú. v. ES L 370, s. 8; Mim.
         vyd. 07/001, s. 227) zmenené a doplnené nariadením Komisie (ES) č. 432/2004 z 5. marca 2004 (Ú. v. ES L 71, s. 3, ďalej len
         „nariadenie č. 3821/85“) stanovuje, že kontrola uplatnenia ustanovení nariadenia č. 3820/85 sa zabezpečí prostredníctvom používania
         záznamového zariadenia schopného určiť „časové úseky“ uvedené v tomto nariadení.

      8        Článok 2 nariadenia č. 3821/85 stanovuje, že na účely tohto nariadenia sa tiež použijú definície stanovené v článku 1 nariadenia
         (EHS) č. 3820/85.

      9        Článok 15 ods. 2 a 3 nariadenia č. 3821/85 stanovuje:

      „2.      Vodiči sú povinní používať záznamové listy každý deň, keď jazdia od chvíle, keď prevzali vozidlo. Záznamový list nebude odobratý
         pred ukončením dennej pracovnej doby, ak jeho odobratie nie je inak schválené. Nijaký záznamový list nesmie byť použitý na
         dlhšie obdobie, než na ktoré bol určený.

      …
      3.      Vodiči:
      …
      –        uvedú do činnosti prepínací mechanizmus umožňujúci, aby nasledujúce časové úseky boli zaznamenané oddelene a zreteľne:
      a)      pod znakom…: doba jazdy;
      b)      pod znakom…: všetky ostatné doby práce;
      c)      pod znakom…: ostatné obdobia používateľnosti…
      –        …
      d)      pod znakom…: prestávky v práci a doby denného odpočinku.“
       Vnútroštátna právna úprava
      10      Výnos o pracovnom čase v oblasti dopravy (Arbeidstijdenbesluit vervoer, ďalej len „Atbv“) je vykonávacím predpisom k nariadeniu
         č. 3820/85. Článok 2.5:1 ods. 4 Atbv v platnom znení v čase skutkových okolností vo veci samej stanovuje, že vodič koná v súlade
         s článkami 8 a 9 uvedeného nariadenia.

      11      Podľa článku 8:1 ods. 1 Atbv za nedodržanie článku 2.5:1 ods. 4 tohto výnosu možno uložiť pokutu.

       Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
      12      Smit Reizen je podnikom prevádzkujúcim autobusovú dopravu osôb so sídlom v Harderwijku (Holandsko). Cestovnej kancelárii Solmar
         Tours poskytuje služby kyvadlovej dopravy do Španielska z miesta odchodu a príchodu nachádzajúceho sa v Maarheezi (Holandsko),
         približne dve hodiny cesty autom z Harderwijku. Solmar Tours je vlastníkom jednak pozemku, na ktorom sa nachádza uvedené miesto
         odchodu a príchodu, ako aj budovy, ktorá sa na ňom nachádza a ktorej časť je prenajatá Smit Reizen.

      13      Kyvadlová autobusová doprava odchádza z miesta na pozemku nachádzajúcom sa v Maarheezi a vracia sa na toto miesto štyrikrát
         týždenne. Počas týchto dní spolupracovník Smit Reizen, ktorý sa zaoberá plánovaním a kontrolou dokladov vodičov, je prítomný
         na tomto mieste, aby pomohol pri odchode a príchode autobusov. Priestory prenajaté Smit Reizen sú vybavené kuchynkou s automatom
         na kávu, televíziou, záchodmi, sprchou, lôžkami pre vodičov, ako aj rôznymi rezervnými nástrojmi pre autobusy. V týchto priestoroch
         sa nachádza tiež časť administratívy Smit Reizen a kancelárskeho vybavenia, vrátane tachografických kotúčov, časových výkazov
         o hodinách odpracovaných vodičmi a jazdných listov.

      14      Podľa vnútroštátneho súdu zo spisu vo veci samej vyplýva, že v čase skutkových okolností vodiči sami prichádzali z miest svojich
         bydlísk v Harderwijku a v Drontene (Holandsko) do miesta odchodu v Maarheezi. Na pojednávaním pred vnútroštátnym súdom však
         riaditeľ Smit Reizen vyhlásil, že vodiči boli do tohto miesta odchodu prepravovaní minibusom. Následne dvaja vodiči šoférovali
         autobus, ktorý je vozidlom podliehajúcim povinnosti používať záznamové zariadenie, do miesta určenia v Španielsku.

      15      Rozhodnutím zo 14. júna 2006 ministerstvo uložilo Smit Reizen pokutu 2 200 eur z dôvodu, že určitý počet jeho zamestnancov
         nerešpektoval čas odpočinku stanovený článkom 2.5:1 ods. 4 Atbv v spojení s článkom 8 ods. 2 nariadenia č. 3820/85. Čas nevyhnutný
         na to, aby sa dotknutí vodiči zo svojich bydlísk dostali do miesta odchodu v Maarheezi, totiž nebol zohľadnený. Z už citovaného
         rozsudku Skills Motor Coaches a i. však vyplýva, že tento čas musí byť zohľadnený ako pracovný čas, keďže pracovisko v Maarheezi
         nemožno považovať za „prevádzkovú centrálu“ Smit Reizen.

      16      Dňa 5. decembra 2006 ministerstvo zamietlo ako nedôvodnú sťažnosť podanú Smit Reizen proti rozhodnutiu zo 14. júna 2006.

      17      Rechtbank Zutphen rozsudkom z 9. apríla 2008 vyhlásil žalobu, ktorú naň podal Smit Reizen, za dôvodnú a zrušil rozhodnutie
         z 5. decembra 2006, ktorým sa zamietala jeho sťažnosť, rozhodol však, že právne účinky tohto rozhodnutia ostávajú v plnom
         rozsahu zachované. Podľa tohto súdu ministerstvo oprávnene dospelo k záveru, že Smit Reizen porušil článok 2.5:1 ods. 4 Atbv.
         Odôvodnenie rozhodnutia však nebolo správne. Na účely stanovenia doby 30 hodín uvedenej v článku 8 ods. 2 nariadenia č. 3820/85
         sa totiž musí zohľadniť všetok čas potrebný na to, aby sa vodiči dostali na miesto, v ktorom preberú vozidlo vybavené záznamovým
         zariadením a začnú svoju službu, a to nezávisle od toho, či sa toto miesto prebratia vozidla má alebo nemá považovať za prevádzkovú
         centrálu.

      18      Smit Reizen podal odvolanie proti tomuto rozsudku na predkladajúci súd, pričom tvrdil, že Rechtbank Zutphen nesprávne vyložil
         už citovaný rozsudok Skills Motor Coaches a i.

      19      Raad van State, ktorý sa domnieval, že riešenie sporu závisí od výkladu pojmu „prevádzková centrála“, rozhodol prerušiť konania
         a položil Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

      „1.      Ako treba vykladať pojem ‚prevádzková centrála‘, ktorý sa nachádza v bode 21 a nasl. rozsudku [Skills Motor Coaches a i.],
         pokiaľ ide o uplatnenie článku 1… bodu 5 nariadenia [č. 3820/85] a článku 15 nariadenia [č. 3821/85]?

      2.      Má zistenie, či sa dotknutý vodič dopraví sám na miesto, v ktorom preberá vozidlo vybavené záznamovým zariadením, alebo či
         je tam dovezený niekým iným, vplyv na posúdenie otázky, či ide o odpočinok v zmysle článku 1… bodu 5 nariadenia [č. 3820/85]?“

       O prejudiciálnych otázkach
       O prvej otázke
      20      Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, akým spôsobom je potrebné vykladať výraz „prevádzková centrála“
         uvedený v bode 21 a nasl. už citovaného rozsudku Skills Motor Coaches a i., pokiaľ ide o kvalifikáciu podľa ustanovení nariadení
         č. 3820/85 a 3821/85 času zodpovedajúcemu presunu uskutočneného vodičom z miesta svojho bydliska do miesta prebratia vozidla
         vybaveného záznamovým zariadením.

      21      V tomto ohľade je potrebné pripomenúť, že Súdny dvor v bode 23 uvedeného rozsudku Skills Motor Coaches a i. rozhodol, že vodič,
         ktorý sa dostavuje do konkrétneho miesta, ktoré mu bolo určené jeho zamestnávateľom a ktoré sa odlišuje od prevádzkovej centrály
         podniku, aby tam prebral a viedol vozidlo, plní povinnosť voči svojmu zamestnávateľovi, a preto počas tohto presunu nedisponuje
         voľne svojím časom.

      22      Súdny dvor v bode 35 už citovaného rozsudku Skills Motor Coaches a i. už rozhodol, že čas venovaný presunom nevyhnutným na
         prebratie vozidla vybaveného záznamovým zariadením, ktoré sa nachádza v inom mieste, ako je miesto bydliska vodiča alebo prevádzková
         centrála zamestnávateľa, sa musí považovať za súčasť všetkých ostatných dôb práce v zmysle článku 15 nariadenia č. 3821/85.

      23      V dôsledku toho, aby sa umožnilo vnútroštátnemu súdu posúdiť, či sa čas presunu dotknutý vo veci samej musí zohľadniť v rámci
         pracovného času v zmysle článku 15 nariadenia č. 3821/85, je potrebné spresniť pojem „prevádzková centrála“.

      24      Na úvod je potrebné uviesť, že vzhľadom na ciele nariadenia č. 3820/85 uvedené v jeho prvom odôvodnení spočívajúce najmä v zlepšení
         pracovných podmienok vodičov a bezpečnosti na cestách, nemožno uvedený pojem definovať výlučne vzhľadom na funkčné kritériá
         spojené s vnútornou organizáciou prepravného podniku, ale musí tiež zohľadňovať kritériá týkajúce sa osoby dotknutého vodiča.

      25      Najskôr je potrebné zdôrazniť, ako uvádza vláda Spojeného kráľovstva, že výraz „prevádzková centrála“ si nemožno zamieňať
         s pojmom „sídlo“, ktoré sa môže nachádzať na mieste, ktoré nemá žiaden vzťah s každodenným riadením prepravných služieb a do
         ktorého sa vodič dostane len výnimočne.

      26      Navyše príliš extenzívny výklad uvedeného pojmu by šiel proti ratio legis nariadenia č. 3820/85 a najmä cieľu spočívajúcemu v zlepšení bezpečnosti na cestách. Preto je tiež potrebné vylúčiť definíciu,
         podľa ktorej by sa za prevádzkovú centrálu mohlo považovať akékoľvek miesto odchodu a príchodu prepravovaných osôb alebo akékoľvek
         odstavné miesto vozidiel patriacich dotknutému dopravnému podniku.

      27      Pojem „prevádzková centrála“ musí naopak zodpovedať, ako to na pojednávaní uviedla holandská vláda, miestu, kam vodič pravidelne
         dochádza pri bežnom výkone svojich úloh, aby tam prebral a viedol vozidlo vybavené záznamovým zariadením.

      28      V odsekoch 3 a 6 článok 8 nariadenia č. 3820/85 na označenie takéhoto miesta používa výraz „miesto bydliska vodiča [miesto
         stanovišťa vodiča – neoficiálny preklad]“.

      29      Nakoniec, pokiaľ ide o presné určenie prevádzkovej centrály, ku ktorej je vodič viazaný, je potrebné zohľadniť konkrétne miesto,
         ku ktorému je vodič viazaný, teda miesto odchodu, z ktorého pravidelne začína svoju službu a do ktorého sa na jej konci vracia
         v rámci bežného výkonu svojich úloh a bez toho, aby plnil osobitné pokyny svojho zamestnávateľa. V tomto ohľade môže zmluvné
         ustanovenie týkajúce sa miesta práce dotknutého vodiča byť indíciou umožňujúcou určiť takéto miesto.

      30      Pokiaľ ide o spor vo veci samej, bude prináležať vnútroštátnemu súdu, aby vzhľadom na skutkové okolnosti veci, ktorá mu bola
         predložená, posúdil, kde sa nachádza miesto, ku ktorému sú dotknutí vodiči bežne viazaní.

      31      Vzhľadom na predchádzajúce je potrebné na prvú otázku odpovedať, že pojem „prevádzková centrála“ uvedený v bode 21 a nasl.
         už citovaného rozsudku Skills Motor Coaches a i. sa musí definovať ako miesto, s ktorým je vodič konkrétne viazaný, teda ako
         zariadenie prepravného podniku, z ktorého pravidelne začína vykonávať svoju službu a do ktorého sa po jej skončení vracia
         v rámci bežného výkonu svojich úloh a bez toho, aby plnil osobitné pokyny svojho zamestnávateľa.

       O druhej otázke
      32      Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či skutočnosť, že sa vodič dopraví sám na miesto, kde má prebrať
         vozidlo vybavené záznamovým zariadením, alebo naopak, či sa nechá niekým iným zaviesť na toto miesto, má vplyv na kvalifikáciu
         času presunu vzhľadom na pojem „odpočinok“ v zmysle článku 1 bodu 5 nariadenia č. 3820/85.

      33      V tomto ohľade je potrebné jednak uviesť, že článok 8 ods. 7 nariadenia č. 3820/85 podmieňuje možnosť vodiča čerpať denný
         čas odpočinku vo vozidle tým, aby bolo vozidlo vybavené lôžkom a bolo odstavené. Toto ustanovenie teda vylučuje, aby si vodič
         mohol čerpať odpočinok vo vozidle vedenom inou osobou.

      34      Na druhej strane je potrebné uviesť, že by bolo v rozpore s cieľom bezpečnosti na cestách, keby dochádzalo k takému rozlišovaniu,
         ako bolo uvedené vnútroštátnym súdom v jeho druhej otázke. Stav únavy vodiča, tak ako je opísaný v bode 25 už citovaného rozsudku
         Skills Motor Coaches a i., ktorý by mohol ohroziť uvedený cieľ, môže totiž nastať nezávisle od skutočnosti, či vodič dopravného
         prostriedku idúceho na miesto prebratia vozidla vybaveného záznamovým zariadením je alebo nie je tá istá osoba, ktorá musí
         po príchode viesť takéto vozidlo. Ako to totiž zdôraznila talianska vláda, tento stav únavy môže vyplývať nielen zo samotného
         vedenia dopravného prostriedku, ale aj od podmienok, za akých sa uskutočňuje presun, ako sú jeho dĺžka, čas odchodu alebo
         stav ciest a v dôsledku toho môže ovplyvniť aj spolujazdca ako takého.

      35      Vzhľadom na predchádzajúce je teda potrebné na druhú otázku odpovedať tak, že skutočnosť, či sa dotknutý vodič dopraví sám
         na miesto, kde má prebrať vozidlo vybavené záznamovým zariadením, alebo sa tam dá dopraviť niekým iným, nemá vplyv na kvalifikáciu
         času presunu vzhľadom na pojem „odpočinok“ v zmysle článku 1 bodu 5 nariadenia č. 3820/85.

       O trovách
      36      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:
      1.      Pojem „prevádzková centrála“ uvedený v bode 21 a nasl. rozsudku z 18. januára 2001, Skills Motor Coaches a i. (C‑297/99),
            sa musí definovať ako miesto, s ktorým je vodič konkrétne viazaný, teda ako zariadenie prepravného podniku, z ktorého pravidelne
            začína vykonávať svoju službu a do ktorého sa po jej skončení vracia v rámci bežného výkonu svojich úloh a bez toho, aby plnil
            osobitné pokyny svojho zamestnávateľa.
      2.      Skutočnosť, či sa dotknutý vodič dopraví sám na miesto, kde má prebrať vozidlo vybavené záznamovým zariadením, alebo sa tam
            dá dopraviť niekým iným, nemá vplyv na kvalifikáciu času presunu vzhľadom na pojem „odpočinok“ v zmysle článku 1 bodu 5 nariadenia
            Rady (EHS) č. 3820/85 z 20. decembra 1985 o zosúlaďovaní niektorých právnych predpisov v sociálnej oblasti, ktoré sa týkajú
            cestnej dopravy.
      Podpisy
      * Jazyk konania: holandčina.


title: Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 22. novembra 2005.#Trestné konanie proti Knud Grøngaard a Allan Bang.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania Københavns Byret - Dánsko.#Smernica 89/592/EHS - Obchodovanie s využitím dôverných informácií - Oznámenie dôverných informácií tretím osobám - Zákaz.#Vec C-384/02.

text:
      Vec C‑384/02
      Trestné konanie
      proti
      Knud Grøngaard
      a
      Allan Bang
      (návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Københavns Byret)
      „Smernica 89/592/EHS – Obchodovanie s využitím dôverných informácií – Prezradenie dôverných informácií tretím osobám – Zákaz“
      Návrhy prednesené 25. mája 2004 – generálny advokát M. Poiares Maduro
      Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 22. novembra 2005
      Abstrakt rozsudku
      Aproximácia právnych predpisov – Obchodovanie s využitím dôverných informácií – Smernica 89/592 – Zákaz prezradenia dôverných
            informácií tretím osobám – Výnimka – Prezradenie dôverných informácií v priebehu bežného výkonu práce – Pojem – Člen správnej
            rady alebo člen výboru pre fúziu skupiny podnikov, ktorý takéto informácie prezradil predsedovi organizácie združujúcej zamestnancov,
            ktorá túto osobu vymenovala – Prípustnosť – Podmienky – Predseda, ktorý tieto informácie prezradil spolupracovníkom – Prípustnosť
            – Podmienky
      [Smernica Rady 89/592, článok 3 písm. a)]
      Článok 3 písm. a) smernice 89/592 o koordinácii právnych predpisov týkajúcich sa obchodovania s využitím dôverných informácií,
         ktorý zakazuje niektorým osobám prezradiť dôvernú informáciu tretím osobám, pokiaľ to nie je v rámci bežného výkonu ich práce,
         profesie alebo ich funkcií, odporuje tomu, aby osoba, ktorá získala dôverné informácie vo svojom postavení zástupcu zamestnancov
         v správnej rade spoločnosti alebo vo svojom postavení člena výboru pre fúziu skupiny podnikov, prezradila tieto informácie
         predsedovi odborovej organizácie, ktorá združuje týchto zamestnancov a ktorá vymenovala túto osobu za člena výboru pre fúziu,
         s výnimkou existencie úzkeho spojenia medzi prezradením a výkonom jej práce, profesie alebo jej funkcií a nevyhnutnej potreby
         tohto prezradenia na výkon tejto práce, profesie alebo funkcií.

      V rámci svojho skúmania musí vnútroštátny súd vo svetle uplatniteľných vnútroštátnych predpisov vziať do úvahy najmä doslovný
         výklad, ktorému musí podliehať uvedená výnimka zo zákazu prezradenia dôverných informácií, okolnosť, že každé ďalšie prezradenie
         je spôsobilé zvýšiť nebezpečenstvo použitia týchto informácií v rozpore s cieľom smernice 89/592, a citlivosť dôvernej informácie.

      Uvedený článok 3 písm. a) odporuje prezradeniu dôverných informácií predsedom odborovej organizácie spolupracovníkom, akými
         sú zástupcovia tejto organizácie a najvyšší vedúci administratívy sekretariátu, s výnimkou tých istých podmienok. V rámci
         svojho skúmania musí vnútroštátny súd vo svetle uplatniteľných vnútroštátnych predpisov vziať do úvahy najmä tie isté kritériá.

      (pozri body 48, 54, body 1, 2 výroku)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (veľká komora)
      z 22. novembra 2005 (*)

      „Smernica 89/592/EHS – Obchodovanie s využitím dôverných informácií – Prezradenie dôverných informácií tretím osobám – Zákaz“
      Vo veci C‑384/02,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Københavns Byret (Dánsko)
         zo 14. augusta 2002 a doručený Súdnemu dvoru 25. októbra 2002, ktorý súvisí s trestným konaním proti:

      Knud Grøngaard,
      Allan Bang,
      SÚDNY DVOR (veľká komora),
      v zložení: predseda V. Skouris, predsedovia komôr P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, sudcovia J.-P. Puissochet, R. Schintgen,
         S. von Bahr (spravodajca), J. N. Cunha Rodrigues a R. Silva de Lapuerta,

      generálny advokát: M. Poiares Maduro,
      tajomník: H. von Holstein, zástupca tajomníka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 24. marca 2004,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –       pán Grøngaard, v zastúpení: L. Kjeldsen, advokat,
      –       pán Bang, v zastúpení: J. Juul, advokat,
      –       dánska vláda, v zastúpení: J. Bering Liisberg, neskôr J. Molde, splnomocnení zástupcovia,
      –       švédska vláda, v zastúpení: A. Kruse, splnomocnený zástupca,
      –       Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: N. B. Rasmussen a G. Zavvos, splnomocnení zástupcovia,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 25. mája 2004,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1       Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 3 písm. a) smernice Rady 89/592/EHS z 13. novembra 1989 o koordinácii
         právnych predpisov týkajúcich sa obchodovania s využitím dôverných informácií [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 334, s. 30).

      2       Tento návrh bol podaný v rámci trestného konania vedeného v trestnej veci proti obvineným pánovi Grøngaardovi a pánovi Bangovi
         za porušenie zákona o obchodovaní s cennými papiermi (værdipapirhandelsloven), ktorý preberal smernicu 89/592 do dánskeho
         právneho poriadku.

       Právny rámec
       Právna úprava Spoločenstva
      3       Smernica 89/592 v článku 1 stanovuje:
      „Na účely tejto smernice sa rozumie pod pojmom:
      1.      dôverná informácia: informácia, ktorá nebola uverejnená, ktorá je presnej povahy a týka sa jedného alebo viacerých emitentov
         cenných papierov alebo jedného alebo viacerých cenných papierov a ktorá by mohla podstatným spôsobom ovplyvniť, ak by sa uverejnila,
         kurzy tohto alebo týchto cenných papierov.“ [neoficiálny preklad]

      4       Článok 2 ods. 1 tej stej smernice upravuje:
      „1. Každý členský štát zakáže osobám, ktoré:
      –       z dôvodu svojho postavenia členov správnych, riadiacich alebo dozorných orgánov emitenta,
      –       z dôvodu svojho podielu na základnom imaní emitenta,
      alebo
      –       z dôvodu, že majú prístup k tejto informácii z dôvodu výkonu svojej práce, povolania alebo svojich funkcií,
      disponujú dôvernou informáciou, nadobúdať alebo prevádzať na svoj vlastný účet, alebo účet iného, priamo alebo nepriamo, cenné
         papiere emitenta alebo emitentov dotknutých touto informáciou, využívajúc znalosť tejto dôvernej informácie.“ [neoficiálny preklad]

      5       Podľa článku 3 tejto smernice:
      „Každý členský štát zakáže osobám, ktoré disponujú dôvernými informáciami a podliehajú zákazu stanovenému v článku 2:
      a)      prezradiť túto dôvernú informáciu tretím osobám, pokiaľ k tomuto nedôjde pri bežnom výkone ich práce, profesie alebo ich funkcií;
      b)      odporúčať tretím osobám, na základe tejto dôvernej informácie, nadobudnúť, previesť, alebo prostredníctvom tretích osôb nadobudnúť
         alebo previesť, cenné papiere, ktoré upravuje článok 1 bod 2 in fine.“ [neoficiálny preklad]

      6       Podľa článku 4 smernice 89/592:
      „Každý členský štát zabezpečí, aby sa zákaz v článku 2 uplatnil aj na všetky osoby, ktoré nie sú uvedené v tomto článku a ktoré
         so znalosťou veci disponujú dôvernou informáciou, ktorej priamy alebo nepriamy pôvod môže pochádzať iba od osôb uvedených
         v článku 2.“ [neoficiálny preklad]

      7       Podľa článku 6 tejto smernice:
      „Každý členský štát môže určiť ustanovenia, ktoré budú prísnejšie než tie, ktoré upravuje táto smernica alebo dodatočné ustanovenia,
         za predpokladu, že tieto ustanovenia budú všeobecne uplatniteľné. Osobitne môže upraviť rozsah zákazu, ktorý upravuje článok
         2, a osobám, ktoré sú uvedené v článku 4, uložiť zákazy, ktoré sú upravené v článku 3.“ [neoficiálny preklad]

       Vnútroštátna právna úprava
      8       Smernica 89/592 bola prebratá do dánskeho práva článkami 34 až 39 a 93 až 96 zákona o obchodovaní s cennými papiermi.
      9       Článok 35 ods. 1 tohto zákona stanovuje:
      „Nákup, predaj a pokyn na nákup alebo predaj cenného papiera nemôže vykonať osoba, ktorá disponuje dôvernými informáciami,
         ktoré môžu mať vplyv na obchodovanie.“

      10     Článok 36 ods. 1 tohto zákona je formulovaný takto:
      „Je zakázané komukoľvek, kto disponuje dôvernou informáciou, prezradiť ju akejkoľvek inej osobe, pokiaľ k tomuto nedôjde pri
         bežnom výkone jeho práce, profesie alebo jeho funkcie.“

      11     Zákaz prezradenia, ktorý je uvedený v uvedenom článku 36 ods. 1, sa týka akejkoľvek osoby, ktorá disponuje dôvernou informáciou,
         bez ohľadu na to, či je táto osoba uvedená medzi osobami uvedenými v článku 2 smernice 89/592 alebo či získala prístup k takejto
         informácii iným spôsobom.

      12     Článok 94 ods. 1 bod 1 zákona o obchodovaní s cennými papiermi stanovuje, že každé porušenie článku 36 ods. 1 toho istého
         zákona sa trestá peňažným trestom alebo trestom odňatia slobody s hornou hranicou trestnej sadzby rok a šesť mesiacov.

       Konanie pred vnútroštátnym súdom a prejudiciálne otázky
      13     Pán Bang je predsedom Finansforbundet, odborovej organizácie zamestnancov finančného sektora. Finansforbundet má približne
         50 000 členov.

      14     Pán Grøngaard bol členom správnej rady spoločnosti RealDanmark, vymenovaným zamestnancami, ktorá je dôležitou finančnou inštitúciou
         kótovanou na burze, s viac než 7 000 zamestnancami. Súčasne bol vymenovaný uvedenými odbormi Finansforbundet za člena výboru
         pre fúziu skupiny RealDanmark (ďalej len „výbor pre fúziu“). Tento výbor bol zriadený v zmysle dohovoru, ktorý medzi sebou
         uzavreli Finansforbundet a RealDanmark. Pán Grøngaard zastupoval v tomto výbore odbory. Nakoniec, pán Grøngaard bol predsedom
         Kapitalkreds, jednej z 11. sekcií Finansforbundet, ktorá spolu so 6 500 členmi združovala viac než 90 % zamestnancov RealDanmark.

      15     Po mimoriadnom zasadaní správnej rady RealDanmark pán Grøngaard 23. augusta 2000 prezradil pánovi Bangovi informácie týkajúce
         sa plánu začatia vyjednávania o fúzii s Danske Bank inou dôležitou finančnou inštitúciou v Dánsku.

      16     Medzi 28. augustom a 4. septembrom 2000 sa pán Bang radil so svojimi dvoma zástupkyňami – pani Madsen a pani Nielsen, rovnako
         ako aj s jedným zo svojich spolupracovníkov sekretariátu Finansforbundet – pánom Christensenom, prezradiac im tie isté informácie,
         ktoré dostal od pána Grøngaarda. Dňa 31. augusta 2000 pán Christensen kúpil akcie RealDanmark za sumu približne 48 000 eur.

      17     Dňa 18. septembra 2000 sa pán Grøngaard zúčastnil schôdze správnej rady RealDanmark, na ktorej boli prejednávané podrobnosti
         dohody o fúzii. Dňa 22. septembra 2000 sa zúčastnil mimoriadneho zasadania výboru pre fúziu, na ktorej sa rovnako prejednávali
         detaily dohody o fúzii. Opätovne sa 26. septembra 2000 obrátil na pána Banga s úmyslom pomôcť zamestnancom riešiť následky
         fúzie. Najmä prejednávali harmonogram fúzie, ako aj súvisiace zvýšenie cien akcií RealDanmark vo výške medzi 60 a 70 %.

      18     V dňoch 27. a 28. septembra 2000 pán Bang v uvedenom poradí poskytol informácie pánovi Larsenovi, vedúcemu sekretariátu Finansforbundet,
         a svojmu kolegovi pánovi Christensenovi, ktoré sa týkali najmä dátumu predpokladaného oznámenia fúzie a správy o zmene emisných
         kurzov. Dňa 29. septembra 2000 pán Christensen kúpil nové akcie RealDanmark za sumu približne 214 000 eur.

      19     Dňa 2. októbra 2000 bola fúzia medzi RealDanmark a Danske Bank verejne ohlásená a cena akcií RealDanmark sa zvýšila približne
         o 65 %. Pán Christensen 2. a 3. októbra 2000 predal svoje akcie RealDanmark a dosiahol celkový zisk približne 180 000 eur.
         Následne bol odsúdený na trest odňatia slobody na 6 mesiacov za obchodovanie s využitím dôverných informácií, ktorým porušil
         článok 35 ods. 1 zákona o obchodovaní s cennými papiermi.

      20     Pán Grøngaard a pán Bang sú trestne stíhaní pred Københavns Byret, pretože prezradili dôverné informácie, a tým porušili článok 36
         ods. 1 tohto zákona.

      21     Za týchto okolností sa Københavns Byret rozhodol prerušiť konanie a predložiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky:
      „1.      Odporuje článok 3 písm. a) smernice 89/592 tomu, aby osoba prezradila dôverné informácie, ktoré získala v postavení člena
         správnej rady, vymenovaného zamestnancami podniku, ktorého sa dôverné informácie týkajú, a aby ich prezradila predsedovi odborovej
         organizácie združujúcej zamestnancov, ktorí túto osobu vymenovali ako člena správnej rady spoločnosti?

      2.      Odporuje článok 3 písm. a) smernice 89/592 tomu, aby osoba prezradila dôverné informácie, ktoré získala v postavení člena
         výboru pre fúziu podniku, a aby ich prezradila predsedovi odborovej organizácie zastupujúcej zamestnancov, ktorá vymenovala
         túto osobu za člena výboru pre fúziu?

      3.      Odporuje článok 3 písm. a) smernice 89/592 tomu, aby predseda odborovej organizácie prezradil dôverné informácie, ktoré získal
         za okolností, ktoré sú uvedené v prvej otázke, a aby ich prezradil v uvedenom poradí:

      a)      svojim dvom zástupcom;
      b)      najvyššiemu vedúcemu administratívy sekretariátu odborovej organizácie a
      c)      svojim spolupracovníkom v rámci sekretariátu odborovej organizácie?
      4.      Odporuje článok 3 písm. a) smernice 89/592 tomu, aby predseda odborovej organizácie prezradil dôverné informácie, ktoré získal
         za okolností, ktoré sú uvedené v druhej otázke, a aby ich prezradil v uvedenom poradí:

      a)      svojim dvom zástupcom;
      b)      najvyššiemu vedúcemu administratívy sekretariátu odborovej organizácie a
      c)      svojim spolupracovníkom v rámci sekretariátu odborovej organizácie?
      5.      Aký vplyv na zodpovedanie prvej a štvrtej otázky má skutočnosť, že dôverné informácie, ktoré boli prezradené, sú:
      a)      informácie o skutočnosti, že boli začaté jednania o fúzii medzi dvoma spoločnosťami, ktoré sú kótované na burze;
      b)      informácie, ktoré sa týkajú dátumu fúzie medzi dvoma spoločnosťami, ktoré sú kótované na burze, alebo
      c)      informácie, ktoré sa týkajú dôležitosti nárastu kurzu akcií jednej kótovanej spoločnosti, ktorý sa očakáva z dôvodu fúzie
         s inou spoločnosťou kótovanou na burze?“

       O prejudiciálnych otázkach
       Úvodné pripomienky
      22     Smernica 89/592 zakazuje obchodovanie s využitím dôverných informácií s cieľom ochrany dôvery investorov na sekundárnom trhu
         cenných papierov a následného zabezpečenia dobrého fungovania tohto trhu.

      23     Podľa článku 2 smernice 89/592 je zakázané osobám, ktoré najmä z dôvodu ich postavenia členov správnych orgánov alebo z dôvodu
         výkonu ich práce, ich profesie alebo funkcií disponujú dôvernou informáciou, a to presnou informáciou, ktorá nebola uverejnená
         a ktorá je spôsobilá ovplyvniť podstatným spôsobom kurz jedného alebo viacerých cenných papierov, použiť túto informáciu pri
         nadobudnutí alebo prevode týchto cenných papierov.

      24     S cieľom obmedziť počet osôb, ktoré môžu využiť túto informáciu na nadobudnutie alebo prevod dotknutých cenných papierov,
         článok 3 smernice 89/592 rovnako upravuje pre osoby, ktoré uvádza článok 2 tejto smernice, zákaz prezradenia dôverných informácií
         tretím osobám.

      25     Takýto zákaz však nie je absolútny.
      26     Podľa článku 3 písm. a) smernice 89/592 sa zákaz prezradiť dôvernú informáciu neuplatňuje na jej prezradenie osobou v rámci
         bežného výkonu jej práce, profesie alebo funkcií.

      27     Hoci toto pravidlo je s ohľadom na použité pojmy spôsobilé pokryť rozličné situácie, je potrebné, aby sa ako výnimka zo všeobecného
         zákazu a vo svetle potrebného účinku smernice 89/592 vykladalo doslovne.

      28     Trestnoprávna povaha konania vedeného v trestnej veci proti obvineným pánovi Grøngaardovi a pánovi Bangovi a zásada zákonnosti
         trestov v tomto konaní nemá vplyv na doslovný výklad článku 3 písm. a) smernice 89/592. Rovnako ako to tvrdí aj generálny
         advokát v bode 24 svojich návrhov, výklad pôsobnosti smernice nemôže závisieť od občianskej, správnej alebo trestnej povahy
         konania, v ktorom sa uplatňuje.

      29     Okrem toho vnútroštátnemu súdu prislúcha zaistiť dodržiavanie zásady právnej istoty pri výklade, vo svetle znenia a účelu
         smernice, vnútroštátneho práva prijatého na jej prebratie (pozri rozsudok z 12. decembra 1996, X, C‑74/95 a C‑129/95, Zb.
         s. I‑6609, bod 26).

      30     Rovnako je potrebné pripomenúť, že povinnosť vnútroštátneho súdu prihliadať na obsah smernice pri výklade relevantných ustanovení
         vnútroštátneho práva naráža na obmedzenia, najmä keď by takýto výklad na základe smernice a nezávisle od zákona prijatého
         na jej prebratie viedol k vymedzeniu alebo sprísneniu trestnej zodpovednosti tých osôb, ktoré konajú v rozpore s jej ustanoveniami
         (pozri najmä rozsudky z 8. októbra 1987, Kolpinghuis Nijmegen, 80/86, Zb. s. 3969, bod 13, a X, už citovaný, bod 24).

      31     V súvislosti s výnimkou, ktorá je upravená v článku 3 písm. a) smernice 89/592, je potrebné konštatovať, že tým, že sa vyžaduje,
         aby k prezradeniu dôvernej informácie došlo v rámci bežného výkonu práce, profesie alebo funkcií osoby, ukladá uvedená výnimka
         podmienku úzkeho spojenia medzi týmto prezradením a výkonom práce, profesie alebo funkcií na odôvodnenie takéhoto prezradenia.

      32     Dosah poslednej menovanej podmienky musí byť posúdený berúc do úvahy ciele sledované smernicou 89/592.
      33     Z druhého až piateho odôvodnenia smernice 89/592 vyplýva, že táto smernica má za cieľ zabezpečiť dobré fungovanie sekundárneho
         trhu cenných papierov a zachovať dôveru investorov, ktorá spočíva najmä v skutočnosti, že sa s nimi bude zaobchádzať na základe
         rovnosti a že budú chránení proti nezákonnému používaniu dôvernej informácie.

      34     Vo svetle týchto cieľov a s ohľadom na skutočnosť, že článok 3 písm. a) smernice 89/592 predstavuje výnimku, ktorej výklad
         musí byť doslovný, prezradenie takejto informácie je odôvodnené, iba ak je to nevyhnutne potrebné na výkon práce, profesie
         alebo funkcie a ak sa rešpektuje zásada proporcionality.

      35     V prípade následných prezradení musí každé prezradenie spĺňať podmienky na povolenie výnimky upravenej v článku 3 písm. a)
         smernice 89/592.

      36     Pri posudzovaní potreby prezradenia dôverných informácií je okrem toho potrebné zohľadniť skutočnosť, že každé ďalšie prezradenie
         je spôsobilé zvýšiť nebezpečenstvo použitia týchto informácií v rozpore s cieľom smernice 89/592.

      37     Na určenie, či je prezradenie v konkrétnom prípade odôvodnené, je potrebné zohľadniť aj citlivosť predmetnej dôvernej informácie.
      38     Osobitná obozretnosť je potrebná v prípade, pokiaľ ide o prezradenie dôverných informácií zjavne spôsobilých podstatne ovplyvniť
         kurz predmetných cenných papierov. V tejto súvislosti je potrebné zdôrazniť, že dôverné informácie, ktoré sa týkajú fúzie
         medzi dvomi spoločnosťami kótovanými na burze, majú vo všeobecnosti osobitne citlivú povahu.

      39     Je potrebné rovnako zdôrazniť, že výnimka uvedená v článku 3 písm. a) smernice 89/592 sa musí posúdiť pri zohľadnení osobitostí
         uplatniteľného vnútroštátneho práva.

      40     To, čo musí byť zohľadnené ako patriace do rámca bežného výkonu práce, profesie alebo funkcií, za absencie harmonizácie v tejto
         oblasti závisí do veľkej miery od pravidiel upravujúcich tieto otázky v rozličných vnútroštátnych právnych systémoch.

      41     Nakoniec je potrebné pripomenúť, že smernica 89/592 upravuje minimálne požiadavky týkajúce sa zákazu použitia a prezradenia
         dôverných informácií.

      42     Z toho vyplýva, že v zmysle článku 6 smernice 89/592 každý členský štát môže prijať ešte prísnejšie všeobecne záväzné ustanovenia
         než ustanovenia tejto smernice.

       O prvej a druhej prejudiciálnej otázke
      43     Svojimi prvými dvomi otázkami, ktoré je potrebné preskúmať spoločne, chce vnútroštátny súd v podstate vedieť, či článok 3
         písm. a) smernice 89/592 odporuje tomu, aby osoba, ktorá získala dôverné informácie v postavení zástupcu zamestnancov v správnej
         rade spoločnosti alebo v postavení člena výboru pre fúziu skupiny podnikov, tieto informácie prezradila predsedovi odborovej
         organizácie združujúcej týchto zamestnancov, ktorá vymenovala túto osobu za člena výboru pre fúziu.

      44     V tejto súvislosti je potrebné najprv zdôrazniť, že štatút a pôsobenie správnych, riadiacich alebo dozorných orgánov kapitálových
         spoločností, ako aj štatút a úloha zástupcov zamestnancov vo vnútri týchto orgánov sú v podstate upravené v právnych poriadkoch
         členských štátov.

      45     To isté platí, pokiaľ ide o štatút a pôsobenie výboru pre fúziu.
      46     Z toho vyplýva, že odpoveď na otázku, či prezradenie dôverných informácií takouto osobou predsedovi predmetnej odborovej organizácie
         patrí do bežného výkonu jej funkcií, závisí vo veľkej miere na predpisoch, ktoré upravujú tieto funkcie v predmetných vnútroštátnych
         právnych systémoch.

      47     Aj keď takéto prezradenie povoľuje uplatniteľný vnútroštátny právny poriadok, takéto prezradenie sa rovnako musí na povolenie
         výnimky upravenej v článku 3 písm. a) smernice 89/592 vykonať za podmienok uvedených v bodoch 22 až 42 tohto rozsudku.

      48     S prihliadnutím na vyššie uvedené je potrebné zodpovedať na prvú a druhú otázku tak, že článok 3 písm. a) smernice 89/592
         odporuje tomu, aby osoba, ktorá získala dôverné informácie vo svojom postavení zástupcu zamestnancov v správnej rade spoločnosti
         alebo vo svojom postavení člena výboru pre fúziu skupiny podnikov, prezradila tieto informácie predsedovi odborovej organizácie,
         ktorá združuje týchto zamestnancov a ktorá vymenovala túto osobu za člena výboru pre fúziu, s výnimkou:

      –       existencie úzkeho spojenia medzi prezradením a výkonom jej práce, profesie alebo jej funkcií a
      –       nevyhnutnej potreby tohto prezradenia na výkon tejto práce, profesie alebo funkcií.
      V rámci svojho skúmania musí vnútroštátny súd vo svetle uplatniteľných vnútroštátnych predpisov vziať do úvahy najmä:
      –       skutočnosť, že táto výnimka zo zákazu prezradenia dôverných informácií musí podliehať doslovnému výkladu,
      –       okolnosť, že každé ďalšie prezradenie je spôsobilé zvýšiť nebezpečenstvo použitia týchto informácií v rozpore s cieľom smernice 89/592
         a

      –       citlivosť dôvernej informácie.
       O tretej a štvrtej prejudiciálnej otázke
      49     Svojou treťou a štvrtou otázkou, ktoré je potrebné preskúmať spoločne, vnútroštátny súd v podstate chce, aby Súdny dvor určil,
         či a za akých podmienok dovoľuje článok 3 písm. a) smernice 89/592 predsedovi odborovej organizácie, ktorý získal dôverné
         informácie za podmienok, ktoré sú špecifikované v prvej a druhej otázke, prezradiť tieto informácie svojim spolupracovníkom.

      50     Na tento účel je potrebné uviesť, že činnosť odborovej organizácie, akou je odborová organizácia v konaní vo veci samej, a úloha
         predsedu tejto organizácie patria v zásade, ako je to v prípade správnych orgánov a výboru pre fúziu, ktoré sú predmetom prvých
         dvoch otázok, do právneho systému predmetného členského štátu.

      51     Z toho vyplýva, že odpoveď na otázku, či predseda takejto odborovej organizácie môže prezradiť dôverné informácie tretím osobám
         v rámci plnenia svojich funkcií, závisí vo veľkej miere od uplatniteľného vnútroštátneho práva.

      52     Je potrebné pripomenúť, ako bolo špecifikované vyššie v bode 47 tohto rozsudku, že aj keby takéto prezradenie bolo povolené
         uplatniteľným vnútroštátnym právnych poriadkom, muselo by sa na povolenie výnimky uvedenej v článku 3 písm. a) smernice 89/592
         vykonať za podmienok špecifikovaných v bodoch 22 až 42 tohto rozsudku.

      53     V tejto súvislosti je rovnako potrebné pripomenúť, že podľa článkov 2 a 3 písm. a) smernice 89/592 okrem osôb, ktoré disponujú
         dôvernými informáciami z dôvodu ich postavenia členov správnych, riadiacich a dozorných orgánov alebo z dôvodu ich podielu
         na základnom imaní spoločnosti – emitenta, sa zákaz prezradenia dôverných informácií použije iba na osoby, ktoré disponujú
         týmito informáciami z dôvodu výkonu ich práce, profesie alebo ich funkcií.

      54     S prihliadnutím na vyššie uvedené je potrebné odpovedať na tretiu a štvrtú otázku, že článok 3 písm. a) smernice 89/592 odporuje
         prezradeniu dôverných informácií predsedom odborovej organizácie spolupracovníkom, ktorí sú uvedení v týchto otázkach, s výnimkou
         prípadov uvedených v odpovedi na prvú a druhú otázku. V rámci svojho prieskumu musí vnútroštátny súd vo svetle uplatniteľných
         vnútroštátnych právnych predpisov zohľadniť najmä kritériá rovnako uvedené v tejto odpovedi.

       O piatej prejudiciálnej otázke
      55     S prihliadnutím na odpovede na štyri prvé otázky nie je potrebné odpovedať na piatu otázku.
       O trovách
      56     Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (veľká komora) rozhodol takto:
      1.      Článok 3 písm. a) smernice Rady 89/592/EHS z 13. novembra 1989 o koordinácii právnych predpisov týkajúcich sa obchodovania
            s využitím dôverných informácií [neoficiálny preklad] odporuje tomu, aby osoba, ktorá získala dôverné informácie vo svojom postavení zástupcu zamestnancov v správnej rade spoločnosti
            alebo vo svojom postavení člena výboru pre fúziu skupiny podnikov, prezradila tieto informácie predsedovi odborovej organizácie,
            ktorá združuje týchto zamestnancov a ktorá vymenovala túto osobu za člena výboru pre fúziu, s výnimkou:
      –       existencie úzkeho spojenia medzi prezradením a výkonom jej práce, profesie alebo jej funkcií a
      –       nevyhnutnej potreby tohto prezradenia na výkon tejto práce, profesie alebo funkcií.
      V rámci svojho skúmania musí vnútroštátny súd vo svetle uplatniteľných vnútroštátnych predpisov vziať do úvahy najmä:
      –       skutočnosť, že táto výnimka zo zákazu prezradenia dôverných informácií musí podliehať doslovnému výkladu,
      –       okolnosť, že každé ďalšie prezradenie je spôsobilé zvýšiť nebezpečenstvo použitia týchto informácií v rozpore s cieľom smernice 89/592
            a
      –       citlivosť dôvernej informácie.
      2.      Článok 3 písm. a) smernice 89/592 odporuje prezradeniu dôverných informácií predsedom odborovej organizácie spolupracovníkom,
            ktorí sú uvedení v tretej a štvrtej otázke, s výnimkou podmienok uvedených v odpovedi na prvú a druhú otázku.
      V rámci svojho prieskumu musí vnútroštátny súd vo svetle uplatniteľných vnútroštátnych právnych predpisov zohľadniť najmä
            kritériá rovnako uvedené v tejto odpovedi.
      Podpisy
      * Jazyk konania: dánčina.


title: Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) z 13. júla 2006. # Anagram International Inc. proti Inspecteur van de Belastingdienst - Douanedistrict Rotterdam. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Gerechtshof te Amsterdam - Holandsko. # Spoločný colný sadzobník - Kombinovaná nomenklatúra - Colné zaradenie - Balóny plnené plynom. # Vec C-14/05.

text:
      Vec C‑14/05
      Anagram International Inc.
      proti
      Inspecteur van de Belastingdienst – Douanedistrict Rotterdam
      (návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Gerechtshof te Amsterdam)
      „Spoločný colný sadzobník – Kombinovaná nomenklatúra – Colné zaradenie – Balóny plnené plynom“
      Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) z 13. júla 2006
      Abstrakt rozsudku
      Spoločný colný sadzobník – Položky sadzobníka – Podpoložka 9503 90 32 (ostatné hračky z plastov, nie mechanicky ovládané)
      (Nariadenie Komisie č. 442/2000)
      Podpoložka 9503 90 32 (ostatné hračky z plastov, nie mechanicky ovládané) kombinovanej nomenklatúry spoločného colného sadzobníka
         v znení vyplývajúcom z nariadenia č. 1832/2002, ktorým sa mení príloha I nariadenia č. 2658/87 o colnej a štatistickej nomenklatúre
         a o Spoločnom colnom sadzobníku, sa má vykladať v tom zmysle, že sa uplatňuje aj na balóny plnené plynom, vyrobené zo spájanej
         plastovej fólie s nanesenou vrstvou hliníka, pričom plastová fólia tvorí ich vonkajšok, tak ako sú opísané v bode 3 tabuľky
         uvedenej v prílohe nariadenia č. 442/2000 o zatrieďovaní určitých tovarov do kombinovanej nomenklatúry.

      Zaradenie, o ktorom rozhodla Komisia v uvedenom nariadení, sa analogicky použije tiež na balóny rovnakého zloženia, ktorých
         vnútrajšok tvorí spájaná plastová fólia.

      (pozri body 16, 28, 33, 35, bod 1 a 2 výroku)

ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (šiesta komora)
      z 13. júla 2006 (*)

      „Spoločný colný sadzobník – Kombinovaná nomenklatúra – Colné zaradenie – Balóny plnené plynom“
      Vo veci C‑14/05,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Gerechtshof te Amsterdam
         (Holandsko) z 28. decembra 2004 a doručený Súdnemu dvoru 19. januára 2005, ktorý súvisí s konaním:

      Anagram International Inc.
      proti
      Inspecteur van de Belastingdienst – Douane district Rotterdam,
      SÚDNY DVOR (šiesta komora),
      v zložení: predseda šiestej komory J. Malenovský, sudcovia S. von Bahr a U. Lõhmus (spravodajca),
      generálny advokát: A. Tizzano,
      tajomník: R. Grass,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –       Anagram International Inc., v zastúpení: K. Winters, advocaat a J. A. H. Hollebeek, adviseur,
      –       holandská vláda, v zastúpení: H. G. Sevenster a D. J. M. de Grave, splnomocnení zástupcovia,
      –       Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: J. Hottiaux, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci F. Tuytschaever, advokát,
      so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1       Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka, na jednej strane výkladu kombinovanej nomenklatúry spoločného colného sadzobníka
         (ďalej len „KN“) uvedenej v prílohe I nariadenia Rady (EHS) č. 2658/87 z 23. júla 1987 o colnej a štatistickej nomenklatúre
         a o Spoločnom colnom sadzobníku (Ú. v. ES L 256, s. 1; Mim. vyd. 02/002, s. 382) v znení vyplývajúcom z nariadenia Komisie
         (ES) č. 1832/2002 z 1. augusta 2002 (Ú. v. ES L 290, s. 1) a na druhej strane výkladu a prípadne platnosti bodu 3 tabuľky
         uvedenej v prílohe nariadenia Komisie (ES) č. 442/2000 z 25. februára 2000 o zatrieďovaní určitých tovarov do kombinovanej
         nomenklatúry (Ú. v. ES L 54, s. 33; Mim. vyd. 02/009, s. 365).

      2       Táto prejudiciálna otázka vyplynula zo sporu medzi Anagram International Inc. (ďalej len „Anagram“), spoločnosťou podľa amerického
         práva a Inspecteur van de Belastingdienst – Douane district Rotterdam (Inšpektor pre colné územie Rotterdam, ďalej len „inšpektor“)
         v súvislosti s colným zaradením balónu plneného héliom.

       Právny rámec
       Právo Spoločenstva
      3       KN sa opiera o svetovo harmonizovaný systém opisu a číselného označovania tovaru (ďalej len „HS“) vypracovaný Radou pre colnú
         spoluprácu, teraz Svetová colná organizácia. Medzinárodný dohovor, ktorý zaviedol HS, prijatý 14. júna 1983 v Bruseli a jeho
         pozmeňujúci protokol z 24. júna 1986 boli schválené v mene Spoločenstva rozhodnutím Rady 87/369/EHS zo 7. apríla 1987 (Ú. v. ES
         L 198, s. 1; Mim. vyd. 02/002, s. 288). KN preberá položky a podpoložky HS zložené zo šiestich čísel. Len pridané siedme a ôsme
         číslo vytvárajú triedenie podľa tejto nomenklatúry.

      4       Verzia KN uplatňovaná v období, keď došlo k skutkovým okolnostiam, vyplýva z textu nariadenia č. 1832/2002. Príslušné položky
         uvedené v kapitole 95 nazvanej „Hračky, hry a športové potreby, ich časti, súčasti a príslušenstvo“ nachádzajúcej sa v XX.
         triede nazvanej „Rôzne výrobky“ KN sú nazývané takto:

      „9503 Ostatné hračky; zmenšené modely, podobné modely na hranie, tiež mechanické; skladačky všetkých druhov:
      …
      9503 -90 – Ostatné:
      9503 90 10…
                        – – Ostatné:
                        – – – Z plastov:
      9503 90 32 – – – – Nie mechanicky ovládané
      …
      9505               Výrobky na slávnosti, karnevaly alebo na iné zábavy, vrátane kúzelníckych rekvizít a žartovných výrobkov:
      …
      9505 90 00 – Ostatné“
      5       Článok 9 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 2658/87 stanovuje, že Komisia Európskych spoločenstiev je poverená uplatňovaním KN
         a najmä vypracovaním vysvetľujúcich poznámok a zaradením tovarov do KN.

      6       Nariadenie č. 442/2000 prijala Komisia na základe spomínaného článku 9. V bode 3 jeho prílohy sú výrobky dotknuté týmto konaním
         zaradené takto:

      „9503 90 32 Balóny vyrobené zo spájanej plastovej fólie s nanesenou vrstvou hliníka. Plastová fólia tvorí vonkajšok balóna. Balóny majú
         plniace hrdlo, do ktorého je vložený ventil vo forme pásiku zo syntetického materiálu. Tento pásik automaticky uzavrie plyn
         vnútri balóna a zabráni jeho unikaniu von. Balóny sú plnené plynom (vzduch alebo hélium)“.

      7       Zaradenie týchto výrobkov je podľa jeho odôvodnenia určené ustanoveniami Všeobecných pravidiel 1 a 6 pre interpretáciu kombinovanej
         nomenklatúry, poznámkou 2 písm. v) ku kapitole 39 a znením položky 9503 a podpoložiek 9503 90 a 9503 90 32 KN. Z tohto odôvodnenia
         tiež vyplýva, že tieto výrobky sa môžu potlačiť s rôznymi motívmi, ktoré neovplyvňujú ich zaradenie ako hračkárskeho balóna.

      8       Pre lepšiu orientáciu vysvetľujúce poznámky k HS vzťahujúce sa k položke 9503 upresňujú:
      „Do tejto položky patria hračky určené výlučne pre zábavu osôb (detí alebo dospelých). … Prevažne sú zaradené v tejto položke:
      A)      Všetky hračky s výnimkou tých, ktoré sú uvedené pod č. 95.01 a 95.02. Tieto hračky môžu byť nepohyblivé alebo s motorom (mechanickým,
         elektrickým alebo iným).

      Spomedzi nich možno menovať:
      …
      6.      Balóniky a šarkany s výnimkou tých, ktoré sú uvedené pod č. 88.01.
      …
      18.      Obruče, diabolá, detské vĺčiky (vrátane hudobných), švihadlá (s rúčkami), lopty a balóny (s výnimkou tých, ktoré sú uvedené
         pod č. 95.04 alebo 95.06).“ [neoficiálny preklad]

      …
      9       Poznámky k HS vzťahujúce sa k položke 9505 uvádzajú:
      „Táto položka zahŕňa:
      A)      Výrobky na slávnosti, karnevaly alebo na iné zábavy, ktoré sú vzhľadom na ich použitie vo všeobecnosti jednoduchej výroby
         a majú krátku životnosť. Spomedzi nich možno menovať:

      1.      Dekoratívne predmety ako girlandy, lampióny, benátske lampy,
      …
      4.      Zábavné a iné predmety: guľky, konfety, serpentíny, slnečníky, dáždniky, píšťalky, fúkačky, atď.“ [neoficiálny preklad]

      …
       Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
      10     Dňa 5. februára 2003 žiadala Anagram od inšpektora záväznú informáciu o colnom zaradení tovaru v súvislosti s výrobkom, ktorý
         navrhovala zaradiť do podpoložky 9505 90 00 KN. Výrobok bol opísaný takto:

      „Balón pre slávnosti zo syntetického materiálu pokrytý hliníkom v rôznom tvare a s rôznymi motívmi v závislosti od udalosti,
         pri ktorej sa používa: narodeniny, narodenie dieťaťa, Svätý Valentín, atď. Tento balón je jednorázovo naplnený héliom a je
         vybavený uzáverom, ktorý umožňuje zabrániť úniku plynu.“

      11     V záväznej informácii o colnom zaradení tovaru poskytnutej 27. februára 2003 inšpektor v rozpore s návrhom Anagram zaradil
         výrobok do podpoložky 9503 90 32 KN, prevezmúc ako opis výrobku znenie bodu 3 tabuľky uvedenej v prílohe nariadenia č. 442/2000.

      12     V nadväznosti na rozhodnutie inšpektora, ktorým zamietol sťažnosť podanú Anagram proti tejto záväznej informácii o colnom
         zaradení tovaru, Anagram sa obrátila na Gerechtshof te Amsterdam.

      13     Po preskúmaní vzorky výrobku tento súd vyjadril pochybnosti o dôvodnosti kvalifikácie sporného balónu ako hračky, pričom zdôraznil,
         že nedisponuje potrebnými náležitosťami, ktoré charakterizujú hračku používanú na účely zábavy alebo hier, ale že zodpovedá
         skôr pojmu „výrobkov na slávnosti“ v zmysle názvu položky 9505 KN.

      14     V súvislosti s nariadením č. 442/2000 vnútroštátny súd zistil, že sporný výrobok nemá také vlastnosti, ako sú vlastnosti opísané
         v bode 3 tabuľky uvedenej v prílohe tohto nariadenia. Napriek tomu sa však domnieva, že vzhľadom na rozsudok zo 4. marca 2004,
         Krings (C‑130/02, Zb. s. I‑2121, bod 35), je potrebné uplatniť nariadenie č. 442/2000 analogicky aj na sporný výrobok, tak
         ako to navrhuje inšpektor. Preto sa tento súd pýta na súlad tohto nariadenia so znením KN.

      15     Za týchto podmienok sa Gerechtshof te Amsterdam rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne
         otázky:

      „1.      Má sa bod 3 prílohy nariadenia… č. 442/2000 vykladať v tom zmysle, že sa vzťahuje aj na tovary opísané v rámci opisu skutkového
         stavu…?

      2.      Je nariadenie v tomto bode platné?
      3.      Je možné v prípade negatívnej odpovede alebo v prípade, ak sa nariadenie nevzťahuje na sporné tovary, vykladať spoločný colný
         sadzobník v tom zmysle, že tieto tovary musia byť zaradené ako ‚výrobky na slávnosti‘ v rámci podpoložky 9505 90 00 KN?“

       O prejudiciálnych otázkach
      16     Na úvod je potrebné zdôrazniť, že spor vo veci samej sa týka colného zaradenia balónov plnených plynom, vyrobených zo spájanej
         plastovej fólie s nanesenou vrstvou hliníka, pričom plastová fólia tvorí ich vnútrajšok. Balóny rovnakého zloženia, ktorých
         vonkajšok tvorí spájaná plastová fólia, sú na základe bodu 3 tabuľky uvedenej v prílohe nariadenia č. 442/2000 zaradené do
         podpoložky 9503 90 32 KN (týkajúcej sa hračiek z plastov, nie mechanicky ovládaných).

      17     Druhou otázkou, ktorú je potrebné posúdiť v prvom rade, pretože v prípade negatívnej odpovede na túto otázku, prvá otázka
         stratí svoje opodstatnenie, sa vnútroštátny súd pýta na platnosť bodu 3 tabuľky uvedenej v prílohe nariadenia č. 442/2000
         v časti, kde zatrieďuje balóny vyrobené zo spájanej plastovej fólie s nanesenou vrstvou hliníka, ktorých vonkajšok tvorí plastová
         fólia do podpoložky 9503 90 32 KN.

      18     Podľa ustálenej judikatúry Rada Európskej únie poskytla Komisii konajúcej v spolupráci s colnými expertmi členských štátov
         široký priestor pre voľnú úvahu pri upresňovaní obsahu sadzobných položiek prichádzajúcich do úvahy pri colnom zaraďovaní
         určeného tovaru. V každom prípade ju však právomoc prijímať opatrenia uvedené v článku 9 nariadenia č. 2658/87 neoprávňuje
         na zmenu obsahu alebo rozsahu sadzobných položiek (pozri v tomto zmysle rozsudok Krings, už citovaný, bod 26 a citovanú judikatúru).

      19     Preto je nutné preskúmať, či sa má podpoložka 9503 90 32 KN vykladať v tom zmysle, že zahŕňa také výrobky, ako sú balóny opísané
         v bode 3 tabuľky uvedenej v prílohe nariadenia č. 442/2000.

      20     Podľa ustálenej judikatúry musí byť v záujme právnej istoty a uľahčenia kontroly rozhodujúce kritérium na colné zaradenie
         tovaru vo všeobecnosti vyhľadané v ich objektívnych charakteristických znakoch a vlastnostiach, ktoré sú vymedzené znením
         položky KN. Vysvetľujúce poznámky vypracované v súvislosti s KN Komisiou a v súvislosti s HS Svetovou colnou organizáciou
         prispievajú dôležitým spôsobom k výkladu významu rozličných colných položiek, ale nie sú právne záväzné (pozri rozsudok zo
         17. marca 2005, Ikegami, C‑467/03, Zb. s. I‑2389, bod 17).

      21     Účel výrobku môže tvoriť objektívne kritérium zaradenia, pokiaľ je inherentný tomuto výrobku, pričom táto inherencia sa posudzuje
         v závislosti na jeho objektívnych charakteristických znakoch a vlastnostiach (pozri rozsudok Ikegami, už citovaný, bod 23
         a citovanú judikatúru).

      22     Anagram sa domnieva, že balón opísaný v bode 3 tabuľky uvedenej v prílohe nariadenia č. 442/2000 nemožno označiť za „hračku“
         v zmysle podpoložky 9503 90 32 KN. Pokiaľ sa totiž takýto balón môže výlučne len vznášať vo vzduchu, nemôže slúžiť na zábavu
         či hru. Okrem toho z dôvodu materiálu, z ktorého je vyrobený, nie je ani dostatočne odolný, ani trvanlivý na to, aby slúžil
         ako hračka. Nezodpovedá charakteristike položky 9503 KN ani charakteristike obsiahnutej vo vysvetľujúcich poznámkach k HS
         týkajúcich sa tejto položky.

      23     V tomto ohľade z vysvetľujúcich poznámok HS vzťahujúcich sa na položku 9503 vyplýva, že hračka v zmysle tejto položky je predmet
         určený výlučne na zábavu osôb (detí alebo dospelých).

      24     Zároveň je potrebné povedať, že dotknuté balóny majú takéto charakteristické znaky napriek ich málo odolnému a málo trvanlivému
         materiálu, pretože ich obmedzená životnosť a vznášanie sa vo vzduchu nebráni, najmä deťom, aby sa s nimi zabávali a hrali.

      25     Okrem toho zaradenie balónov Komisiou v rámci nariadenia č. 442/2000 sa opiera o vysvetľujúce poznámky HS vzťahujúce sa k položke
         9503, ktoré upresňujú, že táto položka zahŕňa balóniky a šarkany, ako aj lopty a balóny (s výnimkou tých, ktoré sa používajú
         na spoločenské hry a šport).

      26     Okrem toho nie je relevantné, že sa spomínané balóny môžu používať aj ako výrobky na slávnosti. V prípade, že je možné v okamihu
         preclenia zistiť objektívnu charakteristiku nejakého výrobku, okolnosť, že tento výrobok možno použiť aj inak, nemôže vylučovať
         jeho právnu kvalifikáciu. Pre jeho colné zaradenie nie je nevyhnutné, aby bol tento výrobok určený jedine alebo výlučne na
         použitie zodpovedajúce takejto objektívnej charakteristike. Postačuje, aby toto použitie predstavovalo jeho hlavný účel (pozri
         v tomto zmysle rozsudok z 9. augusta 1994, Neckermann Versand, C‑395/93, Zb. s. I‑4027, body 8 a 9).

      27     Nakoniec znenie podpoložiek 9503 90 a 9503 90 32 KN neposkytuje jasné kritérium na charakteristiku balónov plnených plynom.
         Obsahuje len dve všeobecné podmienky, aby výrobok mohol patriť do podpoložky 9503 90 32 KN, konkrétne, aby bol vyrobený z plastového
         materiálu, a aby nebol mechanicky ovládaný, pričom obe tieto podmienky tovar uvedený v bode 3 tabuľky uvedenej v prílohe nariadenia
         č. 442/2000 spĺňa.

      28     Z tohto dôvodu je potrebné vnútroštátnemu súdu odpovedať, že preskúmanie druhej otázky neodhalilo také skutočnosti, ktoré
         by mohli mať vplyv na platnosť nariadenia č. 442/2000 v časti, kde výrobky uvedené v bode 3 tabuľky uvedenej v prílohe nariadenia
         č. 442/2000 zaraďuje do podpoložky 9503 90 32 KN.

      29     V súvislosti s prvou otázkou, ktorej cieľom je zistiť, či sporný výrobok vo veci samej musí byť takisto zaradený do podpoložky
         9503 90 32 KN, je potrebné pripomenúť, že nariadenie o colnom zaradení výrobkov má všeobecnú pôsobnosť, pretože sa vzťahuje
         nie len na jednotlivý výrobok, ale aj na všetky výrobky totožné s výrobkom, ktorý bol skúmaný výborom pre colný kódex, ktorý
         na účely tohto nariadenia poskytol svoje stanovisko. S cieľom určiť v rámci výkladu nariadenia o colnom zaradení výrobkov
         oblasť jeho pôsobnosti je potrebné zohľadniť okrem iného aj jeho odôvodnenie (pozri rozsudok Krings, už citovaný, bod 33 a citovanú
         judikatúru).

      30     Anagram tvrdí, že vzhľadom na opis uvedený v bode 3 tabuľky uvedenej v prílohe nariadenia č. 442/2000 sporný výrobok nespadá
         do jeho pôsobnosti. Poukazuje na výslovný spôsob, ktorým sa balón opisuje, konkrétne, že je vyrobený zo spájanej plastovej
         fólie s nanesenou vrstvou hliníka vo vnútrajšku balóna. Podľa Anagram, je tento typ balóna jediným typom, na ktorý sa toto
         ustanovenie vzťahuje. Pri spornom výrobku však tvorí vnútrajšok balóna spájaná plastová fólia.

      31     V tomto ohľade je potrebné povedať, že výrobok, ktorý je predmetom sporu vo veci samej, určite nie je zhodný s výrobkom opísaným
         v bode 3 tabuľky uvedenej v prílohe nariadenia č. 442/2000, pretože nezodpovedá všetkými svojimi vlastnosťami opisu tovaru
         obsiahnutému v tomto bode. V dôsledku toho, ako to správne zdôrazňuje holandská vláda vo svojich písomných pripomienkach,
         toto nariadenia sa priamo neuplatňuje na tento výrobok.

      32     V každom prípade však, tak ako Súdny dvor už rozhodol, analogické použitie nariadenia o colnom zaradení výrobkov, akým je
         aj nariadenie č. 442/2000, na výrobky podobné výrobkom, na ktoré sa toto nariadenie vzťahuje, podporuje ustálenosť výkladu
         KN, ako aj rovnosť zaobchádzania s výrobkami (pozri rozsudok Krings, už citovaný, bod 35).

      33     Jediný rozdiel medzi sporným výrobkom a výrobkom, na ktorý sa vzťahuje opis obsiahnutý v bode 3 tabuľky uvedenej v prílohe
         nariadenia č. 442/2000, spočíva v jednoduchom obrátení materiálov tvoriacich tento výrobok, a ako to podotýka aj Komisia,
         jeho podstatné vlastnosti tým nie sú dotknuté. Z toho vyplýva, že toto nariadenie sa analogicky uplatňuje aj na výrobok Anagram.

      34     Okrem toho je tento záver potvrdený aj odôvodnením týkajúcim sa bodu 3, na základe ktorého sa tieto výrobky môžu potlačiť
         rôznymi motívmi, ktoré sa v tomto prípade vzťahujú najmä na rôzne sviatočné príležitosti, bez toho, aby tieto motívy ovplyvnili
         ich zaradenie ako hračkárskeho balóna.

      35     Preto je potrebné na prvú otázku odpovedať, že zaradenie, o ktorom rozhodla Komisia v nariadení č. 442/2000 v súvislosti s výrobkom
         opísaným v bode 3 tabuľky uvedenej v jeho prílohe, sa analogicky použije tiež na balóny plnené plynom, vyrobené zo spájanej
         plastovej fólie s nanesenou vrstvou hliníka, pričom plastová fólia tvorí ich vnútrajšok.

      36     Vzhľadom na vyššie uvedené nie je potrebné odpovedať na tretiu otázku.
       O trovách
      37     Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (šiesta komora) rozhodol takto:
      1.      Preskúmanie druhej otázky neodhalilo také skutočnosti, ktoré by mohli mať vplyv na platnosť nariadenia Komisie (ES) č. 442/2000
            25. februára 2000 o zatrieďovaní určitých tovarov do kombinovanej nomenklatúry v časti, kde výrobky uvedené v bode 3 tabuľky
            uvedenej v jeho prílohe zaraďuje do podpoložky 9503 90 32 kombinovanej nomenklatúry Spoločného colného sadzobníka uvedenej
            v prílohe I nariadenia Rady (EHS) č. 2658/87 z 23. júla 1987 o colnej a štatistickej nomenklatúre a o Spoločnom colnom sadzobníku
            v znení vyplývajúcom z nariadenia Komisie (ES) č. 1832/2002 z 1. augusta 2002.
      2.      Zaradenie, o ktorom rozhodla Komisia v nariadení č. 442/2000 v súvislosti s výrobkom opísaným v bode 3 tabuľky uvedenej v jeho
            prílohe, sa analogicky použije tiež na balóny plnené plynom, vyrobené zo spájanej plastovej fólie s nanesenou vrstvou hliníka,
            pričom plastová fólia tvorí ich vnútrajšok.
      Podpisy
      * Jazyk konania: holandčina.