title: Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) zo 14. októbra 2004.#Saatgut-Treuhandverwaltungsgesellschaft mbH proti Brangewitz GmbH.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania Landgericht Düsseldorf - Nemecko.#Odrody rastlín - Ochranné opatrenie - Článok 14 ods. 3 nariadenia (ES) č. 2100/94 a článok 9 nariadenia (ES) č. 1768/95 - Použitie produktu zberu poľnohospodármi - Spracovatelia - Povinnosť poskytnúť informácie majiteľovi práv Spoločenstva.#Vec C-336/02.

text:
      Vec C‑336/02
      Saatgut-Treuhandverwaltungsgesellschaft mbH
      proti
      Brangewitz GmbH
      (návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Landgericht Düsseldorf)
      „Odrody rastlín – Ochranné opatrenie – Článok 14 ods. 3 nariadenia (ES) č. 2100/94 a článok 9 nariadenia (ES) č. 1768/95 – Použitie produktu zberu poľnohospodármi – Spracovatelia – Povinnosť poskytnúť informácie majiteľovi práv Spoločenstva“
      Abstrakt rozsudku
      Poľnohospodárstvo – Jednotná právna úprava – Ochrana odrôd rastlín – Článok 14 ods. 3 nariadenia č. 2100/94 a článok 9 nariadenia
            č. 1768/95 – Oprávnenie majiteľa práv Spoločenstva požadovať informácie o existencii indícií o spracovaní chráneného produktu
            spracovateľom
      (Nariadenie Rady č. 2100/94, článok 14 ods. 2 a 3; nariadenie Komisie č. 1768/95, článok 9)
      Článok 14 ods. 3 šiestu zarážku nariadenia Rady (ES) č. 2100/94 z 27. júla 1994 o právach spoločenstva k odrodám rastlín v spojení
         s článkom 9 nariadenia Komisie (ES) č. 1768/95 z 24. júla 1995, ktoré ustanovuje pravidlá poľnohospodárskych výnimiek pre
         potreby článku 14 ods. 3 nariadenia Rady (ES) č. 2100/94 oprávňujú majiteľa práv Spoločenstva k odrodám rastlín požadovať
         od spracovateľa relevantné informácie, ktoré získal bežným plnením svojich úloh, bez dodatočného zaťaženia alebo nákladov,
         ak má indície o tom, že spracovateľ s cieľom sadenia spracoval alebo zamýšľa spracovať produkt zberu, ktorý poľnohospodári
         získali sadením množiteľského materiálu chránenej odrody majiteľa – inej, než je hybridná alebo syntetická odroda –, ktorá
         patrí medzi druhy rastlín uvedené v článku 14 ods. 2 nariadenia 2100/94.

      V takomto prípade musí spracovateľ poskytnúť majiteľovi požadované informácie nielen o poľnohospodároch, o ktorých má majiteľ
         indície o tom, že spracovateľ takéto spracovanie uskutočnil alebo zamýšľa uskutočniť, ale takisto o všetkých ostatných poľnohospodároch,
         pre ktorých spracovateľ spracoval alebo zamýšľa spracovať produkt zberu získaný sadením množiteľského materiálu príslušnej
         odrody, pokiaľ mu táto odroda bola oznámená, alebo sa o nej dozvedel iným spôsobom.

      (pozri body 54, 66 a body 1 – 2 výroku)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (prvá komora)
      zo 14. októbra 2004 (*)

      „Odrody rastlín – Ochranné opatrenie – Článok 14 ods. 3 nariadenia (ES) č. 2100/94 a článok 9 nariadenia (ES) č. 1768/95 – Použitie produktu zberu poľnohospodármi – Spracovatelia – Povinnosť poskytnúť informácie majiteľovi práv Spoločenstva“
      Vo veci C-336/02,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný uznesením Landgericht Düsseldorf
         (Nemecko) z 8. augusta 2002 a doručený Súdnemu dvoru 23. septembra 2002, ktorý súvisí s konaním:

      Saatgut-Treuhandverwaltungsgesellschaft mbH
      proti
      Brangewitz GmbH,
      SÚDNY DVOR (prvá komora),
      v zložení: predseda prvej komory P. Jann, sudcovia A. Rosas, R. Silva de Lapuerta, K. Lenaerts a S. von Bahr (spravodajca),
      generálny advokát: D. Ruiz-Jarabo Colomer,
      tajomník: M. Múgica Arzamendi, hlavná referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 8. januára 2004,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        Saatgut-Treuhandverwaltungsgesellschaft mbH, v zastúpení: K. von Gierke, Rechtsanwalt,
      –        Brangewitz GmbH, v zastúpení: M. Miersch, Rechtsanwalt, za právnej pomoci R. Wilhems, Rechtsanwalt a M. Timmermann, Rechtsanwalt,
      –        nemecká vláda, v zastúpení: W. D. Plessing a A. Tiemann, splnomocnení zástupcovia,
      –        holandská vláda, v zastúpení: S. Terstal, splnomocnená zástupkyňa,
      –        Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: G. Braun, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci R.  Bierwagen, Rechtsanwalt,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 17. februára 2004,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Predmetom tohto prejudiciálneho konania je výklad článku 4 ods. 3 šiestej zarážky nariadenia Rady (ES) č. 2100/94 z 27. júla
         1994 o právach spoločenstva k odrodám rastlín (Ú. v. ES L 227, s. 1) a článku 9 nariadenia Komisie (ES) č. 1768/95 z 24. júla
         1995, ktoré ustanovuje pravidlá poľnohospodárskych výnimiek pre potreby článku 14 ods. 3 nariadenia Rady (ES) č. 2100/94 (Ú. v.
         ES L 173, s. 14).

      2        Toto prejudiciálne konanie vyplynulo z vnútroštátneho sporu medzi Staatgut-Treuhandverwaltungsgesselschaft mbH (ďalej len
         „STV“) a spoločnosťou Brangewitz GmbH (ďalej len „Brangewitz“) v súvislosti s informáciou o uskutočnenom spracovaní produktu
         zberu chránených odrôd podľa nariadenia č. 2100/94 a/alebo podľa vnútroštátnych právnych predpisov, ktoré bola Brangewitz
         ako spracovateľka povinná poskytnúť na požiadanie STV.

       Právny rámec
       Právna úprava Spoločenstva
      3        Podľa článku 1 nariadenia č. 2100/94 ustanovuje tento predpis systém práv Spoločenstva k odrodám rastlín ako jedinú a výhradnú
         formu práv priemyselného vlastníctva Spoločenstva pre rastlinné odrody.

      4        Podľa článku 11 ods. 1 tohto nariadenia má nárok na práva Spoločenstva k odrodám rastlín osoba označená ako „šľachtiteľ“,
         „ktorá odrodu vyšľachtila alebo objavila a vyvinula, alebo jej právny nástupca“.

      5        Článok 13 ods. 1 a 2 nariadenia č. 2100/94 uvádza:

      „1.      Vlastníctvo práv spoločenstva k odrodám má za účinok, že majiteľ alebo majitelia práva spoločenstva k odrodám, ďalej nazývaní
         iba ‚majitelia‘, majú nárok na vykonávanie činností stanovených v odseku 2.

      2.      Bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia článkov 15 a 16, si nasledujúce činnosti, týkajúce sa množiteľského materiálu odrôd
         alebo zozberaného materiálu chránenej odrody, ďalej spoločne nazývané iba ‚materiál‘, vyžadujú povolenie majiteľa:

      a)      výroba alebo reprodukcia (množenie);
      b)      udržiavanie stavu s cieľom rozmnožovania (pestovania);
      c)      ponuka na predaj;
      d)      predaj alebo iná podoba odbytu;
      e)      vývoz zo spoločenstva;
      f)      dovoz do spoločenstva;
      g)      skladovanie na ktorýkoľvek z účelov uvedených v bodoch a) až f).
      Vydanie povolenia majiteľa môže podliehať podmienkam a obmedzeniam ním určeným.“
      6        Článok 14 ods. 1 nariadenia č. 2100/94 uvádza:

      „Napriek článku 13 (2) a s cieľom ochrany poľnohospodárskej výroby sa poľnohospodárom povoľuje používať s cieľom rozmnožovania
         (pestovania) na poli na ich vlastnej poľnohospodárskej usadlosti produkt zberu, ktorý získali na ich vlastnej poľnohospodárskej
         usadlosti sadením množiteľského materiálu odrody inej, než je hybridná alebo syntetická odroda, chránenej právom spoločenstva
         k odrodám rastlín.“

      7        Podľa článku 14 ods. 3 nariadenia č. 2100/94 sa toto oprávnenie, takzvané privilégium poľnohospodárov, vzťahuje výhradne na
         tam uvedené druhy poľnohospodárskych rastlín. Tieto druhy sú zatriedené do štyroch kategórii a to: krmoviny, obilniny, zemiaky
         a olejniny a priadne rastliny.

      8        Podľa článku 14 ods. 3 nariadenia č. 2100/94 sa stanovia „podmienky na nadobudnutie účinnosti výnimky stanovenej v odseku
         1 a ochrany oprávnených záujmov šľachtiteľov a poľnohospodárov pred nadobudnutím účinnosti tohto nariadenia vo vykonávacích
         predpisoch podľa článku 114“ na základe určitých kritérií. Medzi tieto kritériá sú zaradené kvantitatívne obmedzenia úrovne
         poľnohospodárskej usadlosti poľnohospodára, právo poľnohospodára spracovať sám alebo prostredníctvom jemu poskytnutých služieb
         produkt zberu s cieľom sadenia, povinnosť poľnohospodárov – s výnimkou malých poľnohospodárov – platiť majiteľovi spravodlivú
         odmenu, ktorá bude zreteľne nižšia než čiastka účtovaná za licencovanú produkciu množiteľského materiálu tej istej odrody
         v tej istej oblasti a výhradná zodpovednosť majiteľa za sledovanie dodržiavania ustanovení článku 14.

      9        Podľa článku 14 ods. 3 šiestej zarážky nariadenia č. 2100/94 patrí medzi tieto kritériá tiež povinnosť poľnohospodárov a spracovateľov
         poskytnúť informácie:

      „na požiadanie majiteľov im poľnohospodári a prevádzajúci spracovateľské služby poskytnú príslušné informácie; príslušné informácie
         môžu rovnako poskytnúť aj úradné orgány podieľajúce sa na sledovaní poľnohospodárskej výroby, ak tieto informácie získali
         bežným plnením ich úloh, bez dodatočného zaťaženia alebo nákladov. Tieto ustanovenia sa vo vzťahu k osobným údajom nedotýkajú
         legislatívy spoločenstva alebo národnej legislatívy o ochrane jednotlivcov z hľadiska spracovania a voľného pohybu osobných
         údajov.“

      10      Podľa sedemnásteho a osemnásteho odôvodnenia nariadenia č. 2100/94 musí „vykonávanie práv spoločenstva k odrodám rastlín podliehať
         obmedzeniam ustanoveným v ustanoveniach prijatých vo verejnom záujme... sem patrí aj ochrana poľnohospodárskej výroby... Tento
         účel si vyžaduje, aby bolo poľnohospodárom povolené použiť produkt zberu na rozmnožovanie za určitých podmienok.“

      11      Nariadenie č. 1768/95 v zmysle článku 1 ustanovuje pravidlá a podmienky uvedenia výnimky z ochrany práv do platnosti pre potreby
         článku 14 ods. 1 nariadenia č. 2100/94.

      12      Článok 2 nariadenia č. 1768/95 uvádza:

      „1.      Podmienky uvedené v článku 1 sa uplatnia pre majiteľa, zastúpeného šľachtiteľom ako aj pre farmára, takým spôsobom, že sa
         zabezpečia chránené záujmy každého.

      2.      Zákonité záujmy sa nepovažujú za chránené záujmy ak jeden alebo viac z týchto záujmov sú nepriaznivo ovplyvnené bez možnosti
         odhadu potreby vytvorenia primeranej rovnováhy medzi každým z nich alebo potreby proporcionálnosti medzi účelom príslušnej
         podmienky a skutočným účinkom zavedenia.“

      13      Článok 9 ods. 1 a 2 nariadenia č. 1768/95 uvádza:

      „1.      Podrobnosti príslušných informácií, ktoré podáva spracovateľ majiteľovi v zmysle článku 14 ods. 3 šiesta zarážka základného
         nariadenia, môžu byť predmetom zmluvy medzi majiteľom a príslušným spracovateľom.

      2.      Pokiaľ takáto zmluva nebola uzavretá, alebo nie je v platnosti, spracovateľ musí, bez toho, aby boli ovplyvnené požiadavky
         na informácie v zmysle legislatívy spoločenstva alebo legislatívy členských štátov, na požiadanie majiteľa, poskytnúť príslušné
         informácie majiteľovi. Tieto položky sa považujú za príslušné informácie:

      a)      meno spracovateľa, miesto trvalého pobytu a meno a adresa registrovaného obchodného sídla;
      b)      údaj či spracovateľ poskytol služby pri spracovaní zberových produktov na účely pestovania [s cieľom sadenia – neoficiálny preklad] jednej alebo viacerých odrôd majiteľa, kde odroda alebo odrody boli spracovateľovi známe [oznámené alebo iným spôsobom známe
         – neoficiálny preklad];

      c)      údaj či spracovateľ poskytol takéto služby, množstvo zberových produktov jednej alebo viacerých príslušných odrôd, ktoré boli
         vyrobené spracovateľom na účely pestovania [s cieľom sadenia – neoficiálny preklad] a celkové množstvo získané z takéhoto spracovania;

      d)      dátumy a miesta spracovania v zmysle c);
      e)      meno a adresa osoby alebo osôb, ktorým boli služby spracovania poskytnuté v zmysle c), a príslušné množstvá.“
       Vnútroštátna právna úprava
      14      §10a ods. 6 Sortenschutzgesetz 1985 (zákon na ochranu rastlinných odrôd) (v znení z 25. júla 1997, BGBl. I 1997, s. 3165),
         ktorý stanovuje pre odrody rastlín chránené nemeckým právnym poriadkom oznamovaciu povinnosť, uvádza:

      „Poľnohospodári, ktorí využijú možnosť presievať, ako aj nimi poverení spracovatelia sú povinní informovať majiteľov práv
         k odrodám rastlín o rozsahu presievania.“

       Konanie pred vnútroštátnym súdom a prejudiciálne otázky
      15      Z návrhu vnútroštátneho súdu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že STV je združenie majiteľov práv Spoločenstva k odrodám
         rastlín.

      16      STV vyzvala Brangewitz na splnenie oznamovacej povinnosti za hospodárske roky 1997/1998 až 1999/2000 týkajúcej sa spracovania
         asi 500 odrôd zberových produktov, z ktorých časť je chránená prostredníctvom nariadenia č. 2100/94 a zvyšná časť prostredníctvom
         vnútroštátneho práva.

      17      Keďže STV požadované informácie neobdržala, podala voči Brangewitz žalobu na Landgericht Düsseldorf.

      18      Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že STV predložila na podporu svojho žalobného návrhu väčšie množstvo
         vyhlásení zákazníkov Brangewitz o výseve, ako aj faktúry a dodacie listy, ktoré Brangewitz vystavila. Vo faktúrach bolo zaúčtované
         čistenie, triedenie a lúhovanie každej odrody obilia podľa príslušného množstva. Faktúry obsahovali tiež časť údajov o spracovaných
         odrodách rastlín.

      19      Podľa vnútroštátneho súdu STV uviedla, že z týchto vyhlásení, faktúr a dodacích listov vyplýva, že Brangewitz uskutočnila
         spracovanie osiva zberových produktov minimálne 71 odrôd rastlín, ktoré sú chránené v prospech majiteľa alebo výhradného nadobúdateľa
         licencie, ktorého STV poverila výkonom svojich práv. Brangewitz bola teda povinná informovať o uskutočnenom spracovaní osiva
         zberových produktov.

      20      Brangewitz uviedla, že STV nemá všeobecné právo na informácie.

      21      Vnútroštátny súd uviedol, že z vyjadrení STV možno síce vyvodiť, že Brangewitz v hospodárskych rokoch 1997/1998 až 1999/2000
         bola činná ako spracovateľka minimálne 71 chránených odrôd. Z týchto vyjadrení však nevyplýva, či Brangewitz spracovala všetky
         odrody, vo vzťahu ku ktorým STV požadovala informácie.

      22      STV však uviedla, že podľa článku 14 ods. 3 šiestej zarážky nariadenia č. 2100/94 v spojení s článkom 9 nariadenia č. 1768/95
         nie je nevyhnutné, aby z jej vyjadrení vyplývalo, že Brangewitz spracovala všetky odrody, ktorých sa týka žiadosť o poskytnutie
         informácií.

      23      Za týchto okolností sa vnútroštátny súd s odvolaním sa na návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Ruiz-Jarabo Colomer k rozsudku
         z 10. apríla 2003, Schulin, (C‑305/00, Zb. s. I‑3525), po prvé pýta, či vzniká spracovateľovi povinnosť poskytnúť informácie
         iba vtedy, ak sa vychádza z predpokladu, že spomenuté odrody rastlín spracoval.

      24      Ak táto povinnosť vzniká iba spracovateľom, ktorí množiteľský materiál chránenej odrody rastliny spracovali, potom sa nastoľuje
         po druhé otázka, či sa povinnosť poskytnúť informácie vzťahuje na všetkých poľnohospodárov, pre ktorých spracovateľ uskutočnil
         spracovanie príslušnej odrody, alebo iba na poľnohospodárov, ktorí sú majiteľovi známi a vo vzťahu ku ktorým majiteľ preukázal,
         že si nechali u spracovateľa chránené odrody spracovať.

      25      Z týchto dôvodov Landgericht rozhodol konanie prerušiť a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

      „1.      Treba [článok 14 ods. 3 šiestu zarážku nariadenia č. 2100/94 a článok 9 nariadenia č. 1768/95 vykladať tak, že majiteľ práv
         k chránenej odrode podľa nariadenia č. 2100/94 môže od spracovateľa požadovať informácie uvedené v týchto ustanoveniach bez
         ohľadu na to, či existujú indície o tom, že spracoval množiteľský materiál, ktorý je produktom zberu chránenej odrody?

      2.      V prípade existencie takýchto indícií: Je spracovateľ povinný poskytnúť informácie podľa článku 14 ods. 3 šiestej zarážky
         nariadenia č. 2100/94… v spojení s článkom 9 nariadenia č. 1768/95… o všetkých poľnohospodároch, ktorým spracoval množiteľský
         materiál pochádzajúci z konkrétnej chránenej odrody, alebo len o tých, o ktorých má majiteľ práva k odrodám rastlín indície
         o vykonaní danej aktivity?“

       O prvej otázke
      26      Prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 14 ods. 3 šiesta zarážka nariadenia č. 2100/94 v spojení
         s článkom 9 nariadenia č.1768/95 vykladať v tom zmysle, že oprávňuje majiteľa práv Spoločenstva k odrodám rastlín požadovať
         od spracovateľa informácie uvedené v týchto ustanoveniach, ak majiteľ nemá indície o tom, že spracovateľ spracoval alebo zamýšľa
         spracovať produkt zberu, ktorý poľnohospodári získali sadením množiteľského materiálu odrody majiteľa práv Spoločenstva –
         inej, než je hybridná alebo syntetická odroda –, ktorá patrí medzi druhy rastlín uvedené v článku 14 ods. 2 nariadenia 2100/94.

       Pripomienky predložené Súdnemu dvoru
      27      STV a nemecká vláda uvádzajú, že majitelia práv k odrodám rastlín majú voči spracovateľom v súvislosti s ich odrodami rastlín
         rozsiahle právo na informácie. Na podporu tohto tvrdenia sa odvolávajú na znenie a systematiku článku 14 ods. 3 šiestu zarážku
         nariadenia č. 2100/94 a článku 9 nariadenia č. 1768/95, ako aj na ich účel a cieľ a na zásadu proporcionality.

      28      Zo znenia a systematiky nariadení č. 2100/94 a č. 1768/95 vyplýva, že spracovateľ je povinný poskytnúť informácie o spracovaní
         zberového osiva s cieľom sadenia iba za predpokladu, že majiteľ ho o to požiada.

      29      V súvislosti s výkladom spomenutých predpisov STV uvádza, že zmyslom a účelom oznamovacej povinnosti spracovateľa je kontrola
         údajov poľnohospodárov. Ak by bolo právo majiteľa na informácie voči spracovateľovi obmedzené iba na poľnohospodárov, ktorí
         získali množiteľský materiál, potom by poľnohospodárov, ktorí neudajú, či uskutočnili výsev zberových produktov, prípadne
         u koho si nechali osivo spracovať, nebolo možné kontrolovať.

      30      K účelu spomenutých nariadení nemecká vláda uvádza, že právo majiteľa práv k odrodám rastlín na informácie voči spracovateľovi
         nie je právom akcesorickej povahy vo vzťahu k právu na odškodnenie, ale osobitný samostatný právny vzťah medzi majiteľom práv
         k odrodám rastlín a spracovateľom. Ak by malo byť toto právo na informácie závislé na tom, či majiteľ uvedie konkrétne spôsoby
         spracovania chránených odrôd rastlín, potom by toto právo iba potvrdzovalo už známe informácie a nebolo by samostatným právom
         na informácie voči spracovateľovi.

      31      K zásade proporcionality STV poznamenáva, že služby spracovateľov, z dôvodu možnosti bez povolenia spracovať zberové osivo
         chránených odrôd rastlín, ktorú poskytuje nariadenie č. 2100/94, sú výnosným druhom podnikania, ktorým sa dajú docieliť značné
         zisky. Vyžiadanie si informácií nemá za následok žiadne mimoriadne náklady ani nadmerne nezaťažuje spracovateľov. Naproti
         tomu majú majitelia práv k odrodám rastlín podstatne horšiu pozíciu, pretože títo bez zaplatenia licenčných a pestovateľských
         poplatkov nemôžu vykonávať svoju činnosť.

      32      Brangewitz zastáva názor, že je neprimerané sa zameriavať výlučne na činnosť spracovateľa. Spracovateľ je povinný poskytnúť
         informácie iba vtedy, ak majiteľ práv k odrodám rastlín preukáže, že jeho chránená odroda bola spracovaná na poľnohospodárskej
         usadlosti spracovateľa. V opačnom prípade by mohli príslušní majitelia práv k odrodám rastlín adresovať všetkým spracovateľom
         neobmedzený počet žiadostí o poskytnutie informácií.

      33      Holandská vláda zastáva názor, že všeobecná zásada, z ktorej nariadenie č. 2100/94 vychádza, sleduje dosiahnutie rovnováhy
         medzi oprávnenými záujmami poľnohospodárov a spracovateľov na jednej strane a  majiteľov práv k odrodám rastlín na strane
         druhej. Majiteľovi musí byť preto umožnené získať informácie od poľnohospodára alebo od spracovateľa, ak má indície o tom,
         že množiteľský materiál chránenej odrody bol použitý alebo spracovaný.

      34      Komisia uvádza, že spracovatelia nevstupujú do vzťahu s majiteľom ako kupujúci osiva ani ako dlžníci povinní k náhrade. Ako
         poskytovatelia služieb v zmysle spomenutých nariadení vykonávajú spracovatelia svoju činnosť iba vo vzťahu k poľnohospodárom.
         Z toho dôvodu by okruh spracovateľov uvedených v článku 14 ods. 3 šiestej zarážke nariadenia č. 2100/94 nemal byť širší ako
         okruh poľnohospodárov uvedených v tomto ustanovení, pre ktorých spracovatelia vykonávajú činnosť.

      35      Z článku 14 ods. 3 šiestej zarážky nariadenia č. 2100/94 a článku 9 ods. 2 nariadenia č. 1768/95, predovšetkým z písmena b)
         vyplýva, že sa povinnosť poskytnúť informácie vzťahuje iba na tých spracovateľov, ktorí chránené odrody rastlín spracovali
         a ktorým to bolo známe alebo mohlo byť známe. Je preto povinnosťou toho, kto chcel získať informácie, aby preukázal, že z okolností
         vyplýva, že spracovateľ chránené osivo spracoval.

       Posúdenie Súdnym dvorom
      36      Najprv treba pripomenúť, že článok 13 ods. 2 nariadenia č. 2100/94 týkajúci sa množiteľského materiálu odrôd alebo zozberaného
         materiálu chránenej odrody vyžaduje pre výrobu alebo reprodukciu (množenie) a pre udržiavanie stavu s cieľom rozmnožovania
         (pestovanie) povolenie majiteľa práv Spoločenstva k odrodám rastlín.

      37      Článok 14 tohto nariadenia, ktoré, ako to vyplýva zo sedemnásteho a osemnásteho úvodného ustanovenia nariadenia, bolo prijaté
         vo verejnom záujme s cieľom ochrany poľnohospodárskej výroby, predstavuje výnimku z tohto pravidla (pozri rozsudok Schulin,
         už citovaný, bod 47).

      38      Podľa článku 14 ods. 1 môžu poľnohospodári s cieľom rozmnožovania (pestovania) používať na poli na ich vlastnej poľnohospodárskej
         usadlosti produkt zberu, ktorý získali na ich vlastnej poľnohospodárskej usadlosti sadením množiteľského materiálu odrody,
         inej než je hybridná alebo syntetická odroda, ktorá patrí medzi druhy rastlín uvedené v článku 14 ods. 2 tohto nariadenia
         (ďalej len „privilegovaná odroda“).

      39      Podľa článku 14 ods. 3 nariadenia č. 2100/94 sa podmienky na nadobudnutie účinnosti výnimky stanovenej v článku 14 ods. 1
         a ochrany oprávnených záujmov šľachtiteľov a poľnohospodárov stanovia vo vykonávacích predpisoch podľa viacerých kritérií.
         V tejto súvislosti stanovuje článok 14 ods. 3 v štvrtej zarážke, že „ostatní poľnohospodári (s výnimkou malých poľnohospodárov)
         sú povinní majiteľovi platiť spravodlivú odmenu“ a v šiestej zarážke, že „poľnohospodári a prevádzajúci spracovateľské služby...
         poskytnú na požiadanie majiteľov príslušné informácie“.

      40      V protiklade s názorom STV zo systematiky článku 14 nariadenia č. 2100/94, s názvom „Výnimka z práv spoločenstva k odrodám
         rastlín“, ako aj zo znenia článku 14 ods. 3 vyplýva, že šiesta zarážka tohto odseku sa nevzťahuje na všetkých spracovateľov.

      41      Keďže článok 14 ods. 3 nariadenia č. 2100/94 okrem iného výslovne stanovuje, že podmienky na nadobudnutie účinnosti výnimky
         odseku 1 tohto článku sa stanovia vo vykonávacích predpisoch, tento článok treba vykladať v súvislosti s týmto odsekom 1,
         a preto sa nemôže vzťahovať na prípady, v ktorých uplatnenie tejto výnimky neprichádza ani len do úvahy (pozri rozsudok Schulin,
         už citovaný, bod 52).

      42      Z článku 14 ods. 2 nariadenia č. 2100/94 po prvé vyplýva, že táto výnimka sa vzťahuje výhradne iba na tam vymenované druhy
         poľnohospodárskych rastlín. Z toho vyplýva, ako konštatoval generálny advokát v bode 29 svojich návrhov, že výnimka sa vzťahuje
         len na tých spracovateľov, ktorí spracovali produkt zberu rastlín vymenovaných v článku 14 ods. 2, pretože výnimku možno uplatniť
         iba na tieto druhy.

      43      Po druhé z práva poľnohospodárov, zakotveného v článku 14 ods. 1 nariadenia č. 2100/94, vyplýva možnosť používať bez predchádzajúceho
         súhlasu majiteľa produkt zberu získaný z množiteľského materiálu privilegovanej odrody, ich povinnosť na požiadanie poskytnúť
         majiteľovi príslušné informácie a povinnosť, s výnimkou malých poľnohospodárov, platiť mu spravodlivú odmenu. Týmto je zabezpečená
         vzájomná ochrana oprávnených záujmov poľnohospodárov a majiteľov práv k odrodám rastlín.

      44      Naproti tomu článok 14 ods. 3 druhá zarážka nariadenia č. 2100/94 o spracovateľoch jasne uvádza, že „poľnohospodár môže sám
         alebo prostredníctvom jemu poskytnutých služieb“ spracovať produkt zberu. Poľnohospodári sú teda tí, ktorí rozhodujú, či služby
         spracovateľa využijú, alebo či si produkt zberu spracujú sami. Právo spracovateľa uskutočniť spracovanie je teda odvodené
         od práva poľnohospodára, zakotveného v článku 14 ods. 1, bez predchádzajúceho súhlasu majiteľa vysiať produkt zberu získaný
         sadením odrody podliehajúcej ochrane.

      45      Povinnosť poskytnúť informácie spracovateľa voči majiteľovi práv k odrodám rastlín je ďalej závislá na tom, či poľnohospodár
         využije výnimku podľa článku 14 ods. 1 nariadenia č. 2100/94 a rozhodne sa pri spracovaní produktu zberu využiť služby spracovateľa.

      46      Z toho dôvodu je právo majiteľa vyžiadať si od spracovateľa príslušné informácie podmienené v zásade tým, či spracovateľ uskutoční
         spracovanie produktu zberu pre poľnohospodára, ktorý využije výnimku zakotvenú v článku 14 ods. 1 nariadenia č. 2100/94, alebo
         ináč povedané, či spracovateľ pripraví na vysiatie produkt zberu, ktorý poľnohospodár získal sadením z množiteľského materiálu
         privilegovanej odrody.

      47      Za týchto okolností nie je dôležité, ako to uvádzajú STV a nemecká vláda, či spracovatelia vo vlastnom obchodnom záujme spracujú
         všetky odrody osiva, ktorých spracovaním ich poľnohospodári poverili, vrátane osiva odrôd, ktoré podliehajú právnej ochrane
         Spoločenstva, alebo či si poľnohospodári na základe geografickej polohy osevných plôch, klimatických podmienok a odbytových
         príležitostí vedome vyberú odrody a rozhodnú o použití alebo nepoužití produktu zberu.

      48      K výkladu článku 9 ods. 2 nariadenia č. 1768/95 možno konštatovať, že toto nariadenie je iba vykonávacím nariadením, ktoré
         stanovuje podmienky pre nadobudnutie účinnosti výnimky zakotvenej v článku 14 ods. 1 nariadenia č. 2100/94 a že preto jeho
         ustanovenia nemôžu spracovateľom ukladať viac povinností ako nariadenie č. 2100/94 (porovnaj v súvislosti s poľnohospodármi
         rozsudok Schulin, už citovaný, bod 60).

      49      Nakoniec článok 9 ods. 1 nariadenia č. 1768/95 uvádza, že podrobnosti o príslušných informáciách, ktoré podáva spracovateľ
         majiteľovi, „môžu byť predmetom zmluvy medzi majiteľom a príslušným spracovateľom“. Preto sa článok 9 ods. 2 prvá veta, podľa
         ktorej pre prípad, že takáto zmluva nebola uzavretá alebo sa neuplatňuje, „spracovateľ“ musí na požiadanie poskytnúť príslušné
         informácie „majiteľovi“, musí chápať tak, že odsek 2, ako aj odsek 1 sa vzťahujú iba na dotknutého majiteľa práv k odrodám
         rastlín a dotknutého spracovateľa (porovnaj v súvislosti s poľnohospodármi rozsudok Schulin, už citovaný, bod 61).

      50      Z tej istej myšlienky vychádza článok 9 ods. 2 písm. b) nariadenia č. 1768/95, v zmysle ktorého spracovateľ na požiadanie
         musí majiteľa informovať, či poskytol služby pri spracovaní zberových produktov s cieľom sadenia jednej alebo viacerých odrôd
         majiteľa, „kde odroda alebo odrody boli spracovateľovi známe [oznámené alebo iným spôsobom známe – neoficiálny preklad]“. Preto sa toto ustanovenie z titulu svojej povahy môže vzťahovať iba na spracovateľov, ktorí spracovali produkt zberu získaný
         sadením chránenej odrody majiteľa práv Spoločenstva.

      51      Na základe uvedeného nie je možné článok 14 ods. 3 nariadenia č. 2100/94 a článok 9 nariadenia č. 1768/95 vykladať tak, že
         majitelia práv k odrodám rastlín sú oprávnení požadovať poskytnutie všetkých príslušných informácií od všetkých spracovateľov.

      52      Z článku 14 ods. 3 nariadenia č. 2100/94, predovšetkým z druhej a šiestej zarážky, však vyplýva, že povinnosť spracovateľa
         poskytnúť informácie voči majiteľovi práv k odrodám rastlín mu má umožniť, okrem iného pre konkrétny výpočet dlžnej odmeny,
         preveriť, či a v danom prípade pre aké množstvá uplatnili poľnohospodári výnimku podľa článku 14 ods. 1 vo vzťahu k chránenej
         odrode a že táto povinnosť spočíva v tom, že spracovateľ je pomocníkom poľnohospodára, ak tento uplatní svoje právo podľa
         článku 14 ods. 1 nariadenia č. 2100/94.

      53      Keďže je ale po prvé pre majiteľa obtiažne uplatniť si svoje právo na informácie z dôvodu, že skúmaním rastliny nie je možné
         zistiť, či táto bola získaná použitím zberových produktov alebo kúpou osiva, a keďže po druhé, ako to vyplýva z článku 14
         ods. 3 nariadenia č. 2100/94 a článku 2 nariadenia č. 1768/95, príslušné oprávnené záujmy šľachtiteľa a poľnohospodára musia
         byť chránené (pozri rozsudok Schulin, už citovaný, bod 63), musí byť majiteľovi práv k odrodám rastlín umožnené požadovať
         od spracovateľa informácie o privilegovaných odrodách, ak má indície o tom, že spracovateľ s cieľom sadenia spracoval alebo
         zamýšľa spracovať produkt zberu získaný sadením množiteľského materiálu tejto odrody. Toto právo má majiteľ bez ohľadu na
         to, či príslušné odrody boli spracovateľovi oznámené, alebo sa o nich dozvedel iným spôsobom.

      54      Na základe vyššie uvedeného treba na prvú otázku odpovedať tak, že článok 14 ods. 3 šiestu zarážku nariadenia č. 2100/94 v spojení
         s článkom 9 nariadenia č. 1768/95 nemožno vykladať tak, že tieto ustanovenia oprávňujú majiteľa práv Spoločenstva k odrodám
         rastlín požadovať od spracovateľa informácie uvedené v týchto ustanoveniach, ak nemá indície o tom, že spracovateľ s cieľom
         sadenia spracoval alebo zamýšľa spracovať produkt zberu, ktorý poľnohospodári získali sadením množiteľského materiálu odrody
         majiteľa práv Spoločenstva.

       O druhej otázke
      55      Prostredníctvom druhej otázky sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či v prípade, ak majiteľ práv k odrodám rastlín má indície
         o tom, že spracovateľ spracoval alebo zamýšľa spracovať produkt zberu, ktorý získali poľnohospodári sadením množiteľského
         materiálu odrody majiteľa práv Spoločenstva, treba článok 14 ods. 3 šiestu zarážku nariadenia č. 2100/94 v spojení s článkom
         9 nariadenia č. 1768/95 vykladať tak, že toto ustanovenie ukladá spracovateľovi povinnosť poskytnúť informácie o všetkých
         poľnohospodároch, pre ktorých poskytol takéto služby ohľadom príslušnej odrody, alebo iba o tých poľnohospodároch, o ktorých
         mal majiteľ práv k odrodám rastlín indície, že spracovateľ pre nich takéto služby ohľadom chránenej odrody poskytol.

       Pripomienky predložené Súdnemu dvoru
      56      Brangewitz tvrdí, že žiadosť o poskytnutie informácií adresovaná spracovateľovi slúži iba na preverenie správnosti a úplnosti
         údajov poľnohospodára, pretože majiteľ práv k odrodám rastlín má na uplatnenie svojich práv voči poľnohospodárom, ktorí využívajú
         jeho chránenú odrodu, k dispozícii viacero možností.

      57      Ak by boli majitelia oprávnení žiadať spracovateľov o informácie, získali by tým informácie o poľnohospodároch, ktorí by tieto
         informácie nemali povinnosť poskytnúť dokonca ani pri paušálnej žiadosti o informácie a tieto informácie podľa článku 8 ods.
         5 a 6 nariadenia č. 1768/95 by smeli byť oznámené iba po vystavení plnej moci.

      58      STV, nemecká vláda a Komisia tvrdia, že spracovateľ, ktorý osivo chránenej odrody spracoval, má voči majiteľovi povinnosť
         poskytnúť mu informácie o všetkých poľnohospodároch, ktorí ho spracovaním tejto odrody poverili, a teda nie iba o poľnohospodároch,
         ktorí boli majiteľovi známi.

      59      Holandská vláda zastáva názor, že povinnosť spracovateľa poskytnúť informácie sa musí vzťahovať na všetkých poľnohospodárov,
         o ktorých má majiteľ indície, že si nechali spracovať osivo tejto odrody u spracovateľa.

       Posúdenie Súdnym dvorom
      60      Ako vyplýva z bodu 46 tohto rozsudku, je právo majiteľa vyžiadať si od spracovateľa príslušné informácie podmienené v zásade
         tým, že spracovateľ s cieľom sadenia spracuje produkt zberu, ktorý poľnohospodár získal sadením množiteľského materiálu privilegovanej
         odrody.

      61      Ak je však majiteľ, ako sa uvádza v bode 53 tohto rozsudku, oprávnený požadovať od spracovateľa informácie o privilegovaných
         odrodách, ak má indície o tom, že spracovateľ s cieľom sadenia spracoval alebo zamýšľa spracovať produkt zberu získaný sadením
         množiteľského materiálu tejto odrody, potom z toho v zásade vyplýva, že spracovateľ mu v danom prípade musí poskytnúť príslušné
         informácie o všetkých poľnohospodároch, pre ktorých spracovanie odrody uskutočnil.

      62      Ako Komisia uviedla, hoci povinnosť spracovateľa poskytnúť informácie je závislá na tom, či poľnohospodár uplatní výnimku
         podľa článku 14 ods. 1 nariadenia č. 2100/94 a rozhodne sa využiť služby spracovateľa, viaže sa povinnosť poskytnúť informácie
         na odrody, ktoré spracoval, a nie na jeho zákazníka, ktorým je poľnohospodár.

      63      Tento výklad potvrdzuje článok 9 ods. 2 nariadenia č. 1768/95, podľa ktorého musí spracovateľ na požiadanie poskytnúť majiteľovi
         príslušné informácie; okrem iného informácie o spracovaní produktov zberu jednej alebo viacerých odrôd majiteľa s cieľom sadenia,
         množstvo produktov zberu príslušnej odrody spracovaných s cieľom sadenia, čas a miesto spracovania, ako aj meno a adresu osoby,
         pre ktorú bolo spracovanie uskutočnené. Tieto údaje sú nevyhnutné, ak mal majiteľ len indíciu, že spracovateľ s cieľom sadenia
         spracoval alebo zamýšľa spracovať produkt zberu, ktorý poľnohospodár získal sadením množiteľského materiálu odrody majiteľa
         (porovnaj v tejto súvislosti oznamovaciu povinnosť poľnohospodárov, rozsudok Schulin, už citovaný, bod 64).

      64      Nariadenie č. 2100/94 však spracovateľom neukladá povinnosť informovať sa o nimi spracovávanej odrode, ku ktorej osivo patrí.
         O poľnohospodároch, o ktorých majiteľ nemá indície, že spracovatelia pre nich príslušnú odrodu spracovali alebo zamýšľajú
         spracovať, sú preto spracovatelia povinní majiteľa informovať iba v prípadoch, keď bola odroda spracovateľovi oznámená alebo
         sa o nej dozvedel iným spôsobom, ako to vyplýva z článku 9 ods. 2 písm. b) nariadenia č. 1768/95.

      65      Z uvedeného vyplýva, že ak má majiteľ práv k odrodám rastlín indície o tom, že spracovateľ s cieľom sadenia spracoval alebo
         zamýšľa spracovať produkt zberu, ktorý získal poľnohospodár sadením množiteľského materiálu odrody majiteľa, potom mu musí
         spracovateľ poskytnúť príslušné informácie nielen o poľnohospodároch, o ktorých má majiteľ indície, že spracovateľ spracovanie
         uskutočnil alebo zamýšľa uskutočniť, ale o všetkých poľnohospodároch, pre ktorých spracovanie uskutočnil alebo zamýšľa uskutočniť,
         pokiaľ mu príslušná odroda bola oznámená, alebo sa o nej dozvedel iným spôsobom.

      66      Na druhú otázku treba preto odpovedať tak, že článok 14 ods. 3 šiestu zarážku nariadenia č. 2100/94 v spojení s článkom 9
         nariadenia č. 1768/95 treba vykladať v tom zmysle, že spracovateľ v prípade, že majiteľ má indíciu o tom, že spracovateľ produktu
         zberu, ktorý poľnohospodári získali sadením množiteľského materiálu privilegovanej odrody majiteľa práv, s cieľom sadenia
         tento produkt zberu spracoval alebo zamýšľa spracovať, musí poskytnúť majiteľovi požadované informácie nielen o poľnohospodároch,
         o ktorých má majiteľ práv k odrodám rastlín indície o tom, že spracovateľ uvedený produkt zberu spracoval alebo zamýšľa spracovať,
         ale o všetkých poľnohospodároch, pre ktorých spracovateľ spracoval alebo zamýšľa spracovať produkt zberu získaný sadením množiteľského
         materiálu príslušnej odrody, pokiaľ mu táto odroda bola oznámená, alebo sa o nej dozvedel iným spôsobom.

       O trovách
      67      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) v prejudiciálnom konaní rozhodol takto:
      1)      Článok 14 ods. 3 šiestu zarážku nariadenia Rady (ES) č. 2100/94 z 27. júla 1994 o právach spoločenstva k odrodám rastlín v spojení
            s článkom 9 nariadenia Komisie (ES) č. 1768/95 z 24. júla 1995, ktoré ustanovuje pravidlá poľnohospodárskych výnimiek pre
            potreby článku 14 ods. 3 nariadenia Rady (ES) č. 2100/94, nemožno vykladať v tom zmysle, že tieto ustanovenia oprávňujú majiteľa
            práv Spoločenstva k odrodám rastlín požadovať od spracovateľa informácie uvedené v týchto ustanoveniach, ak nemá indície o tom,
            že spracovateľ s cieľom sadenia spracoval alebo zamýšľa spracovať produkt zberu, ktorý poľnohospodári získali sadením množiteľského
            materiálu chránenej odrody majiteľa – inej, než je hybridná alebo syntetická odroda –, ktorá patrí medzi druhy rastlín uvedené
            v článku 14 ods. 2 nariadenia 2100/94.
      2)      Článok 14 ods. 3 šiestu zarážku nariadenia č. 2100/94 v spojení s článkom 9 nariadenia č. 1768/95 treba vykladať v tom zmysle,
            že spracovateľ v prípade, že majiteľ práv k odrodám rastlín má indíciu o tom, že spracovateľ produktu zberu, ktorý poľnohospodári
            získali sadením množiteľského materiálu chránenej odrody majiteľa práv Spoločenstva – inej, než je hybridná alebo syntetická
            odroda –, ktorá patrí medzi druhy rastlín uvedené v článku 14 ods. 2 nariadenia 2100/94, tento produkt zberu s cieľom sadenia
            spracoval alebo zamýšľa spracovať, musí poskytnúť majiteľovi požadované informácie nielen o poľnohospodároch, o ktorých má
            majiteľ indície o tom, že spracovateľ takéto spracovanie uskutočnil alebo zamýšľa uskutočniť, ale takisto o všetkých ostatných
            poľnohospodároch, pre ktorých spracovateľ spracoval alebo zamýšľa spracovať produkt zberu získaný sadením množiteľského materiálu
            príslušnej odrody, pokiaľ mu táto odroda bola oznámená, alebo sa o nej dozvedel iným spôsobom.
      Podpisy
      * Jazyk konania: nemčina.


Rozsudok Všeobecného súdu (šiesta komora) z 12. apríla 2013. # Société des auteurs, compositeurs et éditeurs de musique (SACEM) proti Európskej komisii. # Vec T-422/08.


Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 25. septembra 1985. # Procureur de la République proti Jean-Pierre Gontier. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Tribunal de grande instance d'Orléans - Francúzsko. # Vec 201/84.


Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) z 25. júna 1997. # Carlos Mora Romero proti Landesversicherungsanstalt Rheinprovinz. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Bundessozialgericht - Nemecko. # Vec C-131/96.


Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) z 19. novembra 1998. # Haydar Akman proti Oberkreisdirektor des Rheinisch-Bergischen-Kreises. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Verwaltungsgericht Köln - Nemecko. # Voľný pohyb pracovníkov. # Vec C-210/97.


title: Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) zo 16. septembra 2004. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Španielskemu kráľovstvu. # Nesplnenie povinnosti členským štátom - Smernica 85/337/EHS - Posudzovanie vplyvov určitých verejných a súkromných projektov na životné prostredie - Nesprávne uplatnenie - Projekt železničného spojenia Valence - Tarragone, úsek Las Palmas - Oropesa. # Vec C-227/01.

text:
      Vec C-227/01
      Komisia Európskych spoločenstiev
      proti
      Španielskemu kráľovstvu
      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Smernica 85/337/EHS – Posudzovanie vplyvov určitých verejných a súkromných projektov na životné prostredie – Nesprávne uplatnenie – Projekt železničného spojenia Valence – Tarragone, úsek Las Palmas – Oropesa“
      Abstrakt rozsudku
      1.        Právo Spoločenstva – Výklad – Texty vo viacerých jazykoch – Jednotný výklad – Rozdielnosti medzi rôznymi jazykovými verziami
            – Všeobecná štruktúra a cieľ dotknutých pravidiel ako základ výkladu
      2.        Životné prostredie – Posudzovanie vplyvov určitých projektov na životné prostredie – Smernica 85/337 – Pôsobnosť – Zdvojenie
            jestvujúcej železničnej trate zahŕňajúce novú železničnú trasu – Začlenenie
      (Smernica Rady 85/337, príloha I bod 7 a príloha II bod 12)
      3.        Žaloba o nesplnenie povinnosti – Objektívna povaha – Ohľad na nesprávny výklad právneho textu Spoločenstva – Vylúčenie
      (Článok 226 ES)
      4.        Životné prostredie – Posudzovanie vplyvov určitých projektov na životné prostredie – Smernica 85/337 – Uplatniteľnosť – Príslušné
            kritérium
      (Smernica Rady 85/337)
      1.        Potreba jednotného výkladu práva Spoločenstva vyžaduje, aby v prípadoch rozdielnosti medzi jazykovými verziami toho istého
         ustanovenia bolo toto ustanovenie vykladané pomocou všeobecnej štruktúry a cieľa pravidiel, ktorých súčasť tvorí.

      (pozri bod 45)
      2.        Projekt, akým je zdvojenie jestvujúcej železničnej trate, môže mať v zmysle smernice 85/337 o posudzovaní vplyvov určitých
         verejných a súkromných projektov na životné prostredie výrazný vplyv na životné prostredie, keďže je spôsobilý dlhodobo ovplyvniť
         napríklad rastliny a živočíchy, zloženie pôdy, krajinu a tiež mať významný dosah na hladinu hluku, takže musí byť zahrnutý
         do pôsobnosti tejto smernice. Takýto typ projektu teda nemôže byť považovaný len za zmenu skoršieho projektu v zmysle bodu
         12 prílohy II smernice 85/337, ale vzťahuje sa naň bod 7 prílohy I smernice, v ktorom sú uvedené projekty podliehajúce posudzovaniu
         vplyvov na životné prostredie.

      Tento záver je ešte viac zrejmý, ak realizácia predmetného projektu, ako je to v tomto prípade, zahŕňa novú železničnú trasu,
         aj v prípade, že sa vzťahuje len na časť projektu. Takýto stavebný projekt je svojou povahou spôsobilý mať výrazný vplyv na
         životné prostredie v zmysle smernice 85/337.

      (pozri body 48 – 50)
      3.        Žaloba o nesplnenie povinnosti podaná v zmysle článku 226 ES je svojou povahou objektívna a skutočnosť, že nesplnenie povinnosti
         vyplýva z nesprávneho výkladu dotknutého ustanovenia práva Spoločenstva zo strany členského štátu, nemôže Súdnemu dvoru brániť,
         aby určil, že k takémuto nesplneniu povinnosti došlo.

      (pozri bod 58)
      4.        Príslušným kritériom pre uplatnenie smernice 85/337 o posudzovaní vplyvov určitých verejných a súkromných projektov na životné
         prostredie, je významný vplyv, ktorý „pravdepodobne bude mať“ na životné prostredie konkrétny projekt. Za týchto okolností
         nie je úlohou Komisie, aby určila konkrétny skutočný negatívny dosah, ktorý má projekt na životné prostredie.

      (pozri bod 59)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (druhá komora)
      zo 16. septembra 2004 (*)

      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Smernica 85/337/EHS – Posudzovanie vplyvov určitých verejných a súkromných projektov na životné prostredie – Nesprávne uplatnenie – Projekt železničného spojenia Valence – Tarragone, úsek Las Palmas – Oropesa“
      Vo veci C‑227/01,
      ktorej predmetom je žaloba o nesplnenie povinnosti podľa článku 226 ES, podaná na Súdny dvor 7. júna 2001,
      Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: G. Valero Jordana, splnomocnený zástupca, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      žalobkyňa,
      proti
      Španielskemu kráľovstvu, v zastúpení: S. Ortiz Vaamonde, splnomocnený zástupca, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      žalovanému,
      SÚDNY DVOR (druhá komora),
      v zložení: predseda druhej komory C. W. A. Timmermans, sudcovia C. Gulmann, J. N. Cunha Rodrigues, R. Schintgen (spravodajca)
         a F. Macken,

      generálny advokát: M. Poiares Maduro,
      tajomník: M. Múgica Arzamendi, hlavná referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 19. februára 2004,
      so zreteľom na pripomienky predložené účastníkmi konania,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 24. marca 2004,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Komisia Európskych spoločenstiev podala na Súdny dvor žalobu, ktorou sa domáha, aby Súdny dvor určil, že Španielske kráľovstvo
         si tým, že nevykonalo posudzovanie vplyvov na životné prostredie „projektu železničného spojenia Valence – Tarragone, úsek
         Las Palmas – Oropesa. Železničný zvršok“, ktorý je súčasťou projektu známeho ako „Stredozemný koridor“, nesplnilo povinnosti,
         ktoré mu vyplývajú z článkov 2, 3, 5 ods. 2 a článku 6 ods. 2 smernice Rady 85/337/EHS z 27. júna 1985 o posudzovaní vplyvov
         určitých verejných a súkromných projektov na životné prostredie (Ú. v. ES L 175, s. 40).

       Právny rámec
       Právna úprava Spoločenstva
      2        Účelom smernice 85/337 je v súlade s jej prvým a šiestym odôvodnením predchádzanie znečistenia a iných vplyvov na životné
         prostredie tým, že niektoré verejné alebo súkromné projekty sa podrobia predchádzajúcemu posudzovaniu ich vplyvov na životné
         prostredie.

      3        Ako vyplýva z jej piateho odôvodnenia, táto smernica na tento účel zavádza hlavné zásady posudzovania vplyvov na životné prostredie
         s cieľom doplniť a koordinovať konanie na povolenie prípravy verejných a súkromných projektov, ktoré pravdepodobne budú mať
         veľký vplyv na životné prostredie.

      4        Podľa ôsmeho a jedenásteho odôvodnenia smernice 85/337 určité projekty majú významné vplyvy na životné prostredie a musia
         byť vždy predmetom systematického posudzovania so zreteľom na záujem chrániť ľudské zdravie, zlepšovať životné prostredie,
         prispieť ku kvalite života, zabezpečiť zachovanie diverzity druhov a zachovať reprodukčnú schopnosť ekosystému ako základného
         zdroja pre život.

      5        Táto vec sa týka nasledujúcich ustanovení smernice 85/337 v znení pred jej novelizáciou smernicou Rady 97/11/ES z 3. marca
         1997 (Ú. v. ES L 73, s. 5).

      6        Článok 1 smernice 85/337 stanovuje:

      „1.      Táto smernica sa vzťahuje na posudzovanie vplyvov tých verejných a súkromných projektov na životné prostredie, ktoré môžu
         mať pravdepodobne významný vplyv na životné prostredie.

      2.      Na účely tejto smernice:
      ‚projekt‘ znamená:
      –        realizácia stavieb alebo iných zariadení, alebo plánov,
      –        iné zásahy do prírodného prostredia a krajiny,...“
      7        V zmysle článku 2 tejto smernice:

      „1.      Členské štáty prijmú všetky potrebné opatrenia, aby zabezpečili že pred vydaním povolenia projekty, ktoré pravdepodobne majú
         významné vplyvy na životné prostredie z dôvodov, okrem iného, ich charakteru, veľkosti alebo umiestnenia, budú posúdené z hľadiska
         ich vplyvov.

      Tieto projekty sú definované v článku 4.
      ...
      3.      Členské štáty môžu, vo výnimočných prípadoch, určitý projekt vyňať úplne alebo čiastočne z pôsobnosti ustanovení uvedených
         v tejto smernici.

      V tomto prípade členské štáty:
      a)      zvážia, či nie je vhodná iná forma posúdenia a či by takto sústredené informácie mali byť sprístupnené verejnosti;
      b)      poskytnú dotknutej verejnosti informácie týkajúce sa výnimky a dôvodov jej udelenia;
      c)      pred udelením súhlasu oznámia Komisii príčiny odôvodňujúce udelenie výnimky a poskytnú jej, tam, kde je to vhodné, informácie,
         ktoré sprístupnili svojim štátnym príslušníkom.

      Komisia bezodkladne postúpi prijaté dokumenty ostatným členským štátom.
      ...“
      8        Článok 3 tejto smernice stanovuje:

      „Posudzovanie vplyvov na životné prostredie identifikuje, popíše a vhodným spôsobom, s prihliadnutím na osobitosti každého
         jednotlivého prípadu a v súlade s článkami 4 až 11, posúdi priame a nepriame vplyvy projektu na tieto faktory:

      –        ľudia, živočíchy a rastliny,
      –        pôda, voda, ovzdušie, podnebie a krajina,
      –        vzájomné pôsobenie medzi faktormi uvedenými v prvej a druhej zarážke,
      –        hmotný majetok a kultúrne dedičstvo.“
      9        Článok 4 smernice 85/337, na ktorý odkazuje už citovaný článok 2 ods. 1 druhý pododsek, stanovuje:

      „1.      Pokiaľ článok 2 ods. 3 neustanovuje inak, typy projektov, uvedené v prílohe I, podliehajú posúdeniu podľa článkov 5 až 10.
      2.      Typy projektov, uvedené v prílohe II, podliehajú posúdeniu podľa článkov 5 až 10, ak členské štáty usúdia, že si to vyžaduje
         ich charakter.

      ...“
      10      V prílohe I tejto smernice sa medzi inými projektmi v bode 7 uvádza „stavba diaľkových železničných tratí“.

      11      Príloha II bod 12 tejto smernice sa odvoláva predovšetkým na „zmeny územných projektov zaradených v prílohe I“.

      12      Podľa článku 5 ods. 1 a ods. 2 smernice 85/337:

      „1.      V prípade projektov, ktoré sa, podľa článku 4, musia podrobiť posudzovaniu vplyvov na životné prostredie podľa článkov 5 až
         10, členské štáty prijmú potrebné opatrenia na zabezpečenie toho, aby navrhovateľ predložil vo vhodnej forme informácie uvedené
         v prílohe III, pokiaľ:

      a)      členské štáty považujú informáciu za závažnú vzhľadom na dané štádium povoľovacieho konania a vzhľadom na osobitné vlastnosti
         určitého projektu alebo druhu projektu a vlastnosti životného prostredia, ktoré pravdepodobne ovplyvní;

      b)      členské štáty zvážia, že od navrhovateľa možno oprávnene požadovať, aby tieto informácie zostavil so zreteľom, okrem iného,
         na súčasné znalosti a metódy posudzovania.

      2.      Informácie poskytnuté navrhovateľom podľa odseku 1 budú obsahovať aspoň:
      –        popis projektu s informáciami o mieste, projektovom riešení a veľkosti projektu,
      –        popis predpokladaných opatrení na zabránenie, zníženie a na prípadné odstránenie významných nepriaznivých vplyvov,
      –        údaje potrebné na identifikáciu a posúdenie hlavných vplyvov, ktoré projekt pravdepodobne bude mať na životné prostredie,
      –        netechnické zhrnutie informácií uvedených v prvej až tretej zarážke.“
      13      V zmysle článku 6 ods. 2 tejto smernice:

      „Členské štáty zabezpečia, aby:
      –        každá žiadosť o povolenie a každá informácia získaná podľa článku 5 bola sprístupnená verejnosti,
      –        dotknutá verejnosť mala možnosť vyjadriť svoje stanovisko pred začatím projektu.“
      14      Článok 12 smernice 85/337 stanovuje:

      „1.      Členské štáty prijmú opatrenia potrebné na zosúladenie s touto smernicou do troch rokov od jej oznámenia.
      2.      Členské štáty oznámia Komisii texty ustanovení vnútroštátnych právnych predpisov, ktoré prijmú v oblasti pôsobnosti tejto
         smernice.“

      15      Táto smernica bola členským štátom oznámená 3. júla 1985.

       Vnútroštátna právna úprava
      16      Španielska právna úprava, ktorou sa preberá príloha I bod 7 smernice 85/337, uvádza medzi projektmi, ktoré musia byť povinne
         predmetom postupu posudzovania dosahu na životné prostredie, „diaľkové železničné spojenia, ktorých súčasťou je nová trasa“.

       Konanie pred podaním žaloby
      17      Po prijatí sťažnosti v máji 1999 a po výmene listov medzi Komisiou a španielskymi orgánmi Komisia, usúdiac, že španielske
         orgány si tým, že nepodrobili „projekt železničného spojenia Valence – Tarragone, úsek Las Palmas – Oropesa. Železničný zvršok“,
         ktorý je súčasťou projektu známeho ako „Stredozemný koridor“, predchádzajúcej štúdii o posudzovaní vplyvov na životné prostredie,
         nesprávne uplatnili smernicu 85/337, zaslala Španielskemu kráľovstvu listom z 13. apríla 2000 výzvu, aby predložilo svoje
         pripomienky v lehote dvoch mesiacov.

      18      Keďže vysvetlenia zo strany španielskej vlády Komisiu neuspokojili, poslala 26. septembra 2000 Španielskemu kráľovstvu odôvodnené
         stanovisko, v ktorom ho vyzvala, aby v lehote dvoch mesiacov od jeho doručenia prijalo opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu
         s povinnosťami, ktoré mu vyplývajú z článkov 2, 3, 5 ods. 2 a článku 6 ods. 2 smernice 85/337.

      19      Potom, ako španielska vláda odpovedala na odôvodnené stanovisko listom z 2. januára 2001, v ktorom opakovane uviedla svoje
         predchádzajúce tvrdenia, sa Komisia rozhodla podať tuto žalobu.

       O žalobe
      20      Komisia tvrdí, že Španielske kráľovstvo si tým, že v súvislosti s „projektom železničného spojenia Valence – Tarragone, úsek
         Las Palmas – Oropesa. Železničný zvršok“, ktorý je súčasťou projektu známeho ako „Stredozemný koridor“, spájajúci španielsky
         región Levante s Katalánskom a s francúzskou hranicou, nevykonalo posudzovanie jeho vplyvov na životné prostredie, nesplnilo
         povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článkov 2, 3, 5 ods. 2 a 6 ods. 2 smernice 85/337.

       O prípustnosti
      21      Španielska vláda napadla na pojednávaní prípustnosť žaloby s odôvodnením, že sa zakladá na inej výhrade, ako bola tá, o ktorú
         sa Komisia opierala v konaní pred podaním žaloby.

      22      Španielska vláda tvrdí, že počas konania pred podaním žaloby bola predmetom sporu výlučne časť železničnej trate, dlhá 13,2
         km, ktorá oddeľuje Las Palmas od miesta Oropesa. V tejto časti konania Komisia namietala konkrétne to, že španielska vláda
         nesplnila požiadavky, ktoré vyplývajú zo smernice 85/337, v súvislosti s časťou tohto úseku s dĺžkou 7,64 km, kde bola trasa
         posunutá o najviac 800 m na západ z dôvodu obchvatu miesta Benicasim. Komisia však nepoukazovala na zdvojenie železničnej
         trate v zostavajúcej časti úseku, ktorý meria 13,2 km, a to ani vo výzve, ani v odôvodnenom stanovisku, a najmä nikdy neuviedla,
         že by zdvojenie existujúcej železničnej trate spadalo do pôsobnosti tejto smernice.

      23      Podľa španielskej vlády však Komisia vo svojej žalobe trvá na tom, že zdvojenie trate existujúcej železničnej trate by malo
         byť predmetom požiadaviek stanovených v smernici. Okrem toho údajne poukazuje na celkovú dĺžku spojenia Valence – Tarragone,
         ktorá je 251 km.

      24      Za týchto okolnosti je podľa uvedenej vlády zrejmé, že predmet sporu bol rozšírený.

      25      Hneď na úvod je vhodné uviesť, že platnosť odôvodneného stanoviska a konania, ktoré mu predchádzalo, nie sú sporné. Španielska
         vláda však tvrdí, že výhrada predložená v žalobe sa líši od výhrady vo výzve a v odôvodnenom stanovisku.

      26      V tomto ohľade je podľa ustálenej judikatúry predmet žaloby podanej podľa článku 226 ES ohraničený konaním pred podaním žaloby,
         ktoré je upravené v tomto článku, a odôvodnené stanovisko Komisie a žaloba musia byť založené na rovnakých výhradách (pozri
         najmä rozsudok z 11. júla 2002, Komisia/Španielsko, C‑139/00, Zb. s. I‑6407, bod 18).

      27      V tomto prípade však nemožno tvrdiť, že predmet konania ako bol definovaný počas konania pred podaním žaloby, bol rozšírený
         alebo zmenený.

      28      V skutočnosti na jednej strane Komisia v odpovedi na otázku Súdneho dvora potvrdila, že predmetom tejto žaloby je výlučne
         časť medzi Las Palmas a Oropesou, ktorá je dlhá 13,2 km a že na rozdiel od tvrdenia španielskej vlády sa v žiadnom prípade
         nevzťahuje na celú trať Valence – Tarragone, ktorá meria 251 km.

      29      Na druhej strane vo výzve, ako aj v odôvodnenom stanovisku, ktoré poslala Komisia Španielskemu kráľovstvu, a rovnako v žalobe
         sa uvádza „úsek Las Palmas – Oropesa“, ktorý je dlhý 13,2 km, čo žalovaná nepopiera. Okrem toho z vyjadrenia k žalobe podaného
         španielskou vládou jednoznačne vyplýva, že nedošlo k nejakému nedorozumeniu v súvislosti s rozsahom sporu vzhľadom na to,
         že samotná španielska vláda tvrdí, že sporný projekt sa týka úseku s dĺžkou 13,2 km, ktorý oddeľuje miesto Las Palmas od miesta
         Oropesa a na ktorom sa existujúca železničná trať zdvojuje a upravuje pre rýchlosť do 220 km/h, a že časť tohto úseku s dĺžkou
         7,64 km je novou trasou, ktorej účelom je vytvoriť obchvat miesta Benicasim.

      30      Z uvedeného vyplýva, že táto žaloba je prípustná.

       O veci samej
       Tvrdenia účastníkov konania
      31      Na podporu svojej žaloby Komisia zdôrazňuje, že je isté, že „projekt železničného spojenia Valence – Tarragone, úsek Las Palmas – Oropesa.
         Železničný zvršok“, ktorý je súčasťou projektu známeho ako „Stredozemný koridor“, nebol predmetom posudzovania vplyvov na
         životné prostredie podľa smernice 85/337.

      32      Podľa Komisie však bolo takéto posudzovanie v tomto prípade povinné, pretože išlo o jeden z projektov, uvedených v bode 7
         prílohy I uvedenej smernice, na ktorý sa odvoláva jej článok 4 ods. 1.

      33      Z tejto skutočnosti Komisia vyvodzuje záver, že smernica 85/337 nebola v súvislosti s dotknutým projektom správne uplatnená
         a že Španielske kráľovstvo tým porušilo články 2, 3, 5 ods. 2 a článok 6 ods. 2 smernice.

      34      Podľa názoru Komisie nemožno akceptovať žiaden z dôvodov, ktorých sa dovoláva španielska vláda pri odôvodnení svojho postupu
         v tomto prípade.

      35      Dôvody predložené španielskou vládou sú v rozpore so znením smernice 85/337 a predovšetkým znením samotného bodu 7 prílohy
         I tejto smernice. Naviac sú tieto dôvody v rozpore s duchom a účelom tejto smernice.

      36      Španielska vláda pripúšťa, že dotknutý projekt nebol formálne predmetom posudzovania vplyvov na životné prostredie podľa smernice
         85/337, ale zastáva názor, že takýto postup nebol v tomto prípade nutný.

      37      Uvedená smernica totiž nebola uplatniteľná, pretože práce, ktoré boli vykonané, pozostávali len z vylepšenia už existujúcej
         železničnej trate tým, že pôvodná jedna trať bola zdvojená bez toho, aby sa budovalo nové železničné spojenie a aby bola potrebná
         nová diaľková trasa.

      38      Tento postoj má údajne oporu v znení španielskej vnútroštátnej právnej úpravy, ktorá preberá bod 7 prílohy I smernice 85/337
         do španielskeho právneho poriadku a ktorej nesúlad s požiadavkami smernice Komisia nikdy nenamietala. Naviac, čo sa týka znenia
         bodu 7, anglická verzia tiež používa výraz „spojenie“ („lines“) a nie výraz „trať“.

      39      Okrem toho predmetný projekt nie je určený na diaľkovú dopravu v zmysle bodu 7 vzhľadom na to, že spája dve miesta, ktoré
         sú od seba vzdialené len 13,2 km.

      40      Naviac zdvojenie trate v skutočnosti nemá vplyv na životné prostredie s výnimkou tých vplyvov, ktoré boli spôsobené výstavbou
         pôvodnej trate. V každom prípade Komisia nepredložila dôkazy, že by takéto vplyvy jestvovali.

      41      Španielska vláda subsidiárne dodáva, že podstata požiadaviek smernice bola v tejto veci vecne splnená, pretože predtým, ako
         došlo k revízii plánu všeobecného rozvoja Benicasimu, uskutočnenej roku 1992, bola prieskumu verejnej mienky podrobená štúdia
         dosahu a tiež bolo vypracované vyhlásenie o vplyve na životné prostredie. Keďže predmetom tejto revízie bolo práve vyhradenie
         zóny na vybudovanie obchvatu okolo mesta Benicasim, nebola potrebná nová štúdia o vplyvoch prác vykonaných na tento účel.

      42      Na záver, príslušné vnútroštátne orgány konali v tomto prípade v dobrej viere a ukázali vôľu spolupracovať tým, že prijali
         názor Komisie v súvislosti s časťou projektu, pri ktorej to ešte bolo možné, keďže predložili zmenu č. 3 projektu, ktorá sa
         vo svojej podstate týkala výstavby viaduktu s dĺžkou 754,5 m, na prieskum verejnej mienky predtým, ako boli ukončené prace.

       Posúdenie Súdnym dvorom
      43      Na účely posúdenia dôvodnosti žaloby Komisie je vhodné, berúc do úvahy tvrdenie žalovaného, najprv určiť, či sa smernica 85/337
         a najmä povinnosť vykonať posudzovanie vplyvu na životné prostredie, ktorá z nej vyplýva, uplatňuje na sporný projekt a v prípade,
         ak áno, či bol tento projekt realizovaný v súlade s pravidlami stanovenými v tejto smernici.

      44      Čo sa týka prvého bodu, nemožno súhlasiť s tvrdením predloženým španielskou vládou, že bod 7 prílohy I smernice sa vzťahuje
         len na výstavbu nového spojenia v zmysle výstavby novej železničnej dráhy medzi dvoma miestami, a teda že sa nevzťahuje na
         zdvojenie jestvujúcej trate.

      45      Na jednej strane totiž zo znenia uvedeného bodu 7 vyplýva, že odkazuje na výstavbu „tratí“ („vías“ v španielskej jazykovej
         verzii) na rozdiel od transpozičného opatrenia v španielskom právnom poriadku, ktorý používa termín „spojenia“ („líneas“).
         Je vhodné dodať, že toto opatrenie obsahuje dodatočnú podmienku, podľa ktorej musí byť projekt povinne predmetom postupu posudzovania
         vplyvu na životné prostredie, a to požiadavku „novej trasy“, čo je podmienka, ktorá sa neuvádza v smernici 85/337.

      46      Okrem toho okolnosť, že Komisia v minulosti nepoukazovala na nezlučiteľnosť tejto smernice a vnútroštátnej právnej úpravy
         vo vzťahu k bodu 7 prílohy I, nemá v tejto súvislosti význam.

      47      V zmysle ustálenej judikatúry podľa režimu založeného článkom 226 ES Komisia nie je povinná začať konanie podľa tohto ustanovenia,
         ale v tomto ohľade disponuje diskrečnou právomocou (v tomto zmysle pozri najmä rozsudky zo 14. februára 1989, Star Fruit/Komisia,
         247/87, Zb. s. 291, bod 11; z 27. novembra 1990, Komisia/Grécko, C‑200/88, Zb. s. I‑4299, bod 9, a z 11. augusta 1995, Komisia/Nemecko,
         C‑431/92, Zb. s. I‑2189, bod 22) a Súdnemu dvoru neprináleží posudzovať spôsob, akým táto inštitúcia uskutočňuje túto právomoc.
         Španielska vláda teda nemôže zo skutočnosti, že Komisia najprv nezačala takéto konanie, vyvodiť, že Komisia tým vyjadrila
         súhlas s prebratím smernice 85/337 do vnútroštátneho právneho poriadku.

      48      Na druhej strane aj za predpokladu, že, ako to tvrdí španielska vláda odvolávajúc sa na anglickú jazykovú verziu bodu 7 prílohy
         I, všetky jazykové verzie dotknutého ustanovenia nepoužívajú termín ekvivalentný výrazu „trať“, takýto rozdiel nemôže spochybniť
         konštatovanie uvedené v bode 44 tohto rozsudku.

      49      V skutočnosti bez toho, aby bolo v rámci tejto žaloby nevyhnutné rozhodnúť o tom, či všetky jazykové verzie bodu 7 prílohy
         I smernice 85/337 používajú pojem ekvivalentný pojmu „trate“ („vías“ v španielskej jazykovej verzii), alebo či je so smernicou
         zlučiteľná španielska úprava prijatá na vykonanie tohto ustanovenia v prípadoch, keď používa pojem „spojenia“ („líneas“),
         vyplýva z judikatúry Súdneho dvora, že potreba jednotného výkladu práva Spoločenstva vyžaduje, aby v prípadoch rozdielnosti
         medzi jazykovými verziami toho istého ustanovenia bolo toto ustanovenie vykladané pomocou všeobecnej štruktúry a cieľa pravidiel,
         ktorých súčasť tvorí (pozri najmä rozsudok z 24. októbra 1996, Kraaijeveld a i., C‑72/95, Zb. s. I‑5403, bod 28).

      50      Čo sa týka smernice 85/337, Súdny dvor už rozhodol, že zo znenia smernice 85/337 vyplýva, že jej pôsobnosť je široká a jej
         cieľ je veľmi rozsiahly (rozsudok Kraaijeveld a i., už citovaný, body 31 a 39).

      51      Ako jasne vyplýva predovšetkým z článku 1 ods. 1 a článku 2 ods. 1, ako aj z prvého, piateho, šiesteho, ôsmeho a jedenásteho
         odôvodnenia smernice, základným cieľom smernice je podrobiť projekty, ktoré môžu mať významný vplyv na životné prostredie
         najmä svojou veľkosťou, povahou alebo umiestnením, povinnému posudzovaniu ich vplyvov, a to pred vydaním povolenia (v tomto
         zmysle pozri rozsudok z 19. septembra 2000, Linster, C‑287/98, Zb. s. I‑6917, bod 52).

      52      Tieto úvahy sú samy osebe dostačujúce, aby sa bod 7 prílohy I smernice 85/337 vykladal tak, že zahŕňa zdvojenie jestvujúcej
         železničnej trate.

      53      Takýto projekt môže mať v zmysle smernice výrazný vplyv na životné prostredie, keďže je spôsobilý dlhodobo ovplyvniť napríklad
         rastliny a živočíchy, zloženie pôdy, krajinu a tiež mať významný dosah na hladinu hluku, takže musí byť zahrnutý do pôsobnosti
         smernice.

      54      Cieľ smernice 85/337 by bol vážne ohrozený, ak by sa na takýto typ projektu na výstavbu novej železničnej trate, aj v prípade,
         že ide len o paralelnú trať voči už existujúcej trati, nevzťahovala povinnosť vykonať posudzovanie, keďže je zrejmé, že takýto
         typ projektu môže mať výrazný vplyv na životné prostredie, a teda nemôže byť považovaný len za zmenu skoršieho projektu v zmysle
         bodu 12 prílohy II tejto smernice.

      55      Naviac tento záver je ešte viac zrejmý, ak realizácia predmetného projektu, ako je to v tomto prípade, zahŕňa novú železničnú
         trasu, aj v prípade, že sa vzťahuje len na časť projektu. Takýto stavebný projekt je svojou povahou spôsobilý mať výrazný
         vplyv na životné prostredie v zmysle smernice 85/337.

      56      Tvrdenie španielskej vlády, že podmienky uplatnenia bodu 7 prílohy I smernice nie sú splnené vzhľadom na to, že predmetný
         projekt sa nevzťahuje na diaľkovú dopravu v zmysle tohto ustanovenia, ale len na časť medzi susednými miestami, ktorá je dlhá
         13,2 km, je tiež nedôvodné.

      57      Ako správne tvrdí Komisia, sporný projekt je časťou železničného spojenia medzi Valence a Tarragone, dlhého 251 km, ktorý
         je súčasťou projektu známeho ako „Stredozemný koridor“, spájajúci španielsky región Levante s Katalánskom a francúzskou hranicou.

      58      Ak by bolo prijaté tvrdenie španielskej vlády, bola by vážne ohrozená efektívnosť smernice 85/337 vzhľadom na to, že na to,
         aby sa dotknuté vnútroštátne orgány vyhli povinnosti podrobiť projekt ako celok, ako aj jeho časti požiadavkám smernice, stačilo
         by rozdeliť projekt týkajúci sa diaľkovej prepravy na tieto kratšie časti menšieho významu.

      59      Vo svetle týchto úvah projekt, ktorý je predmetom žaloby Komisie, týkajúcej sa doplnkovej železničnej trate dlhej 13,2 km,
         ktorej časť na úseku s dĺžkou 7,64 km je novou trasou s cieľom obchvatu mesta Benicasim a ktorá je súčasťou železničnej trate
         s dĺžkou 251 km, patrí do jednej z kategórií uvedených v prílohe 1 smernice 85/337 a musí byť predmetom povinného systematického
         posúdenia podľa článku 4 ods. 1 a článku 5 ods. 1 smernice.

      60      Pokiaľ ide o otázku, či bol projekt vykonaný v súlade s pravidlami stanovenými v smernici 85/337, je vhodné predovšetkým pripomenúť,
         že španielska vláda pripúšťa, že projekt ako taký nebol predmetom posudzovania jeho vplyvov na životné prostredie. Naviac
         španielska vláda netvrdí, že podmienky stanovené v článku 2 ods. 3 smernice boli v tomto prípade splnené.

      61      Ďalej, čo sa týka tvrdenia španielskej vlády, že revízii urbanistického plánu pre mesto Benicasim z roku 1992 predchádzali
         štúdia dosahu predložená na prieskum verejnej mienky, ako aj vyhlásenie o vplyvoch na životné prostredie, je vhodné uviesť,
         že aj v prípade, že by tento plán zahŕňal všetky informácie nevyhnutné k naplneniu minimálnych podmienok stanovených smernicou
         85/337, nemohol by v žiadnom prípade byť považovaný za dostačujúci, keďže, ako tvrdí Komisia bez toho, aby toto tvrdenie žalovaná
         vážne napadla, tento plán sa týka len územia obce Benicasim a presnejšie obchvatu okolo tohto miesta, kým účastníci konania
         sa zhodujú na tom, že sporný projekt je širší. Z toho vyplýva, že minimálne v súvislosti so zostavajúcou časťou projektu požiadavky
         smernice neboli správne uplatnené.

      62      Okrem toho tvrdenie španielskej vlády, že príslušné orgány konali v súlade s požiadavkami tejto smernice, pokiaľ ide o zmenu
         č. 3 projektu, nie je dôvodné. Po prvé, podľa žalovanej boli informácie určené pre verejnosť uverejnené až potom, ako sa projekt
         začal vykonávať. Takýto spôsob postupu je jasne v rozpore s požiadavkami článku 6 ods. 2 smernice 85/337, podľa ktorého musí
         mať dotknutá verejnosť možnosť vyjadriť svoje stanovisko predtým, ako sa projekt začne. Skutočnosť, ktorú uvádza španielska
         vláda, že prieskum verejnej mienky sa uskutočnil pred ukončením prác, je preto úplné bezpredmetná. Po druhé sa tento postup
         týkal len časti predmetného projektu, ktorá meria 13,2 km, a to „zmeny č. 3“, ktorá sa týkala hlavne výstavby viaduktu dlhého
         okolo 750 m.

      63      Skutočnosť, že vnútroštátne organy konali v dobrej viere, je tiež bezpredmetná. Podľa judikatúry je žaloba o nesplnenie povinnosti
         svojou povahou objektívna a skutočnosť, že nesplnenie povinnosti vyplýva z nesprávneho výkladu dotknutého ustanovenia práva
         Spoločenstva zo strany členského štátu, nemôže Súdnemu dvoru brániť, aby určil, že k takémuto nesplneniu povinnosti došlo
         (pozri rozsudok zo 17. novembra 1993, Komisia/Španielsko, C‑73/92, Zb. s. I‑5997, bod 19).

      64      Nakoniec, pokiaľ ide o tvrdenie španielskej vlády, že Komisia riadne neodôvodnila údajné nesplnenie vzhľadom na to, že neposkytla
         dôkazy o tom, že zdvojenie jestvujúcej trate má vplyv na životné prostredie, presahujúci vplyv, ktorý mala výstavba pôvodnej
         trate, postačí pripomenúť, že príslušným kritériom pre uplatnenie smernice 85/337 je významným vplyv, ktorý „pravdepodobne
         bude mať“ na životné prostredie konkrétny projekt (v tomto zmysle pozri článok 1 ods. 1 smernice a piate a šieste odôvodnenie
         tejto smernice). Za týchto okolností nie je úlohou Komisie, aby určila konkrétny skutočný negatívny dosah, ktorý má projekt
         na životné prostredie. Naopak, Komisia v tomto prípade dokázala na dostatočnej právnej úrovni, že dotknutý projekt spadá do
         pôsobnosti jedného z ustanovení prílohy I tejto smernice, a preto musí byť povinne predmetom posudzovania jeho vplyvu na životné
         prostredie. Naviac je nesporné, že projekt tohto druhu môže spôsobiť nové výrazne negatívne dôsledky a to minimálne ako dôsledok
         prispôsobenia železničnej trate v súvislosti s prevádzkou, ktorá môže dosiahnuť rýchlosť 220 km/h.

      65      Vo svetle už uvedených úvah je potrebné považovať žalobu Komisie za dôvodnú.

      66      Následne je vhodné vyhlásiť, že Španielske kráľovstvo si tým, že nevykonalo posudzovanie vplyvov na životné prostredie „projektu
         železničného spojenia Valence – Tarragone, úsek Las Palmas – Oropesa. Železničný zvršok“, ktorý je súčasťou projektu známeho
         ako „Stredozemný koridor“, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článkov 2, 3, 5 ods. 2 a článku 6 ods. 2 smernice 85/337.

       O trovách
      67      Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
         ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia navrhla zaviazať Španielske kráľovstvo na náhradu trov konania a toto nemalo
         úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol a vyhlásil:
      1)      Španielske kráľovstvo si tým, že nevykonalo posudzovanie vplyvov na životné prostredie „projektu železničného spojenia Valence – Tarragone,
            úsek Las Palmas – Oropesa. Železničný zvršok“, ktorý je súčasťou projektu známeho ako „Stredozemný koridor“, nesplnilo povinnosti,
            ktoré mu vyplývajú z článkov 2, 3, 5 ods. 2 a článku 6 ods. 2 smernice Rady 85/337/EHS z 27. júna 1985 o posudzovaní vplyvov
            určitých verejných a súkromných projektov na životné prostredie.
      2)      Španielske kráľovstvo je povinné nahradiť trovy konania.
      Podpisy
      * Jazyk konania: španielčina.