title: Vec C-3/06 P: Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 8. februára 2007 – Groupe Danone/Komisia Európskych spoločenstiev (Odvolanie — Hospodárska súťaž — Kartel — Pokuty — Usmernenia k metóde stanovovania výšky pokút — Oznámenie o spolupráci)

text:
               14.4.2007

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 82/6

         Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 8. februára 2007 – Groupe Danone/Komisia Európskych spoločenstiev
   (Vec C-3/06 P) (1)

   (Odvolanie - Hospodárska súťaž - Kartel - Pokuty - Usmernenia k metóde stanovovania výšky pokút - Oznámenie o spolupráci)
   (2007/C 82/11)
   Jazyk konania: francúzština
   Účastníci konania

      Odvolateľka: Groupe Danone (v zastúpení: A. Winckler a S. Sorinas Jimeno, advokáti)

      Ďalší účastník konania: Komisia Európskych spoločenstiev (v zastúpení: A. Bouquet a W. Wils, splnomocnení zástupcovia)
   Predmet veci
   Odvolanie podané proti rozsudku Súdu prvého stupňa (piata komora) z 25. októbra 2005, Groupe Danone/Komisia (T-38/02), ktorým Súd prvého stupňa čiastočne zamietol žalobu smerujúcu k zrušeniu rozhodnutia Komisie 2003/569/ES z 5. decembra 2001 týkajúceho sa konania o uplatnení článku 81 ES (Ú. v. EÚ L 200, 2003, s. 1)
   Výrok rozsudku

               1.

               Odvolanie sa zamieta.

               2.

               Groupe Danone je povinná nahradiť trovy konania.

      (1)  Ú. v. EÚ C 48, 25.2.2006.


title: Vec C-136/09: Uznesenie Súdneho dvora (siedma komora) z  18. marca 2010 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Areios Pagos — Grécko) — Organismos Sillogikis Diacheirisis Dimiourgon Theatrikon kai Optikoakoustikon Ergon/Divani Akropolis Anonimi Xenodocheiaki kai Touristiki Etaireia (Článok 104 ods. 3 rokovacieho poriadku — Autorské práva a s nimi súvisiace práva v informačnej spoločnosti — Smernica 2001/29/ES — Článok 3 — Pojem „verejný prenos“ — Prenos diel prostredníctvom televíznych prijímačov umiestnených v hotelových izbách)

text:
               3.7.2010

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 179/14

         Uznesenie Súdneho dvora (siedma komora) z 18. marca 2010 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Areios Pagos — Grécko) — Organismos Sillogikis Diacheirisis Dimiourgon Theatrikon kai Optikoakoustikon Ergon/Divani Akropolis Anonimi Xenodocheiaki kai Touristiki Etaireia
   (Vec C-136/09) (1)

   (Článok 104 ods. 3 rokovacieho poriadku - Autorské práva a s nimi súvisiace práva v informačnej spoločnosti - Smernica 2001/29/ES - Článok 3 - Pojem „verejný prenos“ - Prenos diel prostredníctvom televíznych prijímačov umiestnených v hotelových izbách)
   2010/C 179/23
   Jazyk konania: gréčtina

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Areios Pagos

      Účastníci konania

      Žalobca: Organismos Sillogikis Diacheirisis Dimiourgon Theatrikon kai Optikoakoustikon Ergon

      Žalovaný: Divani Akropolis Anonimi Xenodocheiaki kai Touristiki Etaireia

      Za prítomnosti: Xenodocheiako Epimelitirio tis Ellados

      Predmet veci

   Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Areios Pagos — Výklad článku 3 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2001/29/ES z 22. mája 2001 o zosúladení niektorých aspektov autorských práv a s nimi súvisiacich práv v informačnej spoločnosti (Ú. v. ES L 167, s. 10; Mim. vyd. 17/001, s. 230) — Pojem „verejný prenos“ — Diela rozširované prostredníctvom televíznych prijímačov umiestnených v hotelových izbách a pripojených k centrálnej anténe hotela bez ďalšieho zásahu zo strany hotela na prijímanie signálu klientmi

      Výrok uznesenia

   Prevádzkovateľ hotela tým, že umiestni do izieb svojho zariadenia televízory a napojí ich na centrálnu anténu, uskutočňuje na základe tejto samotnej skutočnosti verejný prenos v zmysle článku 3 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2001/29/ES z 22. mája 2001 o zosúladení niektorých aspektov autorských práv a s nimi súvisiacich práv v informačnej spoločnosti.

      (1)  Ú. v. EÚ C 141, 20.6.2009.


title: Spojené veci T-225/07 a T-364/07: Rozsudok Súdu prvého stupňa z  29. septembra 2009 — Thomson Sales Europe/Komisia ( Colná únia — Dovoz farebných televíznych prijímačov vyrobených v Thajsku — Odpustenie dovozného cla — Hrubá nedbanlivosť — Neuhradenie dodatočne vyberaného dovozného cla — Žaloba o neplatnosť — Akt spôsobujúci ujmu — Neprípustnosť )

text:
               7.11.2009

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 267/58

         Rozsudok Súdu prvého stupňa z 29. septembra 2009 — Thomson Sales Europe/Komisia
   (Spojené veci T-225/07 a T-364/07) (1)

   („Colná únia - Dovoz farebných televíznych prijímačov vyrobených v Thajsku - Odpustenie dovozného cla - Hrubá nedbanlivosť - Neuhradenie dodatočne vyberaného dovozného cla - Žaloba o neplatnosť - Akt spôsobujúci ujmu - Neprípustnosť“)
   2009/C 267/101
   Jazyk konania: francúzština

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Thomson Sales Europe (Boulogne-Billancourt, Francúzsko) (v zastúpení: F. Goguel a F. Foucault, advokáti)

      Žalovaná: Komisia Európskych spoločenstiev (v zastúpení: vo veci T-225/07 X. Lewis, H. van Vliet a S. Schønberg a vo veci T-364/07 X. Lewis a M. Patakia, splnomocnení zástupcovia)

      Predmet veci

   Vo veci T-225/07 návrh na zrušenie rozhodnutia Komisie REM č. 03/05 zo 7. mája 2007, ktorým bolo francúzskym orgánom oznámené, že nie je odôvodnené odpustenie dovozného cla na farebné televízne prijímače vyrobené v Thajsku, ktoré bolo predmetom žiadosti zo 14. septembra 2005, a vo veci T-364/07 návrh na neplatnosť listu Komisie z 20. júla 2007, ktorým nebol potvrdený nárok na to, aby neboli dodatočne vybrané dovozné clá na uvedené zariadenia

      Výrok rozsudku

               1.

               Žaloba sa zamieta.

               2.

               Thomson Sales Europe znáša vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania Komisie Európskych spoločenstiev.

      (1)  Ú. v. EÚ C 211, 8.9.2007.


title: Vec C-170/09: Žaloba podaná 13. mája 2009 — Komisia Európskych spoločenstiev/Francúzska republika

text:
               4.7.2009

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 153/30

         Žaloba podaná 13. mája 2009 — Komisia Európskych spoločenstiev/Francúzska republika
   (Vec C-170/09)
   2009/C 153/57
   Jazyk konania: francúzština

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Komisia Európskych spoločenstiev (v zastúpení: V. Peere a P. Dejmek, splnomocnení zástupcovia)

      Žalovaná: Francúzska republika

      Návrhy žalobkyne

               —

               určiť, že Francúzska republika si tým, že neprijala všetky zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu so smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2005/60/ES z 26. októbra 2005 o predchádzaní využívania finančného systému na účely prania špinavých peňazí a financovania terorizmu (1) a v každom prípade tým, že o nich neinformovala Komisiu, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z tejto smernice,

               —

               zaviazať Francúzsku republiku na náhradu trov konania.

      Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

   Lehota na prebratie smernice 2005/60/ES uplynula 15. decembra 2007. Ku dňu podania tejto žaloby však žalovaná ešte neprijala všetky opatrenia potrebné na prebratie smernice alebo v každom prípade o nich neinformovala Komisiu.

      (1)  Ú. v. EÚ L 309, s. 15.


title: Vec T-341/10: Žaloba podaná 20. augusta 2010 — F91 Diddeléng a i./Komisia

text:
               6.11.2010

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 301/32

         Žaloba podaná 20. augusta 2010 — F91 Diddeléng a i./Komisia
   (Vec T-341/10)
   ()
   2010/C 301/55
   Jazyk konania: francúzština

      Účastníci konania

      Žalobcovia: F91 Diddeléng (Dudelange, Luxembursko), Julien Bonnetaud (Yutz, Francúzsko), Thomas Gruszczynski (Amnéville, Francúzsko), Rainer Hauck (Maxdorf, Nemecko), Stéphane Martine (Esch-sur-Alzette, Luxembursko), Grégory Molnar (Moyeuvre-Grande, Francúzsko) a Yann Thibout (Algrange, Francúzsko) (v zastúpení: L. Misson, C. Delrée a G. Ernes, advokáti)

      Žalovaná: Európska komisia

      Návrhy žalobcov

               —

               zrušiť sporné rozhodnutie Európskej komisie z 3. júna 2010,

               —

               zrušiť nariadenia porušujúce články 45 a 101 ZFEÚ,

               —

               rozhodnúť o primeraných sankciách.

      Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

   Žalobcovia (futbalový klub mesta Dudelange a hráči inej štátnej príslušnosti ako luxemburskej zamestnaní v tomto klube) sa domáhajú zrušenia rozhodnutia Komisie z 3. júna 2010, doručeného listom z 21. júna 2010, ktorým ich Komisia informovala o zastavení konania vo veci ich sťažnosti podanej proti Luxemburskej futbalovej federácii (FLF) na základe článku 45 a 101 ZFEÚ a týkajúca sa nariadenia FLF, ktoré zakazuje žalobcom zúčastňovať sa niektorých futbalových zápasov, ak je počet zahraničných hráčov uvedených na zozname zápasu vyšší než je počet stanovený nariadením FLF.
   Na podporu svojej žaloby žalobcovia uvádzajú dva žalobné dôvody založené:

               —

               na porušení článku 45 ZFEÚ v rozsahu, v akom povinnosť, ktorá je v súčasnosti uvedená v nariadení FLF, zapísať do oficiálneho zoznamu zápasu sedem hráčov, ktorí získali prvú licenciu v Luxembursku, ako aj zákaz zapísať na ten istý zoznam zápasu viac ako štyroch hráčov, ktorí v priebehu sezóny prestúpili, predstavuje priamu diskrimináciu, ktorá bráni štátnym príslušníkom členského štátu vykonávať na luxemburskom území hospodársku činnosť; žalobcovia takisto tvrdia, že v prípade, že nariadenie FLF nie je priamou diskrimináciou, ale nepriamou, sú ciele FLF, a to sociálny cieľ presadzovať futbal ako amatérsky šport, nedôvodné a nemožno ich považovať za legitímne; obmedzenia sú preto neprimerané v porovnaní s uvedeným cieľom,

               —

               na porušení článku 101 ZFEÚ v rozsahu, v akom podľa LFL združenie podnikov porušuje právo hospodárskej súťaže a osobitne článok 101 ZFEÚ, pretože obmedzenie počtu zahraničných hráčov má pre profesionálnych športovcov hospodárske následky a narúša slobodu hospodárskej súťaže luxemburských futbalových klubov.


title: Vec T-220/09: Rozsudok Všeobecného súdu z  15. júla 2011 — Ergo Versicherungsgruppe/ÚHVT — Société de développement et de recherche industrielle (ERGO) [ „Ochranná známka Spoločenstva — Konanie o námietke — Prihláška slovnej ochrannej známky Spoločenstva ERGO Group — Skoršia slovná ochranná známka Spoločenstva URGO — Relatívny dôvod zamietnutia — Pravdepodobnosť zámeny — Článok 8 ods. 1 písm. b nariadenia (ES) č. 40/94 [teraz článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009]“ ]

text:
               10.9.2011

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 269/47

         Rozsudok Všeobecného súdu z 15. júla 2011 — Ergo Versicherungsgruppe/ÚHVT — Société de développement et de recherche industrielle (ERGO)
   (Vec T-220/09) (1)

   (Ochranná známka Spoločenstva - Konanie o námietke - Prihláška slovnej ochrannej známky Spoločenstva ERGO Group - Skoršia slovná ochranná známka Spoločenstva URGO - Relatívny dôvod zamietnutia - Pravdepodobnosť zámeny - Článok 8 ods. 1 písm. b nariadenia (ES) č. 40/94 [teraz článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009])
   2011/C 269/103
   Jazyk konania: nemčina

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Ergo Versicherungsgruppe AG (Düsseldorf, Nemecko) (v zastúpení: V. von Bomhard, A. W. Renck, T. Dolde, J. Pause, advokáti)

      Žalovaný: Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (v zastúpení: B. Schmidt, splnomocnený zástupca)

      Ďalší účastník konania pred odvolacím senátom ÚHVT a vedľajší účastník v konaní pred Všeobecným súdom: Société de développement et de recherche industrielle (Chenôve, Francúzsko) (v zastúpení: K. Dröge, advokát)

      Predmet veci

   Žaloba podaná proti rozhodnutiu štvrtého odvolacieho senátu ÚHVT z 20. marca 2009 (vec R 515/2008-4) týkajúca sa konania o námietke medzi Société de développement et de recherche industrielle a Ergo Versicherungsgruppe AG

      Výrok rozsudku

               1.

               Žaloba sa zamieta.

               2.

               Ergo Versicherungsgruppe AG je povinná nahradiť trovy konania.

      (1)  Ú. v. EÚ C 180, 1.8.2009.


               21.8.2017

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 277/53

         Žaloba podaná 3. júla 2017 – Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/EUIPO – Papouis Dairies (fino)
   (Vec T-416/17)
   (2017/C 277/77)
   Jazyk, v ktorom bola podaná žaloba: angličtina

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (Nikózia, Cyprus) (v zastúpení: S. Malynicz, QC, a V. Marsland, solicitor)

      Žalovaný: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO)

      Ďalší účastník konania pred odvolacím senátom: Papouis Dairies LTD (Nikózia, Cyprus)

      Údaje týkajúce sa konania pred EUIPO

      Prihlasovateľ spornej ochrannej známky: ďalší účastník konania pred odvolacím senátom.

      Dotknutá sporná ochranná známka: obrazová farebná ochranná známka Európskej únie obsahujúca slovný prvok „fino“ – prihláška č. 11 180 791.

      Konanie pred EUIPO: námietkové konanie.

      Napadnuté rozhodnutie: rozhodnutie štvrtého odvolacieho senátu EUIPO z 20. apríla 2017 vo veci R 2759/2014-4.

      Návrhy

   Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

               —

               zrušil napadnuté rozhodnutie,

               —

               uložil EUIPO a ďalšiemu účastníkovi konania povinnosť znášať svoje vlastné trovy konania a nahradiť trovy konania žalobkyne.

      Uvádzaný žalobný dôvod

               —

               porušenie článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009.


title: Vec C-153/17: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Supreme Court of the United Kingdom 27. marca 2017 – Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs/Volkswagen Financial Services (UK) Ltd

text:
               6.6.2017

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 178/10

         Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Supreme Court of the United Kingdom 27. marca 2017 – Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs/Volkswagen Financial Services (UK) Ltd
   (Vec C-153/17)
   (2017/C 178/11)
   Jazyk konania: angličtina

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Supreme Court of the United Kingdom

      Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Navrhovateľ: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

      Odporca: Volkswagen Financial Services (UK) Ltd

      Prejudiciálne otázky

               1.

               V prípade, že celkové režijné náklady pripísané transakciám spojeným s lízingom (ktoré sa skladajú z poskytnutí finančných prostriedkov oslobodených od daní a zdaniteľných dodávok automobilov), boli zahrnuté len do ceny poskytnutí finančných prostriedkov zdaniteľných osôb, ktoré sú oslobodené od dane, má zdaniteľná osoba právo na odpočítanie akejkoľvek dane na vstupe z týchto nákladov?

               2.

               Aký je správny výklad bodu 31 rozsudku vo veci Midland Bank, C-98/98 a najmä konštatovania, že režijné náklady „sú súčasťou všeobecných nákladov zdaniteľnej osoby a sú, ako také, zložkami ceny výrobkov podniku“?
               Predovšetkým:

                           a)

                           Má sa táto časť vykladať v tom zmysle, že členský štát musí každému plneniu pripísať určitú daň na vstupe a to akoukoľvek metódou prijatou podľa článku 173 ods. 2 písm. c) smernice (1)?

                           b)

                           Je tomu tak aj v prípade, ak zo skutkových okolností vyplýva, že režijné náklady nie sú zahrnuté v cene zdaniteľných plnení uskutočnených podnikom?

               3.

               Znamená skutočnosť, že režijné náklady boli, prinajmenšom v určitom rozsahu, skutočne použité pri zdaniteľných dodávkach automobilov,

                           a)

                           že určitá časť dane zaplatenej na vstupe z týchto nákladov musí byť odpočítateľná?

                           b)

                           Je tomu tak aj v prípade, ak zo skutkových okolností vyplýva, že režijné náklady nie sú zahrnuté v cene zdaniteľných dodávok automobilov?

               4.

               Je v zásade možné ignorovať zdaniteľné dodávky automobilov (alebo ich hodnotu) na účely dosiahnutia osobitnej metódy podľa článku 173 ods. 2 písm. c) smernice?

      (1)  Smernica Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty (Ú. v. EÚ L 347, 2006, s. 1).


title: Vec C-182/14 P: Odvolanie podané 11. apríla 2014 : Mega Brands International, Luxembourg, Zweigniederlassung Zug proti rozsudku Všeobecného súdu (druhá komora) zo 4. februára 2014 vo veciach T-604/11 a T-292/12, Mega Brands International, Luxembourg, Zweigniederlassung Zug/Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory)

text:
               14.7.2014

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 223/3

         Odvolanie podané 11. apríla 2014: Mega Brands International, Luxembourg, Zweigniederlassung Zug proti rozsudku Všeobecného súdu (druhá komora) zo 4. februára 2014 vo veciach T-604/11 a T-292/12, Mega Brands International, Luxembourg, Zweigniederlassung Zug/Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory)
   (Vec C-182/14 P)
   2014/C 223/03
   Jazyk konania: angličtina

      Účastníci konania

      Odvolateľka: Mega Brands International, Luxembourg, Zweigniederlassung Zug (v zastúpení: A. Nordemann, M. C. Maier, Rechtsanwälte)

      Ďalší účastník konania: Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhy odvolateľky

   Odvolateľka navrhuje, aby Súdny dvor

               —

               zrušil napadnuté rozhodnutie Všeobecného súdu zo 4. februára 2014 v rozsahu, v akom sa týka veci T-292/12,

               —

               v prípade potreby vrátil vec Všeobecnému súdu,

               —

               zaviazal Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) na náhradu trov konania.

      Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia

   Odvolateľka zakladá svoje odvolanie na jedinom odvolacom dôvode založenom na údajnom porušení článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia Rady (ES) č. 207/2009 (1) z 26. februára 2009 o ochrannej známke Spoločenstva.
   Odvolateľka konkrétne uvádza, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že:

               1.

               v rámci celkového posúdenia nevzal do úvahy, dokonca ani to nespomenul, že skoršia ochranná známka MAGNET 4 pozostáva z čísla „4“;

               2.

               v odsekoch 22 a 25 svojho rozsudku považoval prvok MAGNET za dominantný prvok skoršej ochrannej známky MAGNET 4;

               3.

               v odseku 25 uplatnil rôzne štandardy pre posúdenie fonetických a vizuálnych podobností znakov MAGNET 4 a MAGNEXT;

               4.

               v odseku 35 v rámci celkového vyhodnotenia nevzal do úvahy pravdepodobnosť zámeny, závislosť medzi zohľadňovanými skutočnosťami, konkrétne nízku rozlišovaciu povahu skoršej ochrannej známky MAGNET 4, nedostatok koncepčnej podobnosti znakov MAGNET 4 a MAGNEXT a nízky stupeň fonetických a vizuálnych podobností znakov;

               5.

               v odseku 35 neuviedol vecné dôvody, pokiaľ ide o existenciu pravdepodobnosti zámeny medzi znakmi MAGNET 4 a MAGNEXT.

      (1)  Ú. v. EÚ L 78, s. 1.


title: Vec C-337/07: Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z  18. decembra 2008 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Verwaltungsgericht Stuttgart – Nemecko) – Ibrahim Altun/Stadt Böblingen (Dohoda o pridružení medzi EHS a Tureckom — Článok 7 prvý odsek rozhodnutia asociačnej rady č. 1/80 — Právo na pobyt dieťaťa tureckého pracovníka — Pôsobenie pracovníka na legálnom trhu práce — Nedobrovoľná nezamestnanosť ﾔ Uplatnenie uvedenej dohody na tureckých utečencov — Podmienky straty nadobudnutých práv)

text:
               21.2.2009

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 44/15

         Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 18. decembra 2008 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Verwaltungsgericht Stuttgart – Nemecko) – Ibrahim Altun/Stadt Böblingen
   (Vec C-337/07) (1)

   (Dohoda o pridružení medzi EHS a Tureckom - Článok 7 prvý odsek rozhodnutia asociačnej rady č. 1/80 - Právo na pobyt dieťaťa tureckého pracovníka - Pôsobenie pracovníka na legálnom trhu práce - Nedobrovoľná nezamestnanosť - Uplatnenie uvedenej dohody na tureckých utečencov - Podmienky straty nadobudnutých práv)
   (2009/C 44/24)
   Jazyk konania: nemčina
   Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania
   Verwaltungsgericht Stuttgart
   Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Žalobca: Ibrahim Altun

      Žalovaný: Stadt Böblingen
   Predmet veci
   Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Verwaltungsgericht Stuttgart – Výklad článku 7 prvého odseku rozhodnutia 1/80 asociačnej rady EHS/Turecko – Právo na pobyt tureckého štátneho príslušníka, ktorý prišiel do Nemecka ako maloletý v rámci procesu zlúčenia rodiny – Odsúdenie v trestnom konaní – Vplyv na právo na pobyt – Uplatnenie na tureckých utečencov – Azyl poskytnutý otcovi na základe nepravdivých údajov – Odňatie azylu ako podmienka odmietnutia práva na pobyt, ktoré je od neho odvodené – Odvodené právo podmienené účasťou na legálnom trhu práce členského štátu v období troch rokov počas existencie rodinného spolužitia s maloletým
   Výrok rozsudku

               1.

               Článok 7 prvý odsek prvá zarážka rozhodnutia č. 1/80 z 19. septembra 1980 o rozvoji asociácie, ktoré bolo prijaté asociačnou radou zriadenou dohodou o pridružení medzi Európskym hospodárskym spoločenstvom a Tureckom, sa má vykladať v tom zmysle, že dieťa tureckého pracovníka môže požívať práva priznané na základe tohto ustanovenia, ak počas obdobia troch rokov spolužitia tohto dieťaťa s týmto pracovníkom tento pracovník predtým, ako zostal nezamestnaný počas nasledujúcich šiestich mesiacov, vykonával zárobkovú činnosť v trvaní dva a pol roka.

               2.

               Skutočnosť, že turecký pracovník získal právo na pobyt v členskom štáte a tým aj právo na prístup na trh práce tohto štátu ako politický utečenec, nebráni tomu, aby jeho rodinný príslušník mohol požívať práva, ktoré mu priznáva článok 7 prvý odsek rozhodnutia č. 1/80.

               3.

               Článok 7 prvý odsek rozhodnutia č. 1/80 sa má vykladať v tom zmysle, že ak bolo tureckému pracovníkovi priznané postavenie politického utečenca na základe nepravdivých vyhlásení, nemôžu byť práva, ktoré vyplývajú jeho rodinnému príslušníkovi z tohto ustanovenia, dotknuté, ak tento pracovník v deň prevzatia povolenia na pobyt, ktoré mu bolo vydané, spĺňa podmienky stanovené v článku 7 prvom odseku rozhodnutia č. 1/80.

      (1)  Ú. v. EÚ C 269, 10.11.2007.


title: Vec T-547/10: Žaloba podaná 29. novembra 2010 — Omya/ÚHVT — Alpha Calcit (CALCIMATT)

text:
               29.1.2011

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 30/51

         Žaloba podaná 29. novembra 2010 — Omya/ÚHVT — Alpha Calcit (CALCIMATT)
   (Vec T-547/10)
   ()
   2011/C 30/91
   Jazyk žaloby: nemčina

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Omya AG (Oftringen, Švajčiarsko) (v zastúpení: F. Kuschmirek, Rechsanwältin)

      Žalovaný: Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory)

      Ďalší účastník konania pred odvolacím senátom: Alpha Calcit Füllstoffgesellschaft mbH (Kolín, Nemecko)

      Návrhy žalobkyne

               —

               zrušiť rozhodnutie prvého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) zo 16. septembra 2010 vo veci R 1370/2009-1 a zaviazať žalovaného, aby zapísal ochrannú známku č. 5 200 654„CALCIMATT“ pre všetky prihlasované výrobky,

               —

               zaviazať žalovaného na náhradu trov konania,

               —

               subsidiárne, prerušiť konanie až do konečného rozhodnutia Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu o zrušení ochrannej známky, ktorá je základom námietky EU 003513488 „CALCILAN“.

      Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

      Prihlasovateľ ochrannej známky Spoločenstva: žalobkyňa.

      Prihlasovaná ochranná známka Spoločenstva: slovná ochranná známka „CALCIMATT“ pre výrobky zaradené do tried 1 a 2.

      Majiteľ ochrannej známky alebo označenia, ktoré je základom námietky: Alpha Calcit Füllstoffspoločnosť mbH.

      Ochranná známka alebo označenie, ktoré je základom námietky: medzinárodné slovné ochranné známky „CALCIPLAST“, „CALCILIT“ a „CALCICELL“ pre výrobky zaradené do tried 1 a 19, ochranné známky Spoločenstva „Calcilit“ a „CALCILAN“ pre výrobky zaradené do tried 1 a 19, ako aj vnútroštátne slovné ochranné známky „CALCICELL“ a „CALCIPLAST“ pre výrobky zaradené do triedy 1.

      Rozhodnutie námietkového oddelenia: zamietnutie námietky.

      Rozhodnutie odvolacieho senátu: zrušenie rozhodnutia námietkového oddelenia a zamietnutie prihlášky.

      Dôvody žaloby: porušenie článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009 (1), pretože kolidujúce ochranné známky nemožno pri zohľadnení relevantných výrobkov považovať za podobné s pravdepodobnosťou zámeny.

      (1)  Nariadenie Rady (ES) č. 207/2009 z 26. februára 2009 o ochrannej známke Spoločenstva (Ú. v. EÚ L 78, s. 1).


title: Vec T-210/13: Žaloba podaná 12. apríla 2013 — Versalis/Komisia

text:
               1.6.2013

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 156/52

         Žaloba podaná 12. apríla 2013 — Versalis/Komisia
   (Vec T-210/13)
   2013/C 156/98
   Jazyk konania: taliančina

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Versalis SpA (San Donato Milanese, Taliansko) (v zastúpení: M. Siragusa, F. Moretti a L. Nascimbene, advokáti)

      Žalovaná: Európska komisia

      Návrh

   Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

               —

               zrušil napadnuté akty a zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

      Dôvody a hlavné tvrdenia

   Tento spor sa týka žaloby o neplatnosť rozhodnutia Európskej komisie z 26. februára 2013 [C(2013) 1200 final] a oznámenia o výhradách [C(2013) 1199 final], ktorými Komisia formálne začala konanie AT. 40032 — BR/ESBR — Recidíva smerujúce k zmene rozhodnutia K(2006) 5700 v konečnom znení vo veci COMP/F.38.638 — Butadiénový kaučuk a butadiénstyrénový kaučuk vyrábaný emulznou polymerizáciou z29. novembra 2006, čiastočne zrušeného a zmeneného rozsudkami Všeobecného súdu Európskej únie z 13. júla 2011 vo veciach T-39/07, Eni/Komisia, a T-59/07, Polimeri Europa/Komisia.
   Svojím prvým a jediným dôvodom na podporu žaloby žalobkyňa uvádza nedostatok právomoci Komisie na začatie voči nej sankčného konania s cieľom prijať nové rozhodnutie o porušení. Osobitne sa žalobkyňa domnieva, že Komisia už vyčerpala svoje sankčné právo voči Versalis SpA v súvislosti so skutkami, ktoré sú predmetom konania COMP/F/38.638 — Butadiénový kaučuk a butadiénstyrénový kaučuk vyrábaný emulznou polymerizáciou prijatím rozhodnutia z 29. novembra 2006 [K(2006) 5700 v konečnom znení], čiastočne zrušeného a zmeneného rozsudkami Všeobecného súdu z 13. júla 2011 vo veciach T-39/07, Eni/Komisia, a T-59/07, Polimeri Europa/Komisia, v súčasnosti napadnutými odvolaním na Súdnom dvore. Začatím sankčného konania Komisia sleduje podstatnú revíziu odôvodnenia svojho rozhodnutia z 29. novembra 2006, to znamená nové posúdenie skutkov na ťarchu žalobkyne, hoci už boli predmetom posúdenia prvýkrát a Všeobecný súd sa už vyjadril v rámci svojho meritórneho súdneho preskúmania. Opätovné otvorenie konania o porušení sa tak zdá byť svojím účelom a účinkami v zjavnom rozpore so zásadou ne bis in idem, zásadou právnej istoty, legitímnej dôvery a účinnej súdnej ochrany.


title: Vec C-217/10 P: Odvolanie podané 5. mája 2010 : Bent Hansen proti uzneseniu Všeobecného súdu (štvrtá komora) z  24. marca 2010 vo veci T-6/09, Bent Hansen/Európska komisia

text:
               17.7.2010

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 195/8

         Odvolanie podané 5. mája 2010: Bent Hansen proti uzneseniu Všeobecného súdu (štvrtá komora) z 24. marca 2010 vo veci T-6/09, Bent Hansen/Európska komisia
   (Vec C-217/10 P)
   2010/C 195/13
   Jazyk konania: angličtina

      Účastníci konania

      Odvolateľ: Bent Hansen (v zastúpení: I. Anderson, advocate)

      Ďalší účastník konania: Európska komisia

      Návrhy odvolateľa

               —

               zrušiť v celom rozsahu rozhodnutie a uznesenie Všeobecného súdu z 24. marca 2010 o zamietnutí odvolateľovej žaloby ako zjavne neprípustnej a zaviazaní na náhradu trov konania,

               —

               rozhodnúť o odvolateľovom odvolaní a uložiť Komisii, aby odvolateľovi zaplatila:

                           a)

                           sumu 800 000 eur alebo inú sumu, ktorú bude Súdny dvor považovať za správnu a spravodlivú za minulú, súčasnú a budúcu bolesť, utrpenie a zníženie kvality života z dôvodu vážnych poškodení jeho zdravia, ku ktorým došlo v dôsledku svojvoľného a protiprávneho odmietnutia Komisie vynútiť uplatnenie ustanovení smernice 96/29 (1), pokiaľ ide o zavedenie lekárskeho pozorovania ochorení spojených so žiarením bývalých pracovníkov zásahových tímov v Thule,

                           b)

                           odvolateľovi alebo zdravotníckym zariadeniam alebo poskytovateľom starostlivosti budúce náklady na lekársku starostlivosť a lieky na účely zlepšenia a liečby jeho poškodeného zdravia, na ktoré poukazuje v odseku a) vyššie, ktoré nie sú pre neho dostupné prostredníctvom štátneho systému zdravotnej starostlivosti jeho členského štátu,

                           c)

                           náhradu primeraných nákladov právneho zastúpenia a výdavkov, ktoré odvolateľovi vznikli v súvislosti konaním pred Všeobecným súdom a v tomto konaní.

      Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia

               1.

               Všeobecný súd sa dopustil chyby tým, že zamietol odvolateľovu žalobu týkajúcu sa mimozmluvnej zodpovednosti ako neprípustnú, keď skreslil tak povahu jeho žalobných návrhov, ako aj jeho žalobných dôvodov. V dôsledku tohto skreslenia Všeobecný súd neposúdil nezákonnosť v súvislosti so svojvoľnými a protiprávnymi zámienkami na odmietnutie konať — pričom týmto nekonaním boli porušené Jednotné normy bezpečnosti na ochranu zdravia verejnosti a zdravia pracovníkov v prípade jadrových havárií zapríčinených využitím jadrovej energie na vojenské účely.

               2.

               Neuplatnenie právnych zásad spoločných pre členské štáty. Všeobecný súd neposúdil protiprávnosť nedostatku starostlivosti, obozretnosti a riadnej správy vecí verejných zo strany Komisie s odkazom na právne zásady spoločné pre právne systémy členských štátov na určenie správnej zodpovednosti za škodu spôsobenú jednotlivcom, ako požaduje článok 188 ZESAE.

               3.

               Nevhodné uplatnenie jedinečných právomocí Komisie v oblasti výnimiek z práva hospodárskej súťaže vo vzťahu k prípustnosti sťažnosti týkajúcej sa zdravotných noriem. Všeobecný súd sa ďalej dopustil chyby, keď posudzoval vojenskú výnimku Komisie zo systému ochrany zdravia podľa smernice vo vzťahu k jadrovej havárii v Thule, s ohľadom na jedinečnú diskrečnú právomoc Komisie formulovať politiku EÚ v oblasti hospodárskej súťaže diskrečnými výnimkami pre protiprávne obchodné dohody. Týmto boli nerešpektované rozhodnutia Všeobecného súdu týkajúce sa prípustnosti v iných oblastiach práva EÚ, v ktorých Komisia nedisponuje takouto jedinečnou diskrečnou právomocou a v ktorých údajné nekonanie Komisie neviedlo k považovaniu nároku za zjavne neprípustný.
               Všeobecný súd nezohľadnil okolnosť, že Komisia nemá jedinečnú a neobmedzenú diskrečnú právomoc, pokiaľ ide o vymáhanie Jednotných noriem bezpečnosti na ochranu zdravia, lebo ZESAE úzko vymedzuje jej právomoc využiť výnimky a konkrétne stanovuje mechanizmy, podľa ktorých sa môžu jednotlivci sťažovať na jej správne nekonanie v oblastiach, v ktorých im bola poskytnutá ochrana. To zahŕňa situácie, v ktorých bolo odmietnutie konať adresované inej osobe.

               4.

               Neposúdenie, či odmietnutie konať zo strany Komisie neporušilo určený cieľ ZESAE, ktorým je ochrana zdravia pracovníkov a verejnosti.
               Všeobecný súd sa ďalej dopustil chyby tým, že sa nezaoberal otázkou, či odmietnutie konať zo strany Komisie neporušilo ciele ZESAE zaviesť a zaistiť uplatňovanie Jednotných noriem bezpečnosti na ochranu zdravia verejnosti a zdravia pracovníkov pred účinkami dlhodobého ožiarenia. Pritom prehliadol kogentnú povinnosť podľa ZESAE zaistiť, aby sa ustanovenia ZESAE riadne uplatňovali, vrátane zásady prevencie, ktorá je v nej zakotvená.

      (1)  Smernica Rady 96/29/Euratom z 13. mája 1996, ktorá stanovuje základné bezpečnostné normy ochrany zdravia pracovníkov a obyvateľstva pred nebezpečenstvami vznikajúcimi v dôsledku ionizujúceho žiarenia (Ú. v. ES L 159, s. 1; Mim. vyd. 05/002, s. 291).


title: Vec T-201/09: Žaloba podaná 22. mája 2009 — Rügen Fisch/ÚHVT — Schwaaner Fischwaren (SCOMBER MIX)

text:
               1.8.2009

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 180/55

         Žaloba podaná 22. mája 2009 — Rügen Fisch/ÚHVT — Schwaaner Fischwaren (SCOMBER MIX)
   (Vec T-201/09)
   2009/C 180/102
   Jazyk žaloby: nemčina

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Rügen Fisch AG (Sassnitz, Nemecko) (v zastúpení: O. Spuhler a M. Geiz, Rechtsanwälte)

      Žalovaný: Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory)

      Ďalší účastník konania pred odvolacím senátom: Schwaaner Fischwaren GmbH (Schwaandorf, Nemecko)

      Návrhy žalobkyne

               —

               zrušiť rozhodnutie štvrtého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu z 20. marca 2009 vo veci odvolania R 230/2007-4,

               —

               zaviazať Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu na náhradu trov konania.

      Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

      Zapísaná ochranná známka Spoločenstva, ktorá je predmetom návrhu na vyhlásenie neplatnosti: slovná ochranná známka „SCOMBER MIX“ pre tovary a služby tried 29 a 35 (ochranná známka Spoločenstva č. 3 227 031).

      Majiteľ ochrannej známky Spoločenstva: žalobkyňa.

      Účastník, ktorý sa domáha vyhlásenia neplatnosti: Schwaaner Fischwaren GmbH.

      Rozhodnutie výmazového oddelenia: zamietnutie návrhu na vyhlásenie neplatnosti.

      Rozhodnutie odvolacieho senátu: zrušenie rozhodnutia výmazového oddelenia a čiastočné vyhlásenie neplatnosti ochrannej známky Spoločenstva.

      Dôvody žaloby: porušenie článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia (ES) č. 40/94 [teraz článok 7 ods. 1 písm. c) nariadenia (ES) č. 207/2009 (1)], keďže ochranná známka Spoločenstva „SCOMBER MIX“ nie je čisto opisná.

      (1)  Nariadenie Rady (ES) č. 207/2009 z 26. februára 2009 o ochrannej známke Spoločenstva (Ú. v. EÚ L 78, s. 1).


               5.6.2010

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 148/1

         2010/C 148/01
   Posledná publikácia Súdneho dvora v Úradnom vestníku Európskej únie

         Ú. v. EÚ C 134, 22.5.2010

      Predchádzajúce publikácie

      Ú. v. EÚ C 113, 1.5.2010

      Ú. v. EÚ C 100, 17.4.2010

      Ú. v. EÚ C 80, 27.3.2010

      Ú. v. EÚ C 63, 13.3.2010

      Ú. v. EÚ C 51, 27.2.2010

      Ú. v. EÚ C 37, 13.2.2010

   Tieto texty sú dostupné na adresách:
   EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu


title: Vec T-434/17: Žaloba podaná 12. júla 2017 – younique/EUIPO – Jafer Enterprises R&D (younique products)

text:
               25.9.2017

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 318/14

         Žaloba podaná 12. júla 2017 – younique/EUIPO – Jafer Enterprises R&D (younique products)
   (Vec T-434/17)
   (2017/C 318/20)
   Jazyk, v ktorom bola podaná žaloba: španielčina

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: younique LLC (Utah, Spojené štáty) (v zastúpení: M. Edenborough, QC)

      Žalovaný: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO)

      Ďalší účastník konania pred odvolacím senátom: Jafer Enterprises R&D, SLU (Granollers, Španielsko)

      Údaje týkajúce sa konania pred EUIPO

      Prihlasovateľ spornej ochrannej známky: žalobkyňa.

      Dotknutá sporná ochranná známka: obrazová ochranná známka Európskej únie obsahujúca slovné prvky „younique products“ – prihláška č. 1 191 504.

      Konanie pred EUIPO: námietkové konanie.

      Napadnuté rozhodnutie: rozhodnutie druhého odvolacieho senátu EUIPO z 25. apríla 2017 vo veci R 1564/2016-2.

      Návrhy

   Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

               —

               zrušil napadnuté rozhodnutie,

               —

               uložil žalovanému povinnosť nahradiť trovy konania, ktoré žalobkyňa vynaložila v súvislosti s touto žalobou, ako aj trovy, ktoré žalobkyňa vynaložila v konaní pred odvolacím senátom; alebo aby v prípade, ak by ďalší účastník konania, v ktorom bolo vydané napadnuté rozhodnutie, vstúpil do konania ako vedľajší účastník, uložil žalovanému a ďalšiemu účastníkovi spoločne a nerozdielne povinnosť nahradiť trovy konania, ktoré žalobkyňa vynaložila v súvislosti s touto žalobou, ako aj trovy, ktoré žalobkyňa vynaložila v konaní pred odvolacím senátom.

      Uvádzaný žalobný dôvod

               —

               porušenie článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009, keďže senát sa dopustil pochybenia v súvislosti so stupňom pozornosti príslušného spotrebiteľa a s podobnosťou príslušných ochranných známok.


title: Vec T-561/12: Rozsudok Všeobecného súdu z  25. októbra 2013 — Beninca/Komisia [ „Prístup k dokumentom — Nariadenie (ES) č. 1049/2001 — Dokument vypracovaný Komisiou v rámci zlúčenia Deutsche Börse a NYSE Euronext — Zamietnutie prístupu — Výnimka vzťahujúca sa na ochranu rozhodovacieho procesu“ ]

text:
               7.12.2013

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 359/11

         Rozsudok Všeobecného súdu z 25. októbra 2013 — Beninca/Komisia
   (Vec T-561/12) (1)

   (Prístup k dokumentom - Nariadenie (ES) č. 1049/2001 - Dokument vypracovaný Komisiou v rámci zlúčenia Deutsche Börse a NYSE Euronext - Zamietnutie prístupu - Výnimka vzťahujúca sa na ochranu rozhodovacieho procesu)
   2013/C 359/18
   Jazyk konania: angličtina

      Účastníci konania

      Žalobca: Jürgen Beninca (Frankfurt nad Mohanom, Nemecko) (v zastúpení: C. Zschocke, advokát)

      Žalovaná: Európska komisia (v zastúpení: J. Baquero Cruz a F. Clotuche-Duvieusart, splnomocnení zástupcovia)

      Predmet veci

   Návrh na zrušenie rozhodnutia Komisie z 9. októbra 2012 o zamietnutí prístupu k dokumentu vedúceho sekcie poverenej vecami v oblasti hospodárskej súťaže a podliehajúcej generálnemu riaditeľstvu „Podniky a priemysel“

      Výrok rozsudku

               1.

               Žaloba sa zamieta.

               2.

               Pán Jürgen Beninca je povinný nahradiť trovy konania.

      (1)  Ú. v. EÚ C 46, 16.2.2013.


title: Uznesenie predsedu Súdu prvého stupňa z 21. januára 2004 vo veci T-252/03 R, Fédération nationale de l'industrie et des commerces en gros des viandes (FNICGV) proti Komisii Európskych spoločenstiev (Konanie o vydaní predbežného opatrenia — Hospodárska súťaž — Platba pokuty — Banková záruka — Prípustnosť — Naliehavosť — Nedostatok)

text:
               5.2.2005

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 31/21

      UZNESENIE PREDSEDU SÚDU PRVÉHO STUPŇA

   z 21. januára 2004
   vo veci T-252/03 R, Fédération nationale de l'industrie et des commerces en gros des viandes (FNICGV) proti Komisii Európskych spoločenstiev
   (Konanie o vydaní predbežného opatrenia - Hospodárska súťaž - Platba pokuty - Banková záruka - Prípustnosť - Naliehavosť - Nedostatok)
   (2005/C 31/43)
   Jazyk konania: francúzština
   Vo veci T-252/03 R, Fédération nationale de l'industrie et des commerces en gros des viandes (FNICGV), so sídlom v Paríži (Francúzsko), v zastúpení: P. Abegg, advokát, ktorý si zvolil adresu na doručovanie v Luxemburgu, ktorého v konaní podporuje Francúzska republika (splnomocnení zástupcovia: G. de Bergues a F. Million), proti Komisii Európskych spoločenstiev (splnomocnení zástupcovia: P. Oliver a F. Lelièvre, splnomocnení zástupcovia, predmetom ktorej je odklad na jednej strane vykonateľnosti rozhodnutia Komisie 2003/600/ES z 2. apríla 2003 týkajúceho sa konania o uplatnení článku 81 Zmluvy ES (vec COMP/C.38.279/F3 – Francúzske hovädzie mäso) (Ú. v. EÚ L 209, s. 12) v súvislosti s tým, že ukladá žalobcovi pokutu 720 000 eur a na druhej strane povinnosti zriadiť bankovú záruku ako podmienky nevymáhania tejto pokuty, predseda Súdu prvého stupňa vydal dňa 21. januára 2004 uznesenie, ktorého výrok znie:

               1.

               Návrh na vydanie predbežného opatrenia sa zamieta.

               2.

               O trovách konania sa rozhodne v konaní o veci samej.


title: Vec T-419/12: Žaloba podaná 25. septembra 2012 — LVM/Komisia

text:
               1.12.2012

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 373/7

         Žaloba podaná 25. septembra 2012 — LVM/Komisia
   (Vec T-419/12)
   2012/C 373/12
   Jazyk konania: nemčina

      Účastníci konania

      Žalobca: LVM Landwirtschaftlicher Versicherungsverein Münster a. G. (Münster, Nemecko) (v zastúpení: A. Birnstiel, H. Heinrich a J.-O. Schrotz, Rechtsanwälte)

      Žalovaná: Európska komisia

      Návrhy

   Žalobca navrhuje

               —

               zrušiť rozhodnutie Európskej komisie zo 17. júla 2012, ktorým sa zamietla žiadosť žalobcu o prístup k určitým dokumentom konania vo veci kartelov (COMP/39.125 — Carglass) podľa nariadenia (ES) č. 1049/2001 (1),

               —

               zaviazať žalovanú znášať vlastné trovy konania a nahradiť trovy konania žalobcu.

      Dôvody a hlavné tvrdenia

   Na podporu svojej žaloby žalobca uvádza štyri žalobné dôvody.

               1.

               Prvý žalobný dôvod je založený na nepreskúmaní jednotlivých dokumentov uvedených v žiadosti.
               V rámci prvého žalobného dôvodu žalobca tvrdí, že rozhodnutie sa nezakladá na konkrétnom a individuálnom preskúmaní každého jednotlivého dokumentu. Podľa názoru žalobcu sa napadnuté rozhodnutie zakladá na právne chybnom predpoklade, že v prejednávanom prípade existuje všeobecná domnienka pre použitie výnimky.

               2.

               Druhý žalobný dôvod vychádza z porušenia povinnosti uviesť odôvodnenie.
               Na tomto mieste žalobca uvádza, že Komisia odôvodnila zamietnutie žiadosti žalobcu v plnom rozsahu vo svojom rozhodnutí iba paušálnymi úvahami a toto rozhodnutie je teda nedostatočne odôvodnené. Žalobca v tom vidí porušenie povinnosti uviesť odôvodnenie a teda porušenie podstatných formálnych náležitostí.

               3.

               Tretí žalobný dôvod vychádza z právne chybného výkladu a uplatnenia článku 4 ods. 2 prvej a tretej zarážky nariadenia (ES) č. 1049/2001.
               Tretím žalobným dôvodom žalobca tvrdí, že výklad a uplatnenie výnimiek Komisiou, stanovených v článku 4 ods. 2 prvej a tretej zarážke nariadenia č. 1049/2001, bolo nesprávne. Podľa názoru žalobcu Komisia poprela vzťah pravidlo — výnimka a vychádzala z príliš širokého chápania „ochrany vyšetrovania“ a pojmu „obchodné záujmy“.

               4.

               Štvrtý žalobný dôvod je založený na nezohľadnení súkromnoprávneho presadzovania kartelového práva ako verejného záujmu v zmysle článku 4 ods. 2 nariadenia č. 1049/2001.
               Vo štvrtom žalobnom dôvode žalobca tvrdí, že Komisia nesprávne odmietla prevažujúci verejný záujem o sprístupnenie požadovaných dokumentov. Podľa názoru žalobcu mala Komisia najmä v rámci zváženia záujmov zohľadniť, že aj súkromnoprávne presadzovanie kartelového práva predstavuje verejný záujem v zmysle článku 4 ods. 2 nariadenia č. 1049/2001.

      (1)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 z 30. mája 2001 o prístupe verejnosti k dokumentom Európskeho parlamentu, Rady a Komisie (Ú. v. ES L 145, s. 43; Mim. vyd. 01/003, s. 331).


title: Vec T-446/14: Žaloba podaná 16. júna 2014 – Taihan Electric Wire/Komisia

text:
               25.8.2014

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 282/46

         Žaloba podaná 16. júna 2014 – Taihan Electric Wire/Komisia
   (Vec T-446/14)
   2014/C 282/60
   Jazyk konania: angličtina

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Taihan Electric Wire Co. Ltd (Anyang-Si, Kórejská republika) (v zastúpení: R. Antonini a E. Monard, advokáti)

      Žalovaná: Európska komisia

      Návrhy

   Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

               —

               zrušil rozhodnutie Komisie C (2014) 2139 final z 2. apríla 2014 týkajúceho sa konania podľa článku 101 ZFEÚ a článku 53 Dohody o EHP vo veci AT.39610 – Elektrické káble (ďalej len „rozhodnutie“) v rozsahu, v akom sa týka žalobkyne,

               —

               subsidiárne znížil pokutu uloženú žalobkyni a

               —

               uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania.

      Dôvody a hlavné tvrdenia

   Na podporu svojej žaloby žalobkyňa uvádza päť žalobných dôvodov.

               1.

               Prvý žalobný dôvod sa zakladá na tom, že Komisia nemohla prijať záver o svojej právomoci posúdiť správanie žalobkyne a nepreukázala, že by sa žalobkyňa podieľala na porušení, ktoré môže byť sankcionované podľa článku 101 ZFEÚ, keďže cieľ údajného protisúťažného správania žalobkyne sa netýkal trhu v rámci EHP a údajné protisúťažné správanie nemohlo mať a ani nemalo nijaký účinok na obchod v rámci trhu v EHP.

               2.

               Druhý žalobný dôvod sa zakladá na tom, že Komisia nesprávne vychádzala z dôkazov, ktoré získala počas kontrol vykonaných v niektorých spoločnostiach, a to vzhľadom na protiprávnosť rozhodnutí o kontrole.

               3.

               Tretí žalobný dôvod sa zakladá na tom, že Komisia nesprávne stanovila dĺžku trvania údajného porušenia vo vzťahu k žalobkyni, čím porušila okrem iného zásadu in dubio pro reo a zásadu zákazu diskriminácie, a zároveň nepredložila relevantné dôkazy.

               4.

               Štvrtý žalobný dôvod sa zakladá na tom, že odlišný prístup, ktorý zvolila Komisia vo vzťahu k žalobkyni a ďalším spoločnostiam, v prípade ktorých boli v spise dostupné podobné dôkazy, je v rozpore so zásadou zákazu diskriminácie a zásadou proporcionality vo vzťahu k žalobkyni.

               5.

               Piaty žalobný dôvod sa zakladá na tom, že stanovenie sumy pokuty, ktorá sa má uložiť žalobkyni, Komisiou je v rozpore so zásadou zákazu diskriminácie, zásadou proporcionality, ako ju stanovujú najmä článok 5 ZEÚ, článok 49 Charty základných práv Európskej únie, ako aj článok 23 ods. 3 nariadenia Rady (ES) č. 1/2003 zo 16. decembra 2002 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 a 82 Zmluvy, s usmerneniami (vrátane bodov 18 a 37) a so zásadou legitímnej dôvery.


title: Vec C-171/08: Žaloba podaná 25. apríla 2008 – Komisia Európskych spoločenstiev/Portugalská republika

text:
               5.7.2008

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 171/24

         Žaloba podaná 25. apríla 2008 – Komisia Európskych spoločenstiev/Portugalská republika
   (Vec C-171/08)
   (2008/C 171/36)
   Jazyk konania: portugalčina
   Účastníci konania

      Žalobkyňa: Komisia Európskych spoločenstiev (v zastúpení: E. Montaguti, P. Guerra a Andrade a M. Telles Romão, splnomocnení zástupcovia)

      Žalovaná: Portugalská republika
   Návrhy žalobkyne

               —

               určiť, že Portugalská republika si tým, že ponechala v platnosti osobitné práva štátu a iných verejných orgánov v spoločnosti Portugal Telecom S.A., ktoré im prináležia v súvislosti s osobitnými akciami (golden shares) štátu v Portugal Telecom S.A., nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článkov 43 ES a 56 ES,

               —

               zaviazať Portugalskú republiku na náhradu trov konania.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia
   Portugalsko vlastní 500 osobitných akcií (golden shares) v Portugal Telecom S.A. (ďalej len „PT“). Uvedené akcie priznávajú štátu právo veta pri rozhodnutiach týkajúcich sa voľby predstavenstva predsedu valného zhromaždenia, voľby predsedu dozornej rady a hlavného revízora účtov, rozdelenia zisku, zmeny stanov, zvýšenia základného imania, obmedzenia a zrušenia prednostných práv, emisii obligácií alebo iných cenných papierov, stanovenia všeobecných cieľov a základných zásad stratégie spoločnosti, povolenia na zmenu sídla a povolenia na nadobudnutie akcií predstavujúcich viac ako 10 % základného imania akcionármi, ktorí priamo alebo nepriamo vykonávajú činnosť v oblasti činností PT, ako aj právo veta proti tretine všetkých členov predstavenstva, vrátane jeho predsedu predstavenstva.
   Komisia sa nazdáva, že tieto práva veta predstavujú obmedzenia voľného pohybu kapitálu a slobody usadiť sa. Uvedené opatrenia predstavujú prekážku priamych investícií, portfóliových investícií a výkonu slobody usadiť sa.
   Uvedené osobitné práva štátu sú štátnymi opatreniami vzhľadom na to, že osobitné akcie nevyplývajú zo zvyčajného uplatnenia obchodného práva.
   Uvedené golden shares nesúvisia s legitímnymi cieľmi všeobecného záujmu a vôbec nie s cieľmi, na ktoré sa odvoláva portugalský štát, konkrétne verejný poriadok a bezpečnosť, údržba káblových sietí a sietí z medených káblov, zachovanie obchodných činností PT na veľkoobchodnej a maloobchodnej úrovni, koncesia na služby vo verejnom záujme, model regulácie telekomunikačného trhu a prípadné narušenie kapitálového trhu.
   V každom prípade portugalský štát nedodržiava zásadu proporcionality, pretože uvedené opatrenia nie sú vhodné na zabezpečenie sledovaných cieľov a prekračujú rámec opatrení potrebných na ich dosiahnutie.


title: vec C-559/07: Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z  26. marca 2009 — Komisia Európskych spoločenstiev/Helénska republika (Nesplnenie povinnosti členským štátom — Sociálna politika — Článok 141 ES — Rovnosť odmeňovania pracovníkov mužského a ženského pohlavia — Vnútroštátny režim súkromných a vojenských dôchodkov — Rozdiel v zaobchádzaní z hľadiska dôchodkového veku a minimálnej požadovanej služby — Odôvodnenie — Nedostatok)

text:
               16.5.2009

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 113/9

         Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 26. marca 2009 — Komisia Európskych spoločenstiev/Helénska republika
   (vec C-559/07) (1)

   (Nesplnenie povinnosti členským štátom - Sociálna politika - Článok 141 ES - Rovnosť odmeňovania pracovníkov mužského a ženského pohlavia - Vnútroštátny režim súkromných a vojenských dôchodkov - Rozdiel v zaobchádzaní z hľadiska dôchodkového veku a minimálnej požadovanej služby - Odôvodnenie - Nedostatok)
   2009/C 113/16
   Jazyk konania: gréčtina

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Komisia Európskych spoločenstiev (v zastúpení: M. Patakia a M. van Beek, splnomocnení zástupcovia)

      Žalovaná: Helénska republika (v zastúpení: F. Spathopoulos, K. Boskovits, A. Samoni-Rantou, E.-M. Mamouna a S. Vodina, splnomocnení zástupcovia)

      Predmet veci

   Nesplnenie povinnosti členským štátom — Porušenie článku 141 ES — Porušenie zásady rovnosti odmeňovania pracovníkov mužského a ženského pohlavia — Vnútroštátny režim súkromných a vojenských dôchodkov upravujúci dôchodkový vek v závislosti od pohlavia

      Výrok rozsudku

               1.

               Helénska republika si tým, že ponechala v platnosti ustanovenia upravujúce rozdiely medzi pracovníkmi mužského a ženského pohlavia z hľadiska dôchodkového veku a minimálnej požadovanej služby podľa gréckeho zákonníka súkromných a vojenských dôchodkov zavedeného dekrétom prezidenta č. 166/2000 z 3. júla 2000 v znení uplatniteľnom na predmetnú vec, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 141 ES.

               2.

               Helénska republika sa zaväzuje na náhradu trov konania.

      (1)  Ú. v. EÚ C 37, 9.2.2008.


title: Vec F-20/08: Žaloba podaná 19. februára 2008 – Aparicio a i./Komisia

text:
               12.4.2008

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 92/52

         Žaloba podaná 19. februára 2008 – Aparicio a i./Komisia
   (Vec F-20/08)
   (2008/C 92/107)
   Jazyk konania: francúzština
   Účastníci konania

      Žalobcovia: Jorge Aparicio (Antiguo Cuscatlan, Salvador) a i. (v zastúpení: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis a E. Marchal, advokáti)

      Žalovaná: Komisia Európskych spoločenstiev
   Predmet a opis sporu
   Zrušenie rozhodnutí Európskeho úradu pre výber pracovníkov (EPSO) o nezapísaní žalobcov do zoznamu úspešných uchádzačov a do databázy CAST 27/Relex
   Návrhy žalobcov

               —

               zrušiť rozhodnutia Európskeho úradu pre výber pracovníkov (EPSO) o nezapísaní žalobcov do zoznamu úspešných uchádzačov a do databázy CAST 27/Relex,

               —

               zaviazať Komisiu Európskych spoločenstiev na náhradu trov konania.


title: Vec C-335/04: Žaloba podaná dňa 30. júla 2004: Komisia Európskych spoločenstiev proti Rakúskej republike

text:
               25.9.2004

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 239/8

         Žaloba podaná dňa 30. júla 2004: Komisia Európskych spoločenstiev proti Rakúskej republike
   (Vec C-335/04)
   (2004/C 239/15)
   Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: Denis Martin, člen Právneho servisu Komisie a Horstpeter Kreppel, sudca pracovného súdu, pridelený Právnemu servisu Komisie v rámci programu výmeny vnútroštátnych zamestnancov verejnej správy, ktorí si zvolili adresu na doručovanie v Luxemburgu, podala dňa 30. júla 2004 na Súdny dvor Európskych spoločenstiev žalobu proti Rakúskej republike.
   Komisia Európskych spoločenstiev navrhuje, aby Súdny dvor:

               1.

               Vyslovil, že Rakúska republika si tým, že neprijala zákony, iné predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu so smernicou Rady 2000/43/ES (1) z 29. júna 2000, ktorou sa zavádza zásada rovnakého zaobchádzania s osobami bez ohľadu na rasový alebo etnický pôvod, alebo v každom prípade tým, že o nich neinformovala Komisiu, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z tejto smernice.

               2.

               Zaviazal Rakúsku republiku nahradiť trovy konania.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia
   Lehota na prijatie opatrení na prebratie smernice Rady 2000/43/ES uplynula 19. júla 2003.

      (1)  Ú. v. ES L 180, s. 22


title: Vec T-721/15: Rozsudok Všeobecného súdu z 27. apríla 2017 – BASF/EUIPO – Evonik Industries (DINCH) („Ochranná známka Európskej únie — Konanie o vyhlásenie neplatnosti — Slovná ochranná známka Európskej únie DINCH — Absolútny dôvod zamietnutia — Opisný charakter — Neexistencia rozlišovacej spôsobilosti — Článok 7 ods. 1 písm. b) a c) nariadenia (ES) č. 207/2009 — Článok 52 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 207/2009“)

text:
               19.6.2017

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 195/21

         Rozsudok Všeobecného súdu z 27. apríla 2017 – BASF/EUIPO – Evonik Industries (DINCH)
   (Vec T-721/15) (1)

   ((„Ochranná známka Európskej únie - Konanie o vyhlásenie neplatnosti - Slovná ochranná známka Európskej únie DINCH - Absolútny dôvod zamietnutia - Opisný charakter - Neexistencia rozlišovacej spôsobilosti - Článok 7 ods. 1 písm. b) a c) nariadenia (ES) č. 207/2009 - Článok 52 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 207/2009“))
   (2017/C 195/29)
   Jazyk konania: nemčina

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: BASF SE (Ludwigshafen, Nemecko) (v zastúpení: A. Schulz a C. Onken, advokáti)

      Žalovaný: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (v zastúpení: R. Pethke a M. Fischer, splnomocnení zástupcovia)

      Ďalší účastník konania pred odvolacím senátom EUIPO a vedľajší účastník v konaní pred Všeobecným súdom: Evonik Industries AG (Essen, Nemecko) (v zastúpení: A. Schabenberger, advokát)

      Predmet veci

   Žaloba podaná proti rozhodnutiu prvého odvolacieho senátu EUIPO z 23. septembra 2015 (vec R 2080/2014-1) týkajúcemu sa konania o vyhlásenie neplatnosti medzi Evonik Industries a BASF

      Výrok rozsudku

               1.

               Žaloba sa zamieta.

               2.

               BASF SE je povinná nahradiť trovy konania.

      (1)  Ú. v. EÚ C 68, 22.2.2016.


title: Vec C-207/11: Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z  19. decembra 2012 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Commissione tributaria regionale di Milano — Taliansko) — 3D I srl/Agenzia delle Entrate Ufficio di Cremona (Dane — Smernica 90/434/EHS — Spoločný systém zdaňovania pri zlúčeniach, rozdeleniach, prevodoch majetku a výmene akcií týkajúcich sa spoločností rôznych členských štátov — Články 2, 4 a 9 — Prevod aktív — Zdanenie zisku dosiahnutého prevádzajúcou spoločnosťou pri prevode aktív — Odklad zdanenia — Podmienka stanovujúca povinnosť vykázať v účtovnej uzávierke prevádzajúcej spoločnosti rezervu na účely odkladu zdanenia zodpovedajúcu hodnote dosiahnutého zisku)

text:
               16.2.2013

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 46/4

         Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 19. decembra 2012 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Commissione tributaria regionale di Milano — Taliansko) — 3D I srl/Agenzia delle Entrate Ufficio di Cremona
   (Vec C-207/11) (1)

   (Dane - Smernica 90/434/EHS - Spoločný systém zdaňovania pri zlúčeniach, rozdeleniach, prevodoch majetku a výmene akcií týkajúcich sa spoločností rôznych členských štátov - Články 2, 4 a 9 - Prevod aktív - Zdanenie zisku dosiahnutého prevádzajúcou spoločnosťou pri prevode aktív - Odklad zdanenia - Podmienka stanovujúca povinnosť vykázať v účtovnej uzávierke prevádzajúcej spoločnosti rezervu na účely odkladu zdanenia zodpovedajúcu hodnote dosiahnutého zisku)
   2013/C 46/07
   Jazyk konania: taliančina

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Commissione tributaria regionale di Milano

      Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Odvolateľka: 3D I srl

      Odporkyňa: Agenzia delle Entrate Ufficio di Cremona

      Predmet veci

   Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Commissione tributaria regionale di Milano — Výklad článkov 2, 4 a článku 8 ods. 1 a 2 smernice Rady 90/434/EHS z 23. júla 1990 o spoločnom systéme zdaňovania pri zlúčeniach, rozdeleniach, prevodoch majetku a výmene akcií týkajúcich sa spoločností rôznych členských štátov (Ú. v. ES L 225, s. 1; Mim. vyd. 09/001, s. 142) — Vklad majetku — Vnútroštátna právna úprava stanovujúca zdanenie zisku dosiahnutého pri vklade majetku zodpovedajúceho rozdielu medzi nadobúdajúcimi nákladmi na získanie majetku výmenou za akcie alebo prevádzané podiely a ich trhovou hodnotou — Oslobodenie v prípade vytvorenia v účtovnej uzávierke prevádzajúcej spoločnosti rezervy rovnajúcej sa dosiahnutému zisku

      Výrok rozsudku

   Články 2, 4 a 9 smernice Rady 90/434/EHS z 23. júla 1990 o spoločnom systéme zdaňovania pri zlúčeniach, rozdeleniach, prevodoch majetku a výmene akcií týkajúcich sa spoločností rôznych členských štátov sa majú vykladať v tom zmysle, že v situácii, o akú ide v konaní vo veci samej, nebránia tomu, ak prevod aktív má v prípade prevádzajúcej spoločnosti za následok zdanenie kapitálového zisku vyplývajúceho z tohto prevodu, okrem prípadu, že prevádzajúca spoločnosť vykáže vo svojej účtovnej uzávierke primeranú rezervu vo výške kapitálového zisku dosiahnutého v rámci uvedeného prevodu.

      (1)  Ú. v. EÚ C 211, 16.7.2011.


title: Vec F-137/12: Žaloba podaná 14. novembra 2012 — ZZ/Komisia

text:
               26.1.2013

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 26/75

         Žaloba podaná 14. novembra 2012 — ZZ/Komisia
   (Vec F-137/12)
   2013/C 26/156
   Jazyk konania: francúzština

      Účastníci konania

      Žalobca: ZZ (v zastúpení: S. Pappas, avocat)

      Žalovaná: Európska komisia

      Predmet a opis sporu

   Zrušenie rozhodnutia EPSO nezaradiť žalobcu do zoznamu osôb, ktoré uspeli v záverečných skúškach vo vzdelávaní, ktoré patrí do rámca certifikačného postupu, ako aj žiadosť o náhradu škody

      Návrhy žalobcu

               —

               vyhlásiť žalobu za prípustnú a dôvodnú,

               —

               zrušiť napadnuté rozhodnutie,

               —

               uložiť Komisii povinnosť zaplatiť žalobcovi náhradu spôsobenej ujmy vo výške 10 000 eur,

               —

               zaviazať Komisiu na náhradu trov konania.


title: Vec T-19/05: Žaloba podaná dňa 20. januára 2005: Boliden AB, Outokumpu Copper Fabrication AB a Outokumpu Copper BCZ S.A. proti Komisii Európskych spoločenstiev

text:
               2.4.2005

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 82/34

         Žaloba podaná dňa 20. januára 2005: Boliden AB, Outokumpu Copper Fabrication AB a Outokumpu Copper BCZ S.A. proti Komisii Európskych spoločenstiev
   (Vec T-19/05)
   (2005/C 82/64)
   Jazyk konania: angličtina
   Boliden AB, so sídlom v Štokholme (Švédsko), Outokumpu Copper Fabrication AB, so sídlom vo Västerås (Švédsko) a Outokumpu Copper BCZ S.A., so sídlom v Liège (Belgicko), v zastúpení: C. Wetter a O. Rislund, advokáti, podali 20. januára 2005 na Súd prvého stupňa Európskych spoločenstiev žalobu proti Komisii Európskych spoločenstiev.
   Žalobcovia navrhujú, aby Súd prvého stupňa:

               —

               zrušil články 1 a), 1 b) a 1 c) rozhodnutia Komisie z 3. septembra 2004 (vec COMP/E-1/38.069-medené inštalačné rúrky) v rozsahu, v akom sa tieto články vzťahujú na obdobia od 1. júla 1995 do 27. augusta 1998 a od 10. decembra 1998 do 7. októbra 1999;

               —

               zmenil článok 2 napadnutého rozhodnutia a znížil pokuty uložené žalobcom;

               —

               zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia
   Komisia v napadnutom rozhodnutí konštatovala, že žalobcovia spolu s ďalšími podnikateľmi porušili článok 81 ods. 1 ES svojou účasťou na súbore dohôd a zosúladených postupoch, ktoré pozostávali z určenia cien a rozdelenia trhu v odvetví medených inštalačných rúrok.
   Žalobcovia na podporu svojej žaloby tvrdia, že Komisia sa dopustila nesprávneho právneho posúdenia pri uplatnení článku 81 ods. 1 ES, keď usúdila, že žalobcovia boli účastníkmi jediného trvajúceho porušenia, ktoré trvalo od 3. júna 1998 do 22. marca 2001. Žalobcovia ďalej namietajú, že aj keby sa ich porušenie malo posudzovať ako jediné a pokračujúce, Komisia porušila zásadu primeranosti tým, že nezohľadnila obmedzenú účasť žalobcov počas podstatnej časti trvania tohto porušenia. Žalobcovia takisto tvrdia, že Komisia nesprávne považovala normy o premlčacích lehotách za neaplikovateľné v prípade žalobcov, a teda nemala uložiť pokutu za porušenia, ktoré sa skončili pred 22. marcom 1996, keďže vyšetrovanie Komisie sa začalo 22. marca 2001. Napokon tvrdia, že Komisia nesprávne uplatnila svoje oznámenie o odstránení tvrdosti a usmernenia z roku 1998 o metóde stanovenia pokút v jeho zmysle, keďže zníženie pokuty poskytnuté Komisiou neodzrkadľuje riadne spoluprácu žalobcov. Žalobcovia sa v tej istej súvislosti dovolávajú tiež porušenia zásady rovnakého zaobchádzania, vzhľadom na to, že sa im poskytlo rovnaké zníženie ako inému účastníkovi predmetného porušenia, hoci spolupráca žalobcov bola väčšia ako spolupráca inej spoločnosti.


title: Vec F-16/07: Žaloba podaná 27. februára 2007 – Dragoman/Komisia

text:
               9.6.2007

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 129/26

         Žaloba podaná 27. februára 2007 – Dragoman/Komisia
   (Vec F-16/07)
   (2007/C 129/44)
   Jazyk konania: rumunčina
   Účastníci konania

      Žalobkyňa: Adriana Dragoman (Brusel, Belgicko) (v zastúpení: G. Dinulescu, advokát)

      Žalovaná: Komisia Európskych spoločenstiev
   Návrhy žalobkyne

               —

               zrušiť ústne rozhodnutie výberovej komisie vo výberovom konaní EPSO/AD/34/06 z 28. novembra 2006, ktorým táto výberová komisia pridelila žalobkyni za prvú ústnu tlmočnícku skúšku „vylučujúcu známku“, ktorá jej v súlade s oznámením o výberovom konaní znemožnila úspešne zložiť nasledujúce ústne tlmočnícke skúšky a záverečnú ústnu skúšku,

               —

               zrušiť písomné rozhodnutie potvrdzujúce uvedené rozhodnutie, ktoré bolo vložené do spisu EPSO žalobkyne 12. decembra 2006,

               —

               zorganizovať opakované výberové konanie osobitne pre žalobkyňu pri prísnom dodržaní všetkých ustanovení práva Spoločenstva a ustanoví oznámenia o výberovom konaní,

               —

               určiť, že článok 6 prílohy III služobného poriadku úradníkov je protiprávny a zaznamenať túto protiprávnosť,

               —

               zaviazať žalovanú na náhradu trov konania.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia
   Na podporu svojej žaloby žalobkyňa uvádza tri žalobné dôvody, z ktorých prvý dôvod vyplýva z porušenia zásady rovnakého zaobchádzania a zákazu diskriminácie. V prvej časti tohto dôvodu žalobkyňa poukazuje na to, že bola obeťou diskriminácie z dôvodu štátnej príslušnosti v rozpore najmä s článkom 27 služobného poriadku. Po preukázaní belgickej štátnej príslušnosti totiž bola vyzvaná, aby preukázala rumunskú štátnu príslušnosť. V druhej časti tohto dôvodu uvádza, že výberová komisia diskriminovala uchádzačov, ktorí, rovnako ako ona, nepracovali v orgánoch ako dočasní alebo zmluvní zamestnanci.
   Vo svojom druhom žalobnom dôvode sa žalobkyňa odvoláva na porušenie ustanovení oznámenia o výberovom konaní a porušenie zásady riadnej správy. Jednak bola počas skúšky vyzvaná, aby hovorila o svojich odborných skúsenostiach, hoci od uchádzačov, ktorí boli držiteľmi univerzitného diplomu v oblasti konferenčného tlmočenia, neboli vyžadované žiadne odborné skúsenosti. Okrem toho výberová komisia stanovila a uplatnila kvóty úspešnosti v závislosti od jazykových kombinácií, ktoré si uchádzači zvolili napriek tomu, že oznámenie o výberovom konaní takúto možnosť nepredpokladá.
   V rámci tretieho žalobného dôvodu sa žalobkyňa odvoláva na porušenie povinnosti odôvodnenia.


title: Spojené veci T-168/10 a T-572/10: Rozsudok Všeobecného súdu z  19. septembra 2012 — Komisia/SEMEA a Commune de Millau [ „Arbitrážna doložka — Zmluva o subvencii týkajúca sa rozvojovej akcie spočívajúcej vo vykonaní prípravných prác a otvorenia Európskeho centra miestneho podnikania v Millau (Francúzsko) — Vrátenie časti vyplatených preddavkov — Prípustnosť žaloby proti spoločnosti založenej podľa francúzskeho práva, ktorá bola vymazaná z obchodného registra — Uplatnenie francúzskeho práva — Správna zmluva — Vymáhanie plnenia poskytnutého bez právneho dôvodu — Premlčanie — Použiteľnosť arbitrážnej doložky — Prevzatie dlhu — Teória akcesority — Dohoda v prospech inej osoby“ ]

text:
               27.10.2012

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 331/18

      Rozsudok Všeobecného súdu z 19. septembra 2012 — Komisia/SEMEA a Commune de Millau
      (Spojené veci T-168/10 a T-572/10) (1)

      (Arbitrážna doložka - Zmluva o subvencii týkajúca sa rozvojovej akcie spočívajúcej vo vykonaní prípravných prác a otvorenia Európskeho centra miestneho podnikania v Millau (Francúzsko) - Vrátenie časti vyplatených preddavkov - Prípustnosť žaloby proti spoločnosti založenej podľa francúzskeho práva, ktorá bola vymazaná z obchodného registra - Uplatnenie francúzskeho práva - Správna zmluva - Vymáhanie plnenia poskytnutého bez právneho dôvodu - Premlčanie - Použiteľnosť arbitrážnej doložky - Prevzatie dlhu - Teória akcesority - Dohoda v prospech inej osoby)
      (2012/C 331/29)
      Jazyk konania: francúzština

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Európska komisia (v zastúpení: S. Petrova, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci E. Bouttier, advokát)

         Žalovaní: Société d’économie mixte d’équipement de l’Aveyron (SEMEA) (Millau, Francúzsko) a Commune de Millau (Francúzsko) (v zastúpení: L. Hincker a F. Bleykasten, advokáti)

         Predmet veci

      Návrhy na vrátenie sumy istiny vo výške 41 012 eur vyplatenej Komisiou z titulu záruky, ktorú schválila v rámci finančných prostriedkov priznaných SEMEA, zvýšenej o úroky, ako aj všetkých ďalších súm nahrádzajúcich škodu, ktorá jej vznikla

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Veci T-168/10 a T-572/10 sa spájajú na účely rozsudku.

                  2.

                  Société d’économie mixte d’équipement de l’Aveyron (SEMEA) a Commune de Millau sú spoločne a nerozdielne povinné zaplatiť Európskej komisii sumu istiny vo výške 41 012 eur, zvýšenú o úroky z omeškania v zákonnej ročnej výške uplatňovanej vo Francúzsku od 27. apríla 1993 až do úplného zaplatenia uvedenej sumy. Úroky splatné k 15. aprílu 2010 a k dátumu každej ročnej splatnosti od tohto dátumu sa pripisujú k istine, aby tým boli samy úročené.

                  3.

                  Žaloby Komisie vo veciach T-168/10 a T-572/10 sa v zostávajúcej časti zamietajú.

                  4.

                  Vzájomná žaloba SEMEA vo veci T-168/10 a vzájomná žaloba Commune de Millau vo veci T-572/10 sa zamietajú.

                  5.

                  SEMEA znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania Komisie vo veci T-168/10.

                  6.

                  Commune de Millau znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania Komisie vo veci T-572/10.

         (1)  Ú. v. EÚ C 161, 19.6.2010.


title: Vec C-3/10: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunale di Rossano (Taliansko) 5. januára 2010 — Franco Affatato/Azienda Sanitaria Provinciale di Cosenza, Azienda Sanitaria n. 3 di Rossano

text:
               13.3.2010

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 63/34

         Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunale di Rossano (Taliansko) 5. januára 2010 — Franco Affatato/Azienda Sanitaria Provinciale di Cosenza, Azienda Sanitaria n. 3 di Rossano
   (Vec C-3/10)
   2010/C 63/55
   Jazyk konania: taliančina

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Tribunale di Rossano

      Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Žalobca: Franco Affatato

      Žalované: Azienda Sanitaria Provinciale di Cosenza, Azienda Sanitaria n. 3 di Rossano

      Prejudiciálne otázky

               1.

               Bráni doložka č. 2.1 rámcovej dohody, ktorú uvádza do účinnosti smernica 1999/70/ES (1), takému vnútroštátnemu predpisu, akým je predpis stanovený pre SUP [sociálne užitočných pracovníkov]/VPP [verejne prospešných pracovníkov] v článku 8 ods. 1 d.lgs.[decreto legislativo — legislatívny dekrét, ďalej len „d.lgs“] č. 468/97 a v článku 4 ods. 1 zákona č. 81/00, ktorý tým, že vylučuje pre pracovníkov, na ktorých sa vzťahuje, možnosť uzavrieť pracovnoprávny vzťah, vylučuje zároveň uplatniteľnosť právnej úpravy pracovného pomeru na dobu určitú z pôsobnosti smernice 1999/70/ES?

               2.

               Umožňuje doložka č. 2.2 rámcovej dohody prevzatej smernicou 1999/70/ES zahrnúť takých pracovníkov, akými sú pracovníci SUP/VPP, upravení v d.lgs. č. 468/97 a v zákone č. 81/00, do pôsobnosti vzťahov, na ktoré sa smernica 1999/70/ES nevzťahuje?

               3.

               Patria pracovníci uvedení v druhej otázke do rámca vymedzeného v doložke 3.1 rámcovej dohody uvedenej do účinnosti smernicou 1999/70/ES?

               4.

               Bráni doložka 5 rámcovej dohody uvedenej do účinnosti smernicou 1999/70/ES a zásada rovnakého zaobchádzania a zákazu diskriminácie takej právnej úprave pre pracovníkov v oblasti školstva [porovnaj najmä článok 4 ods. 1 zákona (legge, ďalej len „L“) č. 124/99 a článok 1 ods. 1 písm. a) ministerského dekrétu (decreto ministeriale, ďalej len „D.M.“ č. 430/00)], ktorá umožňuje neuvádzať dôvod prvej zmluvy na dobu určitú, ktorý sa vo všeobecnosti vnútroštátnou právnou úpravou vyžaduje pre všetky ostatné pracovnoprávne vzťahy na dobu určitú, ako aj obnovovať zmluvy bez ohľadu na existenciu nepretržitých a trvalých požiadaviek, ktorá neurčuje maximálne prípustné celkové obdobie platnosti pracovných zmlúv alebo pracovnoprávnych vzťahov na dobu určitú, koľkokrát možno platnosť takýchto pracovných zmlúv alebo pracovnoprávnych vzťahov predĺžiť, ani bežne žiadny odstup medzi obnovením alebo v prípade každoročných suplovaní, odstup počas letných prázdnin, v rámci ktorých je školská činnosť pozastavená alebo výrazne znížená?

               5.

               Môže sa súbor právnych ustanovení v oblasti školstva tak, ako je opísaný, považovať za súbor ekvivalentných právnych predpisov na účely predchádzania nezákonnému konaniu?

               6.

               Môžu v zmysle článku 2 smernice 1999/70/ES považovať d.lgs. č. 368/01 a článok 36 d.lgs. č. 165/01 za ustanovenia, ktoré majú povahu ustanovení, ktorými sa preberá smernica 1999/70/ES, pokiaľ ide o pracovnoprávne vzťahy na dobu určitú v oblasti školstva?

               7.

               Má sa subjekt, ktorý má vlastnosti Poste Italiane S.p.a., alebo:

                           —

                           je vo vlastníctve štátu,

                           —

                           podlieha kontrole štátu,

                           —

                           Ministero delle comunicazioni (ministerstvo komunikácií) si vyberá poskytovateľa univerzálnej služby a vo všeobecnosti vykonáva z vecnej a účtovnej stránky všetky overovacie a kontrolné činnosti predmetného subjektu s tým, že určuje ciele, týkajúce sa poskytovanej univerzálnej služby,

                           —

                           vykonáva verejne potrebnú službu vo významnom všeobecnom záujme,

                           —

                           rozpočet subjektu je napojený na štátny rozpočet,

                           —

                           ceny poskytovanej služby určuje štát, ktorý platí subjektu sumy, aby pokryl hlavné náklady služby,

                     považovať za štátnu organizáciu na účely priameho uplatňovania práva Spoločenstva?

               8.

               V prípade kladnej odpovede na otázku č. 7, môže sa predmetná spoločnosť v zmysle doložky 5 považovať za oblasť, teda môžu sa všetci zamestnanci tejto spoločnosti ako celok považovať za osobitnú kategóriu pracovníkov na účely rozlíšenia medzi zamedzujúcimi opatreniami?

               9.

               V prípade kladnej odpovede na otázku č. 7, bráni doložka 5 smernice 1999/70/ES samostatne alebo v spojení s doložkou 2 a 4 a zásadou rovnakého zaobchádzania a zákazom diskriminácie takému ustanoveniu, akým je článok 2 ods. 1a d.lgs. č. 368/01, ktorý umožňuje bezdôvodné stanovenie lehoty skončenia platnosti pracovnej zmluvy vo vzťahu k osobitnému subjektu, alebo tento subjekt zbavuje na rozdiel od zamedzujúceho vnútorného opatrenia, ktoré sa stanovuje bežne (článok 1 d.lgs. č. 368/01), povinnosti, písomne uviesť a v prípade námietok preukázať dôvody technického, výrobného, organizačného alebo náhradného charakteru, ktoré viedli k stanoveniu skončenia pracovnej zmluvy, s prihliadnutím na to, že je možné pristúpiť k predĺženiu bežnej zmluvy na základe objektívnych dôvodov, ktoré odkazujú na rovnakú pracovnú činnosť, na akú bola uzavretá zmluva na dobru určitú?

               10.

               Predstavuje d.lgs. č. 368/01 a článok 36 ods. 5 d.lgs. č. 165/01 všeobecnú právu úpravu, ktorou sa preberá smernica 1999/70/ES, pokiaľ ide o štátnych zamestnancov, s prihliadnutím na výnimky z týchto všeobecných ustanovení tak, ako budú vymedzené v odpovedi na otázky 1 až 9?

               11.

               Bráni smernica 1999/70/ES a najmä doložka 5 ods. 2 písm. b) v prípade neexistencie sankčných ustanovení vo vzťahu k pracovníkom SUP/VPP a k pracovníkom v školstve tak, ako sú opísaní, analogickému uplatneniu takej právnej úpravy, ktorá sa týka výlučne náhrady škody, ktorá je stanovená v článku 36 ods. 5 d.lgs. č. 165/01, alebo doložka 5 ods. 2 písm. b) stanovuje zásadu prednosti na účely, aby sa zmluvy alebo vzťahy považovali za uzavreté na dobu neurčitú?

               12.

               Bránia zásada Spoločenstva týkajúca sa rovnakého zaobchádzania a zákazu diskriminácie, doložka 4, doložka 5.1 rozdielom v sankčnej právnej úprave v oblasti „zamestnancov štátnych organizácií“ na základe vzniku pracovnoprávneho vzťahu alebo subjektu zamestnávateľa alebo aj v oblasti školstva?

               13.

               Bráni doložka 5, v prípade vymedzenia vnútroštátneho rámca prevzatia smernice 1999/70/ES vo vzťahu k štátu a organizáciám porovnateľným so štátom po zodpovedaní predchádzajúcich otázok, takej právnej úprave, akou je právna úprava uvedená v článku 36 ods. 5 d.lgs. č. 165/01, ktorá absolútne zakazuje vo vzťahu k štátu zmenu pracovného pomeru, alebo aké ďalšie zisťovanie má vykonať vnútroštátny súd na účely neuplatňovania zákazu vytvárania pracovných pomerov na dobu neurčitú s rovnakými orgánmi verejnej správy?

               14.

               Uplatňuje sa smernica 1999/70/ES v Taliansku v celom rozsahu alebo je zmena pracovných pomerov vo vzťahu k verejnej správe v rozpore so základnými zásadami vnútroštátneho právneho poriadku, a teda nemajú sa uplatňovať v rozsahu podľa doložky 5, pretože rozhodujúci účinok je v rozpore s článkami 1 až 5 Lisabonskej zmluvy, keďže sa nedodržiava základná, politická a ústavná štruktúra, čiže základné funkcie Talianska?

               15.

               Ukladá doložka 5 smernice 1999/70/ES popri úprave zákazu zmeny pracovného pomeru, povinnosť prijať opatrenie, ktoré predstavuje účinné a ekvivalentné záruky na ochranu pracovníkov pri analogických situáciách podľa vnútroštátneho práva, na účely náležitého postihu nezákonného konania vyplývajúceho z porušenia tejto doložky 5 a vyhnutia sa následkom porušenia práva Spoločenstva, aby sa tak prihliadalo na analogickú situáciu vnútroštátneho práva týkajúceho sa pracovného pomeru na dobu neurčitú so štátom, na ktorý by mal zamestnanec pri neexistencii článku 36 právo, alebo na pracovný pomer na dobu neurčitú so súkromným subjektom, voči ktorému by mal pracovný pomer analogické vlastnosti stability ako vlastnosti pracovného pomeru so štátom?

               16.

               Ukladá doložka 5 smernice 1999/70/ES popri úprave zákazu zmeny pracovného pomeru povinnosť prijať opatrenie, ktoré predstavuje účinné a ekvivalentné záruky na ochranu pracovníkov, pri analogických situáciách podľa vnútroštátneho práva, na účely náležitého postihu nezákonného konania vyplývajúceho z porušenia tejto doložky 5 a vyhnutia sa následkom porušenia práva Spoločenstva, aby sa ako na sankcie prihliadalo na:

                           a)

                           čas nevyhnutný na nájdenie nového zamestnania a nemožnosť prístupu k zamestnaniu, ktoré má vlastnosti uvedené v bode 15;

                           b)

                           alebo naopak, sumu miezd, ktoré by boli vyplatené v prípade zmeny pracovného pomeru z doby určitej na čas neurčitý.

      (1)  Ú. v. ES L 175, s. 43; Mim. vyd. 05/003, s.368.


title: Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z  10. januára 2006  vo veci C-344/04 (návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný High Court of Justice): The Queen proti Department for Transport (Letecká doprava — Nariadenie (ES) č. 261/2004 — Články 5, 6 a 7 — Náhrady a pomoc cestujúcim pri odmietnutí nástupu do lietadla a v prípade zrušenia alebo veľkého meškania letov — Platnosť — Výklad článku 234 ES)

text:
               11.3.2006

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 60/7

      ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA

   (veľká komora)
   z 10. januára 2006
   vo veci C-344/04 (návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný High Court of Justice): The Queen proti Department for Transport (1)

   (Letecká doprava - Nariadenie (ES) č. 261/2004 - Články 5, 6 a 7 - Náhrady a pomoc cestujúcim pri odmietnutí nástupu do lietadla a v prípade zrušenia alebo veľkého meškania letov - Platnosť - Výklad článku 234 ES)
   (2006/C 60/14)
   Jazyk konania: angličtina
   Vo veci C-344/04, ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Spojené kráľovstvo) zo 14. júla 2004 a doručený Súdnemu dvoru 12. augusta 2004, ktorý súvisí s konaním: The Queen, na žiadosť: International Air Transport Association, European Low Fares Airline Association proti Department for Transport, Súdny dvor (veľká komora), v zložení: predseda V. Skouris, predsedovia komôr P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, K. Schiemann a J. Malenovský (spravodajca), sudcovia C. Gulmann, R. Silva de Lapuerta, K. Lenaerts, P. Kūris, E. Juhász, G. Arestis a A. Borg Barthet, generálny advokát: L. A. Geelhoed, tajomník: L. Hewlett, hlavná referentka, vyhlásil 10. januára 2006 rozsudok, ktorého výrok znie:

               1.

               Pokiaľ sa súd, ktorého rozhodnutie možno napadnúť opravným prostriedkom podľa vnútroštátneho práva, domnieva, že jeden alebo viaceré dôvody neplatnosti aktu Spoločenstva uvedené účastníkmi konania, prípadne vznesené z úradnej moci, sú dôvodné, je povinný prerušiť konanie a predložiť Súdnemu dvoru návrh na začatie prejudiciálneho konania o posúdenie platnosti.

               2.

               Prieskum položených otázok neodhalil žiadnu skutočnosť, ktorá by mohla mať vplyv na platnosť článkov 5, 6 a 7 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 z 11. februára 2004, ktorým sa ustanovujú spoločné pravidlá systému náhrad a pomoci cestujúcim pri odmietnutí nástupu do lietadla, v prípade zrušenia alebo veľkého meškania letov a ktorým sa zrušuje nariadenie (EHS) č. 295/91.

      (1)  Ú. v. EÚ C 251, 9.10.2004.


title: Vec C-650/16: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Østre Landsret (Dánsko) 19. decembra 2016 – A/S Bevola, Jens W. Trock ApS v Skatteministeriet

text:
               27.2.2017

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 63/18

         Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Østre Landsret (Dánsko) 19. decembra 2016 – A/S Bevola, Jens W. Trock ApS v Skatteministeriet
   (Vec C-650/16)
   (2017/C 063/25)
   Jazyk konania: dánčina

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Østre Landsret

      Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Žalobkyne: A/S Bevola, Jens W. Trock ApS

      Žalovaný: Skatteministeriet

      Prejudiciálne otázky

   Bráni článok 49 ZFEÚ vnútroštátnemu režimu zdaňovania, o aký ide vo veci samej, podľa ktorého je možné odpočítať straty v tuzemských organizačných zložkách, zatiaľ čo nie je možné odpočítať straty v organizačných zložkách nachádzajúcich sa v iných členských štátoch, a to ani za podmienok zodpovedajúcich podmienkam opísaným v rozsudku Súdneho dvora EÚ vo veci Marks & Spencer (1), C-446/03, body 55 a 56, pokiaľ si skupina nezvolila medzinárodné spoločné zdaňovanie za podmienok, aké sú opísané vo veci samej?

      (1)  ECLI:EU:C:2005:763.


title: Vec C-301/04 P: Odvolanie podané dňa 14. júla 2004: Komisia Európskych spoločenstiev proti rozsudku Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev (druhá komora) z 29. apríla 2004 v spojených veciach T-236/01, T-239/01, T-244/01 až T-246/01, T-251/01 a T-252/01 ohľadne veci T-239/01, Tokai a.i. proti Komisii Európskych spoločenstiev

text:
               23.10.2004

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 262/13

         Odvolanie podané dňa 14. júla 2004: Komisia Európskych spoločenstiev proti rozsudku Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev (druhá komora) z 29. apríla 2004 v spojených veciach T-236/01, T-239/01, T-244/01 až T-246/01, T-251/01 a T-252/01 ohľadne veci T-239/01, Tokai a.i. proti Komisii Európskych spoločenstiev
   (Vec C-301/04 P)
   (2004/C 262/25)
   Komisia Európskych spoločenstiev podala na Súdny dvor Európskych spoločenstiev 14. júla 2004 odvolanie proti rozsudku Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev (druhá komora) z 29. apríla 2004 v spojených veciach T-236/01, T-239/01, T-244/01 až T-246/01, T-251/01 a T-252/01 ohľadne veci T-239/01 Tokai a.i. proti Komisii Európskych spoločenstiev. Odvolateľa zastupujú Walter Mölls a Wouter Wils, ako aj Heike Gading, ktorí si zvolili adresu na doručovanie v Luxemburgu.
   Odvolateľ navrhuje, aby Súdny dvor:

               1.

               zrušil č. 2 výroku rozsudku Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev z 29. apríla 2004 v spojených veciach T-236/01, T-239/01, T-244/01 až T-246/01, T-251/01 a T-252/01 (1);

               2.

               zaviazal SGL Carbon na náhradu trov konania.

         Dôvody odvolania a hlavné tvrdenia
   Rozsudok Súdu prvého stupňa z 29. apríla 2004 sa týka rozhodnutia Komisie 2002/271/ES v konaní podľa článku 81 Zmluvy o ES a článku 53 Dohody o EHP (vec COMP/E-1/36.490 – grafitové elektródy; Ú. v. ES 2002 L 100, s. 1; ďalej len „rozhodnutie“).
   Rozsudok potvrdzuje, že sedem žalobcov, členov kartelu grafitových elektród v rokoch 1992 až 1998 a adresátov rozhodnutia, porušilo článok 81 Zmluvy o ES a článok 53 Dohody o EHP, ako aj dosah tohoto porušenia. V rôznom rozsahu však zmierňuje uložené peňažné pokuty.
   Odvolanie sa týka zmiernenia poskytnutého spoločnosti SGL, vysvetleného v bodoch 401 až 412 rozsudku (vec T-239/01, č. 2 výroku rozsudku). Týka sa najmä určení Súdu prvého stupňa ohľadne rozsahu práva podniku sám sebe nepriťažovať, ktoré má nepriamy vplyv tiež na rozsah vyšetrovacích právomocí Komisie.
   Súd konštatuje v bodoch 407 až 409 a 412 rozsudku, že odpovede spoločnosti SGL na žiadosť o poskytnutie informácií, ktorá jej bola zaslaná podľa článku 11 ods. 2 nariadenia č. 17, zakladajú pre spoločnosť SGL - na rozdiel od názoru Komisie, vyjadreného v rozhodnutí - nárok na zmiernenie peňažnej pokuty podľa oznámenia o upustení alebo zmiernení peňažných pokút v kartelových záležitostiach (Ú. v. ES 1996, C 207, s. 4, ďalej „oznámenie o spolupráci“). Okrem toho súd odmieta vyjadrenie Komisie, že prípadné zmiernenie za odpovede SGL by malo byť v každom prípade nižšie ako v prípade vlastnej iniciatívy podniku. (bod 410 rozsudku).
   Podľa názoru Komisie sú uvedené časti rozsudku právne nesprávne posúdené a rozsudok tým porušuje článok 15 a 11 nariadenia č. 17 v spojení s oznámením o spolupráci.
   O otázke, či určité odpovede na žiadosť Komisie o informácie v zásade sú dôvodom na zmiernenie
   Podľa ustálenej judikatúry nie je v zásade potrebné považovať odpovede na žiadosť o informácie podľa článku 11 ods. 2 nariadenia č. 17 (teraz článok 18 ods. 2 nariadenia Rady (ES) č. 1/2003) za spoluprácu, za ktorú by sa malo poskytnúť zmiernenie. Pokiaľ podniky takejto žiadosti nevyhovejú, môže ich totiž Komisia v zmysle článku 11 odseku 5 nariadenia č. 17 (teraz článok 18 ods. 3 nariadenia Rady č. 1/2003) donútiť formou rozhodnutia, aby poskytli požadované informácie. Určité odpovede však môžu byť podnetom na zmiernenie z dôvodu spolupráce pri vyšetrovaní, totiž keď by položená otázka, nemohla byť zahrnutá do rozhodnutia podľa článku 11 ods. 5 nariadenia č. 17, lebo zasahuje do práva podniku na obhajobu neprípustným spôsobom.
   Kritériá na rozlíšenie z tohto hľadiska prípustných od neprípustných otázok boli ozrejmené v rozsudku Súdneho dvora vo veci Orkem (vo veci 374/87, Zb.s. 1989, 3283). Podľa toho Komisia môže bez obmedzenia požadovať dodanie všetkých už existujúcich podkladov, ktoré sa týkajú predmetu vyšetrovania. Môže požadovať aj „informácie o prípadne [podniku] známych skutočnostiach“ (rozsudok Orkem, bod 34). Avšak „Komisia nesmie podniku uložiť povinnosť poskytnúť odpovede, ktorými by sa priznal k porušeniu predpisov, o ktorom dôkaz má predložiť Komisia“ (na uvedenom mieste, bod 35).
   Toto rozlíšenie súd v bode 408 nezohľadnil. Bod 408 sa týka len dodania už existujúcich podkladov, ktoré je možné požadovať bez porušenia práv SGL na obhajobu.
   Podobne to platí aj pre ďalšiu žiadosť o informácie, o ktorej pojednáva bod 412 rozsudku. Pretože Komisia vedela, že SLG varovala ďalší podnik pred pripravovanou inšpekciou, spýtala sa SGL okrem iného, ktorému ďalšiemu podniku dala tieto informácie. SGL uviedla jeden ďalší podnik, zamlčala však, že varovala tiež tretí podnik, ako zistila Komisia neskôr. Touto otázkou Komisia žiadala o informáciu „o... skutočnostiach“ a nenútila podnik k tomu, „aby sa priznal k porušeniu predpisov“. Aby bola informácia uvedená v odpovedi SGL zhodnotená ako priťažujúca okolnosť, z ktorej súd vychádza, musela Komisia najprv dokázať porušenie.
   O rozsahu zmiernenia v prípade prínosov, ktorým predchádzala žiadosť o informácie
   Pokiaľ by prvok spolupráce, ktorý poskytla SGL, bol považovaný za odpoveď na otázku, ktorá by bola považovaná za neprípustnú v rámci záväznej žiadosti o informácie, t. j. žiadosti o informácie vo forme rozhodnutia, súd v bode 410 rozsudku neuznal, že akékoľvek zmiernenie je poskytované len v primeranej hodnote, o ktorú bolo vyšetrovanie Komisie obohatené. Táto hodnota je porovnateľne vyššia, keď ide o spontánny prínos, ktorý, keď je urobený včas, vopred ušetrí Komisii určité vyšetrovacie opatrenia, ako koncipovanie a spísanie (tiež nezáväznej) žiadosti o informácie.

      (1)  Ešte neuverejnené v Úradnom vestníku EÚ


title: Vec T-913/16: Žaloba podaná 23. decembra 2016 – Finninvest a Berlusconi/ECB

text:
               27.2.2017

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 63/35

         Žaloba podaná 23. decembra 2016 – Finninvest a Berlusconi/ECB
   (Vec T-913/16)
   (2017/C 063/47)
   Jazyk konania: taliančina

      Účastníci konania

      Žalobcovia: Finanziaria d’investimento Fininvest S.p.A (Fininvest) (Rím, Taliansko) a Silvio Berlusconi (Rím) (v zastúpení: R. Vaccarella, A. Di Porto, M. Carpinelli a A. Saccucci, advokáti)

      Žalovaná: Európska centrálna banka

      Návrhy

   Žalobcovia navrhujú, aby Všeobecný súd:

               —

               zrušil rozhodnutie Európskej centrálnej banky z 25. októbra 2016, ktoré „bráni nadobudnutie kvalifikovanej účasti v cieľovej spoločnosti zo strany nadobúdateľov“;

               —

               zaviazal Európsku centrálnu banku na náhradu trov konania.

      Dôvody a hlavné tvrdenia

   Táto žaloba bola podaná proti rozhodnutiu prijatému Európskou centrálnou bankou 25. októbra 2016 (ECB/SSM/2016 – 7LVZJ6XRIE7VNZ4UBX81/4) v zmysle článkov 22 a 23 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2013/36/EÚ z 26. júna 2013 o prístupe k činnosti úverových inštitúcií a prudenciálnom dohľade nad úverovými inštitúciami a investičnými spoločnosťami, o zmene smernice 2002/87/ES a o zrušení smerníc 2006/48/ES a 2006/49/ES (Ú. v. EÚ L 176, 2013, s. 338) (ďalej len „CRD IV“), článku 1 ods. 5 a článku 4 ods. 1 písm. c) a článku 15 ods. 3 nariadenia (EÚ) Rady č. 1024/2013 z 15. októbra 2013, ktorým sa Európska centrálna banka poveruje osobitnými úlohami, pokiaľ ide o politiky týkajúce sa prudenciálneho dohľadu nad úverovými inštitúciami (Ú. v. EÚ L 287, 2013, s. 63) (ďalej len „nariadenie JMD“), článku 87 nariadenia Európskej centrálnej banky (EÚ) č. 468/2014 zo 16. apríla 2014 o rámci pre spoluprácu v rámci jednotného mechanizmu dohľadu medzi Európskou centrálnou bankou, príslušnými vnútroštátnymi orgánmi a určenými vnútroštátnymi orgánmi (nariadenie o rámci JMD) (Ú. v. EÚ L 141, 2014, s. 1), ako aj článkov 19, 22 a 25 Testo unico bancario italiano (konsolidované znenie talianskeho bankového kódexu), ktorým Európska centrálna banka bránila nadobudnutiu kvalifikovanej účasti v úverovej inštitúcii (cieľová spoločnosť) zo strany Finanziaria d’investimento Fininvest S.p.A.
   Na podporu svojej žaloby, žalobcovia uvádzajú osem žalobných dôvodov rozdelených do troch častí.

               1.

               Prvý žalobný dôvod založený na nesprávnom uplatnení článkov 22 a 23 CRD IV, porušení článku 1 ods. 5, článku 4 ods. 1 písm. c) a článku 15 nariadenia JMD a článkov 86 a 87 nariadenia o rámci JMD, aj vo vzťahu s článkom 4 ods. 1, článkom 5 ods. 2 a článkom 13 ods. 2 ZEÚ a s článkom 127 ods. 6 ZFEÚ, a na zneužití právomoci.

               2.

               Druhý žalobný dôvod, uvedený subsidiárne, založený na skutočnosti, že CRD IV porušuje všeobecnú zásadu zákazu retroaktivity sekundárnych právnych predpisov, ak by sa v tejto veci uplatnila široko.

               3.

               Tretí žalobný dôvod založený na porušení zásady právnej istoty a zásady právnej sily rozhodnutej veci vo vzťahu k právoplatnému rozsudku Consiglio di Stato (Štátna rada, Taliansko) č. 882 z 3. marca 2016, v ktorom sa rozhodlo o účinkoch povolenia zlúčenia vydaného Banca d’Italia (Talianska banka) v súvislosti s účasťou spoločnosti Fininvest v cieľovej spoločnosti.

                           —

                           Žalobcovia v tejto súvislosti tvrdia, že táto prvá časť žalobných dôvodov sa týka samotného základu napadnutého rozhodnutia a spochybňuje predovšetkým výklad CRD IV prijatý ECB, ktorý je z právneho hľadiska nesprávny a neoprávnene rozširuje osobitné právomoci zverené ECB nariadením JMD a nariadením o rámci JMD a je v rozpore s právnou silou rozhodnutej veci na vnútroštátnej úrovni v dôsledku právoplatného rozsudku Consiglio di Stato (Štátna rada) z 3. marca 2016, čo sa týka účasti v cieľovej spoločnosti.

               4.

               Štvrtý žalobný dôvod založený na porušení článku 4 ods. 3 nariadenia JMD, článku 23 ods. 1 a 4 CRD IV, ako aj všeobecných zásad zákonnosti, právnej istoty a predvídateľnosti správneho konania vo vzťahu k uplatneniu vnútroštátnych vykonávacích právnych predpisov zo strany ECB a na porušení všeobecných zásad zákonnosti a právnej istoty tým, že ECB zastáva názor, že voči žalobcom možno uplatniť Guidelines for the prudential assessment of acquisitions and increases in holdings in the financial sector required by Directive 2007/44/EC, prijaté v roku 2008 výbormi CEBS, CEIOPS a CESR.

               5.

               Piaty žalobný dôvod, uvedený subsidiárne, založený na porušení podstatných formálnych náležitostí z dôvodu nevykonania riadneho vyšetrovania a nedostatku odôvodnenia v súvislosti kritériom „možného vplyvu navrhovaného nadobúdateľa na …úverovú inštitúciu“ (článok 23 ods. 1 CRD IV).

               6.

               Šiesty žalobný dôvod založený na porušení všeobecnej zásady proporcionality, keďže napadnuté rozhodnutie vyvoláva v podstate účinky opatrenia, ktoré vyžaduje nútený predaj podstatnej kapitálovej účasti a na porušení článkov 16 a 17 Charty základných práv Európskej únie a príslušných všeobecných zásad práva Európskej únie, ako vyplývajú z Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd a ústavných tradícií spoločných pre členské štáty.

                           —

                           Žalobcovia v tejto súvislosti tvrdia, že táto druhá skupina žalobných dôvodov sa týka posúdenia vykonaného ECB a napáda jednak výklad vnútroštátnych právnych predpisov vykonaného ECB a jednak neexistenciu konkrétneho posúdenia „možného vplyvu navrhovaného nadobúdateľa na …úverovú inštitúciu“ a nedodržanie zásady proporcionality v oblasti prudenciálneho dohľadu.

                     Tretia časť žalobných dôvodov sa naopak týka sérii závažných procesných pochybení, ktoré údajne viedli k neplatnosti postupu vo veci dohľadu a konečného rozhodnutia ECB.

               7.

               Siedmy žalobný dôvod založený na porušení práv na obhajobu, ktoré mali byť „plne rešpektované“ (článok 22 ods. 2 nariadenie JMU a článok 32 ods. 1 nariadenie o rámci JMD) a na práve na riadnu správu vecí verejných zakotvenom v článku 41 Charty základných práv z dôvodu, že žalobcovia mali prístup k spisu len oneskorene a nemohli sa oboznámiť s obsahom aktu ECB, na základe ktorého bolo začatý postup týkajúci sa schvaľovania. Žalobcovia tvrdia aj nesprávne uplatnenie článku 32 ods. 1 a 5 nariadenia o rámci JCM.

               8.

               Ôsmy žalobný dôvod založený na protiprávnosti článku 31 ods. 3 nariadenia o rámci JCM na základe článku 277 ZFEÚ z dôvodu, že porušuje práva na obhajobu, ktoré zaručuje článok 41 Charty základných práv a príslušné všeobecné zásady, ktoré vyplývajú z ústavných zásad tradícií spoločných pre členské štáty.


title: Vec T-187/10: Žaloba podaná 23. apríla 2010 — Emram/ÚHVT — Guccio Gucci (G)

text:
               3.7.2010

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 179/43

         Žaloba podaná 23. apríla 2010 — Emram/ÚHVT — Guccio Gucci (G)
   (Vec T-187/10)
   2010/C 179/76
   Jazyk žaloby: francúzština

      Účastníci konania

      Žalobca: Maurice Emram (Marseille, Francúzsko) (v zastúpení: M. Benavï, advokát)

      Žalovaný: Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory)

      Ďalší účastník konania pred odvolacím senátom: Guccio Gucci SpA (Firenze, Taliansko)

      Návrhy žalobcu

               —

               zrušiť rozhodnutie ÚHVT R 1281/2008-1,

               —

               zamietnuť námietku proti podaniu prihlášky ochrannej známky G line č. 2 421 402 spoločnosti Gucci SpA,

               —

               v dôsledku toho uložiť ÚHVT povinnosť nahradiť trovy konania,

               —

               zaviazať spoločnosť Gucci SpA na náhradu trov konania pred ÚHVT.

      Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

      Prihlasovateľ ochrannej známky Spoločenstva: žalobca.

      Prihlasovaná ochranná známka Spoločenstva: obrazová ochranná známka „G“ pre tovary v triedach 9, 18 a 25 — prihláška č. 2 421 402.

      Majiteľ ochrannej známky alebo označenia, ktoré je základom námietky: Guccio Gucci SpA.

      Ochranná známka alebo označenie, ktoré je základom námietky: obrazové ochranné známky Spoločenstva a národné obrazové ochranné známky „G“ pre tovary v triedach 9, 18 a 25.

      Rozhodnutie námietkového oddelenia: zamietnutie námietky.

      Rozhodnutie odvolacieho senátu: zrušenie rozhodnutia námietkového oddelenia a zamietnutie registrácie prihlasovanej ochrannej známky.

      Dôvody žaloby: porušenie článkov 8 a 75 nariadenia č. 40/94 (teraz článkov 8 a 77 nariadenia č. 207/2009), keďže odvolací senát neuplatnil zákonné ustanovenia v predmetnej veci správne a vykonal príliš stručnú analýzu skutočností uvedených žalobcom.