title: Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 28. júna 2012.#Markus Geltl proti Daimler AG.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Bundesgerichtshof.#Smernice 2003/6/ES a 2003/124/ES – Dôverná informácia – Pojem ‚presná informácia‘ – Etapy pri časovo natiahnutom priebehu – Zmienka o rade okolností a o udalosti, o ktorých sa môže odôvodnene predpokladať, že nastanú – Výklad pojmu ‚sa môže odôvodnene predpokladať‘ – Zverejnenie informácií týkajúcich sa zmeny vedúceho zamestnanca spoločnosti.#Vec C-19/11.

text:
               Účastníci konania
               Odôvodnenie
               Výrok

            Účastníci konania
            Vo veci C-19/11,
            ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Bundesgerichtshof (Nemecko) z 22. novembra 2010 a doručený Súdnemu dvoru 14. januára 2011, ktorý súvisí s konaním:
            Markus Geltl
            proti
            Daimler AG,
            za účasti:
            Lothar Meier a i.,
            SÚDNY DVOR (druhá komora),
            v zložení: predseda druhej komory J. N. Cunha Rodrigues, sudcovia U. Lõhmus (spravodajca), A. Rosas, A. Ó Caoimh a C. G. Fernlund,
            generálny advokát: P. Mengozzi,
            tajomník: A. Impellizzeri, referentka,
            so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 2. februára 2012,
            so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
            – M. Geltl, v zastúpení: R. Lindner, Rechtsanwalt,
            – Daimler AG, v zastúpení: M. Sustmann a R. Schmidt-Bendum, Rechtsanwälte,
            – L. Meier, v zastúpení: H. Schmidt, Rechtsanwalt,
            – pani Endruweit a i., v zastúpení: R. Lindner,
            – belgická vláda, v zastúpení: M. Jacobs a J.-C. Halleux, splnomocnení zástupcovia,
            – česká vláda, v zastúpení: M. Smolek a D. Hadroušek, splnomocnení zástupcovia,
            – estónska vláda, v zastúpení: M. Linntam, splnomocnená zástupkyňa,
            – talianska vláda, v zastúpení: G. Palmieri, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci M. Russo, avvocato dello Stato,
            – portugalská vláda, v zastúpení: L. Inez Fernandes a F. Matias Santos, splnomocnení zástupcovia,
            – vláda Spojeného kráľovstva, v zastúpení: S. Hathaway, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci A. Henshaw, barrister,
            – Európska komisia, v zastúpení: G. Braun a R. Vasileva, splnomocnení zástupcovia,
            po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 21. marca 2012,
            vyhlásil tento
            Rozsudok

            Odôvodnenie
            1. Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 1 bodu 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2003/6/ES z 28. januára 2003 o obchodovaní s využitím dôverných informácií a o manipulácii s trhom (zneužívanie trhu) (Ú. v. ES L 96, s. 16; Mim. vyd. 06/004, s. 367), ako aj výkladu článku 1 ods. 1 smernice Komisie 2003/124/ES z 22. decembra 2003, ktorou sa vykonáva smernica 2003/6/ES, pokiaľ ide o vymedzenie a zverejňovanie dôverných informácií a vymedzenie manipulácie s trhom (Ú. v. EÚ L 339, s. 70; Mim. vyd. 06/006, s. 348).
            2. Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi pánom Geltl a spoločnosťou Daimler AG (ďalej len „Daimler“), ktorého predmetom je škoda vzniknutá pánovi Geltl z dôvodu, že spoločnosť údajne oneskorene zverejnila informácie o predčasnom odchode predsedu jej predstavenstva.
            Právny rámec
            Právo Únie
            Smernica 2003/6
            3. Odôvodnenia 2, 12, 16 a 24 smernice 2003/6 stanovujú:
            „(2) Integrovaný a účinný finančný trh vyžaduje integritu trhu. Hladké fungovanie trhov s cennými papiermi a dôvera verejnosti v trhy sú nevyhnutnou podmienkou hospodárskeho rastu a blahobytu. Zneužívanie trhu poškodzuje integritu finančných trhov a dôveru verejnosti v cenné papiere a deriváty.
            …
            (12) Zneužívanie trhu spočíva v obchodovaní s využitím dôverných informácií a v manipulácii s trhom. Cieľ právnych predpisov zameraných proti obchodovaniu s využitím dôverných informácií je ten istý ako pri právnych predpisoch proti manipulácii s trhom: zabezpečiť integritu finančných trhov spoločenstva a zvýšiť dôveru investorov v tieto trhy. …
            …
            (16) Dôvernou informáciou je akákoľvek presná, nezverejnená informácia priamo či nepriamo súvisiaca s jedným alebo viacerými emitentmi finančných nástrojov alebo s jedným alebo viacerými finančnými nástrojmi. Za informáciu, ktorá by mohla mať významný vplyv na vývoj a tvorbu cien regulovaného trhu ako takého, by sa mohla považovať informácia, ktorá nepriamo súvisí s jedným alebo viacerými emitentmi finančných nástrojov alebo s jedným alebo viacerými súvisiacimi derivátmi finančných nástrojov.
            …
            (24) Rýchle a čestné zverejnenie informácií verejnosti zvyšuje integritu trhu, pričom selektívne zverejnenie emitentmi môže viesť k strate dôvery investorov v integritu finančných trhov. …“
            4. Článok 1 bod 1 prvý pododsek tejto smernice definuje pojem „dôverná informácia“ ako „presná informácia, ktorá nebola zverejnená, priamo alebo nepriamo súvisiaca s jedným alebo viacerými emitentmi finančných nástrojov alebo s jedným alebo viacerými finančnými nástrojmi a ktorá, ak by sa uverejnila, by pravdepodobne mala významný vplyv na ceny týchto finančných nástrojov alebo na cenu súvisiacich finančných nástrojov“.
            5. Článok 2 uvedenej smernice uvádza:
            „1. Členské štáty zakážu každej osobe uvedenej v druhom pododseku, ktorá má dôverné informácie, používať tieto informácie tak, že získa alebo nakladá alebo sa pokúsi získať alebo nakladať na svoj vlastný účet alebo na účet tretej strany, priamo alebo nepriamo, s finančnými nástrojmi, s ktorými súvisia tieto informácie.
            Prvý pododsek sa uplatní na každú osobu, ktorá má tieto informácie:
            a) na základe svojho členstva v správnych, riadiacich alebo dozorných orgánoch emitenta alebo
            b) na základe svojho podielu na základnom imaní emitenta alebo
            c) na základe toho, že má prístup k informáciám pri výkone svojho zamestnania, povolania alebo pri plnení povinností alebo
            d) na základe svojich trestných činov.
            2. Ak je osoba uvedená v odseku 1 právnickou osobou, zákaz stanovený v tom odseku sa uplatňuje aj na fyzické osoby, ktoré sa zúčastňujú na rozhodovaní o vykonaní transakcie na účet dotknutej právnickej osoby.
            3. Tento článok sa nevzťahuje na transakcie pri výkone povinnosti, ktorej splnenie vyžaduje získanie alebo nakladanie s finančnými nástrojmi, ak táto povinnosť vyplýva z dohody uzavretej skôr než dotknutá osoba mala dôverné informácie.“
            6. Článok 6 ods. 1 a 2 tej istej smernice stanovuje:
            „1. Členské štáty zabezpečia, aby emitenti finančných nástrojov bezodkladne informovali verejnosť o dôverných informáciách, ktoré sa priamo týkajú týchto emitentov.
            …
            2. Emitent môže na základe svojej vlastnej zodpovednosti odložiť uverejnenie dôverných informácií podľa odseku 1, aby neboli dotknuté jeho oprávnené záujmy za podmienky, že tento odklad nebude spôsobilý zavádzať verejnosť a za podmienky, že emitent dokáže zabezpečiť dôvernosť týchto informácií. Členské štáty môžu vyžadovať, aby emitent bezodkladne informoval príslušný orgán o rozhodnutí odložiť zverejnenie dôverných informácií.“
            Smernica 2003/124
            7. V zmysle odôvodnení 1 a 3 smernice 2003/124:
            „(1) Uvážliví investori vychádzajú pri svojich investičných rozhodnutiach z informácií, ktoré už majú k dispozícii, totiž z informácií dostupných ex ante. Preto otázka, či je pravdepodobné, že by uvážlivý investor pri investičnom rozhodnutí zobral do úvahy konkrétnu časť informácie, by sa mala posudzovať na základe informácie dostupnej ex ante . Takéto posudzovanie má brať do úvahy očakávaný dopad informácie vo svetle činnosti príslušného emitenta v jej celosti, spoľahlivosti zdroja informácií a akýchkoľvek iných trhových premenných, ktoré pravdepodobne za daných okolností ovplyvnia príslušný finančný nástroj alebo súvisiaci derivátový finančný nástroj.
            …
            (3) Právna istota pre účastníkov trhu by sa mala zvýšiť prostredníctvom užšieho vymedzenia dvoch z prvkov nevyhnutných pre vymedzenie dôvernej informácie, a to presnosti tejto informácie a významnosti jej možného účinku na ceny finančných nástrojov alebo súvisiacich derivátových finančných nástrojov.“
            8. Článok 1 rovnakej smernice s názvom „Dôverné informácie“ uvádza:
            „1. Na účely uplatňovania bodu 1 článku 1 smernice 2003/6/ES sa za presnú informáciu považuje informácia, ktorá naznačuje rad okolností, ktoré nastali alebo o ktorých sa môže odôvodnene predpokladať, že nastanú, alebo udalosť, ktorá nastala alebo je odôvodnené očakávať, že nastane, a ktorá je dostatočne konkrétna, aby umožnila vyvodenie záveru o možnom vplyve tohto radu okolností alebo udalosti na ceny finančných nástrojov alebo na cenu súvisiacich odvodených finančných nástrojov.
            2. Na účely uplatňovania bodu 1 článku 1 smernice 2003/6/ES ‚informácia, pri ktorej je pravdepodobné, že ak by sa zverejnila, pravdepodobne by mala významný vplyv na ceny týchto finančných nástrojov alebo na cenu súvisiacich odvodených finančných nástrojov‘ je informácia, ktorú by uvážlivý investor pravdepodobne použil ako súčasť základne svojich investičných rozhodnutí.“
            9. Článok 3 ods. 1 uvedenej smernice obsahuje neúplný zoznam okolností týkajúcich sa oprávnených záujmov emitenta v zmysle článku 6 ods. 2 smernice 2003/6, t. j. prebiehajúce rokovania alebo s nimi súvisiace prvky, keď je pravdepodobné, že výsledok alebo normálny priebeh týchto rokovaní by bol ovplyvnený ich zverejnením, ako aj prijaté rozhodnutia alebo zmluvy uzatvorené riadiacim orgánom emitenta, ktoré musí schváliť iný orgán emitenta, aby boli platné, keď organizácia emitenta vyžaduje oddelenie týchto orgánov.
            Nemecké právo
            10. § 13 ods. 1 zákona o obchodovaní s cennými papiermi (Gesetz über den Wertpapierhandel) v znení z 9. septembra 1998 (BGBl. 1998 I, s. 2708) v znení zákona o zlepšení ochrany investorov (Gesetz zur Verbesserung des Anlegerschutzes) z 28. októbra 2004 (BGBl. 2004 I, s. 2630, ďalej len „WpHG“) stanovuje:
            „Dôverná informácia je konkrétna informácia o okolnostiach, ktoré nie sú verejne známe a ktoré sa vzťahujú na jedného alebo viacerých emitentov cenných papierov, prípadne na samotné cenné papiere a ktoré sú v prípade ich zverejnenia spôsobilé významne ovplyvniť cenu cenných papierov na burze alebo na trhu. Takáto spôsobilosť je daná, ak by uvážlivý investor zohľadnil informáciu pri svojom investičnom rozhodnutí. Okolnosti, o ktorých môžeme s dostatočnou presnosťou predpokladať, že v budúcnosti nastanú, sa tiež považujú za okolnosti v zmysle prvej vety. …“
            11. Článok 6 ods. 1 a 2 smernice 2003/6 bol do nemeckého právneho poriadku prebratý § 15 ods. 1 a 3 WpHG. V zmysle odseku 6 uvedeného paragrafu emitent, ktorý porušil povinnosti upravené v odsekoch 1 až 4 tohto paragrafu, je povinný za podmienok stanovených najmä v § 37b WpHG nahradiť škodu, ktorá vznikla inej osobe.
            Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
            12. Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že po konaní valného zhromaždenia spoločnosti Daimler 6. apríla 2005 zvažoval pán Schrempp, predseda jej predstavenstva, vzdať sa funkcie pred uplynutím funkčného obdobia trvajúceho do roku 2008. So svojím úmyslom oboznámil 17. mája 2005 predsedu dozornej rady spoločnosti pána Kopper. V období od 1. júna do 27. júla 2005 boli o plánovanom odchode pána Schrempp informovaní aj ostatní členovia dozornej rady a predstavenstva.
            13. Od 10. júla 2005 pripravovala spoločnosť Daimler tlačovú správu, verejné vyhlásenie, ako aj list pre spolupracovníkov.
            14. Bez naznačenia možnosti výmeny osoby vo funkcii predsedu predstavenstva bolo 13. júla 2005 zvolané zasadnutie predsedníckeho výboru dozornej rady spoločnosti Daimler (ďalej len „predsednícky výbor“), ako aj zasadnutie dozornej rady s termínom na 27. a 28. júla 2005.
            15. Pán Schrempp a pán Kopper sa 18. júla 2005 dohodli na tom, že na zasadnutí dozornej rady 28. júla 2005 navrhnú predčasné odstúpenie pána Schrempp, ako aj vymenovanie jeho nástupcu pána Zetsche.
            16. Počas zasadnutia, ktoré sa začalo 27. júla 2005 o 17. hodine, sa predsednícky výbor uzniesol, že navrhne dozornej rade, ktorá sa mala zísť nasledujúci deň, odsúhlasiť toto odstúpenie a vymenovanie.
            17. Dňa 28. júla 2005 okolo 9.50 hod. sa dozorná rada spoločnosti Daimler uzniesla, že pán Schrempp odstúpi z funkcie koncom roka a nahradí ho pán Zetsche.
            18. Toto rozhodnutie bolo oznámené vedeniam búrz a Bundesanstalt für Finanzdienstleistungsaufsicht (Spolkový úrad pre dohľad nad finančným trhom) a bolo zverejnené v databáze oznámení Deutschen Gesellschaft für Ad-hoc-Publizität (Nemecká spoločnosť pre zverejňovanie ad hoc ).
            19. Následne po tomto oznámení hodnota kurzu akcií spoločnosti Daimler, ktorá sa v tento deň už zvýšila po zverejnení výsledkov druhého kvartálu 2005, výrazne stúpla.
            20. Pán Geltl a mnohí iní investori predali akcie spoločnosti Daimler pred oznámením uvedeného rozhodnutia. Z dôvodu oneskoreného oznámenia podali preto proti tejto spoločnosti žalobu na Landgericht Stuttgart a domáhajú sa náhrady vzniknutej škody. Tento vnútroštátny súd požiadal Oberlandesgericht Stuttgart o rozhodnutie viacerých otázok týkajúcich sa tohto sporu v rámci vzorovej veci („Musterverfahren“).
            21. V rozhodnutí vydanom 22. apríla 2009 vo vzorovom konaní Oberlandesgericht Stuttgart konštatoval, že nezistil, že 17. mája 2005 alebo neskôr vznikla dôverná informácia, podľa ktorej pán Schrempp jednostranne odstúpi z funkcie bez ohľadu na súhlas dozornej rady spoločnosti Daimler. Podľa vnútroštátneho súdu skutočnosťou, ktorá mohla mať vplyv na hodnotu kurzu akcií tejto spoločnosti, je rozhodnutie dozornej rady z 28. júla 2005. Toto rozhodnutie sa stalo dostatočne pravdepodobné po tom, čo sa predsednícky výbor 27. júla 2005 po 17. hodine uzniesol, že navrhne dozornej rade jeho prijatie. Z toho vyplýva, že dôverná informácia vznikla až prijatím tohto uznesenia. Oberlandesgericht Stuttgart pripustil, že podmienky odkladu zverejnenia tejto informácie, ako sú upravené v § 15 ods. 3 WpHG, neboli úplne splnené, dospel však k názoru, že žalobcovia by sa domáhali náhrady škody, aj keby boli splnené.
            22. Vnútroštátny súd rozhodujúci o odvolaní uvádza, že Oberlandesgericht Stuttgart neskúmal, či jednotlivé etapy konania, ktoré viedli k prijatiu rozhodnutia z 28. júla 2005, mohli ovplyvniť hodnotu kurzu akcií spoločnosti Daimler. Naopak, v rámci konania o pokute týkajúcej sa rovnakých okolností, ako sú tie vo veci samej, Oberlandesgericht Frankfurt am Main prišiel k záveru, že spojenie viacerých samostatných okolností do jednotného celkového rozhodnutia odporuje zneniu ustanovenia § 13 ods. 1 WpHG, ako aj smerniciam 2003/6 a 2003/124, a preto povinnosť uverejniť danú informáciu vzniká, akonáhle vnútorné konanie viedlo k prijatiu rozhodnutia a to bolo oznámené zodpovednej osobe dotknutej spoločnosti.
            23. Za týchto okolností Bundesgerichtshof rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
            „1. Je na uplatnenie článku 1 [bodu 1] smernice 2003/6 a článku 1 ods. 1 smernice 2003/124 pri časovo natiahnutom priebehu, pri ktorom sa prostredníctvom viacerých etáp uskutočňuje určitá okolnosť alebo má byť spôsobená určitá udalosť, potrebné prihliadať iba na to, či sa má táto budúca okolnosť alebo budúca udalosť považovať za presnú informáciu podľa týchto ustanovení smerníc, a v dôsledku toho preskúmať, či je možné odôvodnene predpokladať, že táto budúca okolnosť alebo budúca udalosť nastane, alebo pri takomto časovo natiahnutom priebehu môžu byť presnými informáciami v zmysle uvedených ustanovení smerníc aj etapy, ktoré už existujú alebo nastali a ktoré sú spojené s uskutočnením budúcej okolnosti alebo budúcej udalosti?
            2. Vyžaduje pojem ‚odôvodnené očakávanie‘ v zmysle článku 1 ods. 1 smernice 2003/124 posúdenie pravdepodobnosti na úrovni prevažujúcej alebo vyššej pravdepodobnosti, alebo treba okolnosti, pri ktorých je možné odôvodnene predpokladať, že v budúcnosti nastanú, alebo udalosti, pri ktorých je možné odôvodnene očakávať ich vznik, chápať v tom zmysle, že miera pravdepodobnosti závisí od rozsahu dôsledkov pre emitenta a že k vyššej spôsobilosti ovplyvniť kurz postačuje, ak nástup budúcej okolnosti alebo budúcej udalosti je neistý, ale nie nepravdepodobný?“
            O prejudiciálnych otázkach
            24. Na úvod je potrebné pripomenúť, že s cieľom zabezpečiť integritu finančných trhov Európskej únie a zvýšiť dôveru investorov v tieto trhy smernica 2003/6 zakazuje obchodovanie s využitím dôverných informácií za podmienok stanovených v jej článku 2 a v súlade s jej článkom 6 ods. 1 ukladá emitentom finančných nástrojov povinnosť bezodkladne informovať verejnosť o dôverných informáciách, ktoré sa ich priamo týkajú. V zmysle odseku 2 druhého uvedeného článku, aby neboli dotknuté oprávnené záujmy emitenta, môže byť uverejnenie takejto informácie za určitých podmienok odložené.
            25. Definícia pojmu „dôverná informácia“ vyplývajúca z článku 1 bodu 1 prvého pododseku uvedenej smernice obsahuje štyri základné prvky. Po prvé ide o presnú informáciu. Po druhé táto informácia nebola zverejnená. Po tretie sa daná informácia týka priamo alebo nepriamo jedného alebo viacerých finančných nástrojov alebo ich emitentov. Po štvrté, ak by sa uverejnila, mala by táto informácia pravdepodobne významný vplyv na ceny týchto finančných nástrojov alebo na cenu súvisiacich finančných nástrojov. Prvý a štvrtý prvok sú presnejšie definované v článku 1 ods. 1 a 2 smernice 2003/124.
            26. Prejudiciálne otázky položené vnútroštátnym súdom sa týkajú objasnenia prvého z uvedených prvkov, t. j. presnosti informácie.
            O prvej otázke
            27. Svojou prvou prejudiciálnou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 1 bod 1 smernice 2003/6 a článok 1 ods. 1 smernice 2003/124 vykladať v tom zmysle, že pri časovo natiahnutom priebehu, pri ktorom sa uskutočňuje určitá okolnosť alebo udalosť, sa môže za presnú informáciu v zmysle týchto ustanovení považovať nielen táto okolnosť alebo udalosť, ale aj etapy priebehu, ktoré už existujú alebo nastali a ktoré sú spojené s jej uskutočnením.
            28. Z odôvodnenia 3 smernice 2003/124 vyplýva, že jej cieľom je čo najpresnejšie definovať pojem „presná informácia“, ktorý je použitý v smernici 2003/6, z dôvodu posilnenia právnej istoty subjektov na dotknutom trhu.
            29. V zmysle článku 1 ods. 1 smernice 2003/124 sa informácia považuje za presnú, ak spĺňa dve kumulatívne podmienky. Na jednej strane musí informácia naznačovať rad okolností, ktoré nastali alebo o ktorých sa môže odôvodnene predpokladať, že nastanú, alebo udalosť, ktorá nastala alebo je odôvodnené očakávať, že nastane. Na druhej strane musí byť informácia dostatočne konkrétna, aby umožnila vyvodiť záver o možnom vplyve tohto radu okolností alebo udalosti na cenu finančných nástrojov alebo súvisiacich odvodených finančných nástrojov.
            30. Vzhľadom na to, že pojmy „rad okolností“ a „udalosť“ nie sú v uvedenej smernici definované, treba odkázať na ich všeobecný význam.
            31. Je nutné konštatovať, že samotné etapy v časovo natiahnutom priebehu môžu predstavovať rad okolností alebo udalosť v takom význame, ktorý sa zvyčajne prikladá daným pojmom.
            32. Toto konštatovanie potvrdzuje článok 3 ods. 1 smernice 2003/124, ktorý ako príklad dôverných informácií, ktorých uverejnenie môže byť v súlade s článkom 6 ods. 2 smernice 2003/6 odložené, uvádza okolnosti predstavujúce typické príklady etáp postupného priebehu, t. j. prebiehajúce rokovania, ako aj prijaté rozhodnutia alebo zmluvy uzatvorené riadiacim orgánom emitenta, ktoré musí schváliť iný orgán tohto emitenta, aby boli platné.
            33. Navyše cieľom smernice 2003/6, ako sa uvádza najmä v jej odôvodneniach 2 a 12, je chrániť integritu finančných trhov Únie a posilniť dôveru investorov na týchto trhoch. Táto dôvera sa zakladá predovšetkým na skutočnosti, že investori sa budú nachádzať v rovnakom postavení a budú chránení najmä proti nezákonnému používaniu dôverných informácií (pozri v tomto zmysle rozsudky z 23. decembra 2009, Spector Photo Group a Van Raemdonck, C-45/08, Zb. s. I-12073, bod 47, ako aj zo 7. júla 2011, IMC Securities, C-445/09, Zb. s. I-5917, bod 27).
            34. V tejto súvislosti prvá veta odôvodnenia 24 uvedenej smernice uvádza, že rýchle a čestné zverejnenie informácií verejnosti zvyšuje integritu trhu, pričom selektívne zverejnenie emitentmi môže viesť k strate dôvery investorov v integritu finančných trhov.
            35. Výklad pojmov „rad okolností“ alebo „udalosť“, ktorý by nezohľadňoval etapy v časovo natiahnutom priebehu, by mohol ohroziť ciele uvedené v dvoch predchádzajúcich bodoch tohto rozsudku. Vylúčenie, že informácia týkajúca sa takejto etapy v časovo natiahnutom priebehu môže byť presná v zmysle článku 1 ods. 1 smernice 2003/6, by totiž zmarilo povinnosť uverejniť túto informáciu, ktorá je upravená v jej článku 6 ods. 1 prvom pododseku, napriek tomu, že by táto informácia bola úplne špecifická a že by boli naplnené ostatné prvky dôvernej informácie, tak ako sú vymenované v bode 25 tohto rozsudku.
            36. V uvedenej situácii sa môžu osoby disponujúce touto informáciou nachádzať vo zvýhodnenej pozícii v porovnaní s ostatnými investormi a môžu z nej ťažiť na úkor osôb, ktorým táto informácia nie je známa (pozri v tomto zmysle rozsudok Spector Photo Group a Van Raemdonck, už citovaný, bod 48).
            37. Riziko, že takáto situácia nastane, je o to vyššie, ak je za určitých okolností možné výsledok konkrétneho procesu definovať ako etapu v inom širšom procese.
            38. Z toho vyplýva, že informácia týkajúca sa etapy v časovo natiahnutom priebehu môže predstavovať presnú informáciu. Je dôležité spresniť, že tento výklad sa netýka len etáp, ktoré už nastali, ale aj etáp, o ktorých možno v súlade s článkom 1 ods. 1 smernice 2003/124 odôvodnene predpokladať, že nastanú.
            39. Tak ako to vyplýva z bodu 29 tohto rozsudku, kvalifikovanie informácie ako presnej je okrem toho podriadené splneniu druhej podmienky uvedenej v danom ustanovení, t. j. informácia musí byť dostatočne konkrétna, aby umožnila vyvodiť záver o možnom vplyve tohto radu okolností alebo predmetnej udalosti na ceny finančných nástrojov.
            40. Preto je potrebné na prvú otázku odpovedať, že článok 1 bod 1 smernice 2003/6 a článok 1 ods. 1 smernice 2003/124 sa majú vykladať v tom zmysle, že pri časovo natiahnutom priebehu, pri ktorom sa uskutočňuje určitá okolnosť alebo udalosť, sa môže za presnú informáciu v zmysle týchto ustanovení považovať nie len táto okolnosť alebo udalosť, ale aj etapy priebehu, ktoré sú spojené s jej uskutočnením.
            O druhej otázke
            41. Svojou druhou prejudiciálnou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 1 ods. 1 smernice 2003/124 vykladať v tom zmysle, že pojem „rad okolností,… o ktorých sa môže odôvodnene predpokladať, že nastanú, alebo udalosť… [o ktorej] je odôvodnené očakávať, že nastane“ sa týka len okolností alebo udalostí, ktorých pravdepodobnosť uskutočnenia sa považuje za prevažujúcu alebo vyššiu, alebo či tento pojem zahŕňa aj rozsah účinkov daného radu okolností alebo udalosti na cenu dotknutých finančných nástrojov.
            42. Medzi rôznymi jazykovými verziami uvedeného ustanovenia existujú určité rozdiely. Niektoré jazykové verzie, predovšetkým francúzska, talianska a holandská, tak používajú pojem „možno odôvodnene predpokladať“, pričom iné jazykové verzie, najmä dánska, grécka, anglická a švédska, používajú pojem „možno odôvodnene očakávať“. Španielska a portugalská verzia sa odvoláva na „rad okolností, ktoré môžu odôvodnene nastať“ a na „rad okolností a udalosť, ktoré sú primerane predvídateľné“. Napokon nemecká jazyková verzia používa pojem „s dostatočnou pravdepodobnosťou“ („mit hinreichender Wahrscheinlichkeit“).
            43. Podľa ustálenej judikatúry po prvé nemôže byť formulácia použitá v jednej z jazykových verzií ustanovenia práva Únie chápaná ako jediný základ na výklad tohto ustanovenia alebo sa v tejto súvislosti považovať za ustanovenie, ktoré má prednosť pred inými jazykovými verziami. Po druhé sa ten istý text predpisov Európskej únie v rozličných jazykových verziách má vykladať jednotne, čiže v prípade rozdielov medzi týmito jazykovými verziami sa dotknuté ustanovenie má vykladať v kontexte všeobecného systému a účelu právnej úpravy, ktorej je súčasťou (pozri rozsudok z 28. júla 2011, Pacific World a FDD International, C-215/10, Zb. s. I-7255, bod 48 a citovanú judikatúru).
            44. S výnimkou nemeckej verzie však všetky ostatné jazykové verzie, v ktorých bol pôvodne článok 1 ods. 1 smernice 2003/124 prijatý, používajú príslovku „odôvodnene“. Použitím tohto pojmu zaviedol normotvorca Únie kritérium zakladajúce sa na pravidlách o všeobecne známych skutočnostiach, ktorého cieľom je určiť, či budúce okolnosti a udalosti patria, alebo nie do pôsobnosti tohto ustanovenia.
            45. Pri určení, či je odôvodnené očakávať, že nastane rad okolností alebo sa uskutoční udalosť, je potrebné každý jednotlivý prípad posudzovať celkovo podľa už existujúcich prvkov.
            46. Z toho vyplýva, že článok 1 ods. 1 smernice 2003/124 tým, že používa pojem „sa môže odôvodnene predpokladať“, sa nesmie vykladať v tom zmysle, že požaduje dôkaz o vysokej pravdepodobnosti dotknutých okolností alebo udalostí.
            47. Obmedziť pôsobnosť článku 1 bodu 1 smernice 2003/6 a článku 1 ods. 1 smernice 2003/124, pokiaľ ide o budúce okolnosti a udalosti, na takýto stupeň pravdepodobnosti by znamenalo zasiahnuť do cieľov uvedených v bode 33 tohto rozsudku, t. j. do zabezpečenia integrity finančných trhov Únie a zvýšenia dôvery investorov v tieto trhy. V takomto prípade by totiž zasvätené osoby neoprávnene ťažili z určitých informácií, ktoré sa z dôvodu takéhoto reštriktívneho výkladu nepovažovali za presné, na úkor tretích osôb, ktoré o nich nevedeli.
            48. S cieľom, ktorý je uvedený v odôvodnení 3 smernice 2003/124, a to zabezpečiť právnu istotu subjektov na trhu, medzi ktorých sa zaraďujú aj emitenti, nesmú byť za presné označené informácie týkajúce sa okolností a udalostí, ktorých uskutočnenie nie je pravdepodobné. V opačnom prípade môžu totiž emitenti zastávať názor, že sú povinní uverejniť informácie, ktoré nie sú konkrétne alebo nie sú schopné ovplyvniť cenu ich finančných nástrojov.
            49. Z toho vyplýva, že použitím pojmu „sa môže odôvodnene očakávať“ sa článok 1 ods. 1 smernice 2003/124 týka budúcich okolností a udalostí, pri ktorých sa na základe celkového posúdenia už existujúcich prvkov zdá, že existuje skutočná perspektíva ich uskutočnenia.
            50. Pokiaľ ide o otázku, či sa môže pravdepodobnosť požadovaná pri uskutočnení radu okolností alebo udalosti meniť v závislosti od rozsahu ich účinkov na cenu dotknutých finančných nástrojov, je potrebné odpovedať záporne.
            51. Po prvé takýto výklad zmyslu pojmu „sa môže odôvodnene predpokladať“ nevyplýva zo žiadnej jazykovej verzie citovanej v bode 42 tohto rozsudku.
            52. Po druhé výklad, podľa ktorého čím väčší je rozsah možných účinkov budúcej udalosti na cenu dotknutých finančných nástrojov, tým menší je stupeň požadovanej pravdepodobnosti, aby sa relevantná informácia považovala za presnú informáciu, predpokladá, že každý z oboch prvkov dôvernej informácie uvedenej v článku 1 ods. 1 a 2 smernice 2003/124, t. j. presnosť informácie a spôsobilosť významne ovplyvniť cenu dotknutých finančných nástrojov, závisí od toho druhého.
            53. Kritériá citované v týchto dvoch bodoch predstavujú minimálne podmienky, ktoré musia byť splnené, aby informácia mohla byť kvalifikovaná ako „dôverná“ v zmysle článku 1 bodu 1 smernice 2003/6.
            54. Tak ako to vo svojich pripomienkach predložených Súdnemu dvoru uviedla vláda Spojeného kráľovstva, nemožno vylúčiť, že informácia týkajúca sa udalosti, pri ktorej je málo pravdepodobné, že nastane, značne ovplyvní cenu akcií dotknutého emitenta v rozsahu, v akom následky tejto udalosti budú pre neho obzvlášť dôležité. Napriek tomu však nemožno odôvodnene vyvodzovať, že sa uvedená udalosť uskutoční.
            55. Je však pravda, ako to vyplýva z odôvodnenia 1 smernice 2003/124, že uvážliví investori vychádzajú pri svojich investičných rozhodnutiach zo všetkých informácií dostupných ex ante . Musia preto brať do úvahy nielen „očakávaný dopad“ udalosti na emitenta, ale aj stupeň pravdepodobnosti jej uskutočnenia. Tieto úvahy sa tak snažia určiť, či má informácia značný vplyv na cenu finančných nástrojov emitenta.
            56. Vzhľadom na vyššie uvedené je potrebné na druhú otázku odpovedať, že článok 1 ods. 1 smernice 2003/124 sa má vykladať v tom zmysle, že pojem „rad okolností,… o ktorých sa môže odôvodnene predpokladať, že nastanú, alebo udalosť… [o ktorej] je odôvodnené očakávať, že nastane“ sa týka budúcich okolností alebo udalostí, pri ktorých sa na základe celkového posúdenia už existujúcich prvkov zdá, že existuje skutočná perspektíva ich uskutočnenia. Tento pojem však nemožno vykladať v tom zmysle, že rozsah účinkov tohto radu okolností alebo tejto udalosti na cenu dotknutých finančných nástrojov sa musí brať do úvahy.
            O trovách
            57. Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

            Výrok
            Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol takto:
            1. Článok 1 bod 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2003/6/ES z 28. januára 2003 o obchodovaní s využitím dôverných informácií a o manipulácii s trhom (zneužívanie trhu) a článok 1 ods. 1 smernice Komisie 2003/124/ES z 22. decembra 2003, ktorou sa vykonáva smernica 2003/6/ES, pokiaľ ide o vymedzenie a zverejňovanie dôverných informácií a vymedzenie manipulácie s trhom, sa majú vykladať v tom zmysle, že pri časovo natiahnutom priebehu, pri ktorom sa uskutočňuje určitá okolnosť alebo udalosť, sa môže za presnú informáciu v zmysle týchto ustanovení považovať nielen táto okolnosť alebo udalosť, ale aj etapy priebehu, ktoré sú spojené s jej uskutočnením.
            2. Článok 1 ods. 1 smernice 2003/124 sa má vykladať v tom zmysle, že pojem „rad okolností,… o ktorých sa môže odôvodnene predpokladať, že nastanú, alebo udalosť… [o ktorej] je odôvodnené očakávať, že nastane“ sa týka budúcich okolností alebo udalostí, pri ktorých sa na základe celkového posúdenia už existujúcich prvkov zdá, že existuje skutočná perspektíva ich uskutočnenia. Tento pojem však nemožno vykladať v tom zmysle, že rozsah účinkov tohto radu okolností alebo tejto udalosti na cenu dotknutých finančných nástrojov sa musí brať do úvahy.


Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 3. decembra 1981. # Pfizer Inc. proti Eurim-Pharm GmbH. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Landgericht Hamburg - Nemecko. # Vec 1/81.


         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (ôsma komora)
      z 13. júla 2017 (
            *1
         )
      „Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Justičná spolupráca v občianskych veciach – Nariadenie (ES) č. 44/2001 – Právomoc vo veciach poistenia – Vnútroštátna právna úprava, ktorá za určitých podmienok stanovuje právo poškodeného podať žalobu priamo proti poistiteľovi osoby zodpovednej za nehodu – Dohoda o voľbe právomoci uzavretá medzi poistiteľom a osobou, ktorá spôsobila škodu“
      Vo veci C‑368/16,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Højesteret (Najvyšší súd, Dánsko) z 20. júna 2016 a doručený Súdnemu dvoru 6. júla 2016, ktorý súvisí s konaním:

         Assens Havn

      proti

         Navigators Management (UK) Limited,

      SÚDNY DVOR (ôsma komora),
      v zložení: predseda ôsmej komory M. Vilaras, sudcovia M. Safjan (spravodajca) a D. Šváby,
      generálny advokát: Y. Bot,
      tajomník: A. Calot Escobar,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               –

               Navigators Management (UK) Limited, v zastúpení: H. Nissen, advokat,

               –

               belgická vláda, v zastúpení: L. Van den Broeck a J. Van Holm, splnomocnené zástupkyne,

               –

               španielska vláda, v zastúpení: A. Rubio González a A. Gavela Llopis, splnomocnení zástupcovia,

               –

               Európska komisia, v zastúpení: M. Heller a L. Grønfeldt, splnomocnené zástupkyne,

         so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento
      Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 13 bodu 5 a článku 14 bodu 2 písm. a) nariadenia Rady (ES) č. 44/2001 z 22. decembra 2000 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (Ú. v. ES L 12, 2001, s. 1; Mim. vyd. 19/004, s. 42).

               2

               Tento návrh bol podaný v rámci konania, ktorého účastníkmi sú Assens Havn (prístav Assens, Dánsko) a Navigators Management (UK) Limited, poisťovňa (ďalej len „Navigators Management“), vo veci náhrady škody spôsobenej na prístavnom zariadení v prístave Assens remorkérom poisteným v uvedenej poisťovni.

         Právny rámec

         Právo Únie

         Nariadenie č. 44/2001

               3

               Odôvodnenia 11 a 13 nariadenia č. 44/2001 znejú:

                        „(11)

                        Normy súdnej právomoci musia byť vysoko predvídateľné a vychádzať zo zásady, že právomoc sa všeobecne zakladá podľa bydliska žalovaného a právomoc založená na tomto kritériu musí byť vždy k dispozícii, okrem určitých presne vymedzených situácií, keď predmet konania alebo zmluvná voľnosť účastníkov odôvodňuje iné kritérium väzby…

                  …

                        (13)

                        V oblasti poistenia, spotrebiteľských a pracovných zmlúv by slabší účastník mal byť chránený normami právomoci, ktoré lepšie chránia jeho záujmy než všeobecné normy.“

               4

               Články 8 až 14 tohto nariadenia uvedené v oddiele 3 s názvom „Právomoc vo veciach poistenia“ kapitoly II uvedeného nariadenia stanovujú pravidlá právomoci vo veciach poistenia.

               5

               V súlade s článkom 8 toho istého nariadenia:
               „Vo veciach individuálnych pracovných zmlúv sa právomoc určí podľa tohto oddielu bez vplyvu na článok 4 a článok 5 bod 5.“

               6

               Článok 9 ods. 1 nariadenia č. 44/2001 stanovuje:
               „Poistiteľa s bydliskom na území členského štátu možno žalovať:

                        a)

                        na súdoch členského štátu, na území ktorého má bydlisko, alebo

                        b)

                        na území iného členského štátu, ak žalobu podal poistník, poistený alebo oprávnený z poistenia, na súdoch podľa miesta bydliska žalobcu…

                  …“

               7

               Podľa článku 10 tohto nariadenia:
               „Z poistenia zodpovednosti alebo poistenia nehnuteľného majetku možno poistiteľa okrem toho žalovať na súdoch podľa miesta, kde došlo k poistnej udalosti. To isté platí, ak je hnuteľný a nehnuteľný majetok krytý rovnakou poistkou a obidva boli poškodené tou istou udalosťou.“

               8

               Podľa článku 11 ods. 2 citovaného nariadenia:
               „Články 8, 9 a 10 sa uplatnia na konania začaté poškodeným proti poistiteľovi, ak sú takéto priame žaloby prípustné.“

               9

               Článok 13 tohto nariadenia stanovuje:
               „Od ustanovení tohto oddielu sa možno odchýliť len dohodou:
               …

                        2.

                        ktorá umožňuje poistníkovi, poistencovi alebo oprávnenému z poistenia začať konanie na iných súdoch ako sú uvedené v tomto oddiele alebo

                        3.

                        ktorá je uzavretá medzi držiteľom poistky a poisťovateľom, ktorí mali v čase uzavretia zmluvy sídlo alebo zvyčajne pobývali v rovnakom členskom štáte a ktorá má moc preniesť súdnu právomoc na súdy tohto štátu, aj keď k poistnej udalosti došlo v zahraničí, za predpokladu, že takáto dohoda nie je v protiklade s právom tohto štátu, alebo

                  …

                        5.

                        ktorá sa týka poistnej zmluvy, ktorá poisťuje jedno riziko alebo viaceré riziká uvedené v článku 14.“

               10

               Podľa článku 14 nariadenia č. 44/2001:
               „Toto sú riziká, na ktoré odkazuje článok 13 ods. 5:

                        1.

                        akákoľvek strata alebo škoda na

                                 a)

                                 námorných lodiach, zariadeniach umiestnených v pobrežných vodách alebo na otvorenom mori alebo lietadlách, vyplývajúca z nebezpečenstva týkajúceho sa ich využívania na obchodné účely;

                           …

                        2.

                        všetky druhy zodpovednosti okrem zodpovednosti za telesné zranenie cestujúcich alebo stratu alebo poškodenie ich batožiny,

                                 a)

                                 z používania alebo prevádzky lodí, zariadení alebo lietadiel uvedených v bode 1 písm. a), ak právny poriadok členského štátu, v ktorom je takéto lietadlo registrované, vylučuje voľbu právomoci súdu vo veciach poistenia takýchto rizík;

                  …“

               11

               Článok 23 tohto nariadenia, ktorý je uvedený v oddiele 7 tejto kapitoly II, nazvanej „Voľba právomoci“, vo svojich odsekoch 1 a 5 stanovuje:
               „1.   Ak sa účastníci zmluvy, z ktorých jeden alebo viacerí majú bydlisko v členskom štáte, dohodli, že súd alebo súdy členského štátu majú právomoc na riešenie sporov, ktoré vznikli alebo môžu vzniknúť v súvislosti s konkrétnym právnym vzťahom, potom má právomoc tento súd alebo tieto súdy. Táto právomoc súdu je výlučná, ak sa účastníci nedohodli inak. Takáto dohoda o voľbe právomoci musí byť buď:

                        a)

                        písomná alebo písomne potvrdená, alebo

                        b)

                        vo forme, ktorá je v súlade s praxou, ktorú medzi sebou zaviedli účastníci zmluvy, alebo

                        c)

                        v medzinárodnom obchode vo forme, ktorá je v súlade so zvyklosťami, ktoré sú alebo majú byť účastníkom zmluvy známe, a ktorá je v takomto obchode dobre známa a pravidelne dodržiavaná účastníkmi, ktorí uzatvorili zmluvu typickú pre daný obchodný vzťah.

                  …
               5.   Dohody alebo ustanovenia listiny zriaďujúcej poručnícky fond o voľbe právomoci sú právne neúčinné, ak sú v rozpore s ustanoveniami článkov 13, 17 alebo 21 alebo ak súdy, ktorých právomoc sa má nimi vylúčiť, majú výlučnú právomoc podľa článku 22.“

               12

               Nariadenie č. 44/2001 bolo zrušené článkom 80 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1215/2012 z 12. decembra 2012 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (Ú. v. EÚ L 351, 2012, s. 1). Podľa článku 81 druhého odseku sa toto posledné uvedené nariadenie uplatňuje až od 10. januára 2015.

         Dohoda medzi ES a Dánskom

               13

               Účelom dohody medzi Európskym spoločenstvom a Dánskym kráľovstvom o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach, podpísanej v Bruseli 19. októbra 2005 (Ú. v. EÚ L 299, s. 62, ďalej len „dohoda medzi ES a Dánskom“), ktorá bola schválená v mene Európskej únie rozhodnutím Rady 2006/325/ES z 27. apríla 2006 (Ú. v. EÚ L 120, 2006 s 22), je uplatňovať ustanovenia nariadenia č. 44/2001 a jeho vykonávacích opatrení na vzťahy medzi Európskou úniou a Dánskym kráľovstvom. Táto dohoda nadobudla v súlade s jej článkom 12 ods. 2 platnosť 1. júla 2007 (Ú. v. EÚ L 94, 2007, s. 70).

               14

               Preambula dohody medzi ES a Dánskom znie:
               „…
               Berúc do úvahy, že Súdny dvor [Európskej únie] by mal mať právomoc za tých istých podmienok vydávať predbežné rozhodnutia o otázkach týkajúcich sa platnosti a výkladu tejto dohody, ktoré vznesie dánsky súd alebo tribunál, a že dánske súdy a tribunály by preto mali žiadať o vydanie predbežných rozhodnutí za rovnakých podmienok, aké majú v súvislosti s výkladom nariadenia [č. 44/2001] a jeho vykonávacích opatrení súdy a tribunály ostatných členských štátov,
               …“

               15

               Článok 2 ods. 1 dohody medzi ES a Dánskom s názvom „Právomoci, uznávania a výkon rozsudkov v občianskych a obchodných veciach“ znie:
               „Ustanovenia nariadenia [č. 44/2001], ktoré je pripojené k tejto dohode a je jej súčasťou, spolu s jeho vykonávacími opatreniami v súlade s článkom 74 ods. 2 nariadenia a – s ohľadom na vykonávacie opatrenia prijaté po nadobudnutí platnosti tejto dohody – implementovanými [Dánskym kráľovstvom] tak, ako je uvedené v článku 4 tejto dohody, a s opatreniami prijatými v súlade s článkom 74 ods. 1 nariadenia sa podľa medzinárodného práva uplatňujú na vzťahy medzi [Úniou] a [Dánskym kráľovstvom].“

               16

               Článok 6 dohody medzi ES a Dánskom, nazvaný „Právomoc Súdneho dvora [Európskej únie] v súvislosti s výkladom tejto dohody“, v odseku 1 stanovuje:
               „Ak vznikne otázka týkajúca sa platnosti alebo výkladu tejto dohody v prípade pojednávanom pred dánskym súdom alebo tribunálom, tento súd alebo tribunál požiada Súdny dvor o vydanie rozhodnutia o tejto otázke vždy, keď by bol o vydanie rozhodnutia za rovnakých okolností požiadaný [povinný požiadať – neoficiálny preklad] súd alebo tribunál iného členského štátu Európskej únie s ohľadom na nariadenie [č. 44/2001] a jeho vykonávacie opatrenia uvedené v článku 2 ods. 1 tejto dohody.“

         Dánske právo

               17

               Ustanovenie § 95 forsikringsaftaleloven (zákon o poistných zmluvách) stanovuje:
               „1.   Ak sa preukáže zodpovednosť poisteného voči poškodenému a stanoví sa výška náhrady škody, na poškodeného prechádzajú práva poisteného, ktoré má voči spoločnosti, v rozsahu, v akom jeho nárok nie je uspokojený.
               2.   Na poškodeného prechádza nárok poisteného voči spoločnosti aj v prípade, že je nárok poškodeného na náhradu škody ovplyvnený likvidáciou, konkurzom, vyrovnaním s veriteľmi alebo reštrukturalizáciou dlhov poisteného. Ak poškodený prejavil záujem, môže uplatniť celú svoju pohľadávku z nároku na náhradu škody voči poisťovni. V prípadoch uvedených v prvom bode poisťovňa v primeranej lehote upovedomí poisteného, že prijala oznámenie o pohľadávke z nároku na náhradu škody.“

         Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka

               18

               Na jeseň roku 2007 Skåne Entreprenad Service AB, spoločnosť založená podľa švédskeho práva (ďalej len „Skåne Entreprenad“), mala na starosti prepravu cukrovej repy do továrne v Nykøbing Falster [Dánsko]. Časť prepravy sa uskutočnila loďou z Assens [Dánsko] do Nakskov [Dánsko]. Skåne Entreprenad si na túto plavbu prenajala niekoľko remorkérov a nákladných člnov, vrátane remorkéra Sea Endeavour I a na tento účel uzavrela poistenie zodpovednosti so spoločnosťou Navigators Management.

               19

               Poistná zmluva okrem iného stanovuje:
               „Voľba práva a právomoci
               Toto poistenie sa riadi a vykladá v súlade s právom Anglicka a Walesu, pričom každá zmluvná strana sa podriadi výlučnej právomoci súdov Anglicka a Walesu.“

               20

               Podmienky poistenia poskytovaného spoločnosťou Navigators Management uvádzajú taktiež toto:
               „7. Právo, postup a riešenie sporov
               Toto poistenie sa riadi a vykladá v súlade s anglickým právom. Konkrétne podlieha zákonu o námornom poistení z roku 1906 v znení zmien a doplnení, ktorého ustanovenia úpravy sa považujú za súčasť poistenia. Toto poistenie vrátane všetkých sporov vzniknutých na jeho základe alebo v súvislosti s ním taktiež podlieha výlučnej právomoci [High Court of Justice (England & Wales)] v Londýne [Spojené kráľovstvo].“

               21

               Keď 24. novembra 2007 remorkér Sea Endeavour I dorazil do prístavu Assens, bola na prístavnom zariadení spôsobená škoda. Medzi účastníkmi konania vo veci samej je sporné, ako táto škoda vznikla a kto je za ňu zodpovedný.

               22

               Vzhľadom na to, že Skåne Entreprenad bola medzitým predmetom konkurzného konania, podal Assens Havn žalobu priamo proti Navigators Management, spoločnosti poskytujúcej poistné krytie za účastníka, ktorý údajne spôsobil škodu, na Sø‑ og Handelsretten (Námorný a obchodný súd, Dánsko), pričom navrhol uložiť poslednej uvedenej spoločnosti povinnosť zaplatiť mu sumu vo výške 1310536 dánskych korún (DKK) (približne 176270 eur) ako náhradu uvedenej škody.

               23

               Uvedený súd sa otázkou právomoci súdu zaoberal v osobitnom konaní a vydal rozsudok 22. decembra 2014, ktorým žalobu zamietol z dôvodu nedostatku právomoci dánskych súdov, pretože dohoda o voľbe právomoci uzavretá medzi zmluvnými stranami poistnej zmluvy je pre poškodeného záväzná. Tento rozsudok je predmetom odvolania, ktoré na vnútroštátny súd podal Assens Havn.

               24

               Podľa vnútroštátneho súdu je v tejto veci kľúčová otázka, či je Assens Havn, ktorý je v zmysle § 95 ods. 2 zákona o poistných zmluvách oprávnený podať žalobu priamo proti spoločnosti poskytujúcej poistné krytie za účastníka, ktorý spôsobil škodu, viazaný dohodou o voľbe právomoci, ktorá je súčasťou poistnej zmluvy uzavretej medzi spoločnosťou Skåne Entreprenad a Navigators Management podľa článku 13 ods. 5 nariadenia č. 44/2001 v spojení s článkom 14 ods. 2 písm. a) tohto nariadenia. V prípade kladnej odpovede Sø‑ og Handelsret (Námorný a obchodný súd) správne zamietol žalobu, ktorú podal Assens Havn.

               25

               Vnútroštátny súd uvádza, že hoci poškodený v zásade nemôže podať žalobu priamo voči spoločnosti poskytujúcej poistné krytie za účastníka, ktorý spôsobil škodu, § 95 zákona o poistných zmluvách umožňuje podať takú žalobu napríklad v prípade, keď poistník vstúpil do likvidácie, ako to bolo v prejednávanej veci.

               26

               Za týchto podmienok Højesteret (Najvyšší súd, Dánsko) rozhodol o prerušení konania a položil Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
               „Má sa článok 13 bod 5 v spojení s článkom 14 bodom 2 písm. a) nariadenia č. 44/2001 vykladať v tom zmysle, že poškodený, ktorý je podľa vnútroštátneho práva oprávnený podať žalobu priamo proti spoločnosti poskytujúcej poistné krytie za účastníka, ktorý spôsobil škodu, je viazaný dohodou o voľbe právomoci platne uzavretou medzi poistiteľom a poistníkom v súlade s článkom 13 bodom 5 v spojení s článkom 14 bodom 2 písm. a) uvedeného nariadenia?“

         O prejudiciálnej otázke

               27

               Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 13 bod 5 nariadenia č. 44/2001 v spojení s článkom 14 bodom 2 písm. a) tohto nariadenia má vykladať v tom zmysle, že poškodený, ktorý môže podať žalobu priamo proti poistiteľovi osoby, ktorá mu spôsobila škodu, môže byť viazaný dohodou o voľbe právomoci uzavretou medzi týmto poistiteľom a touto osobou.

               28

               Aby bolo možné odpovedať na túto otázku, treba poukázať na systematiku ustanovení oddielu 3 kapitoly II nariadenia č. 44/2001 a na ciele, ktorým tieto ustanovenia podliehajú.

               29

               V tejto súvislosti treba pripomenúť, že oddiel 3 kapitoly II nariadenia č. 44/2001 stanovuje samostatný systém rozdelenia súdnych právomocí vo veciach poistenia (pozri v tomto zmysle rozsudok z 12. mája 2005, Société financière et industrielle du Peloux,C‑112/03, EU:C:2005:280, bod 29).

               30

               Podobne ako vo veciach týkajúcich sa pracovníkov a spotrebiteľov sa žaloba vo veciach poistenia vyznačuje určitou nerovnováhou medzi účastníkmi (pozri v tomto zmysle rozsudok z 26. mája 2005, GIE Réunion européenne a i., C‑77/04, EU:C:2005:327, bod 22), ktorú majú pravidlá stanovené v článku 8 oddielu 3 kapitoly II nariadenia č. 44/2001 napraviť tým, že ochránia slabšieho účastníka normami právomoci, ktoré chránia jeho záujmy lepšie než všeobecné normy právomoci (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 17. septembra 2009, Vorarlberger Gebietskrankenkasse,C‑347/08, EU:C:2009:561, bod 40).

               31

               Uvedené ustanovenia konkrétne uľahčujú situáciu poškodenému, ktorému vznikla škoda krytá poistením, tým, že mu umožňujú žalovať dotknutého poistiteľa najmä na súde miesta, kde došlo ku škode, pod podmienkou, že vnútroštátne právo stanovuje takú priamu žalobu.

               32

               V prejednávanej veci, ako vyplýva z bodov 24 a 25 tohto rozsudku, vnútroštátny súd, ktorému prislúcha vykladať vlastné vnútroštátne právo, sa domnieva, že § 95 ods. 2 zákona o poistných zmluvách uplatniteľný v spore vo veci samej, v prospech poškodeného zavádza právo podať žalobu priamo proti poistiteľovi v zmysle článku 11 ods. 2 nariadenia č. 44/2001.

               33

               Pokiaľ ide o uplatniteľnosť dohody o voľbe právomoci voči poškodenému, je zjavné, že na jednej strane podľa článku 13 bodu 5 nariadenia č. 44/2001 v spojení s jeho článkom 14 bodom 2 písm. a) sa takouto dohodou možno odchýliť od ustanovení oddielu 3 uvedeného nariadenia najmä v prípadoch poistných zmlúv, ktoré kryjú akúkoľvek zodpovednosť vyplývajúcu z používania alebo prevádzky plavidiel.

               34

               Na druhej strane je nesporné, že článok 11 ods. 2 nariadenia č. 44/2001, na základe ktorého sa ustanovenia článkov 8 až 10 tohto nariadenia uplatnia na priamu žalobu podanú poškodeným proti poistiteľovi, sa netýka článkov 13 a 14 uvedeného nariadenia, a teda dohôd o voľbe právomoci.

               35

               Zo systematiky ustanovení oddielu 3 kapitoly II nariadenia č. 44/2001 teda nevyplýva, že dohodu o voľbe právomoci možno uplatniť voči poškodenému.

               36

               Súdny dvor už mal v tejto súvislosti príležitosť uviesť, že vo veciach poistenia voľba právomoci je naďalej prísne ohraničená cieľom spočívajúcim v ochrane ekonomicky slabšieho účastníka (pozri v tomto zmysle rozsudok z 12. mája 2005, Société financière et industrielle du Peloux,C‑112/03, EU:C:2005:280, bod 31).

               37

               Článok 13 nariadenia č. 44/2001 uvádza taxatívny výpočet prípadov, keď sa môžu strany odchýliť od ustanovení zakotvených v oddiele 3 kapitole II tohto nariadenia.

               38

               Navyše podľa článku 23 ods. 5 uvedeného nariadenia sú dohody o voľbe právomoci, ktoré sú v rozpore s ustanoveniami uvedeného článku 13, právne neúčinné. Z týchto ustanovení vyplýva, že uvedené nariadenie zavádza systém, v ktorom sa výnimky z pravidiel o právomoci vo veciach poistenia majú vykladať striktne (pozri analogicky rozsudok z 12. mája 2005, Société financière et industrielle du Peloux,C‑112/03, EU:C:2005:280, bod 31).

               39

               Navyše treba konštatovať, že situácia tretej osoby, ktorej vznikla škoda krytá poistením, sa ešte menej dotýka zmluvného vzťahu obsahujúceho dohodu o voľbe právomoci, než situácia oprávneného z poistenia, ktorý s touto dohodou výslovne nesúhlasil, o ktorú išlo v rozsudku z 12. mája 2005, Société financière et industrielle du Peloux (C‑112/03, EU:C:2005:280).

               40

               Treba teda konštatovať, že dohodu o voľbe právomoci uzavretú medzi poistiteľom a poistníkom nemožno uplatniť voči poškodenému, ktorému vznikla škoda krytá poistením a ktorý chce postupovať priamo proti poistiteľovi na súde miesta, kde došlo ku škode, ako bolo pripomenuté v bode 31 tohto rozsudku, alebo na súde miesta, kde má bydlisko, čo je možnosť, ktorú Súdny dvor uznal v rozsudku z 13. decembra 2007, FBTO Schadeverzekeringen (C‑463/06, EU:C:2007:792, bod 31).

               41

               Rozšírenie záväzného účinku dohôd o voľbe právomoci založených na ustanoveniach článkov 13 a 14 nariadenia č. 44/2001 na poškodených by totiž mohlo ohroziť cieľ sledovaný jeho oddielom 3 kapitoly II, ktorý spočíva v ochrane ekonomicky a právne slabšieho účastníka (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 17. septembra 2009, Vorarlberger Gebietskrankenkasse,C‑347/08, EU:C:2009:561, bod 40).

               42

               Vzhľadom na predchádzajúce úvahy sa článok 13 bod 5 nariadenia č. 44/2001 v spojení s článkom 14 bodom 2 písm. a) tohto nariadenia má vykladať v tom zmysle, že poškodený, ktorý môže podať žalobu priamo proti poistiteľovi osoby, ktorá mu spôsobila škodu, nie je viazaný dohodou o voľbe právomoci uzavretou medzi týmto poistiteľom a touto osobou.

         O trovách

               43

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (ôsma komora) rozhodol takto:

                     Článok 13 bod 5 nariadenia Rady (ES) č. 44/2001 z 22. decembra 2000 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach v spojení s článkom 14 bodom 2 písm. a) tohto nariadenia sa má vykladať v tom zmysle, že poškodený, ktorý môže podať žalobu priamo proti poistiteľovi osoby, ktorá mu spôsobila škodu, nie je viazaný dohodou o voľbe právomoci uzavretou medzi týmto poistiteľom a touto osobou.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: dánčina.


Rozsudok Všeobecného súdu (druhá komora) z 21. januára 2015.#Grundig Multimedia AG proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT).#Ochranná známka Spoločenstva – Prihláška slovnej ochrannej známky Spoločenstva Pianissimo – Ochranná známka tvorená reklamným sloganom – Absolútny dôvod zamietnutia – Nedostatok rozlišovacej spôsobilosti – Článok 7 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009 – Rovnosť zaobchádzania.#Vec T‑11/14.


Rozsudok Všeobecného súdu (piata komora) z 5. marca 2015.#Rose Vision, SL, a Julián Seseña proti Európskej komisii.#Arbitrážna doložka – Siedmy rámcový program Európskeho spoločenstva v oblasti výskumu, technického rozvoja a demonštračných činností (2007 – 2013) – Dohody o grante týkajúce sa projektov FIRST, FutureNEM a sISI – Žaloba o neplatnosť a o náhradu škody – Zmena kvalifikácie žaloby – Prípustnosť – Pozastavenie platieb – Lehota na oznámenie správy o audite – Sprístupnenie informácií tretím osobám.#Vec T‑45/13.


Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) zo 6. októbra 1982. # Calvin E. Williams proti Dvoru audítorov Európskych spoločenstiev. # Úradník. # Vec 9/81.


Rozsudok Súdu pre verejnú službu (druhá komora) z 27. októbra 2010. # Gerhard Birkhoff proti Európskej komisii. # Úradníci - Odmena - Rodinné prídavky. # Vec F-60/09.


title: Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 22. januára 2009. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Poľskej republike. # Nesplnenie povinnosti členským štátom - Smernica 2002/21/ES - Elektronické komunikačné siete a služby - Pojem ‚účastník‘. # Vec C-492/07.

text:
      Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 22. januára 2009 – Komisia/Poľsko
      (vec C‑492/07)
      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Smernica 2002/21/ES – Elektronické komunikačné siete a služby – Pojem ‚účastník‘“
      1.                     Žaloba o nesplnenie povinnosti – Dôkaz o nesplnení povinnosti – Bremeno zaťažujúce Komisiu – Predloženie skutočností poukazujúcich
            na nesplnenie povinnosti – Vyvrátenie prináležiace dotknutému členskému štátu (článok 226 ES) (pozri body 17, 20)
      2.                     Členské štáty – Povinnosti – Úloha vykonávať dohľad zverená Komisii – Povinnosť členských štátov – Spolupráca pri vyšetrovaní
            vo veci nesplnenia povinnosti členským štátom – Oznamovacia povinnosť a povinnosť informovania (články 10 ES, 211 ES a 226
            ES; smernica Európskeho parlamentu a Rady 2002/21, článok 28 ods. 3) (pozri body 17 – 19)
      Predmet

               Nesplnenie povinnosti členským štátom – Neprijatie opatrení potrebných na dosiahnutie súladu s článkom 2 písm. k) smernice
                  Európskeho parlamentu a Rady 2002/21/ES zo 7. marca 2002 o spoločnom regulačnom rámci pre elektronické komunikačné siete a služby
                  (rámcová smernica) (Ú. v. ES L 108, s. 33; Mim. vyd. 13/029, s. 349) v stanovenej lehote – Definícia účastníka

            Výrok

                  1.

                  	Poľská republika si tým, že správne neprebrala smernicu Európskeho parlamentu a Rady 2002/21/ES zo 7. marca 2002 o spoločnom
                     regulačnom rámci pre elektronické komunikačné siete a služby (rámcová smernica), a najmä jej článok 2 písm. k) týkajúci sa
                     definície pojmu „účastník“, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z tejto smernice.

                  2.

                  	Poľská republika je povinná nahradiť trovy konania.


Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 5. októbra 1995. # José Imbernon Martínez proti Bundesanstalt für Arbeit. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Sozialgericht Nürnberg - Nemecko. # Sociálne zabezpečenie - Rodinné prídavky. # Vec C-321/93.


Rozsudok Všeobecného súdu (deviata komora) z 12. júna 2014.#Nike International Ltd proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT).#Ochranná známka Spoločenstva – Námietkové konanie – Prihláška slovnej ochrannej známky Spoločenstva R10 – Nezapísaná skoršia národná slovná ochranná známka R10 – Prevod národnej ochrannej známky – Dôkaz o vlastníctve skoršej ochrannej známky.#Vec T‑137/09 RENV.


Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 1. júla 1982. # Jakob Flamm proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Úradníci. # Vec 567/79 A.


title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (druhá komora) z 12. mája 2009.#Jurado Hermanos, SL proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT).#Ochranná známka Spoločenstva - Slovná ochranná známka Spoločenstva JURADO - Nepodanie žiadosti o obnovu majiteľom ochrannej známky - Výmaz ochrannej známky po uplynutí ochrannej doby - Žiadosť o restitutio in integrum podaná výlučným držiteľom licencie.#Vec T-410/07.

text:
         ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (druhá komora)
      z 12. mája 2009 (
            *1
         )
      „Ochranná známka Spoločenstva — Slovná ochranná známka Spoločenstva JURADO — Nepodanie žiadosti o obnovu majiteľom ochrannej známky — Výmaz ochrannej známky po uplynutí ochrannej doby — Žiadosť o restitutio in integrum podaná výlučným držiteľom licencie“
      Vo veci T-410/07,

         Jurado Hermanos, SL, so sídlom v Alicante (Španielsko), v zastúpení: C. Martín Álvarez, advokát,
      žalobca,
      proti

         Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT), v zastúpení: P. López Fernández de Corres a O. Montalto, splnomocnení zástupcovia,
      žalovanému,
      ktorej predmetom je žaloba proti rozhodnutiu druhého odvolacieho senátu ÚHVT z 3. septembra 2007 (vec R 866/2007-2), týkajúcemu sa návrhu na restitutio in integrum podaného žalobcom,
      SÚD PRVÉHO STUPŇA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV (druhá komora),
      v zložení: predsedníčka komory I. Pelikánová (spravodajkyňa), sudcovia K. Jürimäe a S. Soldevila Fragoso,
      tajomník: J. Palacio González, hlavný referent,
      so zreteľom na žalobu podanú do kancelárie Súdu prvého stupňa 16. novembra 2007,
      so zreteľom na uznesenie predsedu Súdu prvého stupňa z 18. februára 2008, Jurado Hermanos/ÚHVT (JURADO) (T-410/07 R, neuverejnené v Zbierke), zamietajúce návrh na nariadenie predbežného opatrenia podaný žalobcom,
      so zreteľom na vyjadrenie k žalobe podané do kancelárie Súdu prvého stupňa 10. marca 2008,
      po pojednávaní zo 17. decembra 2008,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

         Okolnosti predchádzajúce sporu

               1

               Dňa 25. apríla 1996 podal Café Tal de Costa Rica SA na Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) prihlášku slovnej ochrannej známky Spoločenstva JURADO na kávu a iné výrobky patriace do triedy 30 zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb pre zápis známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení.

               2

               Po tom, čo ÚHVT zapísal prihlasovanú ochrannú známku pod číslom 240218, Café Tal de Costa Rica (ďalej len „majiteľ ochrannej známky“) 5. augusta 1998 uzavrel so žalobcom, spoločnosťou Jurado Hermanos, SL, výlučnú licenčnú zmluvu, ktorej predmetom bola sporná ochranná známka. Táto zmluva patrila do rámca inej výlučnej licenčnej zmluvy, uzavretej medzi tými istými zmluvnými stranami 15. apríla 1996 a týkajúcej sa dvoch španielskych ochranných známok, ako aj poľskej ochrannej známky, a stanovovala, že licencia potrvá 48 rokov, čiže do roku 2046. Udelenie tejto licencie bolo zapísané do registra ochranných známok Spoločenstva v súlade s článkom 22 ods. 5 nariadenia Rady (ES) č. 40/94 z 20. decembra 1993 o ochrannej známke spoločenstva (Ú. v. ES L 11, 1994, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 146) v znení zmien a doplnení.

               3

               ÚHVT listom z 26. septembra 2005 v súlade s článkom 47 ods. 2 nariadenia č. 40/94 informoval majiteľa ochrannej známky i žalobcu ako držiteľa výlučnej licencie k spornej ochrannej známke, že ochranná doba tejto ochrannej známky uplynie 25. apríla 2006. ÚHVT v tomto liste vysvetlil spôsoby obnovy zápisu a uviedol, že žiadosť na tento účel musí byť podaná do 30. apríla 2006 alebo najneskôr do 1. novembra 2006, pričom v druhom uvedenom prípade by sa účtoval príplatok.

               4

               Keďže ÚHVT nedostal v stanovených lehotách žiadnu žiadosť o obnovu, listom z 24. novembra 2006 informoval majiteľa ochrannej známky, že táto ochranná známka bola vymazaná z registra ochranných známok s účinnosťou od 25. apríla 2006.

               5

               Dňa 23. marca 2007 podal žalobca na základe článku 78 nariadenia č. 40/94 žiadosť o restitutio in integrum. Uviedol, že nedostal list z 26. septembra 2005 a o neobnovení zápisu spornej ochrannej známky sa dozvedel úplne náhodným spôsobom pri prezeraní internetovej stránky ÚHVT.

               6

               Rozhodnutím z 21. mája 2007 oddelenie ÚHVT „Ochranné známky a register“ zamietlo žiadosť o restitutio in integrum, pretože usúdilo, že žalobca nepreukázal vynaloženie náležitej starostlivosti vyžadovanej okolnosťami.

               7

               Žalobca na základe článkov 57 až 62 nariadenia č. 40/94 podal 31. mája 2007 na ÚHVT odvolanie proti rozhodnutiu z 21. mája 2007.

               8

               Rozhodnutím z 3. septembra 2007 (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“) druhý odvolací senát zamietol odvolanie, a to bez skúmania, či odvolateľ spĺňa podmienku preukázania vynaloženia náležitej starostlivosti vyžadovanej okolnosťami. Odvolací senát totiž v podstate usúdil, že odvolateľ vzhľadom na to, že ho majiteľ ochrannej známky výslovne nesplnomocnil, nemá právo ani podať žiadosť o obnovu zápisu spornej ochrannej známky, ani podať na tento účel žiadosť o restitutio in integrum.

         Návrhy účastníkov konania

               9

               Žalobca navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

                        —

                        zrušil napadnuté rozhodnutie a vyhovel jeho žiadosti o restitutio in integrum, ktorú podal na ÚHVT,

                        —

                        subsidiárne sa vyslovil vo veci samej tak, že mu prizná postavenie účastníka konania o obnove zápisu spornej ochrannej známky,

                        —

                        zaviazal ÚHVT na náhradu trov konania.

               10

               Počas pojednávania žalobca v odpovedi na otázku Súdu prvého stupňa uviedol, že jeho druhý žalobný návrh sa má chápať tak, že sleduje zmenu napadnutého rozhodnutia Súdom prvého stupňa.

               11

               ÚHVT navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

                        —

                        zamietol žalobu,

                        —

                        zaviazal žalobcu na náhradu trov konania.

         Právny stav

               12

               Žalobca na podporu svojej žaloby uvádza dva dôvody vychádzajúce po prvé z porušenia práva na obranu a práva byť vypočutý a po druhé z nesprávneho právneho posúdenia pri výklade nariadenia č. 40/94. Súd prvého stupňa usudzuje, že je vhodné začať skúmaním druhého žalobného dôvodu.

         O druhom žalobnom dôvode vychádzajúcom z nesprávneho právneho posúdenia pri výklade nariadenia č. 40/94

      Tvrdenia účastníkov konania

               13

               Žalobca v podstate tvrdí, že odvolací senát v napadnutom rozhodnutí nesprávne vyložil článok 78 ods. 1 v spojení s článkom 47 ods. 1 nariadenia č. 40/94, keďže usúdil, že žalobca nie je účastníkom konania o obnove ochrannej známky vzhľadom na to, že majiteľ ochrannej známky ho výslovne nesplnomocnil podať žiadosť o jej obnovu.

               14

               ÚHVT vyvracia tvrdenia žalobcu.

         Posúdenie Súdom prvého stupňa

               15

               Podľa článku 78 ods. 1 nariadenia č. 40/94 restitutio in integrum pred ÚHVT predpokladá po prvé, že žiadateľ je účastníkom predmetného konania, po druhé, že napriek vynaloženiu náležitej starostlivosti vyžadovanej okolnosťami nebol schopný dodržať lehotu voči ÚHVT, a po tretie, že toto zmeškanie spôsobilo priamo, na základe ustanovení nariadenia č. 40/94, stratu práva.

               16

               Pokiaľ ide o prvú podmienku, v súlade s článkom 47 ods. 1 nariadenia č. 40/94 môže o obnovu požiadať majiteľ ochrannej známky alebo akákoľvek osoba, ktorú majiteľ výslovne splnomocnil. Z toho vyplýva, že za účastníkov konania o obnove by mohli byť považovaní len majiteľ ochrannej známky alebo osoby, ktoré majiteľ výslovne splnomocnil.

               17

               Na rozdiel od tvrdení žalobcu najmä nevyplýva z povinnosti ÚHVT podľa článku 47 ods. 2 prvej vety nariadenia č. 40/94 informovať držiteľov zapísaného práva k dotknutej ochrannej známke o uplynutí ochrannej doby, že uvedení držitelia sú účastníkmi konania o obnove. Ako totiž vyplýva z článku 47 ods. 2 druhej vety nariadenia č. 40/94, ktoré stanovuje, že neposkytnutie informácie nezakladá zodpovednosť ÚHVT, a z pravidla 29 druhej vety nariadenia Komisie (ES) č. 2868/95 z 13. decembra 1995, ktorým sa vykonáva nariadenie Rady (ES) č. 40/94 o ochrannej známke spoločenstva (Ú. v. ES L 303, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 189), ktoré spresňuje, že neposkytnutie informácie nemá vplyv na uplynutie ochrannej doby, článok 47 ods. 2 prvá veta nariadenia č. 40/94 stanovuje len informačnú povinnosť zo strany ÚHVT, ktorá má vo vzťahu ku konaniu čisto akcesorickú povahu, a nesleduje priznanie práv ani majiteľovi ochrannej známky, ani iným osobám.

               18

               Rovnako treba zamietnuť tvrdenie žalobcu, podľa ktorého korešpondencia medzi ním a ÚHVT týkajúca sa zápisu licencie k ochrannej známke a sporu medzi ním a majiteľom ochrannej známky preukazuje, že ÚHVT usúdil, že je „účastníkom spisu ochrannej známky“. V prvom rade totiž nariadenie č. 40/94 nepozná pojem „účastník spisu ochrannej známky“. V druhom rade skutočnosť, že ÚHVT viedol korešpondenciu so žalobcom, sa vysvetľuje tým, že žalobca bol držiteľom licencie k ochrannej známke, a teda účastníkom konania o zápise tejto licencie. V treťom rade ÚHVT nemôže voľne narábať s ustanoveniami nariadenia č. 40/94. Preto ak by sa aj preukázalo, že ÚHVT nesprávne usúdil, že žalobca je účastníkom konania o obnove, táto okolnosť by nestačila na to, aby sa mu priznalo toto postavenie.

               19

               Napokon je potrebné odmietnuť tvrdenie žalobcu, podľa ktorého smernice týkajúce sa konaní na ÚHVT (časť E oddiel 6, nazvaný „Obnova“), predložené žalobcom a označené „Konečné znenie (27. 11. 2003)“, kladú držiteľa licencie k ochrannej známky právne na roveň jej majiteľovi v súvislosti s obnovou zápisu.

               20

               V prvom rade je vhodné konštatovať, že konanie na ÚHVT sa riadi ustanoveniami nariadení č. 40/94 a 2868/95. Pokiaľ ide o smernice týkajúce sa konaní na ÚHVT uverejnené na jeho internetovej stránke, tieto smernice predstavujú len kodifikáciu postupov, ktorými sa chce sám riadiť tak, aby z nich — s výhradou ich súladu s ustanoveniami nadradeného práva — vyplývalo samoobmedzenie ÚHVT v tom zmysle, že sa podriadi pravidlám, ktoré si určí. Tieto smernice sa však nemôžu odchýliť od nariadení č. 40/94 a 2868/95, a teda len tieto nariadenia môžu slúžiť ako meradlo možnosti žalobcu podať žiadosť o obnovu zápisu spornej ochrannej známky.

               21

               V druhom rade smernice predložené žalobcom nezávisle od otázky, či sa na skutkový stav veci samej vzťahovali ratione temporis, nemajú obsah, aký by im žalobca chcel dať. Žalobca hlavne len čiastočne citoval bod 6.3.1 smerníc, pričom vynechal pasáž, podľa ktorej „osoba, ktorá má zapísané právo k ochrannej známke, môže sama podať žiadosť o obnovu… len vtedy, ak ju majiteľ ochrannej známky Spoločenstva výslovne splnomocnil na podanie žiadosti o obnovu“. Z týchto smerníc teda nijako nevyplýva, že by žalobca ako držiteľ licencie k ochrannej známke bol právne postavený na roveň majiteľovi ochrannej známky v súvislosti s obnovou, ale naopak, že na to, aby mohol podať žiadosť o obnovu, musí byť tak ako každá iná osoba výslovne splnomocnený majiteľom ochrannej známky a preukázať existenciu takéhoto splnomocnenia.

               22

               Vzhľadom na to, že žalobca iba na základe svojho samotného postavenia držiteľa licencie k ochrannej známke nie je účastníkom konania o obnove tejto ochrannej známky, je následne potrebné skúmať, či ho majiteľ ochrannej známky splnomocnil na žiadosť o obnovu jej zápisu.

               23

               V tejto súvislosti je najprv potrebné uviesť, že v žalobca žiadnom štádiu konania na ÚHVT alebo na Súde prvého stupňa nepredložil takéto výslovné splnomocnenie pochádzajúce od majiteľa ochrannej známky. Skutočnosť, že ÚHVT výslovne nevyzval žalobcu na predloženie takéhoto splnomocnenia, nie je v tejto súvislosti relevantná, pretože prináležalo žalobcovi, aby preukázal splnenie podmienok uplatnenia ustanovení, na ktoré sa chce odvolávať, a to bez toho, aby ho na to ÚHVT musel vyzvať.

               24

               Ďalej je potrebné zamietnuť tvrdenia žalobcu, podľa ktorých mal ako držiteľ výlučnej licencie počas doby platnosti licencie právo podať žiadosť o obnovu ochrannej známky, ak to neurobil jej majiteľ. Je pravda, že výslovné splnomocnenie môže byť v zásade obsiahnuté v licenčnej zmluve. V tomto prípade však licenčná zmluva neobsahuje žiadne takéto ustanovenie. Ďalej za predpokladu, že žalobca tvrdí, že výlučná licenčná zmluva nutne zahŕňa splnomocnenie držiteľa licencie na podanie žiadosti o obnovu ochrannej známky, či dokonca že toto splnomocnenie by mu malo byť priznané ako sankcia zneužitia práva a podvodu voči zákonu, ktorého sa údajne dopustil majiteľ ochrannej známky, treba konštatovať, že toto tvrdenie naráža na jasné znenie a na účel článku 47 ods. 1 nariadenia č. 40/94, ktorý stanovuje, že splnomocnenie musí byť výslovné, a ktorý nepozná nijaký náznak sankcie voči súkromným osobám.

               25

               Rovnako nie je relevantné tvrdenie žalobcu týkajúce sa nemožnosti získať pred uplynutím „lehoty z milosti“ upravenej v článku 47 ods. 3 tretej vete nariadenia č. 40/94 súdne rozhodnutie zaväzujúce majiteľa ochrannej známky dať mu výslovné splnomocnenie na podanie žiadosti o obnovu zápisu. Dokonca aj za predpokladu, že takáto nemožnosť by sa preukázala, by to totiž nemohlo viesť k vylúčeniu podmienky výslovného povolenia uloženého článkom 47 ods. 1 nariadenia č. 40/94.

               26

               Napokon čo sa týka tvrdenia žalobcu vychádzajúceho zo skutočnosti, že správnoprávna cesta môže lepšie chrániť jeho záujmy ako občianskoprávna žaloba, lebo poskytuje možnosť zachovať platnosť ochrannej známky, ide o úvahy žalobcu o výhodnosti v rámci výberu právnych prostriedkov, ktoré použije na ochranu svojich obchodných záujmov, a za tento výber je zodpovedný výlučne on sám. Takýto výber však nemôže zaväzovať ÚHVT, ani pokiaľ ide o procesné postavenie žalobcu v rámci správneho konania, ani pokiaľ ide o výsledok tohto konania. Preto pokiaľ sa žalobca rozhodol nevyužiť súdnu cestu na získanie splnomocnenia na podanie žiadosti o obnovu zápisu, neprináleží ÚHVT, aby toto nekonanie napravil tým, že by mu v rozpore s nariadením č. 40/94 toto právo priznal.

               27

               Vzhľadom na predchádzajúce je potrebné konštatovať, že žalobca, keďže nemal výslovné splnomocnenie majiteľa ochrannej známky na podanie žiadosti o obnovu zápisu ochrannej známky, nebol účastníkom konania o obnove, a teda nemohol v tomto konaní podať žiadosť o restitutio in integrum. Odvolací senát sa teda tým, že z tohto dôvodu zamietol odvolanie žalobcu, nedopustil žiadnej chyby.

               28

               Keďže prvá podmienka stanovená v článku 78 ods. 1 nariadenia č. 40/94 nie je splnená, treba zamietnuť druhý žalobný dôvod bez toho, aby bolo potrebné skúmať ostatné podmienky uvedené v tomto ustanovení.

         O prvom žalobnom dôvode vychádzajúcom z porušenia práva na obranu a práva byť vypočutý

      Tvrdenia účastníkov konania

               29

               Žalobca tvrdí, že odvolací senát založil napadnuté rozhodnutie najmä na odmietnutí priznať mu postavenie účastníka konania o obnove zápisu spornej ochrannej známky. Keďže naopak rozhodnutie oddelenia „Ochranné známky a register“ nijako nespochybnilo jeho postavenie účastníka konania, žalobca nepovažoval za potrebné vyjadriť sa vo svojom odvolaní k tejto otázke. Odvolací senát, ktorý poznal rozhodnutie oddelenia „Ochranné známky a register“, mal preto predtým, ako zamietol jeho odvolanie z dôvodu, že nie je účastníkom konania, zhromaždiť jeho pripomienky.

               30

               ÚHVT vyvracia tvrdenia žalobcu.

         Posúdenie Súdom prvého stupňa

               31

               Podľa článku 73 druhej vety nariadenia č. 40/94 sa rozhodnutia ÚHVT môžu zakladať iba na dôvodoch, ku ktorým mali účastníci konania možnosť predložiť svoje pripomienky. Toto ustanovenie upravuje všeobecnú zásadu ochrany práva na obranu v rámci práva ochranných známok Spoločenstva. Podľa tejto všeobecnej zásady práva Spoločenstva sa musí adresátom rozhodnutí orgánov verejnej moci, ktoré výrazným spôsobom ovplyvňujú ich záujmy, umožniť účinne uviesť svoje stanovisko. Právo byť vypočutý sa vzťahuje na všetky skutkové a právne okolnosti, ktoré tvoria základ rozhodovacieho aktu, ale nie na konečné stanovisko, ktoré chce správny orgán prijať [pozri rozsudok Súdu prvého stupňa zo 7. februára 2007, Kustom Musical Amplification/ÚHVT (Tvar gitary), T-317/05, Zb. s. II-427, body 24, 26 a 27 a tam citovanú judikatúru].

               32

               Okrem toho z judikatúry vyplýva, že právo na obranu je porušené z dôvodu procesného nedostatku, len pokiaľ má tento nedostatok konkrétny dosah na možnosť dotknutých podnikov brániť sa (rozsudok Súdu prvého stupňa zo 14. decembra 2005, General Electric/Komisia, T-210/01, Zb. s. II-5575, bod 632 a citovaná judikatúra). Preto nedodržanie platných pravidiel, ktorých cieľom je ochrana práva na obranu, môže narušiť správne konanie, len ak sa preukáže, že toto konanie mohlo v prípade neexistencie tohto nedodržania viesť k inému výsledku (rozsudok General Electric/Komisia, už citovaný, bod 632; pozri tiež v tomto zmysle rozsudky Súdu prvého stupňa zo 17. decembra 1991, Hercules Chemicals/Komisia, T-7/89, Zb. s. II-1711, bod 56, a z 30. septembra 2003, Atlantic Container Line a i./Komisia, T-191/98, T-212/98 až T-214/98, Zb. s. II-3275, bod 340).

               33

               Ako bolo konštatované v rámci skúmania druhého žalobného dôvodu, ÚHVT správne usúdil, že žalobca nie je účastníkom konania o obnove zápisu, pretože nepredložil výslovné splnomocnenie na podanie žiadosti o obnovu pochádzajúce od majiteľa ochrannej známky. V tejto súvislosti treba dodať, že žalobca nikdy neuviedol, že by mohol predložiť takéto splnomocnenie, ak by bol o to požiadaný. Z toho vyplýva, že konanie na ÚHVT by v nijakom prípade nemohlo viesť k inému výsledku ako k zamietnutiu odvolania odvolacím senátom.

               34

               Preto treba prvý žalobný dôvod zamietnuť, a to bez toho, aby bolo potrebné skúmať, či mal žalobca pred prijatím napadnutého rozhodnutia možnosť účinne uviesť svoje stanovisko k otázke, či je účastníkom konania o obnove.

               35

               Keďže oba žalobné dôvody uvedené žalobcom musia byť zamietnuté, treba zamietnuť hlavné i subsidiárne návrhy žalobcu.

         O trovách

               36

               Podľa článku 87 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže žalobca nemal vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania vrátane trov spojených s konaním o nariadení predbežného opatrenia v súlade s návrhmi ÚHVT.

               Z týchto dôvodov
               SÚD PRVÉHO STUPŇA (druhá komora)
               rozhodol a vyhlásil:

                           1.

                           Žaloba sa zamieta.

                           2.

                           Jurado Hermanos, SL, je povinný nahradiť trovy konania vrátane trov spojených s konaním o nariadení predbežného opatrenia.

                     Pelikánová
                     Jürimäe
                     Soldevila Fragoso
                     Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 12. mája 2009.
                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: španielčina.