title: Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 19. januára 2006. # Comunità montana della Valnerina proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Odvolanie - EPUZF - Zrušenie finančnej pomoci - Článok 24 nariadenia (EHS) č. 4253/88 - Zásada proporcionality - Odôvodnenie - Práva na obhajobu - Vzájomné odvolanie - Určenie dvoch subjektov zodpovedných za uskutočnenie projektu - Žiadosť o vrátenie celej pomoci adresovaná len jednému z nich - Diskrečná právomoc Komisie - Objektívne hranice sporu pred Súdom prvého stupňa. # Vec C-240/03 P.

text:
      Vec C‑240/03 P
      Comunità montana della Valnerina
      proti
      Komisii Európskych spoločenstiev
      „Odvolanie – EPUZF – Zrušenie finančnej pomoci – Článok 24 nariadenia (EHS) č. 4253/88 – Zásada proporcionality – Odôvodnenie – Práva na obranu – Vzájomné odvolanie – Určenie dvoch subjektov zodpovedných za uskutočnenie projektu – Žiadosť o vrátenie celej pomoci adresovaná len jednému z nich – Diskrečná právomoc Komisie – Objektívne hranice sporu pred Súdom prvého stupňa“
      Návrhy prednesené 3. marca 2005 – generálna advokátka J. Kokott
      Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 19. januára 2006
      Abstrakt rozsudku
      1.     Hospodárska a sociálna súdržnosť – Štrukturálna pomoc – Financovanie Spoločenstvom – Rozhodnutie zrušiť finančnú pomoc z dôvodu
            nezrovnalostí – Právomoci Komisie
      (Nariadenie Rady č. 4253/88, článok 24 ods. 2)
      2.     Odvolanie – Dôvody – Nesprávne posúdenie skutkového stavu – Neprípustnosť – Preskúmanie posúdenia dôkazov Súdnym dvorom –
            Vylúčenie s výnimkou skreslenia
      (Článok 225 ES; Štatút Súdneho dvora, článok 58 prvý odsek)
      3.     Hospodárska a sociálna súdržnosť – Štrukturálna pomoc – Financovanie Spoločenstvom – Rozhodnutie pozastaviť, znížiť alebo
            zrušiť pomoc z dôvodu nezrovnalostí
      (Nariadenie Rady č. 4253/88, článok 24 ods. 2)
      4.     Hospodárska a sociálna súdržnosť – Štrukturálna pomoc – Financovanie Spoločenstvom – Povinnosť informovania zaťažujúca príjemcov
            finančnej pomoci – Dosah
      (Nariadenie Rady č. 4253/88, článok 24)
      5.     Hospodárska a sociálna súdržnosť – Štrukturálna pomoc – Financovanie Spoločenstvom – Finančné povinnosti príjemcu definované
            v rozhodnutí o priznaní pomoci
      (Nariadenie Rady č. 4253/88, článok 24)
      6.     Odvolanie – Dôvody – Zopakovanie dôvodov a tvrdení predložených Súdu prvého stupňa – Neprípustnosť – Spochybnenie výkladu
            alebo uplatnenia práva Spoločenstva Súdom prvého stupňa – Prípustnosť
      [Článok 225 ES; Štatút Súdneho dvora, článok 58 prvý odsek; Rokovací poriadok Súdneho dvora, článok 112 ods. 1 písm. c)]
      7.     Hospodárska a sociálna súdržnosť – Štrukturálna pomoc – Financovanie Spoločenstvom – Rozhodnutie zrušiť finančnú pomoc z dôvodu
            nezrovnalostí – Právomoc Komisie žiadať vrátenie finančnej pomoci – Podmienka
      (Nariadenie Rady č. 4253/88, článok 24)
      1.     Článok 24 ods. 2 nariadenia č. 4253/88, ktorým sa stanovujú vykonávacie pravidlá k nariadeniu č. 2052/88, pokiaľ ide o koordináciu
         medzi činnosťami rôznych štrukturálnych fondov na jednej strane, a medzi činnosťami týchto fondov a Európskej investičnej
         banky a inými existujúcimi finančnými nástrojmi na druhej strane [neoficiálny preklad], zmeneného a doplneného nariadením č. 2082/93, oprávňuje Komisiu žiadať úplné zrušenie finančnej pomoci Spoločenstva. Obmedzenie
         možnosti Komisie znížiť uvedenú pomoc len v pomere k výške, ktorej sa týkajú konštatované nezrovnalosti, by viedlo k podporovaniu
         podvodu zo strany žiadateľov o finančnú pomoc, ktorí by tak riskovali len stratu neoprávnených súm.

      (pozri bod 53)
      2.     Len Súd prvého stupňa je oprávnený jednak konštatovať skutkové okolnosti okrem prípadu, v ktorom by obsahová nepresnosť jeho
         konštatovaní vyplývala z jemu predloženého spisového materiálu, a jednak tieto skutkové okolnosti hodnotiť. Posúdenie skutkového
         stavu s výnimkou prípadu skresľovania predložených dôkazov teda nie je právnou otázkou ako takou predloženou na kontrolu Súdnemu
         dvoru v rámci odvolania.

      (pozri bod 63)
      3.     Podľa základnej zásady upravujúcej pomoc Spoločenstva môže Spoločenstvo prispieť iba na skutočne vynaložené výdavky. Pripísanie
         výdavkov, ktoré v skutočnosti neboli vynaložené na jeho realizáciu, k projektu, je závažným zásahom do tejto zásady a možno
         ho teda považovať za nezrovnalosť v zmysle článku 24 nariadenia č. 4253/88, ktorým sa stanovujú vykonávacie pravidlá k nariadeniu
         č. 2052/88, pokiaľ ide o koordináciu medzi činnosťami rôznych štrukturálnych fondov na jednej strane a medzi činnosťami týchto
         fondov a Európskej investičnej banky a inými existujúcimi finančnými nástrojmi na druhej strane [neoficiálny preklad], zmeneného a doplneného nariadením č. 2082/93, ktoré povoľuje, aby Komisia znížila, pozastavila alebo zrušila finančnú pomoc
         Spoločenstva, ak preskúmanie činnosti alebo opatrenia, na ktoré bola táto finančná pomoc poskytnutá, potvrdí existenciu nezrovnalosti.

      (pozri bod 69)
      4.     Na to, aby Komisia mohla vykonávať kontrolnú právomoc, musia byť príjemcovia finančnej pomoci Spoločenstva schopní preukázať
         reálnosť nákladov pripísaných k projektom, na ktoré boli také pomoci priznané. Preto je poskytnutie spoľahlivých informácií
         žiadateľmi a príjemcami uvedených pomocí nevyhnutné na riadne fungovanie systému kontroly a dôkazov, zavedeného na účely overenia,
         či podmienky na priznanie takýchto pomocí sú splnené.

      Tak isto opatrenia, ktorými sa zrušuje finančná pomoc, pričom tá sa vracia z dôvodu bezdôvodného obohatenia, stanovené v článku
         24 nariadenia č. 4253/88, ktorým sa stanovujú vykonávacie pravidlá k nariadeniu č. 2052/88, pokiaľ ide o koordináciu medzi
         činnosťami rôznych štrukturálnych fondov na jednej strane a medzi činnosťami týchto fondov a Európskej investičnej banky a inými
         existujúcimi finančnými nástrojmi na druhej strane [neoficiálny preklad], zmeneného a doplneného nariadením č. 2082/93, nie sú vyhradené len pre porušenia povinností ohrozujúce uskutočnenie dotknutého
         projektu alebo obsahujúce významnú zmenu ovplyvňujúcu povahu a samotnú existenciu tohto projektu. Preto nemožno tvrdiť, že
         sankcie ustanovené v uvedenom ustanovení možno uplatniť len v jedinom prípade, v ktorom sa financovaná činnosť neuskutočnila
         vôbec alebo len sčasti.

      Z toho vyplýva, že na odôvodnenie konkrétnej pomoci nestačí preukázať, že sa projekt uskutočnil. Príjemca pomoci je naopak
         povinný preukázať, že predmetné náklady vynaložil v súlade s podmienkami stanovenými pre priznanie dotknutej pomoci.

      (pozri body 76 – 78)
      5.     V systéme priznania finančnej pomoci zo štrukturálnych fondov a kontroly činností, na ktoré bola táto pomoc poskytnutá, zriadenom
         nariadením č. 4253/88, ktorým sa stanovujú vykonávacie pravidlá k nariadeniu č. 2052/88, pokiaľ ide o koordináciu medzi činnosťami
         rôznych štrukturálnych fondov na jednej strane a medzi činnosťami týchto fondov a Európskej investičnej banky a inými existujúcimi
         finančnými nástrojmi na druhej strane [neoficiálny preklad], zmeneného a doplneného nariadením č. 2082/93, povinnosť dodržiavať podmienky financovania uvedené v rozhodnutí o priznaní
         finančnej pomoci Spoločenstva Komisiou je z rovnakého dôvodu ako povinnosť faktického uskutočnenia dotknutého projektu jedným
         z podstatných záväzkov príjemcu pomoci, a tak podmieňuje priznanie finančnej pomoci Spoločenstva.

      (pozri bod 86)
      6.     Odvolanie, ktoré sa obmedzuje na zopakovanie alebo doslovné citovanie žalobných dôvodov a tvrdení uvedených pred Súdom prvého
         stupňa vrátane tých, ktoré sa zakladali na skutočnostiach, ktoré tento súd výslovne odmietol, nezodpovedá požiadavkám odôvodnenia
         vyplývajúcim z článku 225 ES, článku 58 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora a článku 112 ods. 1 písm. c) rokovacieho poriadku.
         Také odvolanie je v skutočnosti jednoducho návrhom smerujúcim k opätovnému preskúmaniu žaloby podanej na Súd prvého stupňa,
         čo je vyňaté z právomoci Súdneho dvora.

      Pokiaľ však žalobca spochybňuje výklad alebo uplatnenie práva Spoločenstva vykonané Súdom prvého stupňa, môžu sa právne otázky
         skúmané na prvom stupni nanovo v rámci odvolania prejednať. Ak totiž žalobca nemôže založiť svoje odvolanie na žalobných dôvodoch
         a tvrdeniach už použitých pred Súdom prvého stupňa, stráca odvolacie konanie čiastočne svoj zmysel.

      (pozri body 105 – 107)
      7.     V rámci rozhodnutia týkajúceho sa zrušenia finančnej pomoci zo štrukturálnych fondov na základe článku 24 nariadenia č. 4253/88,
         ktorým sa stanovujú vykonávacie pravidlá k nariadeniu č. 2052/88, pokiaľ ide o koordináciu medzi činnosťami rôznych štrukturálnych
         fondov na jednej strane a medzi činnosťami týchto fondov a Európskej investičnej banky a inými existujúcimi finančnými nástrojmi
         na druhej strane [neoficiálny preklad], zmeneného a doplneného nariadením č. 2082/93, Komisia nie je povinná požadovať vrátenie celej finančnej pomoci, ale disponuje
         diskrečnou právomocou rozhodnúť, či vôbec bude alebo nebude žiadať takéto vrátenie, a v prípade potreby môže stanoviť pomernú
         časť, ktorú treba vrátiť. Vzhľadom na zásadu proporcionality je Komisia povinná vykonávať túto diskrečnú právomoc tak, aby
         pomoci, ktorých vrátenie žiada, neboli v nepomere vzhľadom na vykonané nezrovnalosti. V každom prípade však Komisia nie je
         povinná obmedziť sa na žiadanie vrátenia len tých pomocí, ktoré sú neoprávnené z dôvodu uvedených nezrovnalostí. Naopak, aby
         sa zabezpečilo efektívne hospodárenie s pomocou Spoločenstva a zabránilo podvodným praktikám, môže byť žiadosť o vrátenie
         pomoci, ktorá je nezrovnalosťami ovplyvnená len čiastočne, oprávnená. V tejto súvislosti povinnosti, ktorých dodržiavanie
         má zásadný význam pre dobré fungovanie systému Spoločenstva, možno sankcionovať stratou práva vyplývajúceho z právnej úpravy
         Spoločenstva, akým je právo na poskytnutie pomoci.

      (pozri body 140 – 143)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (tretia komora)
      z 19. januára 2006 (*)

      „Odvolanie – EPUZF – Zrušenie finančnej pomoci – Článok 24 nariadenia (EHS) č. 4253/88 – Zásada proporcionality – Odôvodnenie – Práva na obranu – Vzájomné odvolanie – Určenie dvoch subjektov zodpovedných za uskutočnenie projektu – Žiadosť o vrátenie celej pomoci adresovaná len jednému z nich – Diskrečná právomoc Komisie – Objektívne hranice sporu pred Súdom prvého stupňa“
      Vo veci C‑240/03 P,
      ktorej predmetom je odvolanie podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora, podané 28. mája 2003,
      Comunità montana della Valnerina, v zastúpení: P. De Caterini, E. Cappelli a A. Bandini, avvocati, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      odvolateľka,
      ďalší účastníci konania:
      Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: C. Cattabriga a L. Visaggio, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci A. Dal Ferro, avvocato, s adresou
         na doručovanie v Luxemburgu,

      žalovaná v prvostupňovom konaní,
      Talianska republika, v zastúpení: I. M. Braguglia, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci G. Aiello, avvocato dello Stato, s adresou na doručovanie
         v Luxemburgu,

      vedľajší účastník v prvostupňovom konaní,
      SÚDNY DVOR (tretia komora),
      v zložení: predseda tretej komory A. Rosas, sudcovia J. Malenovský, S. von Bahr, A. Borg Barthet a A. Ó Caoimh (spravodajca),
      generálna advokátka: J. Kokott,
      tajomník: R. Grass,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 3. marca 2005,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1       Svojím odvolaním sa Comunità montana della Valnerina (ďalej len „CMV“) domáha zrušenia rozsudku Súdu prvého stupňa Európskych
         spoločenstiev z 13. marca 2003, Comunità montana della Valnerina/Komisia (T‑340/00, Zb. s. II‑811, ďalej len „napadnutý rozsudok“),
         a to v rozsahu, v akom Súd prvého stupňa uvedeným rozsudkom čiastočne zamieta jej žalobu smerujúcu k zrušeniu rozhodnutia
         Komisie Európskych spoločenstiev K (2000) 2388 zo 14. augusta 2000, ktorým sa ruší finančná pomoc z Európskeho poľnohospodárskeho
         usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF), sekcia „usmerňovanie“, ktorá jej bola priznaná rozhodnutím Komisie K (93) 3182 z 10. novembra
         1993 [neoficiálny preklad] (ďalej len „rozhodnutie o zrušení pomoci“ a „rozhodnutie o priznaní pomoci“), v rámci pilotného a ukážkového projektu lesného,
         poľnohospodárskeho a potravinárskeho hospodárstva v horských okrajových oblastiach (ďalej len „projekt“).

      I –  Právny rámec
      2       Dňa 24. júna 1988 prijala Rada Európskych spoločenstiev nariadenie (EHS) č. 2052/88 o úlohách štrukturálnych fondov a ich
         účinnosti a o koordinácii ich činností navzájom, ako aj s činnosťami Európskej investičnej banky a ďalšími existujúcimi finančnými
         nástrojmi [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 185, s. 9).

      3       Články 14 až 16 nariadenia Rady (EHS) č. 4253/88 z 19. decembra 1988, ktorým sa stanovujú vykonávacie pravidlá k nariadeniu
         č. 2052/88, pokiaľ ide o koordináciu medzi činnosťami rôznych štrukturálnych fondov na jednej strane a medzi činnosťami týchto
         fondov a Európskej investičnej banky a inými existujúcimi finančnými nástrojmi na druhej strane [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 374, s. 1), zmeneného a doplneného nariadením Rady (EHS) č. 2082/93 z 20. júla 1993 (Ú. v. ES L 193, s. 20,
         ďalej len „nariadenie č. 4253/88“), obsahujú ustanovenia týkajúce sa spracovania žiadostí o finančnú pomoc zo štrukturálnych
         fondov, podmienky nároku na túto finančnú pomoc a niektoré osobitné ustanovenia.

      4       Nariadenie č. 4253/88 tiež obsahuje vo svojom článku 21 ustanovenia týkajúce sa vyplatenia uvedenej finančnej pomoci, v článku
         23 ustanovenia týkajúce sa finančnej kontroly a v článku 24 ustanovenia o znížení, pozastavení a zrušení tejto pomoci.

      5       V tejto súvislosti článok 24 tohto nariadenia stanovuje:
      „1.      Pokiaľ sa činnosť alebo opatrenie vykonáva tak, že poskytnutý finančný príspevok sa nejaví ani čiastočne, ani celkovo oprávnený,
         tak Komisia vykoná príslušnú kontrolu prípadu v rámci partnerstva a vyzve najmä členský štát alebo ním poverený úrad, aby
         sa k tomu vyjadril v rámci určenej lehoty.

      2.      Po tejto kontrole môže Komisia finančný príspevok na danú činnosť alebo opatrenie znížiť alebo pozastaviť, ak sa kontrolou
         potvrdí, že došlo k nezrovnalosti alebo podstatnej zmene povahy alebo podmienok realizácie činností alebo opatrení a táto
         zmena nebola Komisii predložená na schválenie.

      3.      Príspevky, ktoré neboli poskytnuté v súlade s právnou úpravou, sa musia vrátiť Komisii. Na nevrátené príspevky sa budú v súlade
         s finančnou úpravou a podľa vykonávacích ustanovení, ktoré prijme Komisia podľa postupov uvedených v kapitole VIII, uplatňovať
         úroky z omeškania.“ [neoficiálny preklad]

      II –  Skutkové okolnosti
      6       Skutkové okolnosti, ako vyplývajú z bodov 7 až 30 napadnutého rozsudku, možno zhrnúť takto.
      7       CMV zaslala Komisii žiadosť o pomoc Spoločenstva pre projekt v júni 1993.
      8       Všeobecným cieľom projektu bolo podľa jeho popisu vytvorenie a pilotná ukážka dvoch lokalít lesného, poľnohospodárskeho a potravinárskeho
         hospodárstva, jednej prostredníctvom na území oblasti Valnerina (Taliansko) a druhej prostredníctvom združenia Route des senteurs
         (ďalej len „RDS“) na území Drôme provençale (Francúzsko), aby sa tam zaviedla a rozvíjala popri obvyklých poľnohospodárskych
         činnostiach alternatívna hospodárska činnosť, akou je vidiecky turizmus.

      9       Podľa článku 1 druhého odseku rozhodnutia o priznaní pomoci boli „zodpovednými subjektmi“ za projekt CMV, ako aj RDS. Podľa
         článku 2 tohto rozhodnutia bola doba realizácie projektu stanovená na 30 mesiacov, a to od 1. októbra 1993 do 31. marca 1996.
         Podľa článku 3 prvého odseku uvedeného rozhodnutia boli celkové oprávnené náklady projektu 1 817 117 ecu a najvyšší príspevok
         Európskeho spoločenstva bol stanovený na 908 558 ecu. Podľa článku 5 tohto rozhodnutia bolo „rozhodnutie určené“ tak CMV,
         ako aj RDS.

      10     Príloha I rozhodnutia o poskytnutí pomoci obsahovala popis projektu. V bode 5 tejto prílohy bola CMV označená za „príjemcu“
         predmetnej finančnej pomoci a RDS za „ďalší subjekt zodpovedný za projekt“. Bod 8 tej istej prílohy obsahoval finančný plán
         projektu s rozdelením nákladov, ktoré boli vyhradené na jednotlivé činnosti uvedeného projektu. Tieto činnosti a im zodpovedajúce
         náklady boli rozdelené do štyroch častí, pričom CMV a RDS mali uskutočniť všetky činnosti uvedené v dvoch z týchto štyroch
         častí.

      11     Príloha II rozhodnutia o priznaní pomoci stanovila finančné podmienky týkajúce sa priznania finančnej pomoci. Osobitne v jej
         bode 1 uvádzala, že ak má príjemca uvedenej pomoci v úmysle podstatne zmeniť činnosti popísané v prílohe I, musí o tom dopredu
         informovať Komisiu a získať jej súhlas. V súlade s bodom 2 tejto prílohy II bol príjemca tejto pomoci povinný uskutočniť všetky
         činnosti uvedené v prílohe I rozhodnutia o priznaní pomoci. Ďalej bod 4 uvedenej prílohy II stanovoval, že finančná pomoc
         sa vyplatí priamo CMV ako jej príjemcovi, ktorá je povinná vyplatiť RDS jej pripadajúce sumy. Podľa bodu 5 tej istej prílohy
         bola Komisia oprávnená na účely overenia finančných údajov týkajúcich sa rôznych výdavkov nariadiť preverenie všetkých originálnych
         dokladov alebo ich úradne overených kópií a tento úkon vykonať bezprostredne na mieste alebo požadovať zaslanie dotknutých
         dokumentov. Podľa bodu 6 prílohy II rozhodnutia o priznaní pomoci bol uvedený príjemca povinný uchovávať k dispozícii Komisii,
         počas piatich rokov od dátumu uskutočnenia poslednej platby pochádzajúcej od Komisie, všetky originály dokumentov preukazujúcich
         uskutočnené výdavky. V súlade s bodom 7 tejto prílohy mohla Komisia príjemcu pomoci kedykoľvek požiadať, aby jej zaslal správy
         týkajúce sa stavu pokračovania prác a/alebo získaných technických výsledkov, a podľa bodu 8 uvedenej prílohy bol uvedený príjemca
         povinný poskytnúť Spoločenstvu k dispozícii výsledky získané pri realizácii projektu bez toho, že by malo dôjsť k dodatočným
         platbám.. Nakoniec bod 10 tejto prílohy II v podstate upresňoval, že ak nebola dodržaná jedna z podmienok uvedených v tejto
         prílohe II, alebo ak došlo k vykonaniu činností nestanovených v prílohe I, mohla Komisia predmetnú pomoc pozastaviť, znížiť
         alebo zrušiť a požadovať vrátenie vyplatených súm, pričom príjemca uvedenej pomoci bol v tomto prípade oprávnený sa k nemu
         najskôr – v lehote určenej Komisiou – vyjadriť.

      12     V rokoch 1993 a 1995 Komisia vyplatila CMV dva preddavky zodpovedajúce približne 40 % a 30 % príspevku Spoločenstva na projekt.
         CMV následne vyplatila RDS sumy zodpovedajúce nákladom na činnosti projektu, ktoré mala uskutočniť RDS.

      13     V decembri 1994 a v júni 1997 zaslala CMV v tomto poradí Komisii prvú správu o stave projektu a výdavkoch už vynaložených
         na každú z uvedených činností, ako aj záverečnú správu o uskutočnení projektu. V týchto správach CMV najmä prehlásila, že
         jednak disponovala dokladmi platieb zodpovedajúcich vynaloženým výdavkom a jednak, že činnosti, ktoré už boli realizované,
         boli v súlade s činnosťami popísanými v prílohe I rozhodnutia o priznaní pomoci.

      14     Dňa 12. augusta 1997 Komisia oznámila CMV, že začala so všeobecnou technickou a účtovnou kontrolou všetkých projektov financovaných
         na základe článku 8 nariadenia Rady (EHS) č. 4256/88 z 19. decembra 1988, ktorým sa uplatňuje nariadenie č. 2052/88, pokiaľ
         ide o Európsky poľnohospodársky usmerňovací a záručný fond (EPUZF), sekcia „usmerňovanie“ [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 374, s. 25), zmeneného a doplneného nariadením Rady (EHS) č. 2085/93 z 20. júla 1993 (Ú. v. ES L 193, s. 44),
         vrátane projektu. Komisia vyzvala CMV, aby jej v súlade s bodom 5 prílohy II rozhodnutia o priznaní pomoci predložila zoznam
         všetkých dokladov, ktorými sa v rámci realizácie projektu preukazujú oprávnené výdavky, ako aj overenú kópiu originálu každého
         z týchto dokladov.

      15     Po prevzatí niektorých dokumentov od CMV jej Komisia listom zo 6. marca 1998 oznámila, že má v úmysle vykonať v súvislosti
         s realizáciou projektu kontrolu na mieste, ktorá sa v CMV uskutočnila následne v dňoch od 23. do 25. marca 1998 a neskôr v RDS
         od 4. do 6. mája 1998.

      16     Listom z 22. marca 1999 Komisia oznámila CMV, že v súlade s článkom 24 nariadenia č. 4253/88 preskúmala finančnú spoluúčasť
         na projekte a keďže táto kontrola ukázala, že existujú určité skutočnosti, ktoré by mohli byť nezrovnalosťami, rozhodla sa
         začať konanie upravené v uvedenom článku 24 a v bode 10 prílohy II rozhodnutia o priznaní pomoci. V tomto liste, ktorého kópiu
         zaslala RDS, Komisia tieto jednotlivé skutočnosti upresnila, pričom špecifikovala, ktoré činnosti sa týkali CMV a ktoré RDS.

      17     Rozhodnutím o zrušení pomoci zaslaným Talianskej republike, ako aj CMV, a doručeným CMV 21. augusta 2000 Komisia podľa článku 24
         ods. 2 nariadenia č. 4253/88 zrušila pre projekt priznanú finančnú pomoc a žiadala CMV o vrátenie všetkých dovtedy vyplatených
         súm.

      18     V deviatom odôvodnení rozhodnutia o zrušení pomoci Komisia uviedla niekoľko nezrovnalostí v zmysle článku 24 ods. 2 nariadenia
         č. 4253/88. Tieto nezrovnalosti sa týkali jednak činností realizovaných RDS a jednak činností náležiacich CMV.

      19     Listami zo 14. septembra a 2. októbra 2000 žiadala CMV od RDS vrátenie súm, ktoré jej vyplatila na realizáciu projektu. Vo
         svojej odpovedi na túto žiadosť z 20. októbra 2000 RDS v podstate uviedla, že podľa nej je rozhodnutie o zrušení pomoci neoprávnené.

      III –  Konanie pred Súdom prvého stupňa a napadnutý rozsudok
      20     Návrhom doručeným do kancelárie Súdu prvého stupňa 7. novembra 2000 podala CMV žalobu o neplatnosť.
      21     Na podporu svojej žaloby sa dovolávala štyroch žalobných dôvodov. Prvý sa zakladal na porušení zásad zákazu diskriminácie
         a proporcionality, keďže Komisia svoju žiadosť o vrátenie finančnej pomoci neobmedzila na sumy zodpovedajúce časti projektu,
         ktorú mala podľa rozhodnutia o priznaní pomoci uskutočniť CMV. Druhý žalobný dôvod sa zakladal na omyloch Komisie, ktorá konštatovala
         rôzne nezrovnalosti majúce vplyv na realizáciu časti projektu na náklady samotnej CMV, ako aj na porušení povinnosti odôvodnenia
         a práv na obhajobu. Tretí žalobný dôvod sa zakladal na porušení zásady proporcionality a článku 24 ods. 2 nariadenia č. 4253/88
         v tom, že Komisia žiadala vrátenie celej uvedenej pomoci poskytnutej na realizáciu činností prostredníctvom CMV. Nakoniec
         štvrtým žalobným dôvodom sa odvolávala na zneužitie právomoci. CMV navrhovala Súdu prvého stupňa, aby rozhodnutie o zrušení
         pomoci zrušil a Komisiu zaviazal na náhradu trov konania.

      22     Talianska republika vstúpila do konania pred Súdom prvého stupňa ako vedľajší účastník na podporu CMV.
      23     Zo spisu pred Súdnym dvorom vyplýva, že počas konania pred Súdom prvého stupňa bolo proti RDS začaté konanie o likvidácii.
      24     V napadnutom rozsudku Súd prvého stupňa zrušil rozhodnutie o zrušení pomoci v rozsahu, v akom Komisia neobmedzila svoju žiadosť
         o vrátenie finančnej pomoci na sumy zodpovedajúce časti projektu, ktorú mala podľa rozhodnutia o priznaní pomoci realizovať
         CMV sama.

      25     Súd prvého stupňa v tejto súvislosti uviedol, že Komisia mala určite možnosť určiť taký hlavný zodpovedný subjekt, ktorý by
         bol v prípade nezrovnalosti povinný nahradiť všetky vyplatené sumy. Podľa Súdu prvého stupňa však bolo treba zohľadniť skutočnosť,
         že prípadný záväzok nahradiť finančnú pomoc môže mať pre dotknutých účastníkov závažné následky. Preto zásada právnej istoty
         vyžaduje, aby bolo právo, ktoré sa uplatní na vykonanie zmluvy, dostatočne jasné a presné, aby mohli dotknutí účastníci jednoznačne
         rozpoznať svoje práva a povinnosti a na základe nich prijať opatrenia, t. j. v kontexte prejednávaného prípadu sa pred priznaním
         uvedenej pomoci dohodnúť na vhodných nástrojoch súkromného práva, ktoré umožnia ochranu ich finančných záujmov jedného voči
         druhému. Rozhodnutie o priznaní pomoci však v tejto veci nevyjadrilo dostatočne jasne to, že by sa CMV mohla považovať za
         jediný zodpovedný subjekt v súvislosti s vrátením preddavkov. Z tohto dôvodu zakladala žiadosť o vrátenie všetkých vyplatených
         súm adresovaná CMV porušenie zásady proporcionality.

      26     Súd prvého stupňa v ostatnej časti žalobu zamietol a účastníkov konania zaviazal na náhradu svojich vlastných trov konania.
         Vyhodnotil, že Komisia oprávnene spochybnila doklady týkajúce sa nákladov, ktoré predložila CMV, a preto bola oprávnená požadovať
         vrátenie časti preddavkov patriacich CMV.

      IV –  Konanie pred Súdnym dvorom
      27     Dňa 28. mája 2003 podala CMV na Súdny dvor odvolanie.
      28     Dňa 22. augusta 2003 podala Komisia vo svojom vyjadrení k odvolaniu vzájomné odvolanie.
      29     Talianska republika v rámci odvolacieho konania pripomienky nepredložila.
      V –  Návrhy hlavného odvolania a vzájomného odvolania
      30     CMV navrhuje, aby Súdny dvor:
      –       zrušil napadnutý rozsudok v rozsahu, v akom potvrdzuje rozhodnutie o zrušení pomoci, a spor s konečnou platnosťou zrušil v tom
         zmysle, že sa celé toto rozhodnutie zruší, a

      –       zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.
      31     Komisia navrhuje, aby Súdny dvor:
      –       zamietol odvolanie CMV,
      –       na základe vzájomného odvolania, čiastočne zrušil napadnutý rozsudok, ktorý zrušuje rozhodnutie o zrušení pomoci „v tom rozsahu,
         v akom Komisia neobmedzila svoju žiadosť o vrátenie pomoci na sumy zodpovedajúce časti projektu, ktorú mala podľa rozhodnutia
         o priznaní pomoci realizovať sama [CMV]“, a

      –       zaviazal CMV na náhradu trov konania.
      VI –  O odvolaní
      32     Vzájomné odvolanie je vhodné preskúmať pred skúmaním hlavného odvolania.
      A –  O vzájomnom odvolaní
      33     Na podporu vzájomného odvolania sa Komisia dovoláva dvoch dôvodov.
      1.     O prvom dôvode vzájomného odvolania
      a)     Argumentácia účastníkov konania
      34     Podľa Komisie Súd prvého stupňa nesprávne uplatnil zásadu proporcionality v tom, že Komisia podľa správneho výkladu rozhodnutia
         o priznaní pomoci nedisponovala žiadnou diskrečnou právomocou. Komisia sa domnieva, že podľa tohto rozhodnutia bola „príjemcom“
         predmetnej pomoci CMV, pričom RDS bola jednoducho ďalším subjektom povereným na uskutočňovanie projektu. Uvedené rozhodnutie
         ukladá Komisii vymáhať za určitých okolností celú uvedenú pomoc len od CMV. Snaha vymáhať pomoc od RDS by teda bola protiprávna.
         Analýza rozhodnutia o priznaní pomoci, ktorou sa zaoberal Súd prvého stupňa, je nesprávna, pretože hoci tento súd skúmal určité
         ustanovenia tohto rozhodnutia, každé z nich analyzoval osobitne, pričom bol tieto ustanovenia tiež povinný skúmať v ich celku.

      35     CMV sa domnieva, že znenie ustanovení prílohy II rozhodnutia o priznaní pomoci, či už sú posudzované jednotlivo alebo celkovo,
         nemôže dotknutým účastníkom ponúknuť jednoznačný a dostatočne jasný rámec ich povinností a zodpovedností. Navyše už vôbec
         nie je prípustné, aby bola Komisia uvedeným rozhodnutím o priznaní pomoci viazaná konať len voči CMV.

      b)     Posúdenie Súdnym dvorom
      36     Ako Súd prvého stupňa správne uviedol v bode 52 napadnutého rozsudku, v prípade priznania finančnej pomoci pre projekt, ktorého
         realizácia spočíva na viacerých účastníkoch, platná právna úprava presnejšie neuvádza, ktorého z nich Komisia môže alebo musí
         žiadať o vrátenie uvedenej pomoci v prípade nezrovnalostí, ku ktorým dôjde pri uskutočňovaní takého projektu na strane jedného
         alebo viacerých z týchto účastníkov.

      37     Za týchto okolností Súd prvého stupňa v bodoch 54 až 64 napadnutého rozsudku skúmal, či vzhľadom na závažné následky prípadnej
         povinnosti dotknutých účastníkov finančnú pomoc vrátiť boli ustanovenia rozhodnutia o priznaní pomoci a jeho príloh dostatočne
         jasné a presné, aby si CMV, ako starostlivý a obozretný hospodár, bola určite vedomá, že v prípade nezrovnalostí pri uskutočňovaní
         projektu, či už ich možno pripísať RDS alebo jej samotnej, bola CMV jediným účastníkom zodpovedným po finančnej stránke voči
         Spoločenstvu za celú priznanú pomoc.

      38     Keďže pri posudzovaní práv a povinností každého z účastníkov vyplývajúcich z rozhodnutia o priznaní pomoci Súd prvého stupňa
         dôkladne preskúmal, či Komisia mohla na tomto základe žiadať o vrátenie predmetnej finančnej pomoci priznanej na činnosti
         realizované prostredníctvom CMV a RDS len CMV, tvrdenia, ktorými sa Komisia snaží preukázať, že jedno alebo iné z ustanovení
         rozhodnutia o priznaní pomoci vzal Súd prvého stupňa do úvahy len nedostatočne alebo oddelene, nemožno prijať.

      39     Ako totiž generálna advokátka uviedla v bodoch 48 a 49 svojich návrhov, Súd prvého stupňa v bodoch 58 až 64 napadnutého rozsudku
         presvedčivo uvádza, že rozhodnutie o priznaní pomoci nie je celkovo dostatočne jasné a presné, aby mohlo finančnú zodpovednosť
         voči Spoločenstvu v prípade nezrovnalostí pri uskutočňovaní projektu uložiť len CMV. Z uvedených bodov jednak vyplýva, že
         Súd prvého stupňa posúdil všetky tvrdenia Komisie týkajúce sa výkladu rozhodnutia o priznaní pomoci dostatočne a jednak že
         v rozpore tvrdením Komisie preskúmal relevantné ustanovenia prílohy II rozhodnutia o priznaní pomoci v rámci celkového skúmania
         tohto rozhodnutia vrátane jeho príloh.

      40     Vzhľadom na vyššie uvedené teda treba prvý dôvod vzájomného odvolania zamietnuť.
      2.     O druhom dôvode vzájomného odvolania
      a)     Argumentácia účastníkov konania
      41     Komisia tvrdí, že Súd prvého stupňa tým že sankcionoval údajné porušenie zásady proporcionality, v skutočnosti cenzuroval
         údajné porušenie zásady právnej istoty, ku ktorému došlo pri prijímaní rozhodnutia o priznaní pomoci. Tak prekročil objektívne
         hranice sporu, ktorý mal rozhodnúť.

      42     CMV tvrdí, že Súd prvého stupňa nemal nijak v úmysle cenzurovať rozhodnutie o priznaní pomoci.
      b)     Posúdenie Súdnym dvorom
      43     Predovšetkým treba pripomenúť, že vzhľadom na to, že by súd Spoločenstva prekročil svoju právomoc, ak by rozhodol ultra petita (pozri rozsudky zo 14. decembra 1962, Meroni/Vysoký úrad, 46/59 a 47/59, Zb. s. 783, 801, ako aj z 28. júna 1972, Jamet/Komisia,
         37/71, Zb. s. 483, bod 12), nemôže ísť výrok o zrušení nad rámec zrušenia navrhovaného žalobcom (rozsudok zo 14. septembra
         1999, Komisia/AssiDomän Kraft Products a i., C‑310/97 P, Zb. s. I‑5363, bod 52).

      44     Pritom z bodov 55 až 65 napadnutého rozsudku vyplýva, že sa Súd prvého stupňa obmedzil na preverenie toho, či je rozhodnutie
         o priznaní pomoci dostatočne jasné a presné, aby si CMV bola na základe neho určite vedomá, že v prípade nezrovnalostí pri
         uskutočňovaní projektu, či už ich možno pripísať RDS alebo jej samotnej, bola CMV jediným účastníkom zodpovedným po finančnej
         stránke voči Spoločenstvu za celú priznanú finančnú pomoc.

      45     Tak v bode 65 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa uvádza, že rozhodnutie o zrušení pomoci, pokiaľ žiada vrátenie celej
         uvedenej pomoci len od CMV, nezávisle od hľadania skutočného a konkrétneho subjektu zodpovedného za vytýkané nezrovnalosti
         pri uskutočňovaní projektu, je neproporcionálnym opatrením vzhľadom na nepríjemnosti spôsobené CMV tým, že sa od nej žiadalo
         vrátenie celej pomoci.

      46     Z toho vyplýva, že Súd prvého stupňa neskúmal zákonnosť rozhodnutia o priznaní pomoci, ale že uvedené rozhodnutie analyzoval
         z toho hľadiska, či bola Komisia oprávnená žiadať vrátenie celej predmetnej pomoci len od CMV. Týmto Súd prvého stupňa, v rozpore
         s tvrdením Komisie, neprekročil objektívne hranice sporu, ktorý mal rozhodnúť.

      47     Vzhľadom na vyššie uvedené teda treba druhý dôvod vzájomného odvolania zamietnuť.
      48     Preto treba vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy vzájomné odvolanie Komisie zamietnuť.
      B –  O hlavnom odvolaní
      49     Na podporu svojho odvolania sa CMV dovoláva piatich dôvodov. V súlade so znením odvolania je prvý z nich založený na opomenutí
         rozhodnúť o žalobnom dôvode pred Súdom prvého stupňa. Druhý dôvod odvolania sa zakladá na porušení a nesprávnom uplatnení
         zásady proporcionality, ako aj skutočnej nelogickosti napadnutého rozsudku. Tretí dôvod je založený na porušení a nesprávnom
         uplatnení článku 24 nariadenia č. 4253/88 a rozhodnutia o priznaní pomoci, ako aj na chýbajúcom odôvodnení a skutočnej nelogickosti
         uvedeného rozsudku. Štvrtý dôvod je založený na existencii procesných vád, ktoré ovplyvnili kontroly vykonané Komisiou, a na
         porušení práv na obhajobu v tomto bode. Nakoniec, piaty dôvod je založený na porušení a nesprávnom uplatnení článku 24 ods. 2
         nariadenia č. 4253/88, ako aj porušení zásady proporcionality.

      50     Na účely hlavného odvolania treba na prvom mieste skúmať tretí dôvod CMV. Na druhom mieste považuje Súdny dvor za vhodné skúmať
         spoločne prvý a druhý dôvod. Nakoniec bude potrebné oddelene preskúmať štvrtý a piaty dôvod.

      1.     O treťom dôvode hlavného odvolania
      51     Vo svojom treťom dôvode CMV tvrdí, že Súd prvého stupňa sa pri skúmaní výhrad vznesených Komisiou proti CMV v rozhodnutí o zrušení
         pomoci oprel o nesprávny a príliš široký výklad článku 24 ods. 2 nariadenia č. 4253/88 tým, že nevzal do úvahy „stupňovitosť
         sankcie“. Pri každej z týchto výhrad CMV vytýka Súdu prvého stupňa nesprávne odôvodnenie napadnutého rozsudku.

      52     Komisia sa domnieva, že sa tvrdenia CMV na podporu tohto dôvodu týkajú posúdenia skutkového stavu, a teda sú neprípustné.
         V rozsahu, v akom sa CMV dovoláva nepomeru medzi uplatnenou sankciou a závažnosťou vytýkaných nezrovnalostí, sa Komisia domnieva,
         že táto výhrada patrí pod piaty dôvod hlavného odvolania.

      53     Pokiaľ ide o skúmanie tvrdení CMV týkajúcich sa osobitných výhrad Komisie v rozhodnutí o zrušení pomoci, treba predovšetkým
         zdôrazniť, že Súdny dvor už odpoveďou na tvrdenie založené na stupňovitosti opatrení rozhodol, že článok 24 ods. 2 nariadenia
         č. 4253/88 oprávňuje Komisiu žiadať úplné zrušenie finančnej pomoci Spoločenstva, a že obmedzenie možnosti Komisie znížiť
         uvedenú pomoc len v pomere k výške, ktorej sa týkajú konštatované nezrovnalosti, by viedlo k podporovaniu podvodu zo strany
         žiadateľov o finančnú pomoc, ktorí by tak riskovali len stratu neoprávnených súm (pozri v tomto zmysle rozsudok z 24. januára
         2002, Conserve Italia/Komisia, C‑500/99 P, Zb. s. I‑867, body 74, 88 a 89).

      a)     O tvrdeniach spojených s produkciou filmu spoločnosťou Romana Video
      54     Deviate odôvodnenie šiesta zarážka rozhodnutia o zrušení pomoci znie:
      „[CMV] priznala spoločnosti Romana Video sumu 98 255 000 [talianskych lír] (ITL) (50 672 ecu) na produkciu videofilmu v rámci
         tohto projektu, a ako sa vyjadrila, aj vyplatila. V čase kontroly (25. a 26. marca 1998) bolo treba vyplatiť ešte 49 000 000 ITL.
         [CMV] sa vyjadrila, že táto suma nebude vyplatená, keďže išlo o cenu za predaj práv na videofilm spoločnosti, ktorá ho vyrobila.
         [CMV] teda tvrdila, že jej vznikli výdavky, ktoré presahovali skutočné výdavky o 49 000 000 ITL.“ [neoficiálny preklad]

      55     V bode 77 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa zdôraznil, že účelom priznanej finančnej pomoci bolo financovanie určitého
         percenta nákladov skutočne vynaložených dotknutými účastníkmi pri realizácii projektu.

      56     V nasledujúcom bode Súd prvého stupňa pripomenul, že CMV nepochybne uzavrela zmluvu so spoločnosťou Romana Video, na základe
         ktorej túto spoločnosť poverila realizáciou filmu o Valnerine za sumu vyhradenú pre projekt, t. j. približne za 98 miliónov
         ITL, ale že uvedenej spoločnosti uhradila len sumu 49 miliónov ITL, keďže na základe tej istej zmluvy tejto istej spoločnosti
         predala práva na uvádzanie tohto produktu na trh za sumu 49 miliónov ITL.

      57     Súd prvého stupňa v bode 79 napadnutého rozsudku uviedol, že CMV v skutočnosti na realizáciu tejto konkrétnej činnosti v rámci
         projektu vynaložila len skutočné náklady rovnajúce sa asi polovici výdavkov pripísaných projektu. Podľa uvedeného rozsudku
         sa totiž Komisia mohla platne domnievať, že z dôvodu súbežnosti transakcií a započítania uskutočneného medzi CMV a spoločnosťou
         Romana Video počas projektu, skôr než by mala CMV zisk z výsledku získaného vďaka tejto pomoci, vynaložila CMV v skutočnosti
         na realizáciu uvedenej akcie len sumu vyplývajúcu z tohto započítania.

      58     Súd prvého stupňa v bodoch 80 a 81 napadnutého rozsudku uviedol, že na pripísanie výdavkov, ktoré CMV nakoniec na realizáciu
         projektu nevynaložila, k projektu sa mohlo hľadieť ako na nezrovnalosť v zmysle článku 24 nariadenia č. 4253/88.

      59     CMV sa však domnieva, že bola oprávnená odpočítať celé predmetné náklady a následne práva na uvedený film predať.
      60     Komisia naopak tvrdí, že každý príjemca pomoci Spoločenstva musí odôvodniť nahraditeľné náklady. CMV toto opomenula, pokiaľ
         ide o produkciu uvedeného filmu.

      61     Predovšetkým si treba všimnúť, ako to tiež skonštatoval Súd prvého stupňa v bode 79 napadnutého rozsudku, že CMV sa právom
         domnieva, že ani nariadenie č. 4253/88, ani rozhodnutie o priznaní pomoci výslovne nezakazujú príjemcovi finančnej pomoci
         mať zisk z výsledkov dosiahnutých vďaka tejto pomoci.

      62     Ako však zdôraznila generálna advokátka v bode 70 svojich návrhov, za dosiahnutý zisk, ktorý je možno pripísať vynaloženým
         nákladom, možno uznať iba skutočné hospodárske využitie za trhových podmienok, a nie iba predstieranú transakciu, ktorej jediným
         účelom je zvýšiť náklady.

      63     Treba konštatovať, že otázka, či predaj práv na uvádzanie na trh predmetného filmu spoločnosti Romana Video bol skutočným
         predajom alebo fiktívnou transakciou, zakladá posúdenie skutkového stavu. Pritom z ustálenej judikatúry vyplýva, že len Súd
         prvého stupňa je oprávnený jednak konštatovať skutkové okolnosti, okrem prípadu, v ktorom by obsahová nepresnosť jeho konštatovaní
         vyplývala z jemu predloženého spisového materiálu, a jednak tieto skutkové okolnosti hodnotiť. Posúdenie skutkového stavu,
         s výnimkou prípadu sfalšovania predložených dôkazov, teda nie je právnou otázkou ako takou postúpenou na kontrolu Súdnemu
         dvoru (pozri najmä rozsudky z 11. februára 1999, Antillean Rice Mills a i./Komisia, C‑390/95 P, Zb. s. I‑769, bod 29, a z 15. júna
         2000, Dorsch Consult/Rada a Komisia, C‑237/98 P, Zb. s. I‑4549, bod 35).

      64     Z tohto hľadiska treba pripomenúť, že CMV sa nedovoláva sfalšovania skutkového stavu. Preto táto otázka nemôže podliehať kontrole
         Súdnym dvorom v rámci tohto odvolania.

      65     Ako však uviedla generálna advokátka v bode 72 svojich návrhov, Súdny dvor môže hodnotiť, či Súd prvého stupňa porušil svoju
         povinnosť odôvodnenia. Tvrdenie CMV smeruje k preukázaniu toho, že odôvodnenie Súdu prvého stupňa je rozporuplné v tom, že
         tento súd pripúšťa možnosť dosiahnutia zisku z výsledkov dosiahnutých vďaka uvedenej pomoci, pričom však súhlasí s Komisiou,
         že predaj filmových práv by mal znížiť vynaložené náklady.

      66     Z tohto hľadiska treba zdôrazniť, že Súd prvého stupňa v bode 79 napadnutého rozsudku dodáva, že Komisia mohla platne vyvodiť
         záver, že z dôvodu súbežnosti transakcií a uskutočneného započítania medzi CMV a spoločnosťou Romana Video počas samotného
         projektu CMV v skutočnosti za realizáciu filmu prostredníctvom tejto spoločnosti znášala len skutočné náklady zodpovedajúce
         asi polovici výdavkov pripísaných projektu.

      67     Toto jasné a jednoznačné konštatovanie Súdu prvého stupňa je teda dostatočne odôvodnené. V rozpore s tvrdením CMV nevyplýva
         z existencie možnosti dovolenej obchodnej transakcie, že transakcia uskutočnená prostredníctvom CMV bola skutočne dovolená.

      68     CMV tiež tvrdí, že sa Súd prvého stupňa dopustil v bode 81 napadnutého rozsudku omylu v hodnotení, že pripísanie nákladov,
         ktoré nezodpovedajú skutočnosti, treba považovať za závažné porušenie podmienok priznania predmetnej finančnej pomoci, ako
         aj povinnosti lojality, ktorá náleží príjemcovi takejto pomoci, čo možno následne považovať za nezrovnalosť podľa článku 24
         nariadenia č. 4253/88. V tejto súvislosti CMV zdôrazňuje, že ustanovenia článku 3 druhého odseku rozhodnutia o priznaní pomoci
         citované v bode 76 napadnutého rozsudku stanovujú, že „v prípade že suma skutočne vynaložených nákladov vedie k zníženiu oprávnených
         výdavkov vzhľadom na pôvodné odhady, pomoc sa primerane v čase úhrady zostatku zníži“. Podľa CMV, aj keď boli náklady na film
         nižšie ako pôvodne stanovená suma, článok 24 nariadenia č. 4253/88 sa nepoužije, keďže sa táto celá situácia vo vyčerpávajúcej
         miere spravuje uvedenými ustanoveniami rozhodnutia o priznaní pomoci.

      69     V tejto súvislosti treba skonštatovať, že v rozpore s tvrdením CMV samotná skutočnosť, že článok 3 druhý odsek rozhodnutia
         o priznaní pomoci stanovuje situácie, v ktorých sú skutočne vynaložené náklady nižšie ako pôvodné odhady, neznamená, že fiktívna
         transakcia, ktorej cieľom je zvýšiť náklady projektu, nie je nezrovnalosťou v zmysle článku 24 nariadenia č. 4253/88. Podľa
         základnej zásady upravujúcej pomoc Spoločenstva môže totiž Spoločenstvo, ako uviedla generálna advokátka v bode 77 svojich
         návrhov, prispieť iba na skutočne vynaložené výdavky (pozri v tomto zmysle, v oblasti účtovnej uzávierky, rozsudky zo 6. októbra
         1993, Taliansko/Komisia, C‑55/91, Zb. s. I‑4813, bod 67; z 28. októbra 1999, Taliansko/Komisia, C‑253/97, Zb. s. I‑7529, bod 6;
         zo 7. októbra 2004, Španielsko/Komisia, C‑153/01, Zb. s. I‑9009, bod 66, a z 15. septembra 2005, Írsko/Komisia, C‑199/03,
         Zb. s. I‑8027, bod 26). Pripísanie výdavkov, ktoré v skutočnosti neboli vynaložené na jeho realizáciu, k projektu je závažným
         zásahom do tejto zásady a možno ho teda považovať za nezrovnalosť v zmysle článku 24 nariadenia č. 4253/88. Článok 3 druhý
         odsek rozhodnutia o priznaní pomoci stanovuje mechanizmus umožňujúci určiť výšku oprávnených výdavkov v prípade, že sa tieto
         ukážu nižšie ako pôvodné odhady, ale netýka sa situácie, v ktorej sa pripíšu náklady, ktoré neboli preukázané ako skutočné
         náklady.

      70     Preto treba odmietnuť tvrdenia CMV týkajúce sa produkcie filmu spoločnosťou Romana Video.
      b)     O tvrdeniach týkajúcich sa personálnych nákladov
      71     Deviate odôvodnenie siedma zarážka rozhodnutia o zrušení pomoci znie:
      „[CMV] uplatňovala sumu 202 540 668 ITL (104 455 ecu) ako náklady súvisiace s výkonom práce piatich osôb, ktoré boli uplatnené
         pre časť projektu ‚turistické informácie‘. Na tieto výdavky nepredložila [CMV] žiadne podklady (pracovné zmluvy, detailný
         popis uskutočnených činností).“ [neoficiálny preklad]

      72     Ďalej podľa deviateho odôvodnenia deviatej zarážky rozhodnutia o zrušení pomoci:
      „[CMV] vypočítala sumu 152 340 512 ITL (78 566 ecu) na personálne náklady súvisiace s inými činnosťami než turistickými informáciami.
         Nepredložila nijaké podklady, ktoré by mohli dokázať, že skutočne došlo k poskytnutiu ich plnení a že bezprostredne súvisia
         s projektom.“ [neoficiálny preklad]

      73     V tejto súvislosti Súd prvého stupňa v bode 89 napadnutého rozsudku zdôraznil, že bod 3 prílohy II rozhodnutia o priznaní
         pomoci stanovuje, že „personálne náklady… musia priamo zodpovedať uskutočneniu činnosti a musia byť tomu primerané“. V bode
         95 tohto rozsudku došiel Súd prvého stupňa k záveru, že Komisia správne dospela k názoru, že žalobca jej nepredložil žiadne
         dôkazy o tom, že v rámci projektu vypočítané personálne náklady súviseli s jeho realizáciou a boli primerané.

      74     CMV sa domnieva, že predložila dostatočné dôkazy vo forme tabuliek s menami dotknutých osôb, odhadom času, ktorý venovali
         na tento projekt tieto osoby, ich mzdy, ako aj náklady, ktoré vyplynuli z uskutočnenia projektu. Oprávnenosť uvedených nákladov
         vyplýva už z toho, že projekt bol uskutočnený.

      75     V tejto súvislosti sa Komisia odvoláva na bod 94 napadnutého rozsudku, podľa ktorého musí CMV okrem správneho faktického uskutočnenia
         projektu, ktorý Komisia schválila v rozhodnutí o priznaní pomoci, preukázať, že všetky prvky príspevku Spoločenstva zodpovedajú
         skutočnému poskytnutiu plnení nevyhnutných na uskutočnenie tohto projektu.

      76     Na prvom mieste, ako bolo uvedené v bode 69 tohto rozsudku, Spoločenstvo môže prispieť len na skutočne vynaložené výdavky.
         Preto, aby Komisia mohla vykonávať kontrolnú právomoc, musia byť príjemcovia finančnej pomoci Spoločenstva schopní preukázať
         reálnosť nákladov pripísaných projektom, pre ktoré boli také pomoci priznané. Ako už rozhodol Súdny dvor, je preto poskytnutie
         spoľahlivých informácií žiadateľmi a príjemcami uvedených pomocí nevyhnutné pre riadne fungovanie systému kontroly a dôkazov,
         zavedeného na účely overenia, či podmienky na priznanie takýchto pomocí sú splnené (pozri uznesenie z 25. novembra 2004, Vela
         a Tecnagrind/Komisia, C‑18/03 P, neuverejnené v Zbierke, bod 135).

      77     Na druhom mieste, nemožno prijať tvrdenie CMV, že len samotná skutočnosť, že sa projekt uskutočnil, je odôvodnením predmetných
         nákladov. Súdny dvor totiž rozhodol, že opatrenia, ktorými sa zrušuje finančná pomoc, pričom táto sa vracia z dôvodu bezdôvodného
         obohatenia, stanovené v článku 24 nariadenia č. 4253/88 nie sú vyhradené len pre porušenia povinností ohrozujúce uskutočnenie
         dotknutého projektu alebo obsahujúce významnú zmenu ovplyvňujúcu povahu a samotnú existenciu tohto projektu (pozri v tomto
         zmysle uznesenie Vela a Tecnagrind/Komisia, už citované, body 129 až 134). Preto Súd prvého stupňa v bode 94 napadnutého rozsudku
         právom rozhodol, že nemožno tvrdiť, že sankcie ustanovené v uvedenom ustanovení možno uplatniť len v jedinom prípade, v ktorom
         sa financovaná činnosť neuskutočnila vôbec alebo len sčasti.

      78     Z predchádzajúceho vyplýva, že na odôvodnenie konkrétnej pomoci nestačí preukázať, že sa projekt uskutočnil. Príjemca pomoci
         je naopak povinný preukázať, že personálne náklady vynaložil v súlade s podmienkami stanovenými pre priznanie dotknutej pomoci.

      79     Otázka, či sú doklady súvisiace s personálnymi nákladmi dostatočné vzhľadom na tieto požiadavky, však patrí do hodnotenia
         skutkového stavu, ktoré z dôvodov uvedených v bode 63 tohto rozsudku nemôže podliehať kontrole Súdnym dvorom v rámci odvolania.

      80     Pokiaľ ide o dodržanie povinnosti odôvodnenia, postačí konštatovať, že Súd prvého stupňa v bodoch 91 až 93 napadnutého rozsudku
         uviedol, že doklady, ktoré poskytla CMV, nedostatočne preukazujú vzťah personálnych výdavkov s projektom, a ani neumožňujú
         posúdiť primeranosť týchto výdavkov. Také konštatovanie dostatočne právne uvádza dôvody, pre ktoré Súd prvého stupňa vyhodnotil,
         že personálne náklady neboli podložené dostatočnými dokladmi.

      81     Preto treba tvrdenia CMV týkajúce sa personálnych nákladov odmietnuť.
      c)     O tvrdeniach týkajúcich sa všeobecných výdavkov
      82     Deviate odôvodnenie desiata zarážka rozhodnutia o zrušení pomoci znie:
      „[CMV] započítala v rámci projektu sumu 31 500 000 ITL (26 302 ecu) do všeobecných nákladov (prenajatie dvoch kancelárií,
         kúrenie, elektrina, voda a upratovanie). Tento výpočet nebol v žiadnom písomnom doklade preukázaný.“ [neoficiálny preklad]

      83     V bode 105 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa v tejto súvislosti dodal, že Komisiou zistená nezrovnalosť predstavuje v súvislosti
         so všeobecnými nákladmi len náklady, ktoré sa vzťahujú na užívanie priestorov na účely projektu, ktoré CMV užívala už pred
         priznaním predmetnej pomoci. V bode 106 tohto rozsudku Súd prvého stupňa po tom, čo pripomenul, že účelom priznanej pomoci
         bolo financovanie určitého percenta nákladov skutočne vynaložených dotknutými účastníkmi na realizáciu projektu, skonštatoval,
         že aby sa vyhlo podvodným praktikám, Komisia smela vychádzať z toho, že všeobecné náklady, aké v tomto prípade vykázala CMV,
         sa v skutočnosti nevzťahovali na realizáciu projektu, ale boli výdavkami, ktoré musel príjemca znášať v každom prípade z dôvodu
         svojej obvyklej činnosti a nezávisle na realizácii tohto projektu. Preto Súd prvého stupňa v bode 107 uvedeného rozsudku rozhodol,
         že sa Komisia nedopustila omylu, keď sa domnievala, že pripísanie týchto nákladov bolo nezrovnalosťou v zmysle článku 24 nariadenia
         č. 4253/88.

      84     CMV k tomuto bodu tvrdí, že sa Súd prvého stupňa obmedzil na prijatie predpokladu Komisie za svoj, zatiaľ čo mal požadovať
         preukázanie, že tieto náklady vynaložené neboli. Podľa CMV body 106 a 107 napadnutého rozsudku znova ukazujú, že nezrovnalosti
         v zmysle článku 24 nariadenia č. 4253/88 môžu byť založené na jednoduchom podozrení Komisie.

      85     Treba však konštatovať, že CMV neodôvodnila tak, ako bola povinná z dôvodov uvedených v bode 76 tohto rozsudku, že pripísané
         náklady súviseli s uskutočnením projektu a že boli primerané.

      86     Povinnosť dodržiavať podmienky financovania uvedené v rozhodnutí o priznaní pomoci je z rovnakého dôvodu ako povinnosť faktického
         uskutočnenia dotknutého projektu jedným z podstatných záväzkov príjemcu pomoci, a tak podmieňuje priznanie finančnej pomoci
         Spoločenstva (pozri v tomto zmysle uznesenie Vela a Tecnagrind/Komisia, už citované, bod 135).

      87     Z tohto vyplýva, že tým, že Súd prvého stupňa konštatoval, že sa Komisia môže domnievať, že predmetné všeobecné náklady sa
         v skutočnosti nevzťahovali na realizáciu projektu – čo je konštatovaním skutkového stavu, ktoré nemôže podliehať kontrole
         Súdnym dvorom v rámci tohto odvolania – , právom rozhodol, že pripísanie týchto nákladov je nezrovnalosťou v zmysle článku 24
         nariadenia č. 4253/88.

      88     Preto treba tvrdenia CMV týkajúce sa všeobecných nákladov odmietnuť.
      d)     O tvrdeniach týkajúcich sa nákladov za poradenstvo
      89     V deviatom odôvodnení ôsmej zarážke rozhodnutia o zrušení pomoci Komisia uviedla:
      „[CMV] v rámci projektu uplatňuje sumu 85 000 000 ITL (43 837 ecu) ako náklady za poradenstvo [poradenskej kancelárie] Mauro
         Brozzi e Associati SAS. K týmto výdavkom neboli predložené žiadne doklady, ktoré by mohli preukázať, že plnenia boli aj skutočne
         vykonané a akej povahy presne boli.“ [neoficiálny preklad]

      90     V bode 117 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa konštatoval, že CMV nepreukázala, že sa Komisia dopustila omylu, keď usúdila,
         že predmetné náklady za poradenstvo neboli podložené dokladmi umožňujúcimi preukázať skutočné vykonanie a presnú povahu poskytnutých
         plnení. Z toho Súd prvého stupňa vyvodil, že Komisia tak právom konštatovala existenciu nezrovnalosti v zmysle článku 24 nariadenia
         č. 4253/88.

      91     CMV sa dovoláva chýbajúceho odôvodnenia napadnutého rozsudku v tomto bode. Podľa nej zo zmluvy podpísanej medzi CMV a poradenskou
         kanceláriou Mauro Brozzi e Associati SAS vyplýva, že došlo nepochybne k poskytnutiu štyroch pätín stanovených služieb.

      92     V tejto súvislosti treba konštatovať, že CMV Súdnemu dvoru nepredložila žiaden dôkaz o porušení povinnosti odôvodnenia. Pod
         zámienkou tvrdenia založeného na údajnom porušení tejto povinnosti totiž v podstate žiada nové posúdenie skutkového stavu,
         na čo však Súdny dvor nie je v rámci odvolania príslušný z dôvodov uvedených v bode 63 tohto rozsudku.

      93     Preto treba tvrdenia CMV týkajúce sa nákladov za poradenstvo odmietnuť.
      e)     O tvrdeniach týkajúcich sa zavlažovacieho systému
      94     V deviatom odôvodnení jedenástej zarážke rozhodnutia o zrušení pomoci Komisia uviedla:
      „V rámci činnosti ‚špalda a huba hľuzovka‘ boli [v rozhodnutí o priznaní pomoci] predpokladané investície vo výške 41 258 ecu
         na zlepšenie zavlažovacích systémov pri pestovaní huby hľuzovky. Tieto investície neboli zrealizované a Komisia k tomu nedostala
         žiadne vysvetlenia“. [neoficiálny preklad]

      95     V bodoch 126 až 129 napadnutého rozsudku v tejto súvislosti Súd prvého stupňa konštatoval, že CMV neposkytla doklady výdavkov
         zodpovedajúcich takýmto investíciám, a následne vyvodil záver, že Komisia sa nedopustila omylu, keď usúdila, že CMV nepreukázala
         skutočnú realizáciu týchto investícií.

      96     CMV tvrdí, že Súd prvého stupňa nezohľadnil znalecký posudok vypracovaný na podporu jej žaloby. Ďalej Súd prvého stupňa jej
         nemohol vytýkať neschopnosť po niekoľkých rokoch odôvodniť náklady vynaložené na realizáciu núdzového zavlažovania tretími
         osobami počas rokov poznačených veľkým suchom.

      97     Z bodu 129 napadnutého rozsudku vyplýva, že Súd prvého stupňa založil svoje hodnotenie v tejto súvislosti na závere, podľa
         ktorého „sa Komisia nedopustila omylu, keď sa domnievala, že [CMV] nepreukázala skutočnú realizáciu investícií stanovených
         v súvislosti so zavlažovacím systémom“. Pritom, ako vyplýva z bodu 76 tohto rozsudku, oprávnenými sú len náklady považované
         za odôvodnené. Je zrejmé, že CMV neposkytla doklady zodpovedajúce týmto investíciám. Pokiaľ ide o údajnú zložitosť ich poskytnutia,
         treba poukázať na bod 6 prílohy II rozhodnutia o priznaní pomoci, podľa ktorého je príjemca dotknutej finančnej pomoci povinný
         uchovávať všetky doklady a dať ich k dispozícii Komisii. Ako právom uviedla generálna advokátka v bode 91 svojich návrhov,
         ak CMV nedisponovala potrebnými dokladmi, nemala si tieto náklady započítať.

      98     Pokiaľ ide o znalecký posudok predložený Súdu prvého stupňa, z bodu 121 napadnutého rozsudku vyplýva, že sa týka len otázky,
         či sa mal pojem „zálohové zavlažovacie systémy“ používaný v rámci tohto špecifického projektu chápať v zmysle, ktorý uviedla
         CMV pred Súdom prvého stupňa, a či boli zodpovedajúce náklady prispôsobené vzhľadom na ceny bežne používané pri intervenciách
         v rámci EPUZF‑u. Pritom, ako uviedla generálna advokátka v bode 90 svojich návrhov, Súd prvého stupňa v bode 129 uvedeného
         rozsudku nerozhodol o otázke, ktoré opatrenia sa mali podľa rozhodnutia o priznaní pomoci vykonať.

      99     Preto treba tvrdenia CMV týkajúce sa zavlažovacieho systému odmietnuť.
      100   Vzhľadom na vyššie uvedené teda treba tretí dôvod hlavného odvolania zamietnuť.
      2.     O prvom a druhom dôvode hlavného odvolania
      a)     Argumentácia účastníkov konania
      101   Zdá sa, že vo svojom prvom dôvode CMV tvrdí, že tým, že Súd prvého stupňa svoje skúmanie obmedzil na otázku, či bola Komisia
         oprávnená od nej žiadať vrátenie celej predmetnej finančnej pomoci, tento súd neposúdil riziko neproporcionálnosti a diskriminácie
         vyplývajúcej podľa nej zo skutočnosti, že jej boli „pripísané“ nezrovnalosti eventuálne vykonané RDS, pričom CMV nebola schopná
         odpovedať na výhrady formulované voči RDS, a nezrovnalosti vytýkané CMV predstavovali sotva 29 % nákladov projektu.

      102   Vo svojom druhom dôvode CMV tvrdí, že tým že Súd prvého stupňa pripustil neproporcionálnosť žiadosti o vrátenie celej uvedenej
         pomoci výlučne od CMV, mal rozhodnutie o zrušení pomoci zrušiť v celom rozsahu, a nielen čiastočne, a posúdiť jej postavenie
         ex novo výlučne vo svetle nezrovnalostí, ktoré boli vytýkané len jej.

      103   Komisia sa domnieva, že prvý dôvod treba vyhlásiť za neprípustný, a to buď pre jeho nejasnosť, alebo pre nedostatok záujmu
         na strane CMV sa ho domáhať. Subsidiárne, za predpokladu, že by Súdny dvor posúdil prvý dôvod ako prípustný a dôvodný, žiada
         Komisia tento súd, aby sa vyslovil vo veci samej a argumentáciu CMV odmietol.

      104   Pokiaľ ide o druhý dôvod, Komisia pripomína, že Súd prvého stupňa výslovne rozhodol o zákonnosti úplného zrušenia finančnej
         pomoci a obmedzil sa na rozdelenie povinnosti vrátenia pomoci iným spôsobom, aký bol stanovený v rozhodnutí o zrušení pomoci.
         V tejto súvislosti sa opiera o všeobecné zásady hospodárnosti konania a administratívy, čím tvrdí, že tomuto dôvodu chýba
         opodstatnenie, pretože v prípade úplného zrušenia uvedeného rozhodnutia by bolo potrebné prijať nové rozhodnutie, ktoré by
         v podstate prebralo obsah rozhodnutia o zrušení pomoci.

      b)     Posúdenie Súdnym dvorom
      i)     O prípustnosti prvého dôvodu hlavného odvolania
      105   Pokiaľ ide o prípustnosť tohto dôvodu, treba najskôr pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry z článku 225 ES, článku 58
         prvého odseku Štatútu Súdneho dvora a článku 112 ods. 1 písm. c) Rokovacieho poriadku Súdneho dvora vyplýva, že odvolanie
         musí uvádzať presným spôsobom napádané časti rozsudku, ktorého zrušenia sa domáha, ako aj právne tvrdenia, o ktoré sa tento
         návrh osobitne opiera (pozri najmä rozsudky zo 4. júla 2000, Bergaderm a Goupil/Komisia, C‑352/98 P, Zb. s. I‑5291, bod 34;
         z 8. januára 2002 Francúzsko/Monsanto a Komisia, C‑248/99 P, Zb. s. I‑1, bod 68, a zo 6. marca 2003, Interporc/Komisia, C‑41/00
         P, Zb. s. I‑2125, bod 15).

      106   Tak na základe týchto ustanovení nezodpovedá požiadavkám odôvodnenia odvolanie, ktoré sa obmedzuje na zopakovanie alebo doslovné
         citovanie žalobných dôvodov a tvrdení uvedených pred Súdom prvého stupňa vrátane tých, ktoré sa zakladali na skutočnostiach,
         ktoré tento súd výslovne odmietol (pozri najmä uznesenie z 25. marca 1998, FFSA a i./Komisia C‑174/97 P, Zb. s. I‑1303, bod 24,
         a rozsudok Interporc/Komisia, už citovaný, bod 16). Také odvolanie je v skutočnosti jednoducho návrhom smerujúcim k opätovnému
         preskúmaniu žaloby podanej na Súd prvého stupňa, čo je vyňaté z právomoci Súdneho dvora (pozri uznesenie z 26. septembra 1994,
         X/Komisia, C‑26/94 P, Zb. s. I‑4379, bod 13, a rozsudok Bergaderm a Goupil/Komisia, už citovaný, bod 35).

      107   Pokiaľ však žalobca spochybňuje výklad alebo uplatnenie práva Spoločenstva vykonané Súdom prvého stupňa, môžu sa právne otázky
         skúmané na prvom stupni nanovo v rámci odvolania prejednať (pozri rozsudok z 13. júla 2000, Salzgitter/Komisia, C‑210/98 P,
         Zb. s. I‑5843, bod 43). Ak totiž žalobca nemôže založiť svoje odvolanie na žalobných dôvodoch a tvrdeniach už použitých pred
         Súdom prvého stupňa, stráca odvolacie konanie čiastočne svoj zmysel (pozri najmä uznesenie z 10. mája 2001, FNAB a i./Rada
         C‑345/00 P, Zb. s. I‑3811, body 30 a 31, ako aj rozsudky zo 16. mája 2002, ARAP a i./Komisia, C‑3291/99 P, Zb. s. I‑4287,
         bod 49, a Interporc/Komisia, už citovaný, bod 17).

      108   V tomto prípade Komisia tvrdí, že prvý dôvod odvolania je zjavne neprípustný na základe skutočnosti, že nezodpovedá minimálnym
         požiadavkám na jasnosť a presnosť. Podľa Komisie možno prvý dôvod odvolania vyložiť prinajmenšom dvomi odlišnými spôsobmi.

      109   V tejto súvislosti treba jednak konštatovať, že celý prvý dôvod odvolania smeruje k spochybneniu posúdenia vykonaného Súdom
         prvého stupňa týkajúceho sa právnych otázok, ktoré mu boli predložené v rámci prvého žalobného dôvodu na prvom stupni, a jednak
         že CMV presne uvádza niektoré kritizované časti napadnutého rozsudku.

      110   Je pravdou, že tvrdenia CMV na podporu svojho prvého dôvodu pred Súdnym dvorom vykazujú nejasnosti, ak sa posudzujú oddelene.
         No v spojení s druhým dôvodom hlavného odvolania sú uvádzané tvrdenia dostatočne jasné na to, aby vyhoveli požiadavkám článku
         225 ES, článku 58 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora a článku 112 ods. 1 písm. c) Rokovacieho poriadku Súdneho dvora.

      111   Zdá sa totiž, že týmito prvými dvomi dôvodmi CMV v podstate tvrdí, že dôvodom jej uloženej prísnej sankcie spočívajúcej v úplnom
         zrušení predmetnej finančnej pomoci boli nezrovnalosti pripísateľné RDS a že sa teda malo jednak zrušiť rozhodnutie o zrušení
         pomoci v celom jeho rozsahu, keďže jej bola neprávom pripísaná zodpovednosť za časti projektu, na ktorých realizáciu bola
         povinná RDS, a jednak že sa malo postavenie CMV posúdiť nanovo, výlučne vo svetle nezrovnalostí, ktoré boli vytýkané len jej.

      112   CMV tak argumentuje v dvoch etapách: prvý dôvod smeruje k preukázaniu toho, že Súd prvého stupňa neposúdil možnosť, že jej
         bola uložená sankcia, ktorej prísnosť spočívala sčasti na nezrovnalostiach vytýkaných RDS, zatiaľ čo druhý dôvod smeruje k preukázaniu
         existencie neproporciálnosti medzi nezrovnalosťami jej vytýkanými na jednej strane a na druhej strane prísnosťou sankcie spočívajúcej
         v úplnom zrušení finančnej pomoci, založenej z väčšej časti na nezrovnalostiach vytýkaných RDS, ktoré sa týkali približne
         70 % predmetných nákladov a ku ktorým sa CMV nemohla vyjadriť.

      113   Následne nie je prvý dôvod hlavného odvolania neprípustný pre nedostatok jasnosti a presnosti.
      114   Komisia tiež vo svojom vyjadrení tvrdí nedostatok záujmu na strane CMV dovolávať sa údajného opomenutia rozhodnúť o žalobnom
         dôvode vznesenom na prvom stupni, keďže Súd prvého stupňa v napadnutom rozsudku uvedený žalobný dôvod v podstate prijal, na
         základe čoho značne znížil výšku finančnej sankcie uloženej CMV.

      115   K tomuto bodu postačí uviesť, že podľa výkladu, ktorý treba urobiť v súvislosti s prvým dôvodom odvolania a ktorý je uvedený
         v bodoch 111 a 112 tohto rozsudku, tento prvý dôvod v skutočnosti smeruje k zrušeniu celého rozhodnutia o zrušení pomoci a nielen
         jeho časti. Z toho v rozpore s tvrdením Komisie vyplýva, že CMV má záujem na vznesení tohto dôvodu.

      116   Následne nie je námietka neprípustnosti založená na nedostatku záujmu CMV na vznesení prvého dôvodu hlavného odvolania dôvodná.
      117   Za týchto okolností treba konštatovať, že keďže nie je dôvodná žiadna z uvádzaných námietok neprípustnosti prvého dôvodu hlavného
         odvolania, je tento dôvod prípustný.

      ii)  O dôvodnosti prvého a druhého dôvodu hlavného odvolania
      118   Z písomných vyjadrení CMV vyplýva, že sa jej prvý a druhý dôvod, ktoré sú uvedené v bodoch 111 a 112 tohto rozsudku, zakladajú
         na predpoklade, že rozhodnutie, ktorým bolo od CMV žiadané vrátenie celej finančnej pomoci, bolo ovplyvnené nezrovnalosťami
         vytýkanými len RDS, takže napadnutým rozsudkom, ktorý nezrušil rozhodnutie o zrušení pomoci v celom jeho rozsahu, Súd prvého
         stupňa umožnil, aby zostali CMV neprávom pripísané nezrovnalosti vyplývajúce len zo zodpovednosti RDS.

      119   Treba však konštatovať, že CMV prehliadla jednak odôvodnenie Súdu prvého stupňa, ako aj následky napadnutého rozsudku.
      120   Predovšetkým treba totiž pripomenúť, že Súd prvého stupňa pri skúmaní prvého žalobného dôvodu vzneseného pred ním rozhodol,
         že vzhľadom na závažné dôsledky pre CMV vyplývajúce zo žiadosti o vrátenie celej predmetnej pomoci a na chýbajúcu jasnosť
         a presnosť rozhodnutia o priznaní pomoci Komisia tým, že žiadala o vrátenie celej uvedenej pomoci výlučne od CMV, porušila
         zásadu proporcionality. Nijak však v rámci svojho posúdenia uvedeného dôvodu resp. v nejakom inom bode napadnutého rozsudku
         neuviedol, že takáto žiadosť bola ovplyvnená správaním RDS.

      121   Naopak Súd prvého stupňa pri skúmaní druhého žalobného dôvodu vzneseného pred ním, najmä v bodoch 80 až 81, 95 až 97, 107,
         117 a 129 až 130 napadnutého rozsudku, osobitne uviedol, že každá z výhrad formulovaných proti CMV v rozhodnutí o zrušení
         pomoci bola nezrovnalosťou v zmysle článku 24 nariadenia č. 4253/88. Pritom sama CMV nikdy netvrdila, že by sa RDS na jednej
         z týchto nezrovnalostí podieľala.

      122   Okrem toho v bodoch 142 až 149 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa právom zdôraznil, ako to vyplýva z bodov 53 a 77 tohto
         rozsudku, že vzhľadom na také nezrovnalosti bola Komisia oprávnená zrušiť dotknutú finančnú pomoc v rozsahu, v akom sa vzťahovala
         na časti projektu v zodpovednosti CMV.

      123   Za týchto okolností a vzhľadom na zásadu hospodárnosti konania mohol Súd prvého stupňa rozhodnutie o zrušení pomoci zrušiť,
         len pokiaľ Komisia neobmedzila svoju žiadosť o vrátenie tejto pomoci na sumy zodpovedajúce časti projektu zverené CMV. V prípade
         zrušenia celého rozhodnutia o zrušení pomoci mala totiž Komisia prijať, vzhľadom na CMV, nové rozhodnutie, ktoré by v podstate
         prevzalo obsah rozhodnutia o zrušení pomoci týkajúci sa častí projektu v zodpovednosti CMV.

      124   Nie je teda potrebné rozhodnúť o otázke, či sa CMV mohla vyjadriť k výhradám formulovaných proti RDS, keďže táto otázka nie
         je v žiadnom prípade, vzhľadom na posúdenie týchto dôvodov, relevantná. V ostatnej časti ide o posúdenie otázok skutkového
         stavu, čo z dôvodov uvedených v bode 63 tohto rozsudku nepatrí do právomoci Súdneho dvora v rámci odvolania.

      125   Argumentáciu CMV teda možno len odmietnuť.
      126   Vzhľadom na vyššie uvedené teda treba prvý a druhý dôvod hlavného odvolania zamietnuť.
      3.     O štvrtom dôvode hlavného odvolania
      a)     Argumentácia účastníkov konania
      127   Vo svojom štvrtom dôvode CMV tvrdí, že Súd prvého stupňa pri skúmaní tretieho žalobného dôvodu vzneseného pred ním nesprávne
         vyložil argumentáciu založenú na porušení práv na obranu. Dodáva, že táto argumentácia sa netýkala všeobecnej možnosti odôvodnenia
         jej aktov, ale konkrétne spôsobu uskutočnenia prehliadky na mieste Komisiou. Konkrétne, o tomto kontrolnom úkone nebol vyhotovený
         protokol a pri jeho príležitosti nebol zostavený zoznam okopírovaných dokumentov. CMV v tejto súvislosti dodáva, že aby boli
         dodržané práva osoby, u ktorej sa vykonáva kontrola, má sa taký úkon vykonať kontradiktórnym spôsobom a má sa o ňom vypracovať
         podrobná správa.

      128   Komisia uvádza, že jej kontrolóri neboli povinní spísať protokol na mieste a že v tomto prípade prebehla uvedená kontrola
         kontradiktórnym spôsobom. Podľa nej vo svetle týchto okolností Súd prvého stupňa konštatoval v bode 138 napadnutého rozsudku,
         že práva na obhajobu boli dodržané.

      b)     Posúdenie Súdnym dvorom
      129   Ako Súd prvého stupňa zdôraznil v bode 136 napadnutého rozsudku, z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že dodržiavanie práv
         na obhajobu v každom konaní vedenom proti osobe, ktoré môže viesť k aktu nepriaznivo zasahujúcemu do jej právneho postavenia,
         je základnou zásadou práva Spoločenstva, ktorú treba zabezpečiť, a to aj pri úplnom nedostatku procesnej právnej úpravy. Táto
         zásada vyžaduje, aby osoby, ktorým sú určené rozhodnutia, ktoré významným spôsobom ovplyvňujú ich záujmy, mohli užitočne vyjadriť
         svoje stanovisko (pozri napríklad rozsudky z 24. októbra 1996, Komisia/Lisrestal a i., C‑32/95 P, Zb. s. I‑5373, bod 21; z 21. septembra
         2000, Mediocurso/Komisia C‑462/98 P, Zb. s. I‑7183, bod 36, a z 9. júna 2005, Španielsko/Komisia, C‑287/02, Zb. s. I‑5093,
         bod 37).

      130   Treba skonštatovať, že ani zásada dodržiavania práva na obhajobu, ani nariadenie č. 4253/88 nevyžadujú, aby boli CMV pri prehliadke
         na mieste odovzdaný protokol alebo zoznam dokumentov okopírovaných pri príležitosti tejto kontroly, pokiaľ CMV mohla spochybniť,
         a v prípade potreby odmietnuť, vznesené výhrady Komisie po vykonaní uvedenej kontroly.

      131   Preto Súd prvého stupňa právom, bez toho, aby zdôrazňoval spôsob vykonania uvedenej prehliadky, v bodoch 134 až 138 napadnutého
         rozsudku skúmal, či možnosť daná CMV vyjadriť sa pred prijatím napadnutého rozhodnutia spĺňa požiadavky zásady dodržiavania
         práv na obhajobu.

      132   V bode 134 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa zdôraznil, že CMV poukázala na neexistenciu protokolu a pohovorov prostredníctvom
         pracovníkov Komisie, a osobitne na nedostatok zostavenia zoznamu dokumentov okopírovaných pri tejto príležitosti.

      133   Súd prvého stupňa však v bodoch 137 a 138 napadnutého rozsudku usúdil, že Komisia dostatočne umožnila CMV preukázať riadny
         výkon činností stanovených v projekte, čo mala urobiť predložením dokladov, ktoré bola povinná poskytnúť v súlade s rozhodnutím
         o priznaní pomoci a ktoré mala dať k dispozícii Komisii.

      134   Tento záver je hodnotením skutkového stavu, ktoré z dôvodov uvedených v bode 63 tohto rozsudku nemôže podliehať kontrole Súdnym
         dvorom v rámci odvolania.

      135   Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy teda treba štvrtý dôvod hlavného odvolania odmietnuť.
      4.     O piatom dôvode hlavného odvolania
      a)     Argumentácia účastníkov konania
      136   Vo svojom piatom dôvode CMV tvrdí, že Súd prvého stupňa nesprávne uplatnil zásadu proporcionality, keď odmietol jej žalobný
         dôvod založený na existencii rozporu medzi povahou vytýkaných nezrovnalostí a skutočnosťou, že bol ohrozený cieľ financovania,
         na jednej strane a na druhej strane závažnosťou sankcie spočívajúcej v úplnom zrušení predmetnej finančnej pomoci.

      137   Na podporu tohto dôvodu CMV tvrdí, že nebolo dokázané, že projektu pripísala neoprávnené výdavky. Ďalej podčiarkuje, že nemala
         podvodný úmysel a že neposkytla žiadnu nesprávnu informáciu. Nakoniec tvrdí, že jej možno vytýkať len to, že podrobne nezdôvodnila
         zamestnanie svojich vlastných technikov na účely projektu.

      138   Komisia sa domnieva, že tento dôvod je neprípustný, keďže CMV nič nedodáva k argumentácii už použitej pred Súdom prvého stupňa.
         Vo veci samej Komisia subsidiárne tvrdí, že vzhľadom na skutkové okolnosti uvedené v napadnutom rozsudku je záver Súdu prvého
         stupňa v tomto bode v súlade s platnou judikatúrou.

      b)     Posúdenie Súdnym dvorom
      139   Týmto dôvodom CMV spochybňuje výklad a uplatnenie zásady proporcionality vykonaný Súdom prvého stupňa. Preto je z dôvodov
         uvedených v bode 107 tohto rozsudku a v rozpore s tvrdením Komisie uvedený dôvod v štádiu odvolania prípustný.

      140   Ako uviedla generálna advokátka v bode 97 svojich návrhov, z článku 24 nariadenia č. 4253/88, teda z ustanovenia, na ktorom
         je založené rozhodnutie o zrušení pomoci vyplýva, že Komisia nie je povinná požadovať vrátenie celej finančnej pomoci, ale
         disponuje diskrečnou právomocou rozhodnúť, či vôbec bude alebo nebude žiadať takéto vrátenie, a že v prípade potreby môže
         stanoviť pomernú časť, ktorú treba vrátiť (pozri tiež v tomto zmysle rozsudok, Írsko/Komisia, už citovaný, body 27 a 30).
         Vzhľadom na zásadu proporcionality je Komisia povinná vykonávať túto diskrečnú právomoc tak, aby pomoci, ktorých vrátenie
         žiada, neboli v nepomere vzhľadom na vykonané nezrovnalosti.

      141   V každom prípade však Komisia nie je povinná obmedziť sa na žiadanie vrátenia len tých pomocí, ktoré sú neoprávnené z dôvodu
         uvedených nezrovnalostí.

      142   Naopak, aby sa zabezpečilo efektívne hospodárenie s pomocou Spoločenstva a zabránilo podvodným praktikám, môže byť žiadosť
         o vrátenie pomoci, ktorá je nezrovnalosťami ovplyvnená len čiastočne, oprávnená.

      143   V tejto súvislosti treba pripomenúť, že povinnosti, ktorých dodržiavanie má zásadný význam pre dobré fungovanie systému Spoločenstva,
         možno sankcionovať stratou práva vyplývajúceho z právnej úpravy Spoločenstva, akým je právo na poskytnutie pomoci (rozsudok
         z 12. októbra 1995, Cereol Italia C‑104/94, Zb. s. I‑2983, bod 24).

      144   Súdny dvor tiež rozhodol, že pre dobré fungovanie systému umožňujúceho kontrolu vhodného využívania fondov Spoločenstva je
         nevyhnutné, aby žiadatelia o finančnú pomoc poskytovali Komisii spoľahlivé informácie, ktoré ju nemôžu uviesť do omylu. Jedine
         možnosť sankcionovať nezrovnalosti nie znížením tejto pomoci vo výške zodpovedajúcej tejto nezrovnalosti, ale úplným zrušením
         uvedenej pomoci môže mať potrebný odradzujúci účinok v prospech efektívneho nakladania so zdrojmi EPUZF‑u (rozsudok Conserve
         Italia/Komisia, už citovaný, body 100 a 101).

      145   Ďalej z úvah uvedených v bode 77 tohto rozsudku vyplýva, že skutočnosť, že bol dosiahnutý cieľ sledovaný priznaným financovaním,
         sama osebe neznamená, že sankcia spočívajúca v úplnom zrušení finančnej pomoci je neproporcionálna.

      146   Z toho vyplýva, že Súd prvého stupňa mohol bez toho, aby sa dopustil právneho omylu, rozhodnúť, že politika pomoci Spoločenstva
         odôvodňuje to, že pripisovanie nákladov podlieha prísnym formálnym podmienkam a že v tejto súvislosti zistené nezrovnalosti
         odôvodňujú žiadosť o vrátenie súm vyplatených na časť projektu spadajúcej do zodpovednosti CMV.

      147   Je pravdou, že ako bolo zhrnuté v bode 137 tohto rozsudku, CMV tvrdí, že nebola dokázaná existencia neoprávnených výdavkov,
         že nemala podvodný úmysel a že jej možno vytýkať len neposkytnutie dostatočných dokladov.

      148   V každom prípade sa tieto tvrdenia týkajú skutkového stavu. Keďže Súd prvého stupňa prihliadol, v celom ich rozsahu, na faktory
         vhodné na posúdenie proporcionálnej povahy úplného zrušenia predmetnej pomoci, sú tvrdenia CMV, ktoré sa snažia preukázať
         nedostatočné zohľadnenie Súdom prvého stupňa jedného z týchto faktorov, v rámci tohto odvolania neprípustné.

      149   Aj za predpokladu, že by CMV mohla tvrdiť, že neposkytla nepresné informácie alebo že informácie nezatajila, možno na ňu hľadieť
         tak, akoby tvrdila, že vo svetle zásady proporcionality obsahuje nariadenie č. 4253/88 povinnosť Komisie preukázať akýkoľvek
         podvodný úmysel na jej strane, respektíve že táto zásada požaduje obmedziť možnosť úplného zrušenia finančnej pomoci výlučne
         pre prípad úmyselného porušenia finančných podmienok, nemožno také tvrdenia prijať.

      150   Z judikatúry Súdneho dvora totiž vyplýva, že pojem nezrovnalosť v zmysle článku 24 ods. 2 nariadenia č. 4253/88 neobsahuje
         povinnosť Komisie preukázať akýkoľvek podvodný úmysel na strane príjemcu pomoci (pozri uznesenie zo 16. decembra 2004, APOL
         a AIPO/Komisia, C‑222/03 P, neuverejnené v Zbierke, bod 58). Zásada proporcionality ani nevyžaduje obmedziť možnosť zrušenia
         finančnej pomoci len na prípady úmyselného porušenia finančných podmienok. Navyše obmedzením tejto možnosti len na prípady
         uvedeného úmyselného porušenia by vzniklo riziko podpory dopúšťania sa nezrovnalostí (pozri v tomto zmysle uznesenia z 22. marca
         2004, Sgaravatti Mediterranea/Komisia C‑455/02 P, neuverejnené v Zbierke, body 39 až 42, ako aj APOL a AIPO/Komisia, už citované,
         bod 59).

      151   Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba piaty dôvod hlavného odvolania odmietnuť.
      152   Za týchto okolností treba rovnako ako vzájomné odvolanie, aj hlavné odvolanie zamietnuť.
      VII –  O trovách
      153   Podľa článku 122 ods. 1 rokovacieho poriadku, ak odvolanie nie je dôvodné alebo ak je dôvodné a Súdny dvor sám rozhodne s konečnou
         platnosťou vo veci samej, potom rozhodne aj o trovách konania. Podľa článku 69 ods. 2 uvedeného rokovacieho poriadku uplatniteľného
         na konanie o odvolaní na základe článku 118 toho istého rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech,
         je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia navrhla zaviazať CMV na náhradu trov
         konania a CMV nemala úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať CMV na náhradu trov konania spojených s hlavným
         odvolaním. Keďže CMV navrhla zaviazať Komisiu na náhradu trov konania spojených so vzájomným odvolaním a Komisia nemala úspech
         vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania spojených so vzájomným odvolaním.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol a vyhlásil:
      1.      Odvolanie a vzájomné odvolanie sa zamietajú.
      2.      Comunità montana della Valnerina je povinná nahradiť trovy konania spojené s odvolaním.
      3.      Komisia Európskych spoločenstiev je povinná nahradiť trovy konania spojené so vzájomným odvolaním.
      Podpisy
      * Jazyk konania: taliančina.


Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 29. novembra 1973. # Antonio Gigante proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Vec 31-71.