title: Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 18. mája 2017.#Fondul Proprietatea SA proti Complexul Energetic Oltenia SA.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Curtea de Apel Craiova.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Štátna pomoc – Pohľadávka spoločnosti, v ktorej má Rumunsko obchodný podiel zodpovedajúci väčšine základného imania, voči spoločnosti, ktorej jediným akcionárom je tento štát – Prevod aktíva na splatenie dlhu – Pojem ‚štátna pomoc‘ – Povinnosť oznámenia Európskej komisii.#Vec C-150/16.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (piata komora)
      z 18 mája 2017 (
            *1
         )
      „Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Štátna pomoc — Pohľadávka spoločnosti, v ktorej má Rumunsko obchodný podiel zodpovedajúci väčšine základného imania, voči spoločnosti, ktorej jediným akcionárom je tento štát — Prevod aktíva na splatenie dlhu — Pojem ‚štátna pomoc‘ — Povinnosť oznámenia Európskej komisii“
      Vo veci C‑150/16,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Curtea de Apel Craiova (Odvolací súd Craiova, Rumunsko) z 3. marca 2016 a doručený Súdnemu dvoru 14. marca 2016, ktorý súvisí s konaním:

         Fondul Proprietatea SA

      proti

         Complexul Energetic Oltenia SA,

      SÚDNY DVOR (piata komora),
      v zložení: predseda piatej komory J. L. da Cruz Vilaça (spravodajca), sudcovia M. Berger, A. Borg Barthet, E. Levits a F. Biltgen,
      generálny advokát: N. Wahl,
      tajomník: A. Calot Escobar,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               Fondul Proprietatea SA, v zastúpení: C. Dontu, D. Petrache a A. Dăscălescu, avocați,

               —

               rumunská vláda, v zastúpení: R. H. Radu, R. Mangu a M. Bejenar, splnomocnení zástupcovia,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: L. Nicolae a P. Němečková, splnomocnené zástupkyne,

         so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento
      Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článkov 107 ZFEÚ a 108 ods. 3 ZFEÚ.

               2

               Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťami Fondul Proprietatea SA (ďalej len „Fondul“) a Complexul Energetic Oltenia SA (ďalej len „CE Oltenia“) vo veci návrhu na zrušenie rozhodnutia valného zhromaždenia CE Oltenia o súhlase s prevodom aktíva na úhradu pohľadávky tejto poslednej uvedenej spoločnosti voči Electrocentrale Grup SA (ďalej len „Electrocentrale“).

         Rumunské právo

               3

               Podľa článku 1469 ods. 2 Občianskeho zákonníka „plnenie spočíva v zaplatení peňažnej sumy alebo, v závislosti od prípadu, v poskytnutí akéhokoľvek iného plnenia, ktoré je predmetom záväzku“.

               4

               Článok 1609 uvedeného zákonníka stanovuje:

                        „1.

                        Pri novácii dlžník uzatvára so svojím veriteľom dohodu o novom záväzku nahrádzajúcom pôvodný záväzok, ktorý zaniká.“

                        2.

                        O nováciu ide aj vtedy, ak je pôvodný dlžník nahradený novým dlžníkom, ktorého veriteľ oslobodil od splnenia záväzku, čím pôvodný záväzok zaniká. V takom prípade dochádza k novácii bez súhlasu pôvodného dlžníka.

                        3.

                        O nováciu ide aj vtedy, ak v dôsledku novej zmluvy nový veriteľ nahrádza pôvodného veriteľa, voči ktorému je dlžník oslobodený od splnenia záväzku, pričom pôvodný záväzok zaniká.“

         Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky

               5

               CE Oltenia, v ktorej má obchodný podiel zodpovedajúci 77,17 % základného imania Rumunsko a obchodný podiel zodpovedajúci 21,53 % základného imania Fondul, mala voči Electrocentrale, ktorej jediným akcionárom je Rumunsko, pohľadávku vo výške 28709475,13 rumunských lei (RON) (približne 6,4 milióna eur).

               6

               Dňa 27. septembra 2013 valné zhromaždenie CE Oltenia súhlasilo, že na túto spoločnosť sa prevedie majetok tepelnej elektrárne Chișcani (Rumunsko) patriacej Electrocentrale ako prevod aktíva na splatenie dlhu (ďalej len „rozhodnutie sporné vo veci samej“).

               7

               Keďže tepelná elektráreň Chișcani bola ocenená na 36810200 RON (približne 8,2 milióna eur), CE Oltenia vyrovnala rozdiel medzi touto sumou a výškou dlhu Electrocentrale tak, že zaplatila tejto poslednej uvedenej spoločnosti sumu 8100724,87 RON (približne 1,8 milióna eur). Okrem toho CE Oltenia prevzala 280 zamestnancov Electrocentrale pracujúcich v tepelnej elektrárni Chișcani a boli na ňu prevedené emisné kvóty skleníkových plynov.

               8

               Dňa 24. decembra 2013 Fondul podala na prvostupňový súd návrh na zrušenie rozhodnutia sporného vo veci samej. Keďže jej návrh na zrušenie bol zamietnutý, Fondul sa obrátila na Curtea de Apel Craiova (Odvolací súd Craiova, Rumunsko).

               9

               Fondul pred týmto súdom uviedla, že tepelná elektráreň Chişcani nie je zisková, že prevod aktíva na splatenie dlhu nemohol byť ničím prospešný pre CE Oltenia a priniesol výhodu iba Electrocentrale, ktorá sa tým, že sa zbavila bremena v podobe tejto elektrárne, mohla udržať na trhu dodávok elektrickej energie.

               10

               Za týchto podmienok Curtea de Apel Craiova (Odvolací súd Craiova) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky:

                        „1.

                        Predstavuje rozhodnutie valného zhromaždenia akcionárov CE Oltenia, ktorým sa schválil zánik dlhu Electrocentrale voči CE Oltenia vo výške 28709475,13 RON prostredníctvom prevodu aktíva na splatenie dlhu, spočívajúceho v prevode majetku zapísaného pod č. 70301 v katastri nehnuteľností obce Chișcani v župe Brăila, a ktorým sa súčasne rozhodlo, že v prospech Electrocentrale sa uhradí rozdiel medzi trhovou hodnotou dotknutého majetku a hodnotou pohľadávky CE Oltenia, prijaté na základe hlasovania Rumunska, zastúpeného prostredníctvom odboru energetiky ministerstva hospodárstva, v postavení akcionára s obchodným podielom zodpovedajúcim 77,17 % základného imania tejto spoločnosti, štátnu pomoc podľa článku 107 ZFEÚ, t. j.: i) ide o opatrenie financované štátom alebo zo štátnych prostriedkov, ii) má selektívnu povahu a iii) môže ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi?

                        2.

                        V prípade kladnej odpovede na prvú otázku, podlieha táto štátna pomoc oznamovacej povinnosti podľa článku 108 ods. 3 ZFEÚ?“

         O prejudiciálnych otázkach

         O prvej otázke

               11

               Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či za okolností, ako sú okolnosti vo veci samej, rozhodnutie obchodnej spoločnosti, v ktorej má väčšinový obchodný podiel členský štát, že s cieľom uspokojenia pohľadávky namiesto jej zaplatenia súhlasí s prevodom aktíva vo vlastníctve inej obchodnej spoločnosti, ktorej je tento členský štát jediným akcionárom, a vyplatí sumu zodpovedajúcu rozdielu medzi ocenenou hodnotou tohto aktíva a výškou tejto pohľadávky, môže predstavovať štátnu pomoc v zmysle článku 107 ZFEÚ.

               12

               Na úvod je potrebné uviesť, že právomoc Európskej komisie posudzovať zlučiteľnosť určitej pomoci so spoločným trhom nebráni tomu, aby sa vnútroštátny súd obrátil na Súdny dvor s návrhom na začatie prejudiciálneho konania v súvislosti s výkladom pojmu „pomoc“. Súdny dvor tak môže vnútroštátnemu súdu poskytnúť výkladové prvky týkajúce sa práva Únie, ktoré mu umožnia určiť, či vnútroštátne opatrenie možno v zmysle uvedeného práva považovať za „štátnu pomoc“ (rozsudok z 19. marca 2015, OTP Bank, C‑672/13, EU:C:2015:185, bod 30 a citovaná judikatúra).

               13

               Z ustálenej judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že ak sa má vnútroštátne opatrenie kvalifikovať ako „štátna pomoc“ v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, vyžaduje sa, aby boli splnené všetky nasledujúce podmienky. Po prvé musí ísť o intervenciu zo strany štátu alebo prostredníctvom štátnych prostriedkov. Po druhé tento zásah musí byť spôsobilý ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi. Po tretie musí svojmu príjemcovi poskytovať selektívnu výhodu. Po štvrté musí narúšať hospodársku súťaž alebo hroziť jej narušením (pozri najmä rozsudky z 19. decembra 2013, Association Vent De Colère! a i., C‑262/12, EU:C:2013:851, bod 15; z 22. októbra 2015, EasyPay a Finance Engineering, C‑185/14, EU:C:2015:716, bod 35, ako aj z 21. decembra 2016, Komisia/World Duty Free Group SA a i., C‑20/15 P a C‑21/15 P, EU:C:2016:981, bod 53).

         O podmienke financovania opatrenia štátom alebo zo štátnych prostriedkov

               14

               Najskôr je potrebné uviesť, že na to, aby mohli byť zvýhodnenia označené za pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, musia byť na jednej strane poskytnuté priamo alebo nepriamo prostredníctvom štátnych prostriedkov a na druhej strane musia byť pripísateľné štátu (rozsudky zo 16. mája 2002, Francúzsko/Komisia, C‑482/99, EU:C:2002:294, bod 24 a citovaná judikatúra, ako aj z 19. decembra 2013, Association Vent De Colère! a i., C‑262/12, EU:C:2013:851, bod 16).

               15

               Pokiaľ ide v prvom rade o podmienku, že výhoda musí byť priamo alebo nepriamo poskytnutá zo štátnych prostriedkov, z ustálenej judikatúry vyplýva, že pojem „pomoc“ je všeobecnejší než pojem „subvencia“, pretože zahŕňa nielen pozitívne plnenia, ako sú samotné subvencie, ale aj zásahy, ktoré v rozličných formách znižujú náklady obvykle zaťažujúce rozpočet podniku a ktoré, hoci nie sú subvenciami v úzkom zmysle slova, majú rovnakú povahu a zhodné účinky (pozri najmä rozsudky z 10. januára 2006, Cassa di Risparmio di Firenze a i., C‑222/04, EU:C:2006:8, bod 131, ako aj z 19. marca 2015, OTP Bank, C‑672/13, EU:C:2015:185, bod 40).

               16

               V tejto súvislosti Súdny dvor už rozhodol, že článok 107 ods. 1 ZFEÚ sa vzťahuje na všetky peňažné prostriedky, ktoré môžu orgány verejnej moci skutočne použiť na podporu podnikov bez ohľadu na to, či tieto prostriedky trvalo patria alebo nepatria do majetku štátu. V dôsledku toho, aj keď sumy zodpovedajúce dotknutému opatreniu nie sú trvale vo vlastníctve štátnej pokladnice, skutočnosť, že stále sú pod verejnou kontrolou, a teda k dispozícii príslušným vnútroštátnym orgánom, stačí na to, aby sa považovali za štátne prostriedky (rozsudok z 19. decembra 2013, Association Vent De Colère! a i., C‑262/12, EU:C:2013:851, bod 21 a citovaná judikatúra).

               17

               Pokiaľ ide konkrétnejšie o verejnoprávne podniky, ako je CE Oltenia, Súdny dvor tiež rozhodol, že štát je prostredníctvom svojho rozhodujúceho vplyvu v takýchto podnikoch schopný usmerňovať použitie ich prostriedkov na prípadné financovanie osobitných výhod v prospech iných podnikov (rozsudok zo 16. mája 2002, Francúzsko/Komisia, C‑482/99, EU:C:2002:294, bod 38).

               18

               Pokiaľ ide v druhom rade o podmienku pripísateľnosti pomoci prijatej opatrením verejnoprávneho podniku štátu, z ustálenej judikatúry vyplýva, že ju možno vyvodiť zo súboru indícií vyplývajúcich z okolností daného prípadu a z kontextu, v ktorom bolo toto opatrenie prijaté (rozsudok zo 16. mája 2002, Francúzsko/Komisia, C‑482/99, EU:C:2002:294, bod 55).

               19

               V tejto súvislosti Súdny dvor predovšetkým zohľadnil skutočnosť, že dotknutý subjekt nemohol prijať sporné rozhodnutie bez toho, aby vzal do úvahy požiadavky orgánov verejnej moci, alebo že okrem väzieb organickej povahy medzi verejnoprávnymi podnikmi a štátom tieto podniky, prostredníctvom ktorých bola pomoc poskytnutá, museli zohľadniť usmernenia vydané štátnymi orgánmi. Na vyvodenie záveru o pripísateľnosti pomoci prijatej opatrením verejnoprávneho podniku štátu, by mohli byť prípadne relevantné ďalšie indície, ako sú najmä:

                        —

                        jeho integrácia do štruktúry verejnej správy,

                        —

                        povaha jeho činností a ich vykonávanie na trhu za bežných podmienok hospodárskej súťaže so súkromnými prevádzkovateľmi,

                        —

                        právne postavenie podniku vychádzajúce z verejného práva alebo bežného práva obchodných spoločností,

                        —

                        intenzita dohľadu nad riadením podniku vykonávaného orgánmi verejnej moci,

                        —

                        alebo akákoľvek iná indícia poukazujúca v konkrétnom prípade na účasť orgánov verejnej moci alebo nepravdepodobnosť neúčasti na prijatí opatrenia vzhľadom tiež na jeho rozsah, obsah a podmienky, ktoré zahŕňa (rozsudok zo 16. mája 2002, Francúzsko/Komisia, C‑482/99, EU:C:2002:294, body 55 a 56).

               20

               Samotnú okolnosť, že štátny podnik bol založený vo forme akciovej spoločnosti podľa všeobecného práva, nemožno ani vzhľadom na samostatnosť, ktorú mu je táto právna forma schopná poskytnúť, považovať za dostatočnú na to, aby sa vylúčila možnosť pripísania pomoci poskytnutej opatrením tohto podniku štátu. Existencia situácie kontroly a skutočných možností uplatňovania rozhodujúceho vplyvu, ktoré prakticky zahŕňa, totiž znemožňujú ihneď vylúčiť akúkoľvek pripísateľnosť opatrenia prijatého takouto spoločnosťou štátu a v dôsledku toho vylúčiť nebezpečenstvo obchádzania pravidiel Zmluvy týkajúcich sa štátnej pomoci, napriek relevantnosti právnej formy verejnoprávneho podniku ako takej, ako indície, ktorá popri ostatných indíciách umožňuje preukázať v konkrétnom prípade účasť alebo neúčasť štátu (rozsudok zo 16. mája 2002, Francúzsko/Komisia, C‑482/99, EU:C:2002:294, bod 57).

               21

               Vnútroštátnemu súdu prináleží overiť, či rozhodnutie sporné vo veci samej na jednej strane predstavuje výhodu poskytnutú priamo alebo nepriamo zo štátnych prostriedkov a či je na druhej strane vzhľadom na indície uvedené v bodoch 19 a 20 tohto rozsudku pripísateľné dotknutému členskému štátu.

         O podmienke existencie selektívnej výhody

               22

               Jednou zo základných zložiek štátnej pomoci v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ je existencia selektívnej výhody priznanej podniku.

               23

               Fondul sa domnieva, že prevod aktíva na splatenie dlhu, o ktorý ide vo veci samej, predstavuje štátnu pomoc poskytnutú Electrocentrale, keďže tepelná elektráreň Chișcani, ktorej majetok sa previedol na CE Oltenia, nie je zisková. V dôsledku toho Rumunsko údajne nekonalo vo všeobecnom záujme alebo v záujme CE Oltenia, ale jedine s cieľom poskytnúť Electrocentrale majetkovú výhodu, aby zostala pôsobiť na trhu s elektrickou energiou.

               24

               V tejto súvislosti je potrebné uviesť, že prevod aktíva na splatenie dlhu schválený spoločnosťou, ktorej väčšinovým akcionárom je štát, nevyhnutne nepredstavuje štátnu pomoc.

               25

               Podľa ustálenej judikatúry totiž podmienky, ktoré musí opatrenie spĺňať, aby sa mohlo považovať za „pomoc“ v zmysle článku 107 ZFEÚ, nie sú splnené, ak zvýhodnený podnik, ktorý je prijímateľom, môže za okolností zodpovedajúcich bežným trhovým podmienkam získať rovnakú výhodu, ako mu bola poskytnutá zo štátnych prostriedkov. Ak verejnoprávny veriteľ poskytuje úľavy pri platení dlhu, ktorý mu dlhuje podnik, toto posúdenie sa uskutočňuje v zásade uplatnením kritéria súkromného veriteľa (pozri najmä rozsudky z 24. januára 2013, Frucona Košice/Komisia, C‑73/11 P, EU:C:2013:32, body 70 a 71, ako aj z 21. marca 2013, Komisia/Buczek Automotive, C‑405/11 P, neuverejnený, EU:C:2013:186, body 31 a 32).

               26

               Takéto platobné úľavy predstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ vtedy, ak vzhľadom na význam takto získanej hospodárskej výhody by prijímajúci podnik takéto úľavy zjavne nezískal od súkromného veriteľa nachádzajúceho sa voči nemu v situácii, ktorá by bola najbližšia možná situácii verejnoprávneho veriteľa usilujúceho sa o zaplatenie súm, ktoré mu dlhuje dlžník nachádzajúci sa vo finančných ťažkostiach (rozsudok z 24. januára 2013, Frucona Košice/Komisia, C‑73/11 P, EU:C:2013:32, bod 72).

               27

               Vnútroštátnemu súdu prináleží, aby uskutočnil celkové posúdenie, pri ktorom zohľadní všetky relevantné okolnosti veci samej, a to najmä hodnotu aktíva, ktoré bolo predmetom prevodu na splatenie dlhu, a výšku zostatku vyplateného spoločnosťou CE Oltenia s cieľom určiť, či Electrocentrale nezískala úľavy porovnateľné s úľavami od takéhoto súkromného veriteľa (pozri analogicky rozsudok z 24. januára 2013, Frucona Košice/Komisia, C‑73/11 P, EU:C:2013:32, bod 73).

         O podmienkach ovplyvnenia obchodu medzi členskými štátmi a narušenia hospodárskej súťaže

               28

               Článok 107 ods. 1 ES zakazuje pomoc, ktorá ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi a narúša hospodársku súťaž alebo hrozí narušením hospodárskej súťaže.

               29

               Na to, aby sa vnútroštátne opatrenie kvalifikovalo ako štátna pomoc, sa nemusí zistiť skutočný dosah pomoci na obchod medzi členskými štátmi a skutočné skreslenie hospodárskej súťaže, ale len preskúmať, či uvedená pomoc môže tento obchod ovplyvniť a narušiť hospodársku súťaž (rozsudky z 30. apríla 2009, Komisia/Taliansko a Wam, C‑494/06 P, EU:C:2009:272, bod 50, ako aj z 26. októbra 2016, Orange/Komisia, C‑211/15 P, EU:C:2016:798, bod 64).

               30

               Ovplyvnenie obchodu medzi členskými štátmi však nemôže byť čisto hypotetické alebo predpokladané. Je potrebné určiť dôvod, prečo zamýšľané opatrenie narušuje hospodársku súťaž alebo hrozí jej narušením a môže svojimi predvídateľnými dôsledkami ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi (pozri v tomto zmysle rozsudok z 30. apríla 2009, Komisia/Taliansko a Wam, C‑494/06 P, EU:C:2009:272, bod 64).

               31

               Najmä vtedy, ak pomoc poskytnutá členským štátom posilňuje v rámci obchodu v Spoločenstve postavenie jedného podniku voči iným konkurenčným podnikom, je potrebné považovať tieto podniky za ovplyvnené pomocou (rozsudok z 10. januára 2006, Cassa di Risparmio di Firenze a i., C‑222/04, EU:C:2006:8, bod 141).

               32

               V tejto súvislosti nie je nevyhnutné, aby sa podniky, ktoré sú príjemcami pomoci, samy zúčastňovali na obchode medzi členskými štátmi. Ak totiž členský štát poskytne podniku pomoc, činnosť v rámci štátu sa môže udržať alebo zvýšiť s takým následkom, že šance podnikov so sídlom v iných členských štátoch vstúpiť na trh tohto členského štátu sa znížia (rozsudok zo 14. januára 2015, Eventech, C‑518/13, EU:C:2015:9, bod 67).

               33

               Čo sa týka podmienky narušenia hospodárskej súťaže, treba pripomenúť, že pomoci, ktorých cieľom je odbremeniť podnik od nákladov, ktoré by musel bežne znášať v rámci svojej bežnej prevádzky alebo bežných činností, v zásade narúšajú podmienky hospodárskej súťaže (rozsudok z 30. apríla 2009, Komisia/Taliansko a Wam, C‑494/06 P, EU:C:2009:272, bod 54).

               34

               Okrem toho okolnosť, že hospodárske odvetvie ako energetika bolo predmetom liberalizácie na úrovni Únie, môže charakterizovať skutočný alebo možný dosah pomoci na hospodársku súťaž, ako aj jej účinok na obchod medzi členskými štátmi (pozri v tomto zmysle rozsudky z 10. januára 2006, Cassa di Risparmio di Firenze a i., C‑222/04, EU:C:2006:8, bod 142, ako aj z 5. marca 2015, Banco Privado Português a Massa Insolvente do Banco Privado Português, C‑667/13, EU:C:2015:151, bod 51).

               35

               Ako pritom Komisia uviedla vo svojich písomných pripomienkach, keďže elektrická energia je predmetom cezhraničnej obchodnej výmeny, poskytnutie pomoci rozhodnutím sporným vo veci samej môže mať vplyv na obchodovanie. Takáto pomoc by rovnako mohla narušiť hospodársku súťaž na trhu elektrickej energie.

               36

               V spore vo veci samej vnútroštátnemu súdu prináleží, aby v súlade s výkladovými pokynmi uvedenými vyššie určil, či sú splnené dve skúmané podmienky.

               37

               Vzhľadom na predchádzajúce úvahy je potrebné odpovedať na prvú položenú otázku tak, že za okolností, ako sú okolnosti vo veci samej, rozhodnutie obchodnej spoločnosti, v ktorej má väčšinový obchodný podiel členský štát, že s cieľom uspokojenia pohľadávky namiesto jej zaplatenia súhlasí s prevodom aktíva vo vlastníctve inej obchodnej spoločnosti, ktorej je tento členský štát jediným akcionárom, a vyplatí sumu zodpovedajúcu rozdielu medzi ocenenou hodnotou tohto aktíva a výškou tejto pohľadávky, môže predstavovať štátnu pomoc v zmysle článku 107 ZFEÚ, pokiaľ:

                        —

                        toto rozhodnutie predstavuje výhodu poskytnutú priamo alebo nepriamo zo štátnych prostriedkov a je pripísateľné štátu,

                        —

                        podnik príjemcu by nezískal porovnateľné úľavy od súkromného veriteľa a

                        —

                        uvedené rozhodnutie môže ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi a narušiť hospodársku súťaž.

               38

               Vnútroštátnemu súdu prináleží overiť, či sú tieto podmienky splnené.

         O druhej otázke

               39

               V prípade kladnej odpovede na prvú otázku sa vnútroštátny súd svojou druhou otázkou pýta, či sa na štátnu pomoc, o ktorú ide vo veci samej, vzťahuje oznamovacia povinnosť upravená v článku 108 ods. 3 ZFEÚ.

               40

               Článok 108 ods. 3 zavádza preventívnu kontrolu plánov poskytnutia novej pomoci. Takto koncipovaná prevencia sa teda zameriava na to, aby bola poskytnutá len zlučiteľná pomoc. Na dosiahnutie tohto cieľa sa uskutočnenie plánu pomoci odkladá dovtedy, kým sa konečným rozhodnutím Komisie neodstránia pochybnosti o jeho zlučiteľnosti (rozsudok z 21. novembra 2013, Deutsche Lufthansa, C‑284/12, EU:C:2013:755, body 25 a 26).

               41

               Uplatňovanie systému kontroly pomoci prináleží na jednej strane Komisii a na druhej strane vnútroštátnym súdom, pričom majú odlišné, no vzájomne sa dopĺňajúce úlohy (rozsudok z 13. februára 2014, Mediaset, C‑69/13, EU:C:2014:71, bod 19).

               42

               Kým posúdenie zlučiteľnosti opatrení pomoci s vnútorným trhom patrí do výlučnej právomoci Komisie, ktorej konanie podlieha preskúmaniu vykonávanému súdmi Únie, vnútroštátne súdy až do konečného rozhodnutia Komisie ochraňujú práva osôb podliehajúcich ich právomoci pred prípadným porušením zákazu uvedeného v článku 108 ods. 3 ZFEÚ štátnymi orgánmi (rozsudok z 21. novembra 2013, Deutsche Lufthansa, C‑284/12, EU:C:2013:755, bod 28).

               43

               Z toho vyplýva, že za predpokladu, že rozhodnutie sporné vo veci samej predstavuje štátnu pomoc v prospech Electrocentrale, vnútroštátne orgány sú povinné oznámiť túto pomoc Komisii pred jej vykonaním, na základe článku 108 ods. 3 ZFEÚ.

               44

               Vzhľadom na vyššie uvedené je potrebné odpovedať na druhú položenú otázku tak, že ak bude vnútroštátny súd považovať za štátnu pomoc rozhodnutie obchodnej spoločnosti, v ktorej má väčšinový obchodný podiel členský štát, že s cieľom uspokojenia pohľadávky namiesto jej zaplatenia súhlasí s prevodom aktíva vo vlastníctve inej obchodnej spoločnosti, ktorej je tento členský štát jediným akcionárom, a vyplatí sumu zodpovedajúcu rozdielu medzi ocenenou hodnotou tohto aktíva a výškou tejto pohľadávky, orgány uvedeného členského štátu sú povinné oznámiť túto pomoc Komisii pred jej vykonaním, na základe článku 108 ods. 3 ZFEÚ.

         O trovách

               45

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (piata komora) rozhodol takto:

                           1.

                           Za okolností, ako sú okolnosti vo veci samej, rozhodnutie obchodnej spoločnosti, v ktorej má väčšinový obchodný podiel členský štát, že s cieľom uspokojenia pohľadávky namiesto jej zaplatenia súhlasí s prevodom aktíva vo vlastníctve inej obchodnej spoločnosti, ktorej je tento členský štát jediným akcionárom, a vyplatí sumu zodpovedajúcu rozdielu medzi ocenenou hodnotou tohto aktíva a výškou tejto pohľadávky, môže predstavovať štátnu pomoc v zmysle článku 107 ZFEÚ, pokiaľ:

                                 —

                                    toto rozhodnutie predstavuje výhodu poskytnutú priamo alebo nepriamo zo štátnych prostriedkov a je pripísateľné štátu,

                                 —

                                    podnik príjemcu by nezískal porovnateľné úľavy od súkromného veriteľa a

                                 —

                                    uvedené rozhodnutie môže ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi a narušiť hospodársku súťaž.

                                 —

                                    Vnútroštátnemu súdu prináleží overiť, či sú tieto podmienky splnené.

                           2.

                           Ak bude vnútroštátny súd považovať za štátnu pomoc rozhodnutie obchodnej spoločnosti, v ktorej má väčšinový obchodný podiel členský štát, že s cieľom uspokojenia pohľadávky namiesto jej zaplatenia súhlasí s prevodom aktíva vo vlastníctve inej obchodnej spoločnosti, ktorej je tento členský štát jediným akcionárom, a vyplatí sumu zodpovedajúcu rozdielu medzi ocenenou hodnotou tohto aktíva a výškou tejto pohľadávky, orgány uvedeného členského štátu sú povinné oznámiť túto pomoc Európskej komisii pred jej vykonaním, na základe článku 108 ods. 3 ZFEÚ.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: rumunčina.


Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 19. apríla 1988. # SPRL Louis Erauw-Jacquery proti Société coopérative La Hesbignonne. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Tribunal de commerce de Liège - Belgicko. # Vec 27/87.


title: Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 13. septembra 2017.#Trestné konanie proti Fidenatovi a i.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunale di Udine.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Poľnohospodárstvo – Geneticky modifikované potraviny a krmivá – Núdzové opatrenia – Vnútroštátne opatrenie, ktoré má za cieľ zákaz pestovania geneticky modifikovanej kukurice MON 810 – Udržiavanie opatrenia v platnosti alebo jeho obnovenie – Nariadenie (ES) č. 1829/2003 – Článok 34 – Nariadenie (ES) č. 178/2002 – Články 53 a 54 – Podmienky uplatnenia – Zásada preventívnosti.#Vec C-111/16.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (tretia komora)
      z 13. septembra 2017 (
            *1
         )
      „Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Poľnohospodárstvo – Geneticky modifikované potraviny a krmivá – Núdzové opatrenia – Vnútroštátne opatrenie, ktoré má za cieľ zákaz pestovania geneticky modifikovanej kukurice MON 810 – Udržiavanie opatrenia v platnosti alebo jeho obnovenie – Nariadenie (ES) č. 1829/2003 – Článok 34 – Nariadenie (ES) č. 178/2002 – Články 53 a 54 – Podmienky uplatnenia – Zásada preventívnosti“
      Vo veci C‑111/16,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Tribunale di Udine (Okresný súd Udine, Taliansko) z 10. decembra 2015 a doručený Súdnemu dvoru 24. februára 2016, ktorý súvisí s trestným konaním proti:

         Giorgiovi Fidenatovi,

         Leandrovi Tabogovi,

         Lucianovi Tabogovi,

      SÚDNY DVOR (tretia komora),
      v zložení: predseda tretej komory L. Bay Larsen (spravodajca), sudcovia M. Vilaras, J. Malenovský, M. Safjan a D. Šváby,
      generálny advokát: M. Bobek,
      tajomník: R. Schiano, referent,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 9. februára 2017,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               –

               G. Fidenato, L. Taboga a L. Taboga, v zastúpení: F. Longo, avvocato,

               –

               talianska vláda, v zastúpení: G. Palmieri, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci P. Gentili, avvocato dello Stato,

               –

               grécka vláda, v zastúpení: G. Kanellopoulos a D. Ntourntoureka, splnomocnení zástupcovia,

               –

               Európska komisia, v zastúpení: C. Zadra, K. Herbout‑Borczak a C. Valero, splnomocnení zástupcovia,

         po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 30. marca 2017,
      vyhlásil tento
      Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 34 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1829/2003 z 22. septembra 2003 o geneticky modifikovaných potravinách a krmivách (Ú. v. EÚ L 268, 2003, s. 1; Mim. vyd. 13/032, s. 432), ako aj článkov 53 a 54 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 z 28. januára 2002, ktorým sa ustanovujú všeobecné zásady a požiadavky potravinového práva, zriaďuje Európsky úrad pre bezpečnosť potravín a stanovujú postupy v záležitostiach bezpečnosti potravín (Ú. v. ES L 31, 2002, s. 1; Mim. vyd. 15/006, s. 463).

               2

               Tento návrh bol predložený v rámci trestného konania proti pánovi Giorgiovi Fidenatovi, ako aj proti pánom Leandrovi Tabogovi a Lucianovi Tabogovi, v ktorom sa im vytýkalo pestovanie odrody geneticky modifikovanej kukurice MON 810 v rozpore s vnútroštátnou právnou úpravou, ktorá takéto pestovanie zakazuje.

         Právny rámec
      Nariadenie č. 1829/2003

               3

               Odôvodnenia 1 až 3 nariadenia č. 1829/2003 stanovujú:

                        „(1)

                        voľný pohyb bezpečných a zdravých potravín a krmív je základným aspektom medzinárodného trhu [vnútorného trhu – neoficiálny preklad] a významne prispieva k zdraviu a duševnej pohode občanov a k ich sociálnym a hospodárskym záujmom;

                        (2)

                        zaistiť vysoký stupeň ochrany ľudského života a zdravia je v záujme politiky spoločenstva;

                        (3)

                        s cieľom ochrany zdravia ľudí a zvierat, potraviny a krmivá zložené, obsahujúce alebo vyrobené z geneticky modifikovaných organizmov… by mali podliehať posúdeniu bezpečnosti prostredníctvom postupu spoločenstva pred ich umiestnením na trh v spoločenstve.“

               4

               Podľa článku 1 písm. a) a b) tohto nariadenia je cieľom tohto právneho predpisu vytvoriť v súlade so všeobecnými zásadami stanovenými v nariadení č. 178/2002 základ pre zabezpečenie vysokého stupňa ochrany ľudského života a zdravia, zdravia zvierat a dobrých životných podmienok zvierat, ochrany životného prostredia a záujmov spotrebiteľa vo vzťahu ku geneticky modifikovaným potravinám a krmivám, a to za predpokladu zabezpečenia efektívneho fungovania vnútorného trhu, a tiež ustanoviť povoľovacie konania a dohľad nad geneticky modifikovanými potravinami a krmivami.

               5

               Článok 34 uvedeného nariadenia nazvaný „Núdzové opatrenia“ stanovuje:
               „Ak je zrejmé, že výrobky, ktoré sú povolené týmto alebo v súlade s týmto nariadením pravdepodobne predstavujú vážne riziko pre zdravie ľudí, zvierat alebo životné prostredie…, príjmu sa opatrenia podľa postupov, ktoré sú ustanovené v článkoch 53 a 54 nariadenia [č. 178/2002].“

         Nariadenie č. 178/2002

               6

               Odôvodnenia 20 a 21 nariadenia č. 178/2002 stanovujú:

                        „(20)

                        zásada preventívnosti sa uplatňuje na zabezpečenie ochrany zdravia v spoločenstve, čím vznikajú prekážky voľného pohybu potravín alebo krmív; preto je nevyhnutné prijať jednotný základ tejto zásady na jej uplatňovanie v celom spoločenstve;

                        (21)

                        za tých špecifických okolností, keď existuje riziko ohrozenia života alebo zdravia, ale pretrváva vedecká neistota, zásada preventívnosti poskytuje mechanizmus na stanovenie opatrení súvisiacich s riadením rizika alebo iných postupov na zabezpečenie vysokej úrovne ochrany zdravia, pre ktorú sa rozhodlo spoločenstvo.“

               7

               Podľa článku 6 tohto nariadenia:
               „1.   Na dosiahnutie všeobecného cieľa vysokej úrovne ochrany ľudského života a zdravia, musí byť potravinové právo založené na analýze rizika s výnimkou, ak nezodpovedá okolnostiam alebo charakteru opatrenia.
               2.   Vyhodnotenie rizika bude vychádzať z dostupných vedeckých dôkazov a bude sa vykonávať nezávisle, objektívne a transparentne.
               3.   Riadenie rizika bude brať do úvahy výsledky vyhodnotenia rizika a najmä stanoviská [Európskeho úradu pre bezpečnosť potravín] uvedené v článku 22, iné faktory vyplývajúce z posudzovanej záležitosti a zásadu preventívnosti, ak sú podmienky stanovené v článku 7 ods. 1 relevantné, aby sa dosiahli všeobecné ciele potravinového práva stanovené v článku 5.“

               8

               Článok 7 uvedeného nariadenia nazvaný „Zásada preventívnosti“ stanovuje:
               „1.   Za určitých okolností, ak sa po vyhodnotení dostupných informácií zistí možnosť škodlivých účinkov na zdravie, ale pretrváva vedecká neistota, môžu sa prijať dočasné opatrenia na riadenie rizika potrebné na zabezpečenie vysokej úrovne ochrany zdravia, pre ktorú sa rozhodlo spoločenstvo, až do ďalších vedeckých informácií pre komplexnejšie vyhodnotenie rizika.
               2.   Opatrenia prijaté na základe odseku 1 musia byť primerané a nesmú obmedzovať obchod viac, než to vyžaduje dosiahnutie vysokej úrovne ochrany zdravia, pre ktorú sa rozhodlo spoločenstvo, so zreteľom na technickú a ekonomickú uskutočniteľnosť a ostatné faktory považované za oprávnené v posudzovanej záležitosti. Opatrenia sa prehodnotia v primeranom časovom období v závislosti od charakteru zisteného rizika pre život alebo zdravie a od typu vedeckých informácií potrebných na objasnenie vedeckej neistoty a na uskutočnenie komplexnejšieho vyhodnotenia rizika.“

               9

               Článok 53 nariadenia č. 178/2002 s názvom „Mimoriadne opatrenia pre potraviny a krmivá pochádzajúce zo spoločenstva alebo dovezené z tretích krajín“ znie:
               „1.   Ak je zrejmé, že potraviny alebo krmivá pochádzajúce zo spoločenstva alebo dovezené z tretej krajiny pravdepodobne predstavujú závažné riziko pre zdravie ľudí, zvierat alebo pre životné prostredie a že sa také riziko nedá uspokojivo zvládnuť prostredníctvom opatrení prijatých príslušným(‑i) členským(‑i) štátom(‑mi), Komisia, v súlade s postupom ustanoveným v článku 58 ods. 2 z vlastnej iniciatívy alebo na žiadosť členského štátu, neodkladne prijme jedno alebo viacero nasledujúcich opatrení, v závislosti od závažnosti situácie:

                        a)

                        v prípade potravín alebo krmív pochádzajúcich zo spoločenstva:

                                 i)

                                 pozastavenie umiestňovania na trhu alebo používania príslušnej potraviny;

                                 ii)

                                 pozastavenie umiestňovania na trhu alebo používania príslušného krmiva;

                                 iii)

                                 stanovenie osobitných podmienok pre príslušné potraviny alebo krmivá;

                                 iv)

                                 akékoľvek ďalšie vhodné dočasné opatrenia.

                        b)

                        v prípade potravín alebo krmív dovážaných z tretej krajiny:

                                 i)

                                 pozastavenie dovozov príslušných potravín alebo krmív zo zúčastnenej tretej krajiny, a to z celej alebo z jej časti a ak je to potrebné, z tretej tranzitnej krajiny;

                                 ii)

                                 stanovenie osobitných podmienok pre príslušné potraviny alebo krmivá zo zúčastnenej tretej krajiny, a to z celej alebo z jej časti;

                                 iii)

                                 akékoľvek ďalšie vhodné dočasné opatrenia.

                  2.   Avšak, v naliehavých situáciách môže Komisia dočasne prijať opatrenia uvedené v odseku 1 po konzultácii so zainteresovaným(‑i) členským(‑i) štátom(‑mi) a informovať ostatné členské štáty.
               …“

               10

               Článok 54 tohto nariadenia s názvom „Ostatné mimoriadne opatrenia“ stanovuje:
               „1.   Ak členský štát úradne informuje Komisiu o potrebe prijať mimoriadne opatrenia a ak Komisia nekonala v súlade s článkom 53, členský štát môže prijať dočasné ochranné opatrenia. V tomto prípade neodkladne informuje ostatné členské štáty a Komisiu.
               2.   Komisia do 10 pracovných dní predloží záležitosť [Stálemu výboru pre potravinový reťazec a zdravotný stav zvierat] s cieľom rozšírenia, zmeny a doplnenia alebo zrušenia národných dočasných ochranných opatrení.
               3.   Členský štát môže zachovať svoje národné dočasné ochranné opatrenia dovtedy, kým nebudú prijaté opatrenia spoločenstva.“

               11

               Podľa článku 58 ods. 1 uvedeného nariadenia:
               „Komisii bude pomáhať Stály výbor pre potravinový reťazec a zdravotný stav zvierat…, zložený zo zástupcov členských štátov, ktorému bude predsedať zástupca Komisie. Výbor bude organizovaný v sekciách, ktoré sa budú zaoberať všetkými relevantnými záležitosťami.“

         Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky

               12

               Rozhodnutím z 22. apríla 1998 o uvádzaní geneticky modifikovanej kukurice (Zea mays L. línia MON 810) na trh podľa smernice Rady 90/220/EHS (Ú. v. ES L 131, 1998, s. 32; Mim. vyd. 03/023, s. 77) Komisia povolila uvádzanie geneticky modifikovanej kukurice MON 810 na trh.

               13

               Talianska vláda listom z 11. apríla 2013 požiadala Komisiu o prijatie núdzových opatrení stanovených v článku 34 nariadenia č. 1829/2003 podľa postupu v článku 53 nariadenia č. 178/2002 s cieľom zakázať pestovanie uvedenej geneticky modifikovanej kukurice. Na podporu svojej žiadosti táto vláda predložila vedecké štúdie, ktoré vypracoval Consiglio per la ricerca e la sperimentazione in agricoltura (Rada pre poľnohospodársky výskum, Taliansko) (CRA) a Istituto Superiore per la Protezione e la Ricerca Ambientale (Inštitút pre ochranu a výskum životného prostredia, Taliansko) (ISPRA).

               14

               Komisia 17. mája 2013 talianskej vláde zaslala odpoveď, v ktorej uviedla, že po predbežnom posúdení predložených skutočností nezistila naliehavú potrebu prijať opatrenia podľa článkov 53 a 54 nariadenia č. 178/2002.

               15

               Aby Komisia zabezpečila podrobnejšiu analýzu vedeckých dôkazov predložených týmto členským štátom, požiadala 29. mája 2013 Európsky úrad pre bezpečnosť potravín o posúdenie týchto dôkazov do konca septembra 2013.

               16

               Talianska vláda na základe decreto Adozione delle misure d’urgenza ai sensi dell’art. 54 del regolamento (CE) n. 178/2002, concernente la coltivazione di varietà di mais geneticamente modificato MON 810 [vyhláška o prijatí mimoriadnych opatrení podľa článku 54 nariadenia (ES) č. 178/2002 v súvislosti s pestovaním odrôd geneticky modifikovanej kukurice MON 810] z 12. júla 2013 (GURI č. 187 z 10. augusta 2013) zakázala pestovanie odrôd geneticky modifikovanej kukurice MON 810.

               17

               Dňa 24. septembra 2013 vydal Európsky úrad pre bezpečnosť potravín stanovisko č. 3371, v ktorom konštatoval, že pracovná skupina pre geneticky modifikované organizmy (ďalej len „GMO“) nenašla v podkladoch predložených talianskou vládou na podporu núdzových opatrení týkajúcich sa kukurice MON 810 nijaké nové vedecky podložené dôkazy, ktoré by podporovali požadované núdzové opatrenia. Táto skupina preto uviedla, že závery jej predchádzajúceho posúdenia rizika v súvislosti s kukuricou MON 810 sú naďalej platné.

               18

               Zo spisu predloženého Súdnemu dvoru, ako aj zo spresnení, ktoré uviedla Komisia na pojednávaní, vyplýva, že táto inštitúcia informovala Stály výbor pre potravinový reťazec a zdravotný stav zvierat o tom, že talianska vláda jej oznámila dočasné ochranné opatrenia, ktoré prijala, avšak nepredložila návrh rozhodnutia o rozšírení, zmene a doplnení alebo zrušení národných dočasných ochranných opatrení podľa článku 54 ods. 2 nariadenia č. 178/2002.

               19

               Práve v tomto kontexte boli pán Fidenato, ako aj páni Leandro Taboga a Luciano Taboga stíhaní pred Tribunale di Udine (Okresný súd Udine) za pestovanie geneticky modifikovanej kukurice, konkrétne odrody MON 810, v bližšie neurčenom čase a v rozpore s vnútroštátnou právnou úpravou, ktorá to zakazuje.

               20

               Sudca poverený predbežným vyšetrovaním na Tribunale di Udine (Okresný súd Udine) vydal proti dotknutým osobám v bližšie neurčenom čase trestný rozkaz.

               21

               Uvedené osoby podali proti tomuto trestnému rozkazu odpor, v ktorom poukazovali na nezákonnosť vnútroštátnej právnej úpravy, na základe ktorej bol tento trestný rozkaz vydaný, z dôvodu jej rozporu s článkom 34 nariadenia č. 1829/2003 a s článkami 53 a 54 nariadenia č. 178/2002.

               22

               Za týchto podmienok Tribunale di Udine (Okresný súd Udine) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

                        „1.

                        Zaväzuje [článok] 54 ods. 1 [nariadenia] č. 178/2002 Komisiu, aby na základe podnetu členského štátu prijala mimoriadne oparenia podľa [článku] 53 [nariadenia] č. 178/2002, aj keď usúdi, že pokiaľ ide o dotknuté potraviny alebo krmivá, neexistujú dôvody vážneho a zjavného rizika pre zdravie ľudí, zvierat a životné prostredie?

                        2.

                        Je členský štát, ktorý sa obrátil na Komisiu, v prípade, že mu Komisia oznámi zamietavé stanovisko vo veci jeho žiadosti, t. j. stanovisko, ktoré teoreticky bráni potrebe prijať mimoriadne opatrenia, a z tohto dôvodu Komisia tieto opatrenia v zmysle [článku] 34 [nariadenia] č. 1829/2003, o ktoré daný členský štát požiadal, neprijme, oprávnený prijať v súlade s [článkom 53 nariadenia] č. 178/2002 dočasné mimoriadne opatrenia?

                        3.

                        Môžu úvahy súvisiace so zásadou preventívnosti, nespadajúce do rámca vážneho a zjavného rizika pre zdravie ľudí, zvierat alebo pre životné prostredie, pokiaľ ide o použitie potravín alebo krmív, odôvodniť prijatie dočasných núdzových opatrení členským štátom podľa [článku] 34 [nariadenia] č. 1829/2003?

                        4.

                        Môže členský štát v prípade, že je jasné a zrejmé, že Komisia usúdila, že nie sú splnené vecné podmienky na prijatie mimoriadnych opatrení týkajúcich sa potravín alebo krmív, pričom tento záver následne potvrdil vedecký posudok Európskeho úradu pre bezpečnosť potravín a tieto stanoviská sa písomne oznámili členskému štátu, ktorý o prijatie mimoriadnych opatrení požiadal, ďalej udržiavať v platnosti existujúce vnútroštátne dočasné mimoriadne opatrenia a/alebo obnoviť platnosť týchto dočasných mimoriadnych opatrení, ak uplynulo prechodné obdobie, na ktoré sa prijali?“

         O prejudiciálnych otázkach
      O prvej prejudiciálnej otázke

               23

               Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 34 nariadenia č. 1829/2003 v spojení s článkom 53 nariadenia č. 178/2002 vykladať v tom zmysle, že Komisia je povinná prijať mimoriadne opatrenia v zmysle uvedeného článku 53, keď ju členský štát úradne informuje podľa článku 54 ods. 1 tohto nariadenia o potrebe prijať takéto opatrenia, napriek tomu, že nie je zrejmé, že výrobok schválený nariadením č. 1829/2003 alebo v súlade s týmto nariadením pravdepodobne predstavuje vážne riziko pre zdravie ľudí, zvierat alebo pre životné prostredie.

               24

               Nariadenie č. 1829/2003, rovnako ako nariadenie č. 178/2002 majú za cieľ zabezpečiť okrem iného vysoký stupeň ochrany ľudského zdravia a záujmov spotrebiteľov za predpokladu zabezpečenia efektívneho fungovania vnútorného trhu.

               25

               Ako teda vyplýva z odôvodnenia 1 nariadenia č. 1829/2003, aj keď voľný pohyb bezpečných a zdravých potravín a krmív je základným aspektom vnútorného trhu, zákaz alebo obmedzenie pestovania GMO, ktoré sú povolené v zmysle nariadenia č. 1829/2003 a zapísané do spoločného katalógu v zmysle smernice Rady 2002/53/ES z 13. júna 2002 o spoločnom katalógu odrôd poľnohospodárskych rastlinných druhov (Ú. v. ES L 193, 2002, s. 1; Mim. vyd. 03/036, s. 281), môže členský štát nariadiť v prípadoch, ktoré sú výslovne upravené v práve Únie (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 6. septembra 2012, Pioneer Hi Bred Italia, C‑36/11, EU:C:2012:534, body 63 a 70).

               26

               Medzi výnimkami sa nachádzajú najmä opatrenia prijaté podľa článku 34 nariadenia č. 1829/2003.

               27

               Ako vyplýva z článku 34 nariadenia č. 1829/2003, ak je zrejmé, že výrobky, ktoré sú povolené týmto alebo v súlade s týmto nariadením pravdepodobne predstavujú vážne riziko pre zdravie ľudí, zvierat alebo životné prostredie, prijmú sa opatrenia podľa postupov, ktoré sú ustanovené v článkoch 53 a 54 nariadenia (ES) č. 178/2002. V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že článok 53 nariadenia č. 178/2002 sa týka mimoriadnych opatrení, ktoré môže prijať Komisia, pričom na prijatie takýchto opatrení členskými štátmi sa vzťahuje článok 54 tohto nariadenia.

               28

               Z toho vyplýva, že ak sa nepreukázalo, že je zrejmé, že výrobok schválený nariadením č. 1829/2003 alebo v súlade s ním pravdepodobne predstavuje vážne riziko pre zdravie ľudí, zvierat alebo pre životné prostredie, Komisia nie je povinná podľa článku 34 tohto nariadenia v spojení s článkom 53 nariadenia č. 178/2002 prijať mimoriadne opatrenia v zmysle uvedených článkov.

               29

               Okolnosť, že prijatie takýchto opatrení navrhoval členský štát, nemá vplyv na právomoc posúdenia, ktorú má v tejto súvislosti Komisia.

               30

               Vzhľadom na predchádzajúce úvahy je potrebné na prvú otázku odpovedať, že článok 34 nariadenia č. 1829/2003 v spojení s článkom 53 nariadenia č. 178/2002 sa má vykladať v tom zmysle, že Komisia nie je povinná prijať mimoriadne opatrenia v zmysle uvedeného článku 53, keď ju členský štát úradne informuje podľa článku 54 ods. 1 tohto nariadenia o potrebe prijať takéto opatrenia, ak nie je zrejmé, že výrobok povolený nariadením č. 1829/2003 alebo v súlade s týmto nariadením pravdepodobne predstavuje vážne riziko pre zdravie ľudí, zvierat alebo životné prostredie.

         O druhej a štvrtej prejudiciálnej otázke

               31

               Svojou druhou a štvrtou otázkou, ktoré je potrebné preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 34 nariadenia č. 1829/2003 v spojení s článkom 54 nariadenia č. 178/2002 vykladať v tom zmysle, že členský štát môže po tom, ako Komisiu úradne informuje o potrebe prijať mimoriadne opatrenia, a v prípade, že táto inštitúcia neprijala nijaké opatrenie podľa článku 53 nariadenia č. 178/2002, jednak sám prijať takéto opatrenia na vnútroštátnej úrovni a jednak ich udržiavať v platnosti a obnovovať, pokiaľ Komisia neprijala podľa článku 54 ods. 2 tohto nariadenia rozhodnutie, ktorým sa tieto opatrenia rozširujú, menia a dopĺňajú alebo rušia.

               32

               V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že článok 34 nariadenia č. 1829/2003 umožňuje členskému štátu, aby prijal núdzové opatrenia v zmysle tohto článku, pričom sa predpokladá, že sa dodržia tak hmotnoprávne podmienky vyplývajúce z tohto článku, ako aj procesné podmienky stanovené v článku 54 nariadenia č. 178/2002 (pozri v tomto zmysle rozsudok z 8. septembra 2011, Monsanto a i. C‑58/10 až C‑68/10, EU:C:2011:553, body 66 až 69).

               33

               Podľa článku 54 ods. 1 tohto nariadenia, ak členský štát úradne informuje Komisiu o potrebe prijať mimoriadne opatrenia a ak Komisia neprijala nijaké opatrenie podľa článku 53 tohto nariadenia, členský štát môže prijať dočasné ochranné opatrenia.

               34

               Procesné podmienky sú stanovené v odseku 1 uvedeného článku 54, ktorý ukladá členským štátom jednak povinnosť „úradne“ informovať Komisiu o potrebe prijať mimoriadne opatrenia a jednak v prípade, že Komisia neprijala žiadne opatrenie podľa článku 53 nariadenia č. 178/53, „neodkladne“ informovať Komisiu a ostatné členské štáty o národných dočasných ochranných opatreniach, ktoré boli prijaté. Preto vzhľadom na to, že zásah predmetného členského štátu má núdzovú povahu, a na cieľ ochrany zdravia verejnosti sledovaný nariadením č. 1829/2003 sa článok 54 ods. 1 nariadenia č. 178/2002 musí vykladať v tom zmysle, že Komisia musí byť v prípade núdze informovaná, tak ako to tento článok stanovuje, najneskôr súčasne s prijatím mimoriadnych opatrení zo strany dotknutého členského štátu (rozsudok z 8. septembra 2011, Monsanto a i., C‑58/10 až C‑68/10, EU:C:2011:553, bod 73).

               35

               Článok 54 ods. 3 nariadenia č. 178/2002 okrem iného stanovuje, že mimoriadne opatrenia prijaté členskými štátmi môžu byť zachované dovtedy, kým nebudú prijaté opatrenia Európskej únie.

               36

               Výraz zachovanie opatrení v tomto článku treba chápať tak, že sa vzťahuje aj na obnovenie týchto opatrení, ak boli prijaté len dočasne. Z tohto nariadenia totiž nevyplýva, že normotvorca Únie mal v úmysle obmedziť prostriedky, ktorými dotknutý členský štát môže udržať v platnosti prijaté opatrenia, pričom opačný výklad by mohol predstavovať prekážku zvládnutia rizika pre zdravie ľudí, zvierat alebo pre životné prostredie, ktoré môžu predstavovať potraviny a krmivo pochádzajúce zo Spoločenstva alebo dovezené z tretích krajín.

               37

               Ako však zdôraznil Súdny dvor v bode 78 rozsudku z 8. septembra 2011, Monsanto a i. (C‑58/10 až C‑68/10, EU:C:2011:553), vzhľadom na systém vytvorený nariadením č. 1829/2003 a jeho cieľ vyhnúť sa umelým rozdielom pri preberaní zodpovednosti za vážne riziko prináleží posúdenie a riadenie činností v prípade zjavného a vážneho rizika v poslednom stupni do výlučnej právomoci Komisie a Rady Európskej únie, pričom kontrolu nad nimi vykonáva súdny orgán Únie.

               38

               Z toho vyplýva, že v štádiu, keď členské štáty prijímajú a vykonávajú núdzové opatrenia uvedené v článku 34 nariadenia č. 1829/2003, kým nebolo prijaté v tejto súvislosti žiadne rozhodnutie na úrovni Únie, sú vnútroštátne súdy, ktoré majú preveriť zákonnosť takýchto vnútroštátnych opatrení, oprávnené posúdiť túto zákonnosť vzhľadom na hmotnoprávne podmienky stanovené v článku 34 nariadenia a na procesné podmienky vyplývajúce z článku 54 nariadenia č. 178/2002, pričom jednotnosť práva Únie môže zabezpečiť Súdny dvor v rámci prejudiciálneho konania, pretože keď má vnútroštátny súd pochybnosti o výklade ustanovenia práva Únie, môže alebo musí v súlade s článkom 267 druhým a tretím odsekom ZFEÚ predložiť prejudiciálnu otázku Súdnemu dvoru (rozsudok z 8. septembra 2011, Monsanto a i., C‑58/10 až C‑68/10, EU:C:2011:553, bod 79, ako aj citovaná judikatúra).

               39

               V tejto súvislosti je potrebné poukázať na to, že z písomných pripomienok, ktoré Súdnemu dvoru predložila Komisia, vyplýva, že v rozpore s ustanoveniami článku 54 ods. 2 nariadenia č. 178/2002 nebolo na úrovni Únie prijaté nijaké rozhodnutie o rozšírení, zmene a doplnení alebo zrušení tohto národného dočasného ochranného opatrenia.

               40

               Z tohto ustanovenia vyplýva, že Komisia do 10 pracovných dní predloží záležitosť Stálemu výboru pre potravinový reťazec a zdravotný stav zvierat ustanovenému v článku 58 ods. 1 tohto nariadenia v súlade s postupom zakotveným v článku 58 ods. 2 uvedeného nariadenia s cieľom rozšírenia, zmeny a doplnenia alebo zrušenia národných dočasných ochranných opatrení.

               41

               Na druhej strane, ak sa Komisia obrátila na Stály výbor pre potravinový reťazec a zdravotný stav zvierat a bolo prijaté rozhodnutie na úrovni Únie, posúdenie skutkových okolností a právnych aspektov týkajúcich sa tohto prípadu obsiahnuté v takomto rozhodnutí je záväzné pre všetky orgány členského štátu, ktorý je adresátom takéhoto rozhodnutia, v súlade s článkom 288 ZFEÚ, a to vrátane vnútroštátnych súdov, ktoré majú posúdiť zákonnosť opatrení prijatých na vnútroštátnej úrovni (pozri v tomto zmysle rozsudok z 8. septembra 2011, Monsanto a i., C‑58/10 až C‑68/10, EU:C:2011:553, bod 80, ako aj citovanú judikatúru).

               42

               Vzhľadom na predchádzajúce úvahy je na druhú a štvrtú otázku potrebné odpovedať, že článok 34 nariadenia č. 1829/2003 v spojení s článkom 54 nariadenia č. 178/2002 sa má vykladať v tom zmysle, že členský štát môže po tom, ako Komisiu úradne informuje o potrebe prijať mimoriadne opatrenia, a v prípade, že táto inštitúcia neprijala nijaké opatrenie podľa článku 53 nariadenia č. 178/2002, jednak sám prijať takéto opatrenia na vnútroštátnej úrovni a jednak ich udržiavať v platnosti a obnovovať, pokiaľ Komisia neprijme podľa článku 54 ods. 2 tohto nariadenia rozhodnutie, ktorým sa tieto opatrenia rozširujú, menia a doplňujú alebo rušia.

         O tretej prejudiciálnej otázke

               43

               Svojou treťou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 34 nariadenia č. 1829/2003 v spojení so zásadou preventívnosti vykladať tak, že členským štátom poskytuje možnosť prijať v súlade s článkom 54 nariadenia č. 178/2002 dočasné núdzové opatrenia len na základe tejto zásady a bez toho, aby boli splnené podmienky uvedené v článku 34 nariadenia č. 1829/2003.

               44

               V tejto súvislosti je potrebné uviesť, že článok 7 nariadenia č. 178/2002 definuje zásadu preventívnosti v oblasti potravinového práva. Odsek 1 tohto článku stanovuje, že za určitých okolností, ak sa po vyhodnotení dostupných informácií zistí možnosť škodlivých účinkov na zdravie, ale pretrváva vedecká neistota, môžu sa prijať dočasné opatrenia na riadenie rizika potrebné na zabezpečenie vysokej úrovne ochrany zdravia, pre ktorú sa rozhodla Únia, až do získania ďalších vedeckých informácií pre komplexnejšie vyhodnotenie rizika.

               45

               Článok 34 nariadenia č. 1829/2003 stanovuje, tak ako bolo pripomenuté v bode 27 tohto rozsudku, podmienky, za ktorých výrobok, ktorý je povolený týmto alebo v súlade s týmto nariadením, môže byť predmetom núdzových opatrení, pričom jasne definuje stupeň náročnosti, ktorým sa riadi prijatie týchto opatrení.

               46

               Ako totiž uviedol generálny advokát v bode 78 svojich návrhov, zásada preventívnosti zakotvená v článku 7 nariadenia č. 178/2002 síce zostáva všeobecnou zásadou potravinového práva, normotvorca Únie však v článku 34 nariadenia č. 1829/2003 stanovil presné pravidlo s cieľom prijať núdzové opatrenia podľa postupov v článkoch 53 a 54 nariadenia č. 178/2002.

               47

               Je nepochybné, že ako uviedol Súdny dvor v bode 71 rozsudku z 8. septembra 2011, Monsanto a i. (C‑58/10 až C‑68/10, EU:C:2011:553), podmienky, ktoré musia byť splnené pri prijatí mimoriadnych opatrení a sú stanovené v článku 54 ods. 1 nariadenia č. 178/2002, je potrebné vykladať najmä vzhľadom na zásadu preventívnosti s cieľom zaistiť vysoký stupeň ochrany ľudského života a zdravia, pričom sa musí dbať na zabezpečenie voľného pohybu bezpečných a zdravých potravín a krmív, ktorý je základným aspektom vnútorného trhu.

               48

               Túto zásadu však nemožno vykladať tak, že by to umožnilo vylúčiť alebo zmeniť ustanovenia uvedené v článku 34 nariadenia č. 1829/2003, najmä ich zmiernením.

               49

               V tejto súvislosti je potrebné zdôrazniť, tak ako to bolo pripomenuté v bode 38 tohto rozsudku, že vnútroštátne súdy, ktoré rozhodujú o zákonnosti vnútroštátnych núdzových opatrení uvedených v článku 34 tohto nariadenia, sú oprávnené posúdiť zákonnosť týchto opatrení vzhľadom na hmotnoprávne podmienky stanovené v tomto článku a procesné podmienky vyplývajúce z článku 54 nariadenia č. 178/2002.

               50

               Tiež je potrebné konštatovať, tak ako to v podstate v bode 68 svojich návrhov urobil generálny advokát, že na dočasné opatrenia na riadenie rizika, ktoré možno prijať na základe zásady preventívnosti, a na núdzové opatrenia prijaté podľa článku 34 nariadenia č. 1829/2003 sa nevzťahuje rovnaký režim. Z článku 7 nariadenia č. 178/2002 totiž vyplýva, že prijatie týchto dočasných opatrení podlieha podmienke, že po vyhodnotení dostupných informácií sa zistí možnosť škodlivých účinkov na zdravie, pričom však pretrváva vedecká neistota. Naopak, článok 34 nariadenia č. 1829/2003 umožňuje uplatniť núdzové opatrenia, ak je „zrejmé“, že výrobky, ktoré sú povolené týmto alebo v súlade s týmto nariadením, pravdepodobne predstavujú „vážne“ riziko pre zdravie ľudí, zvierat alebo životné prostredie.

               51

               V tejto súvislosti Súdny dvor v bodoch 76 a 77 rozsudku z 8. septembra 2011, Monsanto a i. (C‑58/10 až C‑68/10, EU:C:2011:553) konštatoval, že výrazy „zrejmé“ a „vážne riziko“ uvedené v článku 34 nariadenia č. 1829/2003 sa musia vnímať tak, že odkazujú na dôležité riziko zjavne ohrozujúce zdravie ľudí, zvierat alebo životné prostredie. Toto riziko je potrebné konštatovať na základe nových dôkazov založených na vierohodných vedeckých údajoch. Ochranné opatrenia prijaté na základe článku 34 totiž nemôžu byť riadne odôvodnené čisto hypotetickým rizikom založeným len na predpokladoch, ktoré ešte neboli vedecky overené. Naopak, takéto ochranné opatrenia, napriek ich dočasnosti a preventívnej povahe, môžu byť prijaté, len ak sa zakladajú na čo najúplnejšom posúdení rizík pri zohľadnení osobitných okolností predmetného prípadu, ktoré preukazujú, že tieto opatrenia sú nevyhnutné.

               52

               Okrem toho je potrebné poukázať na to, že ako uviedol v bodoch 74 až 76 svojich návrhov generálny advokát, rozdiel v stupni rizika požadovanom v článku 34 nariadenia č. 1829/2003 na jednej strane a v článku 7 nariadenia č. 178/2002 na druhej strane sa musí chápať s ohľadom na procesné uplatnenie týchto ustanovení, teda na uplatnenie článku 34 nariadenia č. 1829/2003 na výrobky povolené týmto nariadením a článku 7 nariadenia č. 178/2002 na celú oblasť potravinárskeho práva vrátane výrobkov, ktoré nikdy nepodliehali povoľovaniu.

               53

               Z toho vyplýva, že na to, aby článok 7 nariadenia č. 178/2002 neznižoval stupeň neistoty požadovaný pravidlom stanoveným v článku 34 nariadenia č. 1829/2003 na účely prijatia núdzových opatrení, nemožno pripustiť takéto samostatné uplatnenie zásady preventívnosti, tak ako je vyjadrená v článku 7 nariadenia č. 178/2002, bez dodržania hmotnoprávnych podmienok stanovených v článku 34 nariadenia č. 1829/2003 s cieľom prijať núdzové opatrenia uvedené v tomto článku.

               54

               Vzhľadom na uvedené je potrebné na tretiu otázku odpovedať v tom zmysle, že článok 34 nariadenia č. 1829/2003 v spojení so zásadou preventívnosti, tak ako ju uvádza článok 7 nariadenia č. 178/2002, sa má vykladať v tom zmysle, že členským štátom neposkytuje možnosť prijať v súlade s článkom 54 nariadenia č. 178/2002 dočasné núdzové opatrenia len na základe tejto zásady a bez toho, aby boli splnené podmienky uvedené v článku 34 nariadenia č. 1829/2003.

         O trovách

               55

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:

                              1.

                              Článok 34 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1829/2003 z 22. septembra 2003 o geneticky modifikovaných potravinách a krmivách v spojení s článkom 53 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 z 28. januára 2002, ktorým sa ustanovujú všeobecné zásady a požiadavky potravinového práva, zriaďuje Európsky úrad pre bezpečnosť potravín a stanovujú postupy v záležitostiach bezpečnosti potravín, sa má vykladať v tom zmysle, že Európska komisia nie je povinná prijať mimoriadne opatrenia v zmysle uvedeného článku 53, keď ju členský štát úradne informuje podľa článku 54 ods. 1 tohto nariadenia o potrebe prijať takéto opatrenia, ak nie je zrejmé, že výrobok povolený nariadením č. 1829/2003 alebo v súlade s týmto nariadením pravdepodobne predstavuje vážne riziko pre zdravie ľudí, zvierat alebo životné prostredie.

                              2.

                              Článok 34 nariadenia č. 1829/2003 v spojení s článkom 54 nariadenia č. 178/2002 sa má vykladať v tom zmysle, že členský štát môže po tom, ako Európsku komisiu úradne informuje o potrebe prijať mimoriadne opatrenia, a v prípade, že táto inštitúcia neprijala nijaké opatrenie podľa článku 53 nariadenia č. 178/2002, jednak sám prijať takéto opatrenia na vnútroštátnej úrovni a jednak ich udržiavať v platnosti a obnovovať, pokiaľ Komisia neprijala podľa článku 54 ods. 2 tohto nariadenia rozhodnutie, ktorým sa tieto opatrenia rozširujú, menia a doplňujú alebo rušia.

                              3.

                              Článok 34 nariadenia č. 1829/2003 v spojení so zásadou preventívnosti, tak ako ju uvádza článok 7 nariadenia č. 178/2002, sa má vykladať v tom zmysle, že členským štátom neposkytuje možnosť prijať v súlade s článkom 54 nariadenia č. 178/2002 dočasné núdzové opatrenia len na základe tejto zásady a bez toho, aby boli splnené podmienky uvedené v článku 34 nariadenia č. 1829/2003.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: taliančina.