title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (druhá rozšírená komora) z 12. septembra 2007. # González y Díez, SA proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Štátna pomoc - Pomoc určená na pokrytie výnimočných nákladov reštrukturalizácie - Zrušenie skoršieho rozhodnutia - Skončenie platnosti Zmluvy ESUO - Právomoc Komisie - Kontinuita právneho poriadku Spoločenstva - Neexistencia porušenia podstatných formálnych náležitostí - Ochrana legitímnej dôvery - Zjavne nesprávne posúdenie. # Vec T-25/04.

text:
      Vec T‑25/04
      González y Díez, SA
      proti
      Komisii Európskych spoločenstiev
      „Štátna pomoc – Pomoc určená na pokrytie výnimočných nákladov reštrukturalizácie – Zrušenie skoršieho rozhodnutia – Skončenie platnosti Zmluvy ESUO – Právomoc Komisie – Kontinuita právneho poriadku Spoločenstva – Neexistencia porušenia podstatných formálnych náležitostí – Ochrana legitímnej dôvery – Zjavne nesprávne posúdenie“
      Abstrakt rozsudku
      1.      Pomoc poskytovaná štátmi – Pomoc podliehajúca ratione materiae a ratione temporis právnemu režimu Zmluvy ESUO – Skončenie
            platnosti Zmluvy ESUO – Zachovanie kontroly zo strany Komisie konajúcej v právnom rámci článku 88 ods. 2 ES
      (Článok 88 ods. 2 ES)
      2.      Akty inštitúcií – Časová pôsobnosť – Procesné predpisy – Hmotnoprávne predpisy – Rozlišovanie – Retroaktivita hmotnoprávneho
            ustanovenia – Podmienky
      (Nariadenie Rady č. 1407/2002; oznámenie Komisie 2002/C 152/03)
      3.      Žaloba o neplatnosť – Akty, ktoré možno napadnúť žalobou – Akty so záväznými právnymi účinkami – Rozhodnutie Komisie o ukončení
            konania vo veci formálneho zisťovania o štátnej pomoci stanoveného v článku 88 ods. 2 ES
      (Článok 88 ods. 2 ES a článok 230 ES)
      4.      Akty inštitúcií – Späťvzatie – Protiprávne akty – Rozhodnutia Komisie v oblasti štátnej pomoci – Podmienky
      (Nariadenie Rady č. 659/1999, článok 9)
      5.      Pomoc poskytovaná štátmi – Pomoc schválená Komisiou – Zneužitie príjemcom – Rozhodnutie konštatujúce zneužitie časti schválenej
            pomoci – Späťvzatie – Začatie nového konania vo veci formálneho zisťovania
      (Článok 88 ods. 2 ES)
      6.      Pomoc poskytovaná štátmi – Rozhodnutie Komisie o začatí konania vo veci formálneho zisťovania o pomoci – Ochrana legitímnej
            dôvery dotknutých osôb týkajúca sa výhrad Komisie voči skúmaným opatreniam pomoci
      (Článok 88 ods. 2 ES; nariadenie Rady č. 659/1999, článok 6)
      1.      Hoci následnosť právneho rámca Zmluvy ES po právnom rámci Zmluvy ESUO spôsobila od 24. júla 2002 zmenu právnych základov,
         postupov a uplatniteľných hmotnoprávnych predpisov, táto zmena patrí do kontextu jednotnosti a kontinuity právneho poriadku
         Spoločenstva a jeho cieľov. V tejto súvislosti zriadenie a udržiavanie režimu voľnej hospodárskej súťaže, v rámci ktorého
         sú zabezpečené normálne podmienky hospodárskej súťaže a z ktorého vychádzajú pravidlá v oblasti štátnej pomoci, predstavuje
         jeden z podstatných cieľov tak Zmluvy ES, ako aj Zmluvy ESUO. V tomto kontexte, hoci pravidlá Zmlúv ESUO a ES upravujúce disciplínu
         v oblasti štátnej pomoci sa v určitej miere odlišujú, pomoc poskytnutá podľa Zmluvy ESUO zodpovedá pojmu pomoci v zmysle článkov
         87 ES a 88 ES. Sledovanie cieľa neskreslenej hospodárskej súťaže v oblastiach pôvodne patriacich do spoločného trhu uhlia
         a ocele nie je teda z dôvodu skončenia platnosti Zmluvy ESUO prerušené, keďže tento cieľ sa sleduje takisto v rámci Zmluvy ES.

      Kontinuita právneho poriadku Spoločenstva a jeho cieľov, ktoré riadia jeho činnosť, si teda vyžaduje, aby Európske spoločenstvo
         ako následník Európskeho spoločenstva uhlia a ocele v rámci vlastného procesného rámca zabezpečovalo, pokiaľ ide o situácie
         vzniknuté podľa Zmluvy ESUO, dodržiavanie práv a povinností, ktoré vznikli eo tempore tak členským štátom, ako aj jednotlivcom podľa Zmluvy ESUO, a takisto pravidiel prijatých na jej vykonanie. Táto požiadavka
         platí o to viac, že skreslenie hospodárskej súťaže vyplývajúce z nedodržiavania pravidiel v oblasti štátnej pomoci môže rozšíriť
         svoje účinky z hľadiska času aj na obdobie po skončení platnosti Zmluvy ESUO, keď už platí Zmluva ES.

      Z uvedeného vyplýva, že článok 88 ods. 2 ES sa musí vykladať v tom zmysle, že umožňuje Komisii kontrolovať po 23. júli 2002
         zlučiteľnosť štátnej pomoci poskytnutej v oblastiach patriacich do pôsobnosti Zmluvy ESUO z hľadiska ratione materiae a ratione temporis so spoločným trhom, ako aj uplatňovanie povoľujúcich rozhodnutí týkajúcich sa štátnej pomoci prijatých podľa Zmluvy ESUO
         zo strany členských štátov, pokiaľ ide o situácie vzniknuté pred skončením platnosti Zmluvy ESUO.

      (pozri body 55 – 57)
      2.      Hoci procesné predpisy sa vo všeobecnosti považujú za predpisy uplatniteľné na všetky spory prebiehajúce v okamihu ich nadobudnutia
         platnosti, uvedené neplatí o hmotnoprávnych predpisoch. Hmotnoprávne predpisy Spoločenstva totiž musia byť na účely zabezpečenia
         dodržiavania zásad právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery vykladané ako pravidlá vzťahujúce sa na situácie vzniknuté pred
         nadobudnutím ich platnosti iba vtedy, ak z ich znenia, účelu alebo systému jasne vyplýva, že im má byť takýto účinok priznaný.

      Z tohto hľadiska kontinuita právneho poriadku Spoločenstva a požiadavky týkajúce sa zásad právnej istoty a ochrany legitímnej
         dôvery stanovujú uplatnenie hmotnoprávnych ustanovení prijatých na základe Zmluvy ESUO na skutočnostiach patriacich do ich
         pôsobnosti z hľadiska ratione materiae a ratione temporis. Skutočnosť, podľa ktorej preto, lebo sa skončila platnosť Zmluvy ESUO, predmetný právny rámec v okamihu, keď sa vykonáva
         posúdenie skutkových okolností, už viac neplatí, nič nemení na tomto závere, keďže toto posúdenie sa týka právnej situácie
         definitívne vzniknutej v období, keď boli uplatniteľné hmotnoprávne ustanovenia prijaté na základe Zmluvy ESUO.

      V tomto kontexte sa nariadenie č. 1407/2002 o štátnej pomoci pre uhoľný priemysel nemôže uplatniť na právne situácie definitívne
         vzniknuté pred skončením platnosti Zmluvy ESUO. Zo znenia článku 14 uvedeného nariadenia totiž jasne vyplýva, že toto nariadenie
         sa uplatňuje na situácie vzniknuté najskôr od 24. júla 2002. Komisia teda nemohla v bode 47 oznámenia o niektorých aspektoch
         týkajúcich sa posudzovania záležitostí hospodárskej súťaže vyplývajúcich zo skončenia platnosti Zmluvy ESUO [neoficiálny preklad] oprávnene uviesť, že na štátnu pomoc poskytnutú pred 23. júlom 2002 sa bez jej predchádzajúceho schválenia uplatnia ustanovenia
         nariadenia č. 1407/2002.

      (pozri body 58, 59, 67, 68)
      3.      Rozhodnutie prijaté Komisiou na skončenie konania vo veci formálneho zisťovania stanoveného v článku 88 ods. 2 ES predstavuje
         akt napadnuteľný na základe článku 230 ES. Takéto rozhodnutie má totiž záväzné právne účinky, ktoré môžu ovplyvniť záujmy
         dotknutých strán, pretože sa ním končí predmetné konanie a s konečnou platnosťou sa určí zlučiteľnosť skúmaného opatrenia
         s uplatniteľnými pravidlami pre štátnu pomoc. Dotknuté strany preto majú vždy možnosť napadnúť konečné rozhodnutie, ktorým
         sa skončilo konanie vo veci formálneho zisťovania, a musia v tejto súvislosti mať možnosť spochybniť rôzne prvky, na ktorých
         sa zakladá konečné stanovisko prijaté Komisiou.

      Táto možnosť nezávisí od toho, či rozhodnutie začať konanie vo veci formálneho zisťovania má, alebo nemá právne účinky, ktoré
         by mohli byť predmetom žaloby o neplatnosť. Možnosť napadnúť rozhodnutie o začatí formálneho konania totiž nemôže spôsobiť
         obmedzenie procesných práv dotknutých strán tak, že by im zabránila napadnúť konečné rozhodnutie a odvolávať sa na podporu
         svojej žaloby na vady týkajúce sa všetkých častí konania vedúcich k tomuto rozhodnutiu.

      (pozri body 91, 92)
      4.      Zo znenia článku 9 nariadenia č. 659/1999 ustanovujúceho podrobné pravidlá na uplatňovanie článku [88 ES] vyplýva, že postup
         upravený týmto ustanovením sa uplatňuje výlučne na zrušenie kladných rozhodnutí v oblasti štátnej pomoci prijatých na základe
         článku 4 ods. 2 alebo 3 alebo článku 7 ods. 2, 3 alebo 4 tohto nariadenia, prijatých na základe nepresných informácií poskytnutých
         v priebehu konania. Neuplatňuje sa teda na negatívne rozhodnutia konštatujúce zneužitie povolenej pomoci alebo nezlučiteľnosť
         pomoci so spoločným trhom.

      Vzhľadom na to možnosť Komisie zrušiť rozhodnutie týkajúce sa štátnej pomoci v nijakom prípade nie je obmedzená len na samotnú
         situáciu uvedenú v článku 9 nariadenia č. 659/1999. Toto ustanovenie je totiž len konkrétnym vyjadrením všeobecnej právnej
         zásady, podľa ktorej zrušenie nezákonného správneho aktu, ktorým boli vytvorené subjektívne práva, so spätnou účinnosťou je
         prípustné, najmä ak predmetný správny akt bol prijatý na základe nesprávnych alebo neúplných informácií poskytnutých dotknutou
         osobou. Možnosť zrušiť so spätnou účinnosťou nezákonný správny akt, ktorým boli vytvorené subjektívne práva, však nie je obmedzená
         len na túto jednu okolnosť, toto zrušenie možno vykonať vždy za predpokladu, že inštitúcia, ktorá vydala akt, splní podmienky
         týkajúce sa dodržania primeranej lehoty a legitímnej dôvery adresáta aktu, ktorý sa mohol spoliehať na jeho zákonnosť.

      (pozri body 96, 97)
      5.      Ak rozhodnutie Komisie konštatuje zneužitie časti schválenej pomoci, na zostávajúcu časť predmetnej pomoci, ktorá nebola predmetom
         konštatovania zneužitia, sa stále vzťahujú povoľujúce rozhodnutia, a preto v jej prípade platí domnienka nezneužitia.

      Preskúmanie vykonané Komisiou v rámci nového formálneho konania začatého na účely zrušenia jej skoršieho rozhodnutia konštatujúceho
         zneužitie časti pomoci a prijatie nového rozhodnutia v tejto súvislosti sa teda musí týkať celej sumy pomoci, ktorá bola predmetom
         prvého preskúmania v rámci konania, ktoré viedlo k prijatiu tohto skoršieho rozhodnutia.

      Žalobca sa tak nemôže odvolávať na legitímnu dôveru v tej súvislosti, že sumy pomoci, ktoré neboli v rámci skoršieho rozhodnutia
         považované za zneužité, Komisia v rámci nového formálneho konania neskúmala.

      (pozri body 119 – 121)
      6.      V súlade s článkom 6 nariadenia č. 659/1999 ustanovujúceho podrobné pravidlá na uplatňovanie článku [88 ES] rozhodnutie o začatí
         konania vo veci formálneho zisťovania o štátnej pomoci musí dotknutým účastníkom konania umožniť zúčastniť sa účinným spôsobom
         na formálnom konaní, počas ktorého budú mať možnosť uplatniť svoje tvrdenia. Na tieto účely postačuje, aby boli účastníci
         konania oboznámení s odôvodnením, ktoré viedlo Komisiu k predbežnému záveru, že predmetné opatrenie mohlo predstavovať pomoc
         nezlučiteľnú so spoločným trhom.

      Komisia totiž počas konania o preskúmaní štátnej pomoci musí zohľadniť legitímnu dôveru, ktorá mohla vzniknúť z informácií
         uvedených v rozhodnutí o začatí konania vo veci formálneho zisťovania, a následne legitímnu dôveru, že svoje konečné rozhodnutie
         nezaloží na nedostatku podkladov, ktoré dotknutí účastníci konania nemohli na základe týchto informácií považovať za podklady,
         ktoré jej bolo nevyhnutné poskytnúť.

      (pozri body 124, 125)
ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (druhá rozšírená komora)
      z 12. septembra 2007 (*)

      „Štátna pomoc – Pomoc určená na pokrytie výnimočných nákladov reštrukturalizácie – Zrušenie skoršieho rozhodnutia – Skončenie platnosti Zmluvy ESUO – Právomoc Komisie – Kontinuita právneho poriadku Spoločenstva – Neexistencia porušenia podstatných formálnych náležitostí – Ochrana legitímnej dôvery – Zjavne nesprávne posúdenie“
      Vo veci T‑25/04,
      González y Díez, SA, so sídlom vo Villabone‑Llanere, Astúria (Španielsko), v zastúpení: J. Díez‑Hochleitner a A. Martínez Sánchez, advokáti,

      žalobca,
      proti
      Komisii Európskych spoločenstiev, v zastúpení: pôvodne J. Buendía Sierra, splnomocnený zástupca, neskôr C. Urraca Caviedes, splnomocnený zástupca, za právnej
         pomoci J. Buendía Sierra, advokát,

      žalovanej,
      ktorej predmetom je návrh na zrušenie článkov 1, 3 a 4 rozhodnutia Komisie 2004/340/ES z 5. novembra 2003, týkajúceho sa pomoci
         na pokrytie výnimočných nákladov v prospech podniku Gonzáles y Díez, SA (pomoc na rok 2001 a zneužitie pomoci na roky 1998
         a 2000), a zmeny a doplnenia rozhodnutia 2002/827/ESUO [neoficiálny preklad] (Ú. v. EÚ L 119, 2004, s. 26),

      SÚD PRVÉHO STUPŇA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV (druhá rozšírená komora),

      v zložení: predseda komory J. Pirrung, sudcovia A. W. H. Meij, N. J. Forwood, I. Pelikánová a S. Papasavvas,
      tajomník: K. Andová, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 31. januára 2007,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
       Právny rámec
      1        Článok 5 ods. 1 rozhodnutia Komisie č. 3632/93/ESUO z 28. decembra 1993 o režime Spoločenstva týkajúceho sa zásahov členských
         štátov v prospech uhoľného priemyslu [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 329, s. 12) znie takto:

      „Pomoc na pokrytie výnimočných nákladov
      1.      Štátna pomoc poskytnutá podnikom, aby sa im umožnilo pokryť náklady vznikajúce alebo vyplývajúce z modernizácie, racionalizácie
         a reštrukturalizácie uhoľného priemyslu, ktoré nesúvisia s bežnou výrobou (zdedené záväzky), sa môže považovať za zlučiteľnú
         so spoločným trhom za predpokladu, že jej suma nepresiahne tieto náklady. Touto pomocou je možné pokryť nasledovné:

      –        náklady, ktoré vynaložili len podniky, ktoré vykonávajú alebo vykonávali reštrukturalizáciu,
      –        náklady vynaložené niekoľkými podnikmi.
      Kategórie nákladov vyplývajúce z modernizácie, racionalizácie a reštrukturalizácie uhoľného priemyslu sú definované v prílohe
         tohto rozhodnutia.“ [neoficiálny preklad]

      2        Príloha rozhodnutia č. 3632/93, nazvaná „Definícia nákladov uvedených v článku 5 ods. 1“ [neoficiálny preklad], stanovuje okrem iného:

      „1. Vynaložené náklady, ktoré majú len podniky, ktoré vykonávajú alebo vykonávali reštrukturalizáciu a racionalizáciu
      Teda výlučne:
      …
      c) výplaty dôchodkov a dávok mimo zákonného systému pracovníkom, ktorí stratia zamestnanie ako výsledok reštrukturalizácie
         a racionalizácie, a pracovníkom oprávneným na takéto platby pred reštrukturalizáciou,

      …
      e) zostatkové náklady vyplývajúce zo správnych, právnych a daňových ustanovení;
      f) práca týkajúca sa dodatočnej bezpečnosti pod zemou vyplývajúca z reštrukturalizácie;
      g) náhrada škody v bani za predpokladu, že k nej došlo v žalobných zónach, ktoré boli predtým v prevádzke;
      h) zostatkové náklady vyplývajúce z príspevkov organizáciám zodpovedným za dodávku vody a za odstránenie odpadovej vody;
      i) ostatné zostatkové náklady vyplývajúce z dodávok vody a odstraňovania odpadovej vody;
      …
      k) výnimočný vnútorný odpis za predpokladu, že vyplýva z reštrukturalizácie priemyslu (bez zohľadnenia precenenia, ktoré nastalo
         od 1. januára 1986 a ktoré prekračuje mieru inflácie);

      l) náklady spojené s udržaním prístupnosti k zásobám uhlia po zastavení ťažby.
      …“ [neoficiálny preklad]

      3        Z článku 12 rozhodnutia č. 3632/93 vyplýva, že toto rozhodnutie nadobudlo platnosť 1. januára 1994 a jeho platnosť sa skončila
         23. júla 2002.

      4        Článok 7 nariadenia Rady (ES) č. 1407/2002 z 23. júla 2002 o štátnej pomoci pre uhoľný priemysel (Ú. v. ES L 205, s. 1; Mim.
         vyd. 08/002, s. 170) znie takto:

      „Pomoc na pokrytie výnimočných nákladov
      1.      Štátna pomoc poskytnutá subjektom, ktoré vykonávajú alebo vykonávali činnosť v súvislosti s výrobou uhlia, aby sa im umožnilo
         pokryť náklady vznikajúce alebo ktoré vznikli z racionalizácie a reštrukturalizácie uhoľného priemyslu, ktoré nesúvisia s bežnou
         výrobou (‚zdedené záväzky‘), sa môže považovať za kompatibilnú so spoločným trhom za predpokladu, že zaplatená suma nepresiahne
         tieto náklady. Táto pomoc sa môže použiť na pokrytie:

      a)      nákladov, ktoré vynaložili len subjekty, ktoré vykonávajú alebo vykonávali reštrukturalizáciu, t. j. náklady súvisiace s obnovou
         životného prostredia bývalých uhoľných banských nálezísk;

      b)      náklady vynaložené niekoľkými subjektmi.
      2.      Kategórie nákladov vyplývajúce z racionalizácie a reštrukturalizácie uhoľného priemyslu sú definované v prílohe.“
      5        Príloha nariadenia č. 1407/2002, nazvaná „Definícia nákladov uvedených v článku 7“, stanovuje okrem iného:

      „1. Vynaložené náklady a uhradené náklady, ktoré majú len subjekty, ktoré vykonávajú alebo vykonávali reštrukturalizáciu a racionalizáciu
      Výhradne:
      …
      c) výplaty dôchodkov a dávok mimo zákonného systému pracovníkom, ktorí stratia zamestnanie ako výsledok reštrukturalizácie
         a racionalizácie a pracovníkom oprávneným na takéto platby pred reštrukturalizáciou;

      …
      f) zostatkové náklady vyplývajúce zo správnych, právnych a daňových ustanovení;
      g) práca týkajúca sa dodatočnej bezpečnosti pod zemou vyplývajúca z uzavretia výrobnej jednotky;
      h) náhrada škody v bani za predpokladu, že ju spôsobili výrobné jednotky, ktoré sú predmetom uzavretia kvôli reštrukturalizácii;
      i) náklady súvisiace s obnovou bývalých uhoľných banských nálezísk, obzvlášť:
      –        zostatkové náklady vyplývajúce z príspevkov organizáciám zodpovedným za dodávku vody a za odstránenie odpadovej vody,
      –        ostatné zostatkové náklady vyplývajúce z dodávok vody a odstraňovania odpadovej vody;
      …
      k) výnimočný skutočný [vnútorný – neoficiálny preklad] odpis za predpokladu, že vyplýva z uzavretia výrobných jednotiek (bez uváženia precenenia, ktoré nastalo od 1. januára 1994
         a ktoré prekračuje mieru inflácie).

      …“
      6        Článok 14 ods. 1 druhý pododsek nariadenia č. 1407/2002 stanovuje, že toto nariadenie sa bude uplatňovať od 24. júla 2002.

      7        Oznámenie Komisie 2002/C 152/03 o niektorých aspektoch týkajúcich sa posudzovania záležitostí hospodárskej súťaže vyplývajúcich
         zo skončenia platnosti Zmluvy ESUO [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES C 152, 2002, s. 5) stanovuje dôsledky, ktoré Komisia plánuje vyvodiť z toho, že sa skončí platnosť Zmluvy ESUO,
         najmä pokiaľ ide o posudzovanie záležitostí týkajúcich sa štátnej pomoci v prospech uhoľného priemyslu.

       Okolnosti predchádzajúce sporu
      8        Žalobca je banským podnikom, ktorého prevádzky sa nachádzajú v Astúrii. Patrí k nemu povrchová baňa v oblasti nazývanej „Buseiro“
         a dve podzemné bane v oblasti nazývanej „Sorriba“, pričom jedna sa nachádza v podoblasti nazývanej „La Prohida“ a druhá v podoblasti
         nazývanej „Tres Hermanos“.

      9        Komisia rozhodnutiami 98/637/ESUO z 3. júna 1998 (Ú. v. ES L 303, s. 57) a 2001/162/ESUO z 13. decembra 2000 (Ú. v. ES L 58,
         2001, s. 24), týkajúcimi sa poskytnutia pomoci Španielskom v prospech uhoľného priemyslu v rokoch 1998 a 2000, okrem iného
         povolila Španielskemu kráľovstvu poskytnúť pomoc na pokrytie výnimočných nákladov na základe článku 5 rozhodnutia č. 3632/93,
         ktorá bola určená na pokrytie technických nákladov uzatvorenia ťažobných stredísk vyplývajúcich z opatrení modernizácie, racionalizácie,
         reštrukturalizácie a obmedzenia činnosti španielskeho uhoľného priemyslu.

      10      V rokoch 1998 a 2000 španielske orgány vyplatili žalobcovi sumy 651 908 560 španielskych pesiet (ESP) (čiže 3 918 049,35 eura)
         a 463 592 384 ESP (čiže 2 786 246,34 eura) určené na pokrytie technických nákladov obmedzenia kapacity ročnej výroby o 48 000
         t v roku 1998 a 38 000 t v roku 2000. Tieto obmedzenia kapacity výroby sa mali vykonať v roku 1998 v plnom rozsahu v povrchovej
         bani Buseiro a v roku 2000 v podzemnej bani Sorriba (podoblasť La Prohida) v rozsahu 26 000 t, ako aj v povrchovej bani Buseiro
         v rozsahu 12 000 t.

      11      Dňa 23. júla 1998 spoločnosť Mina la Camocha nadobudla celý obchodný podiel v žalobcovi. Po informáciách, ktoré sa objavili
         v tlači v júni 1999 a vyvolali dojem, že pomoc poskytnutá žalobcovi v roku 1998 prekročila náklady predpokladaného obmedzenia
         kapacity, keďže bola zaúčtovaná ako príjmy z ťažby a bola vyplatená materskej spoločnosti, sa Komisia rozhodla preskúmať poskytnutie
         pomoci na pokrytie výnimočných nákladov v prospech žalobcu a listom z 25. októbra 1999 požiadala Španielske kráľovstvo, aby
         jej poskytlo v tejto súvislosti informácie. V neskorších listoch Komisia rozšírila svoju žiadosť o informácie na pomoc týkajúcu
         sa rokov 2000 a 2001. V priebehu výmeny korešpondencie, ktorá trvala až do apríla 2002, španielske orgány odovzdali požadované
         informácie.

      12      Listom z 21. novembra 2000, doplneným listami z 19. a 21. marca 2001, Španielske kráľovstvo oznámilo Komisii pomoc pre uhoľný
         priemysel, ktorej poskytnutie predpokladalo v priebehu roka 2001. Táto pomoc zahŕňala najmä sumu 393 971 600 ESP (2 367 817
         eur) na pokrytie nákladov žalobcu týkajúcich sa obmedzenia kapacity ročnej výroby o 34 000 t, k čomu malo dôjsť v roku 2001
         v podoblasti La Prohida.

      13      Komisia rozhodnutím 2002/241/ESUO z 11. decembra 2001, týkajúcim sa poskytnutia pomoci Španielskom v prospech uhoľného priemyslu
         na rok 2001 [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 82, 2002, s. 11), povolila Španielskemu kráľovstvu poskytnutie pomoci určenej na pokrytie technických nákladov
         uzatvorenia ťažobných stredísk vyplývajúcich z opatrení modernizácie, racionalizácie, reštrukturalizácie a obmedzenia činnosti
         španielskeho uhoľného priemyslu, s výnimkou, najmä, pomoci určenej žalobcovi, v súvislosti s ktorou Komisia vyhlásila, že
         rozhodne neskôr. Pokiaľ ide o poslednú uvedenú pomoc, Komisia chcela najprv analyzovať informácie týkajúce sa pomoci poskytnutej
         žalobcovi na roky 1998 a 2000, ktoré jej mali oznámiť španielske orgány.

      14      Listom z 13. mája 2002 Španielske kráľovstvo informovalo Komisiu, že očakávajúc rozhodnutie Komisie v tejto súvislosti, vyplatilo
         žalobcovi sumu 383 322 896 ESP (2 303 817 eur) na rok 2001, čo bolo menej ako oznámená suma.

      15      Rozhodnutím 2002/827/ESUO z 2. júla 2002, týkajúcim sa poskytnutia pomoci Španielskom v prospech podniku González y Díez,
         SA na roky 1998, 2000 a 2001 [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 296, s. 80), Komisia vyhlásila pomoci poskytnuté žalobcovi na pokrytie výnimočných nákladov reštrukturalizácie
         na roky 1998, 2000 a 2001, a to vo výške 5 113 245,96 eura (850 772 542 ESP), za nezlučiteľné so spoločným trhom. Táto suma
         zodpovedala na jednej strane sume pomoci poskytnutej na roky 1998 a 2000, a to vo výške 2 745 428,96 eura (456 800 943 ESP),
         a na druhej strane pomoci vo výške 2 367 817 eura (393 971 600 ESP), ktorá bola oznámená Komisii Španielskym kráľovstvom na
         rok 2001.

      16      Žalobca 17. septembra 2002 podal žalobu o neplatnosť proti článkom 1, 2 a 5 rozhodnutia 2002/827. Táto žaloba bola zapísaná
         v kancelárii Súdu prvého stupňa pod číslom T‑291/02.

      17      Vzhľadom na tvrdenia predložené v rámci tejto žaloby Komisia vyjadrila pochybnosti o niektorých aspektoch konania, ktoré viedlo
         k prijatiu rozhodnutia 2002/827. Komisia sa teda rozhodla opätovne začať konanie vo veci formálneho zisťovania s cieľom zrušenia
         článkov 1, 2 a 5 rozhodnutia 2002/827 a nahradenia posledného uvedeného rozhodnutia novým rozhodnutím. Listom z 19. februára
         2003 Komisia oznámila Španielskemu kráľovstvu svoje rozhodnutie o začatí konania uvedeného v článku 88 ods. 2 ES. Výzva na
         predloženie pripomienok podľa tohto ustanovenia bola uverejnená v Úradnom vestníku Európskej únie z 10. apríla 2003 (Ú. v. ES C 87, s. 17).

      18      Komisia 5. novembra 2003 prijala rozhodnutie 2004/340/ES, týkajúce sa pomoci na pokrytie výnimočných nákladov v prospech podniku
         Gonzáles y Díez, SA (pomoc na rok 2001 a zneužitie pomoci na roky 1998 a 2000), a zmeny a doplnenia rozhodnutia 2002/827 [neoficiálny preklad] (Ú. v. EÚ L 119, 2004, s. 26) (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“). Napadnuté rozhodnutie bolo oznámené Španielskemu kráľovstvu
         6. novembra 2003 pod číslom C (2003) 3910 a bolo uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie z 23. apríla 2004.

      19      Článok 1 napadnutého rozhodnutia stanovuje, že pomoc poskytnutá Španielskym kráľovstvom žalobcovi vo výške 3 131 726,47 eura
         na základe článku 5 rozhodnutia č. 3632/93 na pokrytie výnimočných nákladov reštrukturalizácie na roky 1998 a 2000 predstavuje
         zneužitie rozhodnutí 98/637 a 2001/162 a je nezlučiteľná so spoločným trhom.

      20      Článok 2 napadnutého rozhodnutia vyhlasuje za zlučiteľnú s článkom 7 nariadenia č. 1407/2002 pomoc poskytnutú žalobcovi vo
         výške 2 249 759,37 eura (374 328 463 ESP) na rok 2001 na pokrytie výnimočných nákladov uzatvorenia vynaložených počas obdobia
         1998 – 2001.

      21      Článok 3 písm. a) napadnutého rozhodnutia stanovuje, že pomoc vo výške 602 146,29 eura (100 188 713 ESP), poskytnutá na rok
         2001 na investície do banských infraštruktúr na účely ťažby v podoblasti Tres Hermanos, je nezlučiteľná s článkom 7 nariadenia
         č. 1407/2002. Článok 3 písm. b) napadnutého rozhodnutia dodáva, že s tým istým ustanovením je takisto nezlučiteľná pomoc vo
         výške 601 012,10 eura (100 000 000 ESP), poskytnutá na rok 2001 na vytvorenie rezervy určenej na pokrytie budúcich nákladov
         spojených s uzatvorením podoblasti La Prohida a s čiastočným uzatvorením oblasti Buseiro, ku ktorým došlo v priebehu obdobia
         1998 – 2001.

      22      Článok 4 ods. 1 písm. a) napadnutého rozhodnutia nariaďuje Španielskemu kráľovstvu, aby vymáhalo od žalobcu pomoc poskytnutú
         na roky 1998 a 2000, uvedenú v článku 1 toho istého rozhodnutia. Článok 4 ods. 1 písm. b) napadnutého rozhodnutia nariaďuje
         vymáhanie od žalobcu sumy 54 057,63 eura (8 994 433 ESP), nezákonne vyplatenej pred povolením Komisie na rok 2001, ktorá predstavuje
         nepovolený nadbytok oproti pomoci povolenej podľa článku 2 napadnutého rozhodnutia, ako aj prípadne akejkoľvek inej sumy vyplatenej
         nezákonne za tých istých okolností.

      23      Článok 6 napadnutého rozhodnutia stanovuje, že články 1, 2 a 5 rozhodnutia 2002/827 sa zrušujú.

      24      Na základe návrhu na zastavenie konania podaného Komisiou Súd prvého stupňa skončil konanie vo veci T‑291/02 uznesením z 2. septembra
         2004, González y Díez/Komisia (neuverejnené v Zbierke).

       Konanie
      25      Žalobca návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 22. januára 2004 podal túto žalobu, na základe ktorej sa začalo toto
         konanie.

      26      Na základe správy sudcu spravodajcu Súd prvého stupňa (druhá rozšírená komora) rozhodol o otvorení ústnej časti konania a v rámci
         opatrení na zabezpečenie priebehu konania upravených v článku 64 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa písomne položil účastníkom
         konania otázky, na ktoré odpovedali v stanovenej lehote.

      27      Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na otázky, ktoré im Súd prvého stupňa položil, boli vypočuté na pojednávaní 31. januára
         2007.

      28      Na pojednávaní žalobca predložil dokument obsahujúci schematickú prezentáciu oblasti Sorriba. Po vypočutí účastníkov konania
         bol tento dokument na základe rozhodnutia predsedu druhej rozšírenej komory priložený do spisu.

      29      Komisii bolo umožnené podať do kancelárie Súdu prvého stupňa dokument nazvaný „Anexo al informe pericial sobre la ayuda a la
         reducción de actividad de la empresa Gonzáles y Díez, SA“ (Príloha k znaleckému posudku o pomoci na obmedzenie činnosti podniku
         Gonzáles y Díez, SA) zo 17. septembra 2002. Žalobca bol vyzvaný na predloženie pripomienok k uvedenému dokumentu, čo v stanovenej
         lehote aj urobil. Po vypočutí účastníkov konania rozhodol Súd prvého stupňa priložiť dokument do spisu.

      30      Ústna časť konania sa skončila na základe rozhodnutia predsedu druhej rozšírenej komory z 9. marca 2007.

       Návrhy účastníkov konania
      31      Žalobca navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

      –        zrušil články 1, 3 a 4 napadnutého rozhodnutia,
      –        zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.
      32      Komisia navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

      –        zamietol žalobu ako nedôvodnú,
      –        zaviazal žalobcu na náhradu trov konania.
       Právny stav
      33      Žalobca uvádza štyri žalobné dôvody, založené na nedostatku právomoci Komisie na prijatie článkov 1, 3 a 4 napadnutého rozhodnutia,
         na porušení podstatných formálnych náležitostí pri postupe zrušenia článkov 1, 2 a 5 rozhodnutia 2002/827 a pri prijatí napadnutého
         rozhodnutia, na porušení zásady ochrany legitímnej dôvery a podstatných formálnych náležitostí, ako aj na zjavne nesprávnom
         posúdení.

       O prvom žalobnom dôvode založenom na nedostatku právomoci Komisie na prijatie článkov 1, 3 a 4 napadnutého rozhodnutia
       Tvrdenia účastníkov konania
      34      Žalobca uvádza, že ani Zmluva ESUO, ani Zmluva ES nezverujú Komisii právomoc na prijatie rozhodnutia o začatí konania s cieľom
         zrušenia rozhodnutia a na prijatie napadnutého rozhodnutia.

      35      Pokiaľ ide o Zmluvu ESUO, žalobca uvádza, že táto zmluva nemohla slúžiť ako právny základ po skončení jej platnosti, ktoré
         nastalo 23. júla 2002 (návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Alber k rozsudku Súdneho dvora z 2. októbra 2003, International
         Power a i./NALOO, C‑172/01 P, C‑175/01 P, C‑176/01 P a C‑180/01 P, Zb. s. I‑11421, I‑11425, bod 48).

      36      Pokiaľ ide o Zmluvu ES, žalobca uvádza, že podľa článku 305 ods. 1 ES táto zmluva nemohla slúžiť Komisii ako právny základ
         na vyslovenie sa k pomoci poskytnutej na roky 1998, 2000 a 2001.

      37      Ustanovenia Zmluvy ES uplatniteľné na výrobky patriace do pôsobnosti Zmluvy ESUO sa totiž nemohli uplatniť so spätnou účinnosťou
         na situácie predchádzajúce skončeniu platnosti tejto poslednej uvedenej zmluvy. Žalobca uvádza, že uplatnenie právnych ustanovení
         na situácie predchádzajúce ich nadobudnutiu platnosti je nezlučiteľné so zásadou právnej istoty (rozsudky Súdneho dvora z 11. júla
         1991, Crispoltoni, C‑368/89, Zb. s. I‑3695, bod 17; z 15. júla 1993, GruSa Fleisch, C‑34/92, Zb. s. I‑4147, bod 22; návrhy,
         ktoré predniesol generálny advokát Léger k rozsudku Súdneho dvora zo 7. mája 1997, Moksel, C‑223/95, Zb. s. I‑2379, I‑2381,
         body 40 až 42). Na podporu tohto tvrdenia odkazuje takisto na článok 28 Viedenského dohovoru z 23. mája 1969 o zmluvnom práve
         (Zbierka zmlúv Organizácie Spojených národov, zv. 788, s. 354), ktorý zakotvuje zásadu zákazu spätnej účinnosti zmlúv. Podľa
         žalobcu, keby boli členské štáty chceli umožniť uplatňovanie Zmluvy ES na uhoľný priemysel, pokiaľ ide o situácie predchádzajúce
         24. júlu 2002, výslovne by tak boli stanovili.

      38      Komisia teda nemohla na základe článku 88 ods. 2 ES a jeho vykonávacích predpisov zrušiť alebo zmeniť pomoc pre uhoľný priemysel
         povolenú podľa Zmluvy ESUO alebo ku ktorej nebolo prijaté nijaké stanovisko, keď bol tento režim ešte v platnosti.

      39      Okrem toho článok 14 ods. 1 nariadenia č. 1407/2002, ktorý stanovuje uplatnenie uvedeného nariadenia od 24. júla 2002, potvrdzuje
         spätnú neuplatniteľnosť Zmluvy ES. Žalobca takisto uvádza, že z vecného obsahu tohto nariadenia vyplýva, že normotvorca Spoločenstva
         chcel vydať normu len vo vzťahu k budúcnosti, keďže nijaké z jeho ustanovení neupravovalo pomoc pre uhoľný priemysel poskytnutú
         pred nadobudnutím jeho platnosti.

      40      Žalobca uvádza, že v každom prípade zásada zákazu spätnej účinnosti ustanovení obmedzujúcich práva jednotlivca nemôže byť
         ignorovaná ani členskými štátmi, ani normotvorcom Spoločenstva, keďže táto zásada je zakotvená v ústavných poriadkoch členských
         štátov.

      41      Žalobca dodáva, že Komisia vedela o tom, že pravidlá Zmluvy ES neboli uplatniteľné na pomoc pre uhoľný priemysel z obdobia
         predchádzajúceho skončeniu platnosti Zmluvy ESUO. To vyplývalo z bodu 25 oznámenia 2002/C 152/03, ako aj z toho, že Komisia
         v bode 46 tohto oznámenia uviedla, že považuje za potrebné skončiť konania týkajúce sa štátnej pomoci pre uhoľný priemysel
         pred skončením platnosti Zmluvy ESUO.

      42      Žalobca zdôrazňuje, že mu nejde o uplatnenie existencie právneho vákua po skončení platnosti Zmluvy ESUO. Tvrdí iba, že Komisia
         mala použiť právomoci, ktoré jej boli zverené Zmluvou ESUO na zrušenie článkov 1, 2 a 5 rozhodnutia 2002/827.

      43      Čo sa týka postupu, ktorý mal byť dodržaný na preverenie vykonania povinností vyplývajúcich zo Zmluvy ESUO, pokiaľ ide o pomoc,
         ktorá mu bola poskytnutá na roky 1998, 2000 a 2001, žalobca uvádza, že sa mohol uplatniť článok 226 ES.

      44      Žalobca namieta proti relevantnosti článku 3 EÚ, pokiaľ ide o otázku právomoci Komisie, a domnieva sa, že toto ustanovenie
         nepatrí do systému Spoločenstva rozdelenia právomocí. Takisto namieta proti relevantnosti zásady uvádzanej Komisiou, podľa
         ktorej v prípade neexistencie prechodných ustanovení sa nové pravidlo uplatňuje na budúce účinky situácie vzniknutej podľa
         predchádzajúceho pravidla. Žalobca totiž zdôrazňuje, že namieta výlučne proti uplatneniu Zmluvy ES so spätnou účinnosťou na
         minulú situáciu, a nie na budúcu, ktorá vznikla podľa zrušeného pravidla. Napokon žalobca namieta, že je potrebné rozlišovať
         medzi hmotnoprávnymi predpismi a procesnými pravidlami.

      45      Komisia najprv uvádza, že otázka jej právomoci na prijatie napadnutého rozhodnutia sa musí riešiť vzhľadom na jednotnosť právneho
         poriadku Spoločenstva zahŕňajúceho Zmluvy ESUO a ES, ktorú zakotvuje článok 3 EÚ. Ďalej poznamenáva, že právomoc Komisie na
         kontrolu štátnej pomoci nie je predmetom nijakých pochybností, keďže Zmluvy ESUO a ES jej obidve zverili právomoci kontroly
         tejto oblasti.

      46      Komisia uvádza, že v prípade neexistencie prechodných ustanovení sa okamžite uplatňuje nové pravidlo na budúce účinky situácie
         vzniknutej podľa predchádzajúceho pravidla (návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Alber k rozsudku International Power
         a i./NALOO, už citované, bod 48). V oblasti štátnej pomoci však nebolo prijaté nijaké prechodné ustanovenie primárneho práva.
         Komisia dodáva, že judikatúra vylučujúca uplatnenie ustanovení Zmluvy ES v oblasti štátnej pomoci na situácie, na ktoré sa
         vzťahuje Zmluva ESUO, sa podľa článku 305 ES týka rozhodnutia konfliktov medzi normami, ktoré platili súčasne, a nevzťahuje
         sa na situácie, keď tieto normy z hľadiska času nasledujú po sebe.

      47      Uvádza, že tradične sa rozlišuje medzi procesnými pravidlami a hmotnoprávnymi predpismi. Pokiaľ ide o procesné pravidlá, uplatňujú
         sa tie, ktoré sú v platnosti v okamihu začatia predmetnej fázy [rozsudok Súdneho dvora zo 6. júla 1993, CT Control (Rotterdam)
         a JCT Benelux/Komisia, C‑121/91 a C‑122/91, Zb. s. I‑3873, bod 22]. Opätovné začatie konania, ktorého predmetom bola pomoc
         poskytnutá pred skončením platnosti Zmluvy ESUO, sa teda muselo vykonať na základe článku 88 ES a nariadenia Rady (ES) č. 659/1999
         z 22. marca 1999, ustanovujúceho podrobné pravidlá na uplatňovanie článku [88 ES] (Ú. v. ES L 83, s. 1; Mim. vyd. 08/001,
         s. 339).

      48      Pokiaľ ide o uplatniteľné hmotnoprávne predpisy, Komisia uvádza, že je potrebné rozlišovať medzi pomocou týkajúcou sa roka
         2001 na jednej strane a pomocou týkajúcou sa rokov 1998 a 2000 na druhej strane. Pokiaľ ide o pomoc na rok 2001, napadnuté
         rozhodnutie muselo uplatniť článok 7 nariadenia č. 1407/2002, v súlade s bodom 47 oznámenia 2002/C 152/03, s vôľou normotvorcu
         vyjadrenou v odôvodnení č. 24 nariadenia č. 1407/2002 uplatniť ho so spätnou účinnosťou, ako aj rozsudkom Súdneho dvora z 29. januára
         2002, Pokrzeptowicz-Meyer (C‑162/00, Zb. s. I‑1049, bod 50), a úlohou lex generalis, ktorú článok 305 ES priznáva Zmluve ES oproti Zmluve ESUO.

      49      Komisia takisto uvádza, že v každom prípade obsah článku 7 a prílohy nariadenia č. 1407/2002 je rovnaký ako obsah článku 5
         a prílohy rozhodnutia č. 3632/93, ktoré sa uplatňovali predtým, okrem toho, že nový režim povoľoval pomoc na úplné uzatvorenie
         výrobných zariadení, kým režim ESUO povoľoval takisto pomoc na čiastočné uzatvorenie. Komisia však uvádza, že v predmetnom
         prípade pomoc na rok 2001 sa týkala úplného uzatvorenia zariadení podoblasti La Prohida. Uplatniteľný režim bol teda rovnaký
         ako v predmetnom prípade, následnosť režimov z hľadiska času vyplývajúca zo Zmluvy ESUO a Zmluvy ES nespôsobila žalobcovi
         ujmu.

      50      Pokiaľ ide o pomoc na roky 1998 a 2000, Komisia uvádza, že napadnuté rozhodnutie neobsahuje nijakú novú analýzu na základe
         všeobecných noriem Zmluvy ESUO alebo Zmluvy ES, ale len preveruje, či podmienky stanovené v rozhodnutiach 98/637 a 2001/162
         boli dodržané. Zákonnosť tejto pomoci teda mala byť posúdená len vo vzťahu k podmienkam stanoveným v týchto povoľujúcich rozhodnutiach,
         ktoré zostali platné v plnom rozsahu.

      51      Pokiaľ ide o tvrdenie žalobcu, podľa ktorého Komisia mala konať na základe článku 226 ES, inštitúcia sa domnieva, že hoci
         platí, že Zmluva ES sa uplatňuje na účely zabezpečenia dodržiavania podmienok, ktoré sú stanovené pre pomoc poskytnutú na
         základe Zmluvy ESUO, uplatniteľnosť článku 88 ES, ktorá je uplatniteľným ustanovením ratione materiae, nemožno spochybňovať.

      52      Komisia napokon uvádza, že teória žalobcu založená na nedostatku právomoci Komisie vedie k úvahe, že Komisia nebola oprávnená
         ani na zrušenie rozhodnutia 2002/827 a že by nebolo možné dosiahnuť zrušenie rozhodnutia prijatého na základe Zmluvy ESUO
         po skončení platnosti tejto zmluvy, pričom právomoc súdov Spoločenstva má ten istý základ ako právomoc Komisie.

       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      53      Zmluvy Spoločenstva zriadili jednotný právny poriadok (pozri v tomto zmysle stanovisko 1/91 Súdneho dvora zo 14. decembra
         1991, Zb. s. I‑6079, bod 21; rozsudok Súdu prvého stupňa z 27. júna 1991, Stahlwerke Peine‑Salzgitter/Komisia, T‑120/89, Zb.
         s. II‑279, bod 78), v rámci ktorého, ako to odráža článok 305 ods. 1 ES, Zmluva ESUO predstavovala osobitný režim, ktorý bol
         výnimkou zo všeobecne záväzných pravidiel stanovených Zmluvou ES.

      54      Podľa článku 97 Zmluvy ESUO sa jej platnosť skončila 23. júla 2002. V dôsledku toho 24. júla 2002 sa rozšírila pôsobnosť všeobecného
         režimu vyplývajúceho zo Zmluvy ES na oblasti, ktoré sa pôvodne riadili Zmluvou ESUO.

      55      Hoci následnosť právneho rámca Zmluvy ES po právnom rámci Zmluvy ESUO spôsobila od 24. júla 2002 zmenu právnych základov,
         postupov a uplatniteľných hmotnoprávnych predpisov, táto zmena patrí do kontextu jednotnosti a kontinuity právneho poriadku
         Spoločenstva a jeho cieľov. V tejto súvislosti je potrebné uviesť, že zriadenie a udržiavanie režimu voľnej hospodárskej súťaže,
         v rámci ktorého sú zabezpečené normálne podmienky hospodárskej súťaže a z ktorého vychádzajú pravidlá v oblasti štátnej pomoci,
         predstavuje jeden z podstatných cieľov tak Zmluvy ES (pozri v tomto zmysle naposledy rozsudok Súdneho dvora z 29. júna 2006,
         SGL Carbon/Komisia, C‑308/04 P, Zb. s. I‑5977, bod 31), ako aj Zmluvy ESUO (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 21. júna
         2001, Moccia Irme a i./Komisia, C‑280/99 P až C‑282/99 P, Zb. s. I‑4717, bod 33, a rozsudok Súdu prvého stupňa zo 7. júla
         1999, British Steel/Komisia, T‑89/96, Zb. s. II‑2089, bod 106). V tomto kontexte, hoci pravidlá Zmlúv ESUO a ES upravujúce
         disciplínu v oblasti štátnej pomoci sa v určitej miere odlišujú, je potrebné zdôrazniť, že pomoc poskytnutá podľa Zmluvy ESUO
         zodpovedá pojmu pomoci v zmysle článkov 87 ES a 88 ES. Sledovanie cieľa neskreslenej hospodárskej súťaže v oblastiach pôvodne
         patriacich do spoločného trhu uhlia a ocele nie je teda z dôvodu skončenia platnosti Zmluvy ESUO prerušené, keďže tento cieľ
         sa sleduje takisto v rámci Zmluvy ES.

      56      Kontinuita právneho poriadku Spoločenstva a jeho cieľov, ktoré riadia jeho činnosť, si teda vyžaduje, aby Európske spoločenstvo
         ako následník Európskeho spoločenstva uhlia a ocele v rámci vlastného procesného rámca zabezpečovalo, pokiaľ ide o situácie
         vzniknuté podľa Zmluvy ESUO, dodržiavanie práv a povinností, ktoré vznikli eo tempore tak členským štátom, ako aj jednotlivcom podľa Zmluvy ESUO, a takisto pravidiel prijatých na jej vykonanie. Táto požiadavka
         platí o to viac, že skreslenie hospodárskej súťaže vyplývajúce z nedodržiavania pravidiel v oblasti štátnej pomoci môže rozšíriť
         svoje účinky z hľadiska času aj na obdobie po skončení platnosti Zmluvy ESUO, keď už platí Zmluva ES.

      57      Z uvedeného vyplýva, že na rozdiel od toho, čo tvrdí žalobca, článok 88 ods. 2 ES sa musí vykladať v tom zmysle, že umožňuje
         Komisii kontrolovať po 23. júli 2002 zlučiteľnosť štátnej pomoci poskytnutej v oblastiach patriacich do pôsobnosti Zmluvy
         ESUO z hľadiska ratione materiae a ratione temporis so spoločným trhom, ako aj uplatňovanie povoľujúcich rozhodnutí týkajúcich sa štátnej pomoci prijatých podľa Zmluvy ESUO
         zo strany členských štátov, pokiaľ ide o situácie vzniknuté pred skončením platnosti Zmluvy ESUO.

      58      Okrem toho je potrebné uviesť, že v rámci právneho poriadku Spoločenstva následnosť pravidiel Zmluvy ES v oblasti pôvodne
         patriacej pod Zmluvu ESUO musí dodržiavať zásady riadiace uplatňovanie právneho predpisu z hľadiska času. V tejto súvislosti
         z ustálenej judikatúry vyplýva, že hoci procesné predpisy sa vo všeobecnosti považujú za predpisy uplatniteľné na všetky spory
         prebiehajúce v okamihu ich nadobudnutia platnosti, uvedené neplatí o hmotnoprávnych predpisoch. Hmotnoprávne predpisy Spoločenstva
         totiž musia byť na účely zabezpečenia dodržiavania zásad právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery vykladané ako pravidlá
         vzťahujúce sa na situácie vzniknuté pred nadobudnutím ich platnosti iba vtedy, ak z ich znenia, účelu alebo systému jasne
         vyplýva, že im má byť takýto účinok priznaný (pozri rozsudky Súdneho dvora z 12. novembra 1981, Salumi, 212/80 až 217/80,
         Zb. s. 2735, bod 9, a z 10. februára 1982, Bout, 21/81, Zb. s. 381, bod 13; rozsudok Súdu prvého stupňa z 19. februára 1998,
         Eyckeler & Malt/Komisia, T‑42/96, Zb. s. II‑401, bod 55).

      59      Z tohto hľadiska, pokiaľ ide o otázku hmotnoprávnych ustanovení uplatniteľných na právnu situáciu definitívne vzniknutú pred
         skončením platnosti Zmluvy ESUO, kontinuita právneho poriadku Spoločenstva a požiadavky týkajúce sa zásad právnej istoty a ochrany
         legitímnej dôvery stanovujú uplatnenie hmotnoprávnych ustanovení prijatých na základe Zmluvy ESUO na skutočnostiach patriacich
         do ich pôsobnosti z hľadiska ratione materiae a ratione temporis. Skutočnosť, podľa ktorej preto, lebo sa skončila platnosť Zmluvy ESUO, predmetný právny rámec v okamihu, keď sa vykonáva
         posúdenie skutkových okolností, už viac neplatí, nič nemení na tomto závere, keďže toto posúdenie sa týka právnej situácie
         definitívne vzniknutej v období, keď boli uplatniteľné hmotnoprávne ustanovenia prijaté na základe Zmluvy ESUO.

      60      V predmetnom prípade bolo napadnuté rozhodnutie prijaté na základe článku 88 ods. 2 ES ako výsledok konania podľa nariadenia
         č. 659/1999. Ustanovenia týkajúce sa právneho základu a konania prebiehajúceho až do prijatia napadnutého rozhodnutia patria
         medzi procesné pravidlá v zmysle judikatúry uvedenej v bode 58 vyššie. Keďže napadnuté rozhodnutie bolo prijaté po skončení
         platnosti Zmluvy ESUO, Komisia oprávnene uplatnila článok 88 ods. 2 ES a procesné pravidlá obsiahnuté v nariadení č. 659/1999.

      61      Pokiaľ ide o hmotnoprávne predpisy a pokiaľ ide o to, že tvrdenia žalobcu uvádzajú nezákonnosť napadnutého rozhodnutia z dôvodu
         údajne nesprávneho uplatnenia nariadenia č. 1407/2002, je potrebné najprv uviesť, že napadnuté rozhodnutie sa týka právnych
         situácií definitívne vzniknutých pred skončením platnosti Zmluvy ESUO, pričom všetky predmetné skutkové okolnosti nastali
         pred 23. júlom 2002. Cieľom napadnutého rozhodnutia je totiž preskúmanie na jednej strane prípadného zneužitia pomoci poskytnutej
         na roky 1998 a 2000 a na druhej strane zlučiteľnosti pomoci poskytnutej na rok 2001 vopred, očakávajúc povolenie Komisie,
         so spoločným trhom.

      62      Kontrola použitia štátnej pomoci poskytnutej na roky 1998 a 2000 sa teda musí vykonať vzhľadom na povoľujúce rozhodnutia 98/637
         a 2001/162, pretože tieto rozhodnutia stanovili podmienky na poskytnutie danej pomoci. Keďže tieto povoľujúce rozhodnutia
         si vyžadujú dodržiavanie právneho rámca zriadeného rozhodnutím č. 3632/93, použitie štátnej pomoci poskytnutej na roky 1998
         a 2000 sa musí vykonať vzhľadom na pravidlá, ktoré toto rozhodnutie uvádza.

      63      Takisto zlučiteľnosť štátnej pomoci poskytnutej na rok 2001 sa musí preskúmať vzhľadom na pravidlá rozhodnutia č. 3632/93.
         Aj keď totiž právny rámec, ktorý toto rozhodnutie zriadilo, od 24. júla 2002 už neplatí a nemôže v dôsledku toho určiť zlučiteľnosť
         pomoci poskytnutej po tomto dátume, predstavuje režim uplatniteľný v čase predmetných skutkových okolností.

      64      Súd prvého stupňa však konštatuje, že hoci Komisia v odôvodnení č. 63 písm. a) napadnutého rozhodnutia uviedla, že kontrolovala
         použitie pomoci zodpovedajúcej rokom 1998 a 2000 vzhľadom na podmienky stanovené v rozhodnutiach 98/637 a 2001/162 a v dôsledku
         toho v pravidlách rozhodnutia č. 3632/93, v odôvodnení č. 74 napadnutého rozhodnutia sa táto inštitúcia rozhodla pristúpiť
         k analýze pomoci určenej na pokrytie výnimočných nákladov reštrukturalizácie v podoblasti La Prohida na základe článku 7 a prílohy
         nariadenia č. 1407/2002.

      65      Takisto konštatuje, že hoci v odôvodnení č. 74 napadnutého rozhodnutia Komisia vyjadrila svoj zámer skúmať pomoc určenú na
         pokrytie nákladov týkajúcich sa čiastočného uzatvorenia oblasti Buseiro na základe rozhodnutia č. 3632/93, v odôvodneniach
         č. 81 až 83 a č. 86 výslovne preskúmala zlučiteľnosť určitých týchto pomocí so spoločným trhom na základe nariadenia č. 1407/2002.

      66      Okrem toho v odôvodnení č. 63 písm. b) napadnutého rozhodnutia Komisia uviedla, že na základe bodu 47 oznámenia 2002/C 152/03
         chcela preskúmať zlučiteľnosť pomoci týkajúcej sa roku 2001, ktorá bola poskytnutá vopred, očakávajúc povolenie Komisie, s článkom
         7 nariadenia č. 1407/2002.

      67      Je však potrebné uviesť, že podľa článku 14 ods. 1 druhého pododseku nariadenia č. 1407/2002 sa toto nariadenie uplatňuje
         od 24. júla 2002. Výnimka stanovená v článku 14 ods. 2 umožňuje, na základe zdôvodnenej žiadosti členského štátu, aby pomoc
         týkajúca sa nákladov na rok 2002 mohla aj naďalej podliehať pravidlám a zásadám stanoveným v rozhodnutí č. 3632/93, s výnimkou
         pravidiel týkajúcich sa lehôt a postupov. Zo znenia článku 14 nariadenia č. 1407/2002 teda jasne vyplýva, že toto nariadenie
         sa uplatňuje na situácie vzniknuté najskôr od 24. júla 2002.

      68      Komisia teda nemohla v bode 47 oznámenia 2002/C 152/03 oprávnene uviesť, že na štátnu pomoc poskytnutú pred 23. júlom 2002
         sa bez jej predchádzajúceho schválenia uplatnia ustanovenia nariadenia č. 1407/2002.

      69      Okrem toho rôzne tvrdenia Komisie na podporu tejto teórie musia byť zamietnuté. V prvom rade odôvodnenie č. 24 nariadenia
         č. 1407/2002 neumožňuje domnievať sa, že zákonodarca chcel, aby toto nariadenie malo také retroaktívne účinky (pozri bod 58
         vyššie), aby sa jeho ustanovenia uplatnili na situácie predchádzajúce 24. júlu 2002. Toto odôvodnenie prinajlepšom anticipuje
         článok 14 nariadenia č. 1407/2002, ktorý stanovuje, že hoci toto nariadenie nadobudlo platnosť v deň svojho uverejnenia v Úradnom vestníku Európskych spoločenstiev, čiže 2. augusta 2002, má sa uplatňovať od 24. júla 2002.

      70      Ďalej Komisia sa nemôže odvolávať na už citovaný rozsudok Pokrzeptowicz-Meyer. Je totiž potrebné konštatovať, že zásada uvedená
         v bode 50 tohto rozsudku, podľa ktorej sa nové pravidlo ihneď uplatňuje na budúce účinky situácie vzniknutej podľa predchádzajúceho
         režimu, platí len pre situácie, ktoré ešte trvajú v okamihu nadobudnutia platnosti nového pravidla, a nie pre situácie, ktoré,
         tak ako situácia v predmetnom prípade, definitívne vznikli podľa predchádzajúceho pravidla (pozri v tomto zmysle rozsudok
         Pokrzeptowicz-Meyer, už citovaný, body 51 a 52).

      71      Napokon práve z povahy lex generalis Zmluvy ES oproti Zmluve ESUO, zakotvenej v článku 305 ES, vyplýva, že osobitný režim vychádzajúci zo Zmluvy ESUO a pravidlá
         prijaté na jeho vykonanie sú podľa zásady lex specialis derogat legi generali jedinými uplatniteľnými na situácie vzniknuté pred 24. júlom 2002.

      72      Z uvedeného vyplýva, že nariadenie č. 1407/2002 nepredstavuje právny rámec, na základe ktorého by mohlo byť preskúmané zneužitie
         pomoci na roky 1998 a 2000 alebo zlučiteľnosť pomoci poskytnutej na rok 2001 so spoločným trhom.

      73      Komisia však uvádza, že obsah článku 7 a prílohy nariadenia č. 1407/2002 je zhodný s obsahom článku 5 a prílohy rozhodnutia
         č. 3632/93 a že uplatnenie pravidiel vyplývajúcich zo Zmluvy ES namiesto pravidiel vyplývajúcich zo Zmluvy ESUO nespôsobilo
         žalobcovi ujmu.

      74      V tejto súvislosti treba uviesť, že nezákonnosť konštatovaná v predmetnom prípade spôsobuje nezákonnosť napadnutého rozhodnutia
         a tým jeho zrušenie, iba ak táto nezákonnosť môže mať dôsledky na jeho obsah. Keď sa preukáže, že v prípade neexistencie tejto
         nezákonnosti by Komisia dospela k rovnakému výsledku, pokiaľ predmetná vada bola v každom prípade nespôsobilá ovplyvniť obsah
         napadnutého rozhodnutia, nie je potrebné toto rozhodnutie zrušiť [pozri v tomto zmysle, pokiaľ ide o spor o právny základ,
         rozsudky Súdneho dvora z 10. decembra 2002, British American Tobacco (Investments) a Imperial Tobacco, C‑491/01, Zb. s. I‑11453,
         bod 98; z 11. septembra 2003, Komisia/Rada, C‑211/01, Zb. s. I‑8913, bod 52, a zo 14. decembra 2004, Swedish Match, C‑210/03,
         Zb. s. I‑11893, bod 44; pozri takisto v tomto zmysle, pokiaľ ide o porušenie procesných práv, rozsudky Súdneho dvora z 10. júla
         1980, Distillers/Komisia, 30/78, Zb. s. 2229, bod 26; z 2. októbra 2003, Thyssen Stahl/Komisia, C‑194/99 P, Zb. s. I‑10821,
         bod 31, a napokon rozsudok Súdu prvého stupňa z 27. septembra 2006, Avebe/Komisia, T‑314/01, Zb. s. II‑3085, bod 67].

      75      Je potrebné konštatovať, že hmotnoprávne ustanovenia nariadenia č. 1407/2002, na základe ktorých boli skúmané zneužitie a zlučiteľnosť
         pomoci, čiže článok 7 a odsek 1 písm. c), f), g), h), i) a k) prílohy tohto nariadenia, stanovujú rovnaké pravidlá, ako sú
         tie, ktoré sú uvedené v článku 5 a v odseku 1 písm. c), e), f), g), h), i) a k) prílohy rozhodnutia č. 3632/93. V dôsledku
         toho Komisia dospela k rovnakým záverom, ako keby správne uplatnila rozhodnutie č. 3632/93.

      76      Okrem toho z napadnutého rozhodnutia takisto vyplýva, že v určitých prípadoch Komisia pozorne uplatnila rozhodnutie č. 3632/93,
         lebo skúmala, či niektoré náklady patrili do kategórie uvedenej v odseku 1 písm. l) prílohy tohto rozhodnutia predstavujúcej
         kategóriu nákladov, ktorá nebola prebratá v prílohe nariadenia č. 1407/2002.

      77      Keďže nesprávne uplatnenie nariadenia č. 1407/2002 namiesto rozhodnutia č. 3632/93 nemalo dôsledok na zmysel a obsah napadnutého
         rozhodnutia, nie je potrebné usúdiť, že táto nezákonnosť, hoci poľutovaniahodná, by mohla spôsobiť nezákonnosť napadnutého
         rozhodnutia.

      78      Zo všetkých uvedených dôvodov je potrebné prvý žalobný dôvod založený na nedostatku právomoci Komisie na prijatie napadnutého
         rozhodnutia na základe článku 88 ods. 2 ES zamietnuť. To isté platí v rozsahu, v akom sa v tomto prvom žalobnom dôvode žalobca
         odvolával na nezákonnosť napadnutého rozhodnutia z dôvodu uplatnenia nariadenia č. 1407/2002.

       O druhom žalobnom dôvode založenom na porušení podstatných formálnych náležitostí pri postupe zrušenia článkov 1, 2 a 5 rozhodnutia
            2002/827 a pri prijatí napadnutého rozhodnutia
       Tvrdenia účastníkov konania
      79      Žalobca uvádza, že postup uplatnený Komisiou na prijatie napadnutého rozhodnutia nebol vhodný.

      80      V odpovedi na tvrdenia Komisie namieta proti neprípustnosti tohto žalobného dôvodu a uvádza, že rozhodnutie začať vyšetrovacie
         konanie založené na článku 88 ods. 2 ES je možné napadnúť, keďže zahŕňa kvalifikovanie pomoci ako existujúcej alebo novej
         (rozsudok Súdu prvého stupňa z 15. septembra 1998, BFM a EFIM/Komisia, T‑126/96 a T‑127/96, Zb. s. II‑3437, body 39 až 43).
         Na jednej strane žalobca nenamietal proti kvalifikovaniu skúmanej pomoci v tejto veci v rozhodnutí 2002/827 a na druhej strane
         rozhodnutie z 19. februára 2003 začať vyšetrovacie konanie nezmenilo predmetné kvalifikovanie. Nebolo preto potrebné podať
         žalobu proti poslednému uvedenému rozhodnutiu.

      81      Žalobca ďalej uvádza, že ani článok 88 ods. 2 ES, ani nariadenie č. 659/1999 neobsahujú ustanovenie spresňujúce postup, ktorý
         treba uplatniť na zrušenie nepriaznivého rozhodnutia. Článok 9 nariadenia č. 659/1999 sa uplatní len na zrušenie priaznivých
         rozhodnutí prijatých v súlade s článkom 4 ods. 2 alebo 3, alebo s článkom 7 ods. 2, 3 alebo 4 tohto nariadenia, teda rozhodnutí,
         ktorými Komisia konštatuje buď neexistenciu pomoci, alebo to, že pomoc je zlučiteľná so spoločným trhom, a to s podmienkami,
         alebo bez nich. Zrušené články sa týkali pomoci, ktorá bola buď považovaná za takú, že bola predmetom zneužitia, alebo bola
         vyhlásená za nezlučiteľnú so spoločným trhom. Okrem toho článok 9 nariadenia č. 659/1999 upravuje zrušenie rozhodnutia, keď
         sa toto rozhodnutie zakladá na nepresných informáciách odovzdaných v priebehu konania, ktoré majú rozhodujúci význam. Zrušenie
         článkov 1, 2 a 5 rozhodnutia 2002/827 nepredchádzali nijaké nepresné informácie, ale nezákonnosť spôsobená porušením uplatniteľných
         procesných pravidiel.

      82      Žalobca uvádza, že keďže nariadenie č. 659/1999 nestanovuje žiadny postup na zrušenie nezákonných nepriaznivých rozhodnutí,
         Komisia mala z úradnej povinnosti a bez meškania pristúpiť k zrušeniu napadnutého rozhodnutia. Komisia tým, že uplatnila postup
         uvedený v článku 9 nariadenia č. 659/1999 na zrušenie článkov 1, 2 a 5 rozhodnutia 2002/827, porušila zásadu zákonnosti v tom,
         že hoci uznala ich nezákonnosť, ponechala tieto ustanovenia v platnosti až do dátumu prijatia napadnutého rozhodnutia, čiže
         do 5. novembra 2003, čím nútila žalobcu znášať náklady a problémy spojené s vykonávacím postupom začatým španielskymi orgánmi.
         Komisia takisto porušila zásadu správneho úradného postupu uvedenú v článku 41 ods. 1 Charty základných práv Európskej únie,
         podľa ktorej ktorákoľvek osoba má najmä právo, aby sa jej záležitosť riešila v primeranej lehote inštitúciami alebo orgánmi
         Únie.

      83      Žalobca dodáva, že Komisia nemôže namietať proti nezákonnosti rozhodnutia 2002/827, keďže považovala za potrebné zrušiť jeho
         články 1, 2 a 5.

      84      Okrem toho namieta proti tomu, že by bola relevantná skutočnosť, že žaloba nesmeruje proti článku 6 napadnutého rozhodnutia,
         keďže predmetom žaloby nie je zrušenie vykonané týmto ustanovením, ale postup zrušenia uplatnený Komisiou.

      85      Komisia uvádza, že tento žalobný dôvod je neprípustný z dôvodu jeho neskorého podania. Rozhodnutím o začatí konania z 19. februára
         2003 došlo k vylúčeniu okamžitého zrušenia článkov 1, 2 a 5 rozhodnutia 2002/827. Žalobca mal v dôsledku toho podať žalobu
         proti rozhodnutiu o začatí konania.

      86      Navyše Komisia uvádza, že keďže žaloba nesmeruje proti článku 6 napadnutého rozhodnutia, ktorým boli zrušené články 1, 2 a 5
         rozhodnutia 2002/827, nemôže smerovať ani proti spôsobu, akým bolo toto zrušenie vykonané. Aj keby Komisia pristúpila k okamžitému
         zrušeniu, bola by povinná začať konanie uvedené v článku 88 ods. 2 ES na preskúmanie zlučiteľnosti predmetnej pomoci. Podľa
         Komisie to, že nedošlo k okamžitému zrušeniu, vôbec neovplyvňuje ustanovenia, ktoré sú predmetom tejto žaloby. Okrem toho,
         aj keby článok 9 nariadenia č. 659/1999 neumožňoval zrušenie, ku ktorému došlo v danom prípade, táto nezákonnosť sa týka len
         článku 6 napadnutého rozhodnutia, pričom toto ustanovenie nie je predmetom tejto žaloby.

      87      Komisia ďalej uvádza, že sa zistilo, že rozhodnutie 2002/827 bolo založené na čiastočne nesprávnych informáciách, po tom,
         ako sa objavili jemné rozdiely, keď žalobca predložil nové informácie v rámci konania, ktoré viedlo k prijatiu napadnutého
         rozhodnutia. Tvrdí, že dôvody, ktoré ju viedli k opätovnému začatiu konania, teda pochybnosti, pokiaľ ide o konanie vedúce
         k prijatiu rozhodnutia 2002/827, a záujem posilniť procesné záruky, nie sú výslovne uvedené v článku 9 nariadenia č. 659/1999.
         Podľa Komisie však jednotlivé zrušenia upravené týmto ustanovením nie sú uvedené vyčerpávajúcim spôsobom. Všeobecné zásady
         práva Spoločenstva umožňujú zrušenie negatívnych rozhodnutí, keď sa zistia pochybnosti, pokiaľ ide o správnosť postupu prijatia
         (rozsudok Súdneho dvora z 26. februára 1987, Consorzio Cooperative d’Abruzzo/Komisia, 15/85, Zb. s. 1005, body 12 a 17).

      88      Pokiaľ ide o spôsob, akým sa vykonalo opätovné preskúmanie, Komisia uvádza, že toto opätovné preskúmanie mohlo mať dopad na
         konkurentov žalobcu. Spôsob opätovného preskúmania situácie bol teda podľa inštitúcie v súlade so zásadami zákonnosti a správneho
         úradného postupu.

       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      –       O prípustnosti
      89      Podľa ustálenej judikatúry sú aktmi alebo rozhodnutiami, proti ktorým možno podať žalobu o neplatnosť v zmysle článku 230 ES,
         všetky opatrenia so záväznými právnymi účinkami, ktoré môžu ovplyvniť záujmy žalobcu tým, že podstatne zasahujú do jeho právneho
         postavenia (rozsudok Súdneho dvora z 11. novembra 1981, IBM/Komisia, 60/81, Zb. s. 2639, bod 9; rozsudok Súdu prvého stupňa
         zo 16. júla 1998, Regione Toscana/Komisia, T‑81/97, Zb. s. II‑2889, bod 21, a uznesenie Súdu prvého stupňa z 2. júna 2003,
         Forum 187/Komisia, T‑276/02, Zb. s. II‑2075, bod 39).

      90      Pokiaľ ide o akty alebo rozhodnutia, ktorých príprava sa vykonáva vo viacerých fázach, najmä podľa vnútorného postupu, napadnuteľnými
         aktmi sú v zásade len opatrenia, ktoré s konečnou platnosťou predstavujú stanovisko inštitúcie podľa tohto postupu, s výnimkou
         predbežných opatrení, ktorých cieľom je pripraviť konečné rozhodnutie (rozsudok IBM/Komisia, už citovaný, bod 10, a rozsudok
         Súdu prvého stupňa z 10 júla 1990, Automec/Komisia, T‑64/89, Zb. s. II‑367, bod 42).

      91      Podľa tejto judikatúry konečné rozhodnutie prijaté Komisiou na skončenie konania vo veci formálneho zisťovania stanoveného
         v článku 88 ods. 2 ES predstavuje akt napadnuteľný na základe článku 230 ES. Takéto rozhodnutie má totiž záväzné právne účinky,
         ktoré môžu ovplyvniť záujmy dotknutých strán, pretože sa ním končí predmetné konanie a s konečnou platnosťou sa určí zlučiteľnosť
         skúmaného opatrenia s uplatniteľnými pravidlami pre štátnu pomoc. Dotknuté strany preto majú vždy možnosť napadnúť konečné
         rozhodnutie, ktorým sa skončilo konanie vo veci formálneho zisťovania, a musia v tejto súvislosti mať možnosť spochybniť rôzne
         prvky, na ktorých sa zakladá konečné stanovisko prijaté Komisiou (rozsudok Súdu prvého stupňa z 27. novembra 2003, Regione
         Siciliana/Komisia, T‑190/00, Zb. s. II‑5015, bod 45).

      92      Táto možnosť nezávisí od toho, či rozhodnutie začať konanie vo veci formálneho zisťovania má, alebo nemá právne účinky, ktoré
         by mohli byť predmetom žaloby o neplatnosť. Možnosť napadnúť rozhodnutie o začatí formálneho konania totiž nemôže spôsobiť
         obmedzenie procesných práv dotknutých strán tak, že by im zabránila napadnúť konečné rozhodnutie a odvolávať sa na podporu
         svojej žaloby na vady týkajúce sa všetkých častí konania vedúcich k tomuto rozhodnutiu (rozsudok Regione Siciliana/Komisia,
         už citovaný, body 46 a 47).

      93      Komisia sa preto nemôže odvolávať na to, že by bol druhý žalobný dôvod podaný žalobcom neskoro.

      –       O veci samej
      94      Žalobca v podstate uvádza, že napadnuté rozhodnutie obsahuje vadu týkajúcu sa podstatnej formálnej náležitosti. Keďže totiž
         postup stanovený článkom 9 nariadenia č. 659/1999 nie je uplatniteľný, Komisia porušila zásady zákonnosti a správneho úradného
         postupu tým, že zrušila články 1, 2 a 5 rozhodnutia 2002/827 až na konci konania vo veci formálneho zisťovania začatého s cieľom
         prijatia napadnutého rozhodnutia, a nie okamžite, pri prijatí rozhodnutia o začatí uvedeného konania vo veci formálneho zisťovania.

      95      V tejto súvislosti je potrebné uviesť, že konanie stanovené v článku 9 nariadenia č. 659/1999 sa v danom prípade neuplatnilo.
         Ani rozhodnutie o začatí konania vo veci formálneho zisťovania, ani napadnuté rozhodnutie totiž neuvádzajú uplatnenie postupu
         stanoveného článkom 9 nariadenia č. 659/1999. Z toho vyplýva, že v rozsahu, v akom v tomto žalobnom dôvode žalobca uvádza,
         že Komisia nesprávne uplatnila postup uvedený v článku 9 nariadenia č. 659/1999, musí byť tento žalobný dôvod zamietnutý ako
         nedôvodný z vecného hľadiska.

      96      Okrem toho tento postup nebol, tak ako uvádza žalobca, uplatniteľný. Zo znenia článku 9 nariadenia č. 659/1999 totiž vyplýva,
         že postup upravený týmto ustanovením sa uplatňuje výlučne na zrušenie kladných rozhodnutí prijatých na základe článku 4 ods. 2
         alebo 3 alebo článku 7 ods. 2, 3 alebo 4 tohto nariadenia, prijatých na základe nepresných informácií poskytnutých v priebehu
         konania. V predmetnom prípade sú však články 1, 2 a 5 rozhodnutia 2002/827 negatívnym rozhodnutím, keďže konštatujú zneužitie
         sumy pomoci povolenej na roky 1998 a 2000 a nezlučiteľnosť pomoci poskytnutej protiprávne na rok 2001 so spoločným trhom.

      97      Vzhľadom na to je potrebné uviesť, že možnosť Komisie zrušiť rozhodnutie týkajúce sa štátnej pomoci v nijakom prípade nie
         je obmedzená len na samotnú situáciu uvedenú v článku 9 nariadenia č. 659/1999. Toto ustanovenie je totiž len konkrétnym vyjadrením
         všeobecnej právnej zásady, podľa ktorej zrušenie nezákonného správneho aktu, ktorým boli vytvorené subjektívne práva, so spätnou
         účinnosťou je prípustné (pozri najmä rozsudky Súdneho dvora z 12. júla 1957, Algera a i./Zhromaždenie, 7/56, 3/57 až 7/57,
         Zb. s. 81, 116, a z 3. marca 1982, Alpha Steel/Komisia, 14/81, Zb. s. 749, bod 10; rozsudok Súdu prvého stupňa z 5. decembra
         2000, Gooch/Komisia, T‑197/99, Zb. VS s. I‑A‑271 a II‑1247, bod 53), najmä ak predmetný správny akt bol prijatý na základe
         nesprávnych alebo neúplných informácií poskytnutých dotknutou osobou (pozri rozsudok Súdneho dvora z 22. marca 1961, S.N.U.P.A.T./Vysoký
         úrad, 42/59 a 49/59, Zb. s. 103, 160). Možnosť zrušiť so spätnou účinnosťou nezákonný správny akt, ktorým boli vytvorené subjektívne
         práva, však nie je obmedzená len na túto jednu okolnosť, toto zrušenie možno vykonať vždy za predpokladu, že inštitúcia, ktorá
         vydala akt, splní podmienky týkajúce sa dodržania primeranej lehoty a legitímnej dôvery adresáta aktu, ktorý sa mohol spoliehať
         na jeho zákonnosť.

      98      V predmetnom prípade je potrebné konštatovať, že z rozhodnutia o začatí konania vo veci formálneho zisťovania vyplýva, že
         dôvod začatia tohto formálneho konania sa nezakladal na nesprávnom posúdení zo strany Komisie v rozhodnutí 2002/827, na zneužití
         povolenej pomoci na roky 1998 a 2000 ani na zlučiteľnosti pomoci poskytnutej na rok 2001 so spoločným trhom, ale výlučne na
         určitých pochybnostiach, či boli dodržané uplatniteľné procesné pravidlá.

      99      Navyše zo spisu nevyplýva, že pri začatí formálneho konania Komisia mala k dispozícii prvky indikujúce, že články 1, 2 a 5
         rozhodnutia 2002/827 vyplynuli z nesprávneho posúdenia zlučiteľnosti predmetnej pomoci.

      100    Okrem toho je potrebné konštatovať, že skutočnosť, že nedošlo k okamžitému zrušeniu článkov 1, 2 a 5 rozhodnutia 2002/827,
         nebola taká, že by mohla mať akýkoľvek vplyv na obsah článkov 1, 3 a 4 napadnutého rozhodnutia, ktoré sú predmetom tejto žaloby
         o neplatnosť. Žalobca totiž nepreukázal ani netvrdí, že ponechanie rozhodnutia 2002/827 v platnosti počas konania vo veci
         formálneho zisťovania mohlo ovplyvniť možnosť dotknutých strán predložiť svoje pripomienky.

      101    Pokiaľ ide ešte o skutočnosť uvádzanú žalobcom (pozri bod 82 vyššie), podľa ktorej to, že nedošlo k okamžitému zrušeniu, ho
         nútilo znášať náklady a problémy spojené s vykonávacím postupom začatým španielskymi orgánmi, postačuje uviesť, že z hľadiska
         povahy jej samej nemá táto skutočnosť nijaký dopad v rámci tejto žaloby o neplatnosť.

      102    Aj keby platilo, ako uvádza žalobca, že Komisia porušila zásady zákonnosti a správneho úradného postupu tým, že nezrušila
         články 1, 2 a 5 rozhodnutia 2002/827 od začatia konania vo veci formálneho zisťovania, takáto nezákonnosť, i keby sa preukázala,
         by nemohla spôsobiť nezákonnosť článkov 1, 3 a 4 napadnutého rozhodnutia.

      103    Preto je potrebné druhý žalobný dôvod zamietnuť.

       O treťom žalobnom dôvode založenom na porušení zásady ochrany legitímnej dôvery a podstatných formálnych náležitostí
       Tvrdenia účastníkov konania
      104    Tretí žalobný dôvod má dve časti, prvú, predkladanú ako hlavný dôvod, a druhú, ako subsidiárny dôvod.

      105    V rámci prvej časti žalobca uvádza, že rozhodnutie začať konanie vo veci formálneho zisťovania stanovovalo, že uvedený postup
         bol znovu začatý s cieľom zrušenia článkov 1, 2 a 5 rozhodnutia 2002/827 a jeho nahradenia novým, konečným rozhodnutím.

      106    Napadnuté rozhodnutie vyhlásilo pomoc vo výške 513 757,49 eura (85 482 054 ESP), týkajúcu sa severného výkopu v oblasti Buseiro,
         a pomoc vo výške 508 456,24 eura (84 600 000 ESP), týkajúcu sa vybudovania šachty a iných vetracích zariadení v oblasti Sorriba,
         za zneužitú a neoprávnenú. Podľa žalobcu však tieto pomoci boli považované za zlučiteľné so spoločným trhom v rozhodnutí 2002/827,
         a teda články 1, 2 a 5 tohto rozhodnutia sa ich netýkali.

      107    Keďže kladné stanovisko Komisie týkajúce sa vyššie uvedených pomocí sa nezakladalo na nepravdivých informáciách, jedna z podmienok
         stanovených v článku 9 nariadenia č. 659/1999 nebola splnená. Rozhodnutie začať postup zrušenia bolo odôvodnené výlučne porušením
         podstatných formálnych náležitostí pri postupe sledovanom na účely prijatia rozhodnutia 2002/827. V dôsledku toho, keďže podmienky
         na uplatnenie článku 9 nariadenia č. 659/1999 neboli splnené, Komisia porušila zásadu ochrany legitímnej dôvery, lebo žalobca
         sa mohol oprávnene domnievať, že rozhodnutie 2002/827 bolo konečné v rozsahu, v akom sa týkalo pomoci, ktorá nebola vyhlásená
         za nezlučiteľnú so spoločným trhom.

      108    Žalobca zdôrazňuje, že posúdenie vykonané Komisiou v rozhodnutí 2002/827 sa zakladá na dokumente týkajúcom sa valorizácie
         zanechaných baníckych prác, ktorý uvádzal rozdelenie nákladov spôsobených uzatvorením časti banských zariadení, pričom tieto
         náklady zahŕňali výslovne náklady, na ktoré bola určená suma 1 022 213,33 eura, týkajúca sa severného výkopu v oblasti Buseiro
         a vybudovanie šachty a iných vetracích zariadení v oblasti Sorriba. Navyše z rozhodnutia o začatí konania vo veci formálneho
         zisťovania na účely zrušenia rozhodnutia 2002/827 vyplývalo, že Komisia použila tento dokument na podporu svojej predbežnej
         analýzy pomoci poskytnutej žalobcovi.

      109    Žalobca namieta, že odôvodnenie rozhodnutia 2002/827 sa netýka nákladov, na ktoré bola určená suma 1 022 213,33 eura, a pripomína,
         že odôvodnenie aktu sa musí posudzovať vzhľadom nielen na jeho doslovný obsah, ale takisto na jeho kontext a okolnosti danej
         veci (rozsudky Súdneho dvora z 22. marca 2001, Francúzsko/Komisia, C‑17/99, Zb. s. I‑2481, bod 36, a z 19. septembra 2002,
         Španielsko/Komisia, C‑114/00, Zb. s. I‑7657, bod 63).

      110    V rámci druhej časti tohto žalobného dôvodu žalobca subsidiárne uvádza, že ak by sa Súd prvého stupňa domnieval, že článok
         9 nariadenia č. 659/1999 umožňuje v predmetnom prípade zrušiť rozhodnutie 2002/827, Komisia porušila postup uplatniteľný podľa
         článku 6 nariadenia č. 659/1999.

      111    Toto ustanovenie vyžaduje, aby Komisia pred zrušením kladného rozhodnutia začala konanie vo veci formálneho zisťovania a aby
         v rozhodnutí o začatí tohto formálneho konania pristúpila k predbežnému posúdeniu prvkov rozhodnutia, ktoré sa chystá zrušiť,
         a vyjadrila svoje pochybnosti týkajúce sa zlučiteľnosti predmetných pomocí so spoločným trhom. Predmetom tejto požiadavky
         je umožniť dotknutým stranám predložiť pripomienky, v súlade so zásadou, podľa ktorej nijaké nepriaznivé rozhodnutie nemožno
         prijať bez toho, aby osoby, ktorým akt spôsobuje ujmu, nemali možnosť predložiť pripomienky vzhľadom na pochybnosti, ktoré
         by Komisia mohla mať (rozsudok Súdneho dvora zo 14. februára 1990, Francúzsko/Komisia, C‑301/87, Zb. s. I‑307, bod 29, návrhy,
         ktoré predniesol generálny advokát Alber k rozsudku Súdneho dvora z 24. septembra 2002, Falck a Acciaierie di Bolzano/Komisia,
         C‑74/00 P a C‑75/00 P, Zb. s. I‑7869, I‑7876, body 96 a 99, a rozsudok Súdu prvého stupňa zo 6. marca 2003, Westdeutsche Landesbank
         Girozentrale a spolková krajina Severné Porýnie-Vestfálsko/Komisia, T‑228/99 a T‑233/99, Zb. s. II‑435, body 142 a 147).

      112    Predmetom konania vo veci formálneho zisťovania začatého Komisiou však neboli kladné stanoviská voči podniku, vyjadrené v rozhodnutí
         2002/827, ktorým boli niektoré pomoci vyhlásené za zlučiteľné so spoločným trhom, ale výlučne zrušenie článkov 1, 2 a 5 tohto
         rozhodnutia. Okrem toho Komisia nepristúpila k nijakému predbežnému posúdeniu ani nevyslovila nijakú pochybnosť, pokiaľ ide
         o pomoci, ktoré boli predmetom kladného stanoviska v rozhodnutí 2002/827. Naopak, podľa žalobcu v rozhodnutí o začatí konania
         vo veci formálneho zisťovania boli pomoci považované za zlučiteľné so spoločným trhom v rozhodnutí 2002/827 znovu vyhlásené
         za zlučiteľné.

      113    Komisia tým, že neinformovala španielske orgány ani žalobcu o pochybnostiach, ktoré mala vzhľadom na pomoci považované v rozhodnutí
         2002/827 za zlučiteľné so spoločným trhom, ani o možnom zrušení tohto rozhodnutia v širšom rozsahu ako iba jeho článkov 1,
         2 a 5, neumožnila Španielskemu kráľovstvu ani žalobcovi predložiť v tejto súvislosti užitočné pripomienky. Články 1, 3 a 4
         napadnutého rozhodnutia sú v dôsledku toho postihnuté procesnou vadou.

      114    Komisia namieta proti dôvodnosti tohto žalobného dôvodu.

       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      115    Pokiaľ ide o prvú časť tohto žalobného dôvodu, Súd prvého stupňa uvádza, že z odôvodnenia č. 3 rozhodnutia 2002/827 vyplýva,
         že jeho predmetom bolo najmä preskúmanie na jednej strane prípadného zneužitia pomocí na pokrytie výnimočných nákladov uvedených
         v článku 5 rozhodnutia č. 3632/93, poskytnutých na roky 1998 a 2000, vo výške 3 918 049,35 eura (651 908 560 ESP) a 2 786 246,34
         eura (463 592 384 ESP), ktorých sa týkali povoľujúce rozhodnutia 98/637 a 2001/162, a na druhej strane zlučiteľnosti so spoločným
         trhom pomocí na pokrytie výnimočných nákladov uvedených v článku 5 rozhodnutia č. 3632/93, poskytnutých na rok 2001, očakávajúc
         rozhodnutie Komisie, vo výške 2 367 817 eur (393 971 600 ESP).

      116    Z článkov 1 a 2 rozhodnutia 2002/827 v spojení s odôvodneniami 3 a 19 až 22 tohto rozhodnutia vyplýva, že Komisia sa domnievala,
         že pomoci na pokrytie výnimočných nákladov povolené na roky 1998 a 2000 boli predmetom zneužitia vo výške 2 745 428,96 eura
         (456 800 943 ESP). Pokiaľ ide o pomoc na pokrytie výnimočných nákladov poskytnutú na rok 2001, Komisia sa domnievala, že celá
         jej výška, čiže suma 2 367 817 eur (393 971 600 ESP), je nezlučiteľná so spoločným trhom.

      117    Je teda potrebné konštatovať, že články 1, 2 a 5 rozhodnutia 2002/827 vyhlásili celú pomoc na pokrytie výnimočných nákladov
         poskytnutú na roky 1998, 2000 a 2001 za nezlučiteľnú so spoločným trhom a nariadili jej vymáhanie Španielskym kráľovstvom,
         avšak s výnimkou sumy 3 958 866,73 eura (658 700 000 ESP), poskytnutej na roky 1998 a 2000, ktorej sa vyššie uvedené články
         netýkali a na ktorú sa v dôsledku toho stále vzťahujú povoľujúce rozhodnutia 98/637 a 2001/162.

      118    Podľa žalobcu sumy 513 757,49 eura (85 482 054 ESP) a 508 456,24 eura (84 600 000 ESP), týkajúce sa severného výkopu v oblasti
         Buseiro a vybudovania šachty a iných vetracích zariadení v oblasti Sorriba, boli súčasťou sumy 3 958 866,73 eura (658 700 000
         ESP), čo zodpovedá časti pomoci na pokrytie výnimočných nákladov poskytnutej na roky 1998 a 2000, ktorá nebola predmetom vyhlásenia
         zneužitia.

      119    V tejto súvislosti, na rozdiel od toho, čo tvrdí žalobca, je potrebné uviesť, že hoci v rozhodnutí 2002/827 Komisia nepotvrdila,
         že táto časť pomoci na pokrytie výnimočných nákladov poskytnutej na roky 1998 a 2000 bola predmetom zneužitia, nemožno sa
         a contrario domnievať, že usúdila, že táto časť pomoci bola použitá v súlade s požiadavkami článku 5 rozhodnutia č. 3632/93. Vzhľadom
         na prvky, ktoré boli Komisii predložené na posúdenie, Komisia len dospela k záveru, že nie je potrebné konštatovať zneužitie
         týchto súm pomoci. Teda, skutočnosť, že rozhodnutie 2002/827 konštatovalo zneužitie len časti pomoci na pokrytie výnimočných
         nákladov poskytnutej na roky 1998 a 2000, neposkytuje žalobcovi nijaké dodatočné subjektívne právo, ktoré by už nebolo poskytnuté
         v pôvodných povoľujúcich rozhodnutiach, pokiaľ ide o druhú časť predmetnej pomoci, ktorá nebola predmetom konštatovania zneužitia.
         Ako už bolo uvedené v bode 117 vyššie, na uvedenú časť sa stále vzťahujú povoľujúce rozhodnutia 98/637 a 2001/162, a preto
         v jej prípade platí domnienka nezneužitia (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 11. mája 2005, Saxonia Edelmetalle
         a Zemag/Komisia, T‑111/01 a T‑133/01, Zb. s. II‑1579, bod 86).

      120    Okrem toho, keďže Komisia plánovala zrušiť články 1, 2 a 5 rozhodnutia 2002/827, čiže ustanovenia týkajúce sa nezlučiteľnosti
         pomoci na pokrytie výnimočných nákladov poskytnutej na roky 1998, 2000 a 2001 so spoločným trhom, a prijať v tejto súvislosti
         nové rozhodnutie, bola povinná, pokiaľ ide o preskúmanie prípadného zneužitia pomoci poskytnutej na roky 1998 a 2000, znovu
         vykonať toto preskúmanie na rovnakom skutkovom základe, ako existoval pri prijatí rozhodnutia 2002/827. A keďže aj celá pomoc
         na pokrytie výnimočných nákladov vyplatených na rok 2001 bola vyhlásená za nezlučiteľnú so spoločným trhom, Komisia ju musela
         znovu preskúmať ako celok. Preto preskúmanie vykonané v rámci nového formálneho konania sa muselo týkať celej sumy pomoci,
         ktorá bola predmetom prvého preskúmania v rámci konania, ktoré viedlo k prijatiu rozhodnutia 2002/827. Tak ako sa teda uvádza
         v bode 115 vyššie, z odôvodnenia č. 3 rozhodnutia 2002/827 vyplýva, že predmetom tohto rozhodnutia bolo preskúmanie na jednej
         strane prípadného zneužitia súm 3 918 049,35 eura (651 908 560 ESP) a 2 786 246,34 eura (463 592 384 ESP), vyplatených žalobcovi
         na roky 1998 a 2000, v rámci článku 5 rozhodnutia č. 3632/93 a na druhej strane súlad sumy 2 367 817 eur (393 971 600 ESP)
         s tým istým ustanovením, vyplatenej žalobcovi na rok 2001, očakávajúc rozhodnutie Komisie.

      121    Vzhľadom na vyššie uvedené žalobca sa nemôže odvolávať na legitímnu dôveru v tej súvislosti, že sumy pomoci, ktoré neboli
         považované za zneužité v rámci rozhodnutia 2002/827, Komisia neskúmala v rámci nového formálneho konania, pričom rozhodnutie
         o jeho začatí bolo oznámené Španielskemu kráľovstvu listom z 19. februára 2003.

      122    Z týchto dôvodov, hoci by aj platilo, ako uvádza žalobca, že súm 513 757,49 eura (85 482 054 ESP) a 508 456,24 eura (84 600 000
         ESP), týkajúcich sa severného výkopu v oblasti Buseiro a vybudovania šachty a iných vetracích zariadení v oblasti Sorriba,
         sa netýkali články 1, 2 a 5 rozhodnutia 2002/827, nie je dôvodné v každom prípade uznať, že napadnuté rozhodnutie bolo prijaté
         tak, že došlo k porušeniu zásady ochrany legitímnej dôvery z dôvodu, že Komisia sa v rámci tohto posledného uvedeného rozhodnutia
         domnievala, že tieto sumy pomoci boli zlučiteľné so spoločným trhom.

      123    Prvá časť tretieho žalobného dôvodu musí byť preto zamietnutá.

      124    Pokiaľ ide o druhú časť tohto žalobného dôvodu, založenú na porušení postupu uplatniteľného podľa článku 6 nariadenia č. 659/1999,
         je potrebné pripomenúť, že v súlade s týmto ustanovením rozhodnutie o začatí formálneho konania musí umožniť dotknutým účastníkom
         konania zúčastniť sa účinným spôsobom na formálnom konaní, počas ktorého budú mať možnosť uplatniť svoje tvrdenia. Na tieto
         účely postačuje, aby boli účastníci konania oboznámení s odôvodnením, ktoré viedlo Komisiu k predbežnému záveru, že predmetné
         opatrenie mohlo predstavovať pomoc nezlučiteľnú so spoločným trhom (rozsudky Súdu prvého stupňa z 30. apríla 2002, Government
         of Gibraltar/Komisia, T‑195/01 a T‑207/01, Zb. s. II‑2309, bod 138, a z 23. októbra 2002, Diputación Foral de Guipúzcoa a i./Komisia,
         T‑269/99, T‑271/99 a T‑272/99, Zb. s. II‑4217, bod 105).

      125    Komisia totiž počas konania o preskúmaní štátnej pomoci musí zohľadniť legitímnu dôveru, ktorá mohla vzniknúť z informácií
         uvedených v rozhodnutí o začatí konania o preskúmaní (rozsudok Súdu prvého stupňa z 5. júna 2001, ESF Elbe-Stahlwerke Feralpi/Komisia,
         T‑6/99, Zb. s.II‑1523, bod 126), a následne legitímnu dôveru, že nezaloží svoje konečné rozhodnutie na nedostatku podkladov,
         ktoré dotknutí účastníci konania nemohli, na základe týchto informácií, považovať za podklady, ktoré jej bolo nevyhnutné poskytnúť.

      126    V predmetnom prípade žalobca uvádza, že v rozhodnutí o začatí konania vo veci formálneho zisťovania, Komisia nevyjadrila nijakú
         pochybnosť týkajúcu sa zlučiteľnosti súm 513 757,49 eura (85 482 054 ESP) a 508 456,24 eura (84 600 000 ESP) s vnútorným trhom,
         ktoré sa týkali výkopu v oblasti Buseiro a vybudovania šachty a iných vetracích zariadení v oblasti Sorriba.

      127    Súd prvého stupňa však konštatuje, že rozhodnutie o začatí konania vo veci formálneho zisťovania obsahuje informácie takej
         povahy, ktorá umožňuje dotknutým účastníkom konania uplatniť svoje tvrdenia týkajúce sa zlučiteľnosti súm predmetnej pomoci
         so spoločným trhom.

      128    Pokiaľ ide o pomoc určenú na pokrytie sumy 513 757,49 eura (85 482 054 ESP), týkajúcu sa výkopu v oblasti Buseiro, je potrebné
         uviesť, že v bode 5 rozhodnutia o začatí formálneho konania, nazvanom „Žiadosť o informácie“ [neoficiálny preklad], Komisia požiadala, aby jej bol predložený posudok nezávislých banských znalcov obsahujúci najmä „odôvodnenie z hľadiska
         toho, či náklady na premiestňovanie zeminy v povrchovej bani Buseiro boli zaúčtované v hospodárskom roku ako náklady na ťažbu
         alebo ako investičné náklady“ [neoficiálny preklad].

      129    Ako teda Komisia správne zdôraznila vo svojich odpovediach na písomné otázky Súdu prvého stupňa, z článku 5 rozhodnutia č. 3632/93
         vyplýva, že pomoc na pokrytie výnimočných nákladov sa môže poskytnúť len na náklady, ktoré nesúvisia s prebiehajúcou výrobou.
         Toto pravidlo, ktorého cieľom je vyhnúť sa tomu, aby na ten istý náklad nebola kumulatívne poskytnutá prevádzková pomoc a pomoc
         na pokrytie výnimočných nákladov, sa uplatnilo v bode V štvrtom odseku rozhodnutia 98/637, ako aj v odôvodnení č. 41 rozhodnutia
         2001/162.

      130    Žalobca preto nemohol nevedieť, vzhľadom na uplatniteľný právny rámec, ktorého pravidlá boli pripomenuté v povoľujúcich rozhodnutiach
         98/637 a 2001/162, že zaradenie nákladov na premiestňovanie zeminy v oblasti Buseiro v účtovníctve podniku ako výrobných nákladov
         mohlo viesť Komisiu k domnienke, že pomoc na pokrytie výnimočných nákladov určená na pokrytie výrobných nákladov nedodržala
         podmienky stanovené v článku 5 rozhodnutia č. 3632/93.

      131    V tejto súvislosti Súd prvého stupňa konštatuje, že hoci žalobca tvrdí, že náklady týkajúce sa premiestňovania zeminy v oblasti
         Buseiro vyplývajú z uzatvorenia banských zariadení, nenamieta proti tomu, že tieto náklady boli čiastočne pokryté prevádzkovou
         pomocou v zmysle článku 3 rozhodnutia č. 3632/93, a že preto tieto náklady boli predmetom kumulácie pomocí.

      132    Vzhľadom na vyššie uvedené Súd prvého stupňa uvádza, že žiadosť Komisie o informácie, uvedená v bode 128 vyššie, bola takej
         povahy, že umožnila žalobcovi uplatniť jeho tvrdenia a predložiť prvky, ktoré mohol považovať za potrebné v tejto súvislosti,
         keďže záležitosť mu bola známa.

      133    Pokiaľ ide o pomoc určenú na pokrytie sumy 508 456,24 eura (84 600 000 ESP), týkajúcu sa vybudovania šachty a iných vetracích
         zariadení v oblasti Sorriba, Súd prvého stupňa konštatuje, že v bode 4.2 rozhodnutia o začatí konania vo veci formálneho zisťovania,
         týkajúcom sa pomoci na pokrytie výnimočných nákladov na rok 2001, Komisia uviedla, že „náklady zodpovedajúce bezpečnostným
         zariadeniam vnútri bane nezodpovedali… reštrukturalizácii 1998 – 2001, vzhľadom na to, že zariadeniami [boli] vetracie šachty
         potrebné na ťažbu iných zásob v oblasti Sorriba“ [neoficiálny preklad].

      134    Okrem toho v bode 5 tohto rozhodnutia, týkajúcom sa žiadosti o informácie, Komisia požiadala, aby posudok nezávislých banských
         znalcov priniesol vysvetlenia týkajúce sa toho, či cieľom ťažobných prác v roku 2001, určených na zaistenie bezpečnosti priľahlých
         oblastí a úpravu vetracieho okruhu, bolo zaistiť bezpečnosť opustených prevádzok, alebo išlo o práce potrebné na ťažbu nových
         zásob.

      135    Je teda potrebné konštatovať, že Komisia vyjadrila pochybnosti, pokiaľ ide o súlad pomoci určenej na pokrytie nákladov týkajúcich
         sa vybudovania šachty a iných vetracích zariadení v oblasti Sorriba s článkom 5 rozhodnutia č. 3632/93. Žalobca mohol teda
         naozaj predložiť svoje pripomienky v správnom konaní.

      136    Keďže nie je možné uznať žiadne z tvrdení žalobcu na podporu druhej časti tretieho žalobného dôvodu, je potrebné ju zamietnuť.

      137    Z vyššie uvedeného vyplýva, že tretí žalobný dôvod musí byť zamietnutý ako nedôvodný v celku.

       O štvrtom žalobnom dôvode založenom na zjavne nesprávnych posúdeniach
      138    Žalobca uvádza, že Komisia sa dopustila zjavne nesprávnych posúdení tým, že vyhlásila sedem súm pomoci za nezlučiteľné so
         spoločným trhom. Súd prvého stupňa preskúma ďalej výhrady predložené žalobcom vzhľadom na každú z týchto súm pomoci.

       O sume 295 409,47 eura (49 152 000 ESP), týkajúcej sa vybudovania chodby v dĺžke 1 030 metrov v podoblasti La Prohida
      –       Napadnuté rozhodnutie
      139    V odôvodnení č. 75 napadnutého rozhodnutia Komisia najmä uviedla, že náklady týkajúce sa vybudovania chodieb v dĺžke 1 030
         metrov potrebné na ťažbu 170 000 t uhlia, ktoré boli opustené, sa pripísalo v účtovníctve podniku k nákladom na ťažbu. Keďže
         40 % posledných uvedených nákladov bolo pokrytých štátnou pomocou, Komisia dospela k záveru, že na účely vyhnutia sa nezlučiteľnej
         kumulácie pomocí možno považovať za dôvodné najviac 60 % nákladov na vybudovanie týchto chodieb v dĺžke 1 030 metrov, čiže
         443 114,21 eura (73 728 000 ESP). Komisia tak dospela k záveru, že zostávajúca suma, čiže 295 409,47 eura (49 152 000 ESP),
         nebola zlučiteľná so spoločným trhom.

      –       Tvrdenia účastníkov konania
      140    Žalobca uvádza, že posúdenie Komisie nie je dôvodné vzhľadom na definitívne skončenie celej ťažby v podoblasti La Prohida
         a vzhľadom na to, že inštitúcia považovala za zlučiteľné so spoločným trhom pomoci určené na pokrytie nákladov spojených s definitívnym
         opustením 3 070 metrov chodieb v iných miestach v podoblasti La Prohida.

      141    Hoci Komisia uvádza, že odhad realizačných nákladov na týchto 1 030 metrov chodieb je nadsadený, neuviedla nijaké porovnateľné
         kritérium umožňujúce určiť, aká mala byť výška týchto nákladov za trhových podmienok.

      142    Žalobca namieta, že podstatná časť z 1 030 metrov opustených chodieb bola ovplyvnená ťažbou uhlia, a poznamenáva, že Komisia
         neuvádza presnú časť chodieb, ktorá bola použitá na údajnú ťažbu zásob uhlia, ani dĺžku trvania tohto údajného používania.
         Trvá na tom, že uvedená chodba nemala nijaké praktické využitie pred jej zatvorením, keďže bola vyhĺbená výlučne na účely
         prístupu k 170 000 t uhlia, ktorých ťažba bola opustená, čo je dôvod, prečo valorizácia tejto chodby bola vykonaná v závislosti
         od jej realizačných nákladov.

      143    V odpovedi na tvrdenia Komisie, podľa ktorých 40 % nákladov spojených s definitívnym opustením 1 030 metrov chodieb v podoblasti
         La Prohida bolo pokrytých prevádzkovou pomocou, žalobca uvádza, že prevádzková pomoc a pomoci určené na pokrytie výnimočných
         nákladov majú rozdielne ciele a v dôsledku toho musia byť rozlišované. Skutočnosť, že tieto náklady boli zaradené ako náklady
         na ťažbu v ročnej závierke, neprekáža ich zaradeniu ako výnimočných nákladov, pretože tieto náklady nevyplývali z prebiehajúcej
         výroby, ale z uzatvorenia banských zariadení.

      144    Komisia popiera dôvodnosť tvrdení predložených žalobcom.

      –       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      145    Je potrebné uviesť, že vo svojich písomných podaniach žalobca výslovne pripúšťa, že náklady týkajúce sa vybudovania chodieb
         v dĺžke 1 030 metrov sú zaradené v účtovníctve podniku ako náklady na ťažbu. Žalobca nepopiera ani skutočnosť uvedenú v odôvodnení
         č. 75 napadnutého rozhodnutia, že tieto náklady boli pokryté prevádzkovou pomocou v zmysle článku 3 rozhodnutia č. 3632/93.
         Keďže na pojednávaní žalobca uviedol, že podiel nákladov, ktoré boli pokryté prevádzkovou pomocou, nebol s dostatočnou presnosťou
         Komisiou stanovený, treba skonštatovať, že nepredložil nijaký prvok umožňujúci preukázať nesprávnosť zo strany inštitúcie.

      146    Za týchto okolností nie je dôvodné domnievať sa, že Komisia sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia, keď pripustila zlučiteľnosť
         pomoci na pokrytie výnimočných nákladov len do výšky 60 % predmetných nákladov. Ako totiž Komisia správne uvádza, pripustenie
         pomoci na uzatvorenie vo výške 100 % týchto nákladov by viedlo ku kumulácii pomocí dosahujúcej 140 %, čo je zjavne nezlučiteľné
         so spoločným trhom.

      147    Okrem toho je potrebné konštatovať, že keďže dôvod, pre ktorý suma predmetnej pomoci bola vyhlásená za nezlučiteľnú, sa zakladá
         na tom, že náklady týkajúce sa vybudovania chodieb v dĺžke 1 030 metrov boli zaradené medzi náklady na ťažby, tvrdenie žalobcu,
         uvádzajúce, že Komisia sa nesprávne domnievala, že náklady na vybudovanie týchto chodieb boli nadnesené, nie je použiteľné.

      148    Napokon žalobca sa nemôže ani odvolávať na to, že Komisia pripustila zlučiteľnosť pomocí určených na pokrytie nákladov týkajúcich
         sa definitívneho opustenia celkom 3 070 metrov chodieb v iných miestach podoblasti La Prohida. Komisia totiž povolila tieto
         pomoci vzhľadom na to, že náklady na to sa vzťahujúce boli zaradené v účtovníctve podniku ako stále aktíva.

      149    Je potrebné preto zamietnuť túto výhradu ako nedôvodnú.

       O sume 513 757,49 eura (85 482 054 ESP), týkajúcej sa premiestnenia 1 005 080 m³ zeminy v oblasti Buseiro
      –       Napadnuté rozhodnutie
      150    V odôvodnení č. 81 napadnutého rozhodnutia Komisia uviedla, že suma 1 902 805,52 eura (316 600 200 ESP), týkajúca sa premiestnenia
         1 005 080 m³ zeminy v oblasti Buseiro, bola uvedená v účtovníctve podniku ako náklady ťažby. Komisia uviedla, že žalobca dostal
         pomoc určenú na pokrytie strát z ťažby vo výške 27 % výrobných nákladov. V dôsledku toho 27 % z 1 902 805,52 eura (316 600 200
         ESP) zodpovedajúcich odôvodneným nákladom premiestnenia zo strany podniku, čiže 513 757,49 eura, nemohlo byť pokrytých pomocou
         na uzatvorenie, pretože už boli pokryté pomocou určenou na kompenzáciu strát z povrchovej ťažby.

      –       Tvrdenia účastníkov konania
      151    Žalobca uvádza, že Komisia len usúdila, že dodatočný premiestnený objem zeminy bol nadhodnotený, bez toho, aby uviedla prvky
         umožňujúce určiť objem, ktorého premiestnenie možno považovať za dôvodné. Žalobca v tejto súvislosti namieta proti relevantnosti
         tvrdenia Komisie založeného na tom, že opustený uhoľný sloj obsahoval zvýšený obsah popola, pretože, nezávisle od percenta
         popola v opustených 585 000 t zásob, objem premiestnenej zeminy na umožnenie prístupu na ťažobnú úroveň 545 m pod hladinou
         mora, kde sa tieto zásoby nachádzali, sa nemenil.

      152    Žalobca okrem toho uvádza, že náklady na premiestnenie dodatočných 1 005 080 m³ zeminy, čiže 315 ESP na m³, boli v súlade
         s trhovými podmienkami v okamihu jeho realizácie, ako to aj potvrdil posudok nezávislých banských znalcov. Dodáva, že táto
         cena je nižšia ako náklady žalobcu na modernizačné práce, prípravu, naloženie a prepravu zeminy v rokoch 1995 a 1996, ktoré
         boli v priemere 352,6 ESP na m³.

      153    V odpovedi na tvrdenia Komisie, podľa ktorých 27 % nákladov týkajúcich sa premiestnenia zeminy v oblasti Buseiro bolo pokrytých
         prevádzkovou pomocou, žalobca uvádza, že prevádzková pomoc a pomoci určené na pokrytie výnimočných nákladov majú rozdielne
         ciele a musia v dôsledku toho byť rozlišované. Skutočnosť, že tieto náklady boli zaradené ako náklady na ťažbu v ročnej závierke,
         neprekáža ich zaradeniu ako výnimočných nákladov, lebo tieto náklady nevyplývali z prebiehajúcej výroby, ale z uzatvorenia
         banských zariadení.

      154    Komisia popiera dôvodnosť tvrdení predložených žalobcom.

      –       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      155    Je potrebné uviesť, že vo svojich písomných podaniach žalobca výslovne pripúšťa, že náklady týkajúce sa premiestnenia 1 005 080
         m³ zeminy sú zaradené v účtovníctve podniku ako náklady na ťažbu, a okrem toho sa to uvádza v posudku nezávislých banských
         znalcov. Žalobca nepopiera ani skutočnosť uvedenú v odôvodnení č. 81 napadnutého rozhodnutia, že tieto náklady boli pokryté
         vo výške približne 27 % prevádzkovou pomocou. Ako Súd prvého stupňa rozhodol v bode 145 vyššie, keďže na pojednávaní žalobca
         uviedol, že podiel nákladov, ktoré boli pokryté prevádzkovou pomocou, nebol Komisiou stanovený s dostatočnou presnosťou, je
         potrebné konštatovať, že nepredložil nijaký prvok umožňujúci preukázať nesprávnosť zo strany inštitúcie.

      156    Za týchto okolností nie je dôvodné sa domnievať, že Komisia sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia tým, že pripustila zlučiteľnosť
         pomoci na pokrytie výnimočných nákladov iba do výšky 73 % celkových nákladov na predmetné premiestnenie 1 005 080 m³ zeminy.
         Ako Komisia správne uviedla, pripustenie pomoci na uzatvorenie vo výške 100 % týchto nákladov by totiž viedlo ku kumulácii
         pomoci dosahujúcej 127 %, čo je zjavne nezlučiteľné so spoločným trhom.

      157    Okrem toho treba konštatovať, že keďže v napadnutom rozhodnutí dôvod, pre ktorý bola suma 513 757,49 eura vyhlásená za nezlučiteľnú
         so spoločným trhom, sa zakladá na tom, že náklady týkajúce sa premiestnenia zeminy boli zaúčtované ako náklady ťažby v účtovníctve
         podniku, tvrdenia žalobcu namietajúce proti konštatovaniam Komisie, uvedeným na doplnenie, týkajúcim sa nadhodnotenia objemu
         premiestnenej zeminy a nákladov na tieto práce, nemožno uznať.

      158    V dôsledku toho je potrebné zamietnuť tento žalobný dôvod ako nedôvodný.

       O sume 547 066,46 eura (91 024 200 ESP), týkajúcej sa záruk uzavretých s vládou Astúrie na asanáciu pozemkov
      –       Napadnuté rozhodnutie
      159    V odôvodnení č. 85 napadnutého rozhodnutia Komisia uviedla, že náklady 547 066,46 eura (91 024 200 ESP), týkajúce sa záruk
         uzavretých s vládou Astúrie na asanáciu pozemkov po skončení ťažby povrchového ložiska, patria do výrobných nákladov uhlia
         vyťaženého v západnej zóne oblasti Buseiro. Uviedla, že „asanácia pozemkov predstavuje posledný prvok produkčného cyklu povrchovej
         bane a že náklady na túto asanáciu sú položkou celkových nákladov vyťaženého uhlia“ [neoficiálny preklad]. Uviedla, že žalobca „neposkytol odôvodnenie, že by opustenie haldy malo zahŕňať dodatočné náklady asanácie“ [neoficiálny preklad], ale naopak odôvodňoval tieto náklady „zákonnou povinnosťou zriadenou kráľovským dekrétom 1116/1984 z 9. mája 1984 a vyhláškou
         ministerstva priemyslu a energií z 13. júna 1984, ktorá ho dopĺňa, podľa ktorého na konci ťažby sa majú dotknuté priestory
         asanovať“ [neoficiálny preklad]. Komisia poznamenala, že „podnik dostal štátnu pomoc na pokrytie celej straty ťažby, vrátane asanácie povrchovej bane Buseiro,
         [a že] nová pomoc bola pridaná k pomoci, ktorá už bola poskytnutá na pokrytie strát ťažby“ [neoficiálny preklad]. Inštitúcia v dôsledku toho usúdila, že sumu 547 066,46 eura (91 024 200 ESP) nebolo možné povoliť.

      –       Tvrdenia účastníkov konania
      160    Žalobca uvádza, že kráľovský dekrét 1116/1984 z 9. mája 1984 a vykonávacia vyhláška z 13. júna 1984 ministerstva priemyslu
         a energií ukladajú banským podnikom povinnosť asanovať pozemky nachádzajúce sa v povrchových uhoľných baniach, ktoré boli
         opustené.

      161    Žalobca vykonal asanáciu 77 ha pozemkov dotknutých ťažbou v povrchovom ložisku Buseiro. Časť tejto plochy, teda 24,87 ha,
         zodpovedala ploche haldy vo východnej oblasti ložiska Buseiro, ktorá bola opustená z dôvodu nájdenia novej ťažobnej úrovne.
         Žalobca uvádza, že v súlade so zákonnými povinnosťami zriadil záruky v celkovej výške 1 693 504,15 eura (281 775 381 ESP)
         na zabezpečenie asanácie pozemkov a že náklady na asanačné práce 24,87 ha haldy boli posúdené proporcionálne v závislosti
         od zriadených záruk, pričom tieto náklady boli vo výške 547 066,46 eura (91 024 200 ESP).

      162    Žalobca uvádza, že opustenie a asanácia pozemkov vyplývali z modernizácie, racionalizácie a reštrukturalizácie, ktoré podnikol
         s cieľom využitia pomoci na pokrytie výnimočných nákladov uvedených v článku 5 rozhodnutia č. 3632/93, a nepredstavovali skončenie
         produkčného cyklu uhlia oblasti Buseiro. Uvádza, že nie je logické, aby Komisia považovala náklady týkajúce sa opustenia haldy
         za odôvodnené a náklady spojené s jej asanáciou za také nepovažovala, pričom asanácia bola priamo spojená s opustením haldy.

      163    Žalobca uvádza, že odôvodnenie Komisie vedie k záveru, že akékoľvek náklady vynaložené na vykonanie povinnosti zákonnej povahy
         nemôžu byť považované za výnimočné náklady v zmysle článku 5 rozhodnutia č. 3632/93, čo by znamenalo, že ods. 1 písm. e) prílohy
         uvedeného rozhodnutia, považujúc zostatkové náklady vyplývajúce z daňových, zákonných alebo správnych ustanovení za výnimočné
         náklady, by nemal nijaký praktický dosah.

      164    V odpovedi na písomné otázky Súdu prvého stupňa žalobca uviedol, že napadnuté rozhodnutie obsahuje nesprávne posúdenie, pretože
         sa v ňom uvádza, že 24,87 ha predmetnej haldy sa nachádzalo v západnej zóne oblasti Buseiro, kým tie sa v skutočnosti nachádzali
         vo východnej zóne oblasti Buseiro. Okrem toho uviedol, že tento pozemok nebol potrebný na ťažobnú činnosť vykonávanú v západnej
         zóne oblasti Buseiro a že na tento účel ani nebol použitý. Na pojednávaní sa však žalobca znova venoval tejto okolnosti a uviedol,
         že predmetný pozemok bol použitý na skladovanie odpadu pochádzajúceho z ťažby uhlia v západnej časti oblasti Buseiro.

      165    Komisia namieta proti dôvodnosti tvrdení žalobcu.

      –       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      166    Súd prvého stupňa konštatuje, že žalobca uvádza len to, že opustenie a asanácia pozemkov vyplývali z reštrukturalizácie začatej
         s cieľom získania pomoci na základe článku 5 rozhodnutia č. 3632/93.

      167    Keďže v súlade s kráľovským dekrétom 1116/1984 z 9. mája 1984 a tak ako uznávajú účastníci konania, náklady asanácie pozemkov
         musia v každom prípade znášať podniky na konci produkčného cyklu, patria do banskej činnosti. V dôsledku toho Komisia mohla
         bez toho, aby sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia, dospieť k záveru, že tieto náklady sa zvyčajne považujú za výrobné
         náklady.

      168    Vzhľadom na to, že žalobca dostal pomoc na pokrytie strát ťažby, Komisia sa mohla domnievať, že tieto náklady už boli pokryté
         prevádzkovou pomocou a že pomoc na pokrytie výnimočných nákladov je prídavkom k pomoci poskytnutej na pokrytie strát ťažby.

      169    V tejto súvislosti je potrebné konštatovať, že z tvrdení žalobcu nevyplýva, že v priebehu správneho konania poskytol Komisii
         informácie, ktoré by mohli odôvodniť, že z dôvodu opustenia ťažby časti zásob oblasti Buseiro nebola časť nákladov týkajúcich
         sa asanácie 24,87 ha predmetnej haldy pokrytá výrobou vyplývajúcou z ťažobnej činnosti.

      170    Vzhľadom na vyššie uvedené Súd prvého stupňa uvádza, že Komisia sa nedopustila zjavne nesprávneho posúdenia, keď dospela k záveru,
         že pomoc vo výške 547 066,46 eura (91 024 200 ESP) nebola zlučiteľná so spoločným trhom.

      171    Pokiaľ ide o tvrdenie žalobcu založené na tom, že na náklady asanácie pozemkov mohla byť poskytnutá pomoc na pokrytie výnimočných
         nákladov, keďže ostatné náklady týkajúce sa opustenia haldy sa považovali za odôvodnené, postačuje uviesť, že náklady asanácie
         sú nákladmi, ktoré žalobca musí v každom prípade znášať v priebehu produkčného cyklu. Komisia mohla teda bez toho, aby si
         protirečila, dospieť na jednej strane k záveru, že ostatné náklady týkajúce sa opustenia haldy môžu byť pokryté pomocou na
         reštrukturalizáciu, keďže tieto náklady by žalobca nemusel znášať, keby nepristúpil k zníženiu svojej produkčnej kapacity,
         a na druhej strane, že náklady na asanáciu 24,87 ha pozemkov patria zvyčajne do nákladov ťažby, keďže, ako bolo uvedené v bode
         167 vyššie, tieto náklady musel žalobca aj tak znášať na konci produkčného cyklu.

      172    Okrem toho žalobca neposkytol nijaký základ na tvrdenie, že odôvodnenie Komisie by viedlo k tomu, že by bol ods. 1 písm. e)
         prílohy rozhodnutia č. 3632/93 zbavený praktického dosahu. Odôvodnenie Komisie sa totiž zakladá na okolnosti, že náklady asanácie
         pozemkov musí v každom prípade znášať v určitom okamihu žalobca, keďže tieto práce patria do poslednej fázy produkčného cyklu.
         Odsek 1 písm. e) prílohy rozhodnutia č. 3632/93 však umožňuje pokrytie nákladov vyplývajúcich z daňových, zákonných alebo
         správnych ustanovení, ktoré by podnik nikdy nemal znášať, keby nedošlo k reštrukturalizácii.

      173    Preto je potrebné zamietnuť túto výhradu ako nedôvodnú.

       O sume 372 176,75 eura (61 925 000 ESP), zodpovedajúcej kúpnej hodnote pozemku hraničiaceho so západnou zónou oblasti Buseiro,
         opusteného po zmene ťažobnej úrovne

      –       Napadnuté rozhodnutie
      174    V odôvodnení č. 86 napadnutého rozhodnutia Komisia uviedla toto:

      „Pozemky nadobudnuté podnikom na povrchovú ťažbu patria medzi nehnuteľnosti podniku, ale nejde o majetok, ktorý by sa znehodnocoval.
         Komisia nemôže povoliť pomoc vo výške 372 176,75 eura (61 925 000 [ESP]) zodpovedajúcu kúpnej hodnote plôch, ktoré sa nepovažujú
         za stratený majetok, keďže pomoc nezodpovedá žiadnemu z bodov prílohy nariadenia (ES) č. 1407/2002.“ [neoficiálny preklad]

      –       Tvrdenia účastníkov konania
      175    Žalobca uvádza, že kúpa predmetného pozemku umožnila vykonanie výkopových prác a prípravu svahov potrebných na ťažbu z ložiska
         v súlade s pôvodným projektom. Tieto práce však stratili význam po zmene ťažobnej úrovne v západnej zóne ložiska. Žalobca
         uvádza, že rozdiel v cene medzi pozemkami, ktoré boli nadobudnuté, treba pripísať vyššej ako trhovej cene, ktorú sa predávajúcemu
         podarilo vyjednať z dôvodu časovej tiesne existujúcej v čase nadobudnutia veľkej plochy pozemkov.

      176    Žalobca uvádza, že tieto pozemky nie sú strateným majetkom a nepredstavujú majetok, ktorý sa znehodnocuje. Podľa neho predmetné
         náklady možno považovať za výnimočný vnútorný odpis v zmysle odseku 1 písm. k) prílohy rozhodnutia č. 3632/93.

      177    Okrem toho uvádza, že Komisia si protirečí, pretože považovala pomoc určenú na pokrytie zostatkovej hodnoty podoblasti La
         Prohida vo výške 2 053 495,41 eura (341 672 888 ESP) za dôvodnú, ale zároveň započítala náklady nadobudnutia pozemkov opustených
         po uzatvorení podoblasti vo výške 10 436 600 ESP.

      178    Komisia namieta proti dôvodnosti tvrdení žalobcu.

      –       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      179    Odsek 1 písm. k) prílohy rozhodnutia č. 3632/93 umožňuje pokrytie pomocou uvedenou v článku 5 tohto rozhodnutia náklady týkajúce
         sa „výnimočného vnútorného odpisu v rozsahu, v akom vyplývajú z reštrukturalizácie priemyslu (bez ohľadu na akékoľvek opätovné
         prehodnotenie po 1. januári 1986, ktoré by prekročilo mieru inflácie)“ [neoficiálny preklad].

      180    V predmetnom prípade postačuje uviesť, že žalobca pripúšťa vo svojich písomných podaniach, že predmetné pozemky sa neznehodnotili
         po skončení činností, na ktoré boli určené. Žalobca nemôže teda tvrdiť, že tieto náklady mohli byť zahrnuté do kategórie uvedenej
         v odseku 1 písm. k) prílohy rozhodnutia č. 3632/93.

      181    V dôsledku toho nie je dôvodné uznať, že Komisia sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia tým, že konštatovala, že predmetné
         náklady nemôžu byť pokryté pomocou na reštrukturalizáciu.

      182    Žalobca však uvádza, že prax Komisie je nekoherentná a rozporuplná, lebo usúdila, že pomoc určená na pokrytie zostatkovej
         hodnoty podoblasti La Prohida sa týka takisto nákladov na nadobudnutie opustených pozemkov. Je však potrebné uviesť, že táto
         okolnosť nemení vyššie uvedené konštatovanie, podľa ktorého Komisia sa nedopustila zjavne nesprávneho posúdenia tým, že usúdila,
         že kúpna hodnota pozemkov nadobudnutých podnikom na povrchovú ťažbu nezodpovedá výnimočnému vnútornému odpisu uvedenému v odseku
         1 písm. k) prílohy rozhodnutia č. 3632/93, pretože je nesporné, že tieto pozemky nepredstavujú majetok, ktorý by sa znehodnocoval.

      183    Okrem toho je potrebné uviesť, že keďže Komisia usúdila, že náklady na pozemky neboli znehodnotené a sú pokryté pomocou na
         pokrytie výnimočných nákladov na základe odseku 1 písm. k) prílohy rozhodnutia č. 3632/93 alebo podobného ustanovenia nariadenia
         č. 1407/2002, dôsledkom takéhoto usúdenia nebolo v tejto súvislosti zjavne nesprávne posúdenie v napadnutom rozhodnutí. Navyše
         je potrebné domnievať sa, že Komisia sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia tým, že usúdila, že náklady na kúpu neznehodnotených
         pozemkov opustených po uzatvorení podoblasti La Prohida môžu byť pokryté pomocou na pokrytie výnimočných nákladov. V tejto
         súvislosti postačuje uviesť, že podľa zásady zákonnosti sa žalobca nemôže odvolávať vo svoj prospech na nezákonnosť, ku ktorej
         došlo v rámci posúdenia zlučiteľnosti iných súm pomoci so spoločným trhom (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa
         zo 14. mája 1998, SCA Holding/Komisia, T‑327/94, Zb. s. II‑1373, bod 160).

      184    Z vyššie uvedeného vyplýva, že táto výhrada musí byť zamietnutá ako nedôvodná.

       O sume 1 403 316,30 eura (233 492 186 ESP), týkajúcej sa nákladov vynaložených po splatení návratných dotácií poskytnutých
         v rámci PEAC

      –       Napadnuté rozhodnutie
      185    Komisia v odôvodnení č. 87 napadnutého rozhodnutia, pokiaľ ide o sumu 1 403 316,30 eura (233 492 186 ESP), týkajúcu sa návratných
         dotácií vyplatených žalobcovi v rámci programu nazvaného „Plan Estratégico de Acción Competitiva“ (PEAC) (strategický plán
         súťaže), ktorého cieľom bola podpora výroby uhlia za ekonomicky rentabilných podmienok a zvýšenie produktivity, uviedla, že
         tieto pôžičky boli „poskytnuté v priebehu rokov 1990 – 1993, počas ktorých boli vykonané projekty“ [neoficiálny preklad], a že z prílohy III dohody podpísanej s ministerstvom priemyslu a energií vyplýva, že návratná pôžička 315 500 000 ESP bola
         určená prioritne na realizáciu nového systému ťažby „stáčaním“. Podľa Komisie „príloha III dohody týkajúcej sa PEAC odkazovala
         na ,jasné znaky výnimočnej povrchovej ťažby, čo zabezpečovalo odhadovanú rentabilitu celku‘, a na ročný výrobný cieľ predajných
         240 000 t, čo bolo prekročené“ [neoficiálny preklad].

      186    Komisia konštatovala, že splatenie 233 492 186 ESP (1 403 316 eur) v roku 1999 a v roku 2000 zodpovedalo splateniu pôžičiek
         prijatých medzi rokmi 1990 a 1993 a nemalo nijaký vzťah s plánom obmedzenia činností podniku oznámeným Komisii na obdobie
         1998 – 2001. Komisia takisto uviedla, že z listu ministerstva priemyslu a energií, ktorého dátum odoslania bol zaznačený ako
         22. decembra 1997, ale aj z iných dokumentov, ktoré jej boli predložené, vyplývalo, že splatenia, ktoré vykonal podnik v roku
         1999 a 2000, boli o dosť vyššie oproti tomu, čo predpokladal pôvodný plán, z dôvodu oneskorených platieb. Uviedla, že návratná
         pôžička 313 500 000 ESP bola poskytnutá spolu s nenávratnými dotáciami vo výške 209 miliónov ESP a 23 miliónmi ESP určenými
         na investičné činnosti a činnosti technologického rozvoja.

      187    Komisia pripomenula, že žalobca dostával každý rok pomoc určenú na pokrytie približne 40 % nákladov podzemnej ťažby, ako aj
         27 % nákladov povrchovej ťažby. Okrem toho celková zostatková hodnota k 31. decembru 2000 nehnuteľností podoblasti La Prohida
         a podstatnej časti oblasti Buseiro musela byť predmetom povolenia v rámci napadnutého rozhodnutia. Komisia teda dospela k záveru,
         že pomoc vo výške 233 492 186 ESP (181 292 186 ESP na rok 1998 a 52 200 000 ESP na rok 2000), zodpovedajúca splateniu dotácií
         poskytnutých v rámci PEAC, ktorá mohla zahŕňať investície do banských diel podoblasti La Prohida, by spôsobila kumuláciu pomoci,
         nezlučiteľnú so spoločným trhom.

      –       Tvrdenia účastníkov konania
      188    Žalobca uvádza, že mu bola poskytnutá najmä suma 313 500 000 ESP ako návratná dotácia, ktorá v súlade so zmluvou uzatvorenou
         30. decembra 1989 s ministerstvom priemyslu a energií bola pridelená na zariadenia a aktíva určené na zvýšenie banskej výroby.
         Splátkový kalendár vrátenia tejto sumy pokrýval obdobie medzi rokmi 1994 a 2000. V priebehu rokov 1999 a 2000 žalobca vrátil
         celkovo 233 492 186 ESP.

      189    Žalobca uvádza, že musel vrátiť túto sumu, ktorá bola pôvodne určená na zvýšenie jeho výrobnej kapacity, pričom začal postup
         progresívneho obmedzovania výroby v priebehu rokov 1998 a 2000 v ložiskách Buseiro a La Prohida. Žalobca teda nemohol kompenzovať
         a amortizovať splatenie vyššie uvedenej sumy zvýšeniami svojej ťažobnej kapacity.

      190    Komisia namieta proti dôvodnosti tvrdení žalobcu.

      –       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      191    Je potrebné konštatovať, že žalobca nenamieta, že povolenie pomoci na reštrukturalizáciu by viedlo ku kumulácii pomoci, čo
         by bolo nezlučiteľné, pretože na jednej strane podnik dostal pomoc určenú na pokrytie približne 40 % nákladov podzemnej ťažby
         a 27 % nákladov povrchovej ťažby a na druhej strane pomoc určená na pokrytie celkovej zostatkovej hodnoty nehnuteľností podoblasti
         La Prohida a podstatnej časti oblasti Buseiro k 31. decembru 2000 bola povolená napadnutým rozhodnutím. Žalobca nepopiera
         ani to, že splatenia vykonané v roku 1999 a 2000 boli o dosť vyššie oproti tomu, čo predpokladal pôvodný plán, a to z dôvodu
         oneskorených platieb.

      192    Súd prvého stupňa okrem toho konštatuje, že žalobca nepreukázal, že v priebehu správneho konania oznámil Komisii presné informácie
         umožňujúce jej potenciálne stanoviť časť pôžičky poskytnutej v rámci PEAC, ktorá by už nebola účtovne odpísaná prostredníctvom
         zvýšenia ťažobnej kapacity dosiahnutej pred prijatím reštrukturalizačných opatrení a ktorá nebola ani zaradená do zostatkovej
         hodnoty banských diel, ktorých sa týka pomoc na pokrytie výnimočných nákladov.

      193    Vzhľadom na vyššie uvedené sa Súd prvého stupňa domnieva, že Komisia sa nedopustila zjavne nesprávneho posúdenia v odôvodnení
         č. 87 napadnutého rozhodnutia tým, že odmietla schváliť sumu 1 403 316,30 eura (233 492 186 ESP), týkajúcu sa nákladov vynaložených
         po splatení návratných dotácií poskytnutých v rámci PEAC.

      194    V dôsledku toho je potrebné zamietnuť túto výhradu ako nedôvodnú.

       O sume 602 146,29 eura (100 188 713 ESP), týkajúcej sa vybudovania šachty a iných vetracích zariadení v oblasti Sorriba
      –       Napadnuté rozhodnutie
      195    V odôvodneniach č. 83 a 105 napadnutého rozhodnutia Komisia uviedla, že pomoc vo výške 602 146,29 eura (100 188 713 ESP),
         ktorá sa týkala vybudovania šachty a iných vetracích zariadení v podoblasti Tres Hermanos, zodpovedala investíciám do banskej
         infraštruktúry. Usúdila, že nové investície nebolo možné považovať za náklady zdedené z minulosti podľa nariadenia č. 1407/2002
         alebo na základe rozhodnutia č. 3632/93. Komisia okrem toho uviedla, že z oznámenia Španielskeho kráľovstva z 19. decembra
         2002 vyplývalo, že Španielske kráľovstvo nemá zámer v rámci plánu 2003 – 2007 reštrukturalizácie uhoľných baní poskytnúť pomoc
         na investíciu typu uvedeného v článku 5 ods. 2 nariadenia č. 1407/2002. Podľa Komisie by takáto pomoc na investíciu bola okrem
         toho nezlučiteľná s pomocou určenou na pokrytie strát ťažby oblasti Sorriba, ktorú Španielske kráľovstvo poskytlo žalobcovi.
         Táto pomoc totiž nezodpovedala odseku 1 písm. l) prílohy rozhodnutia č. 3632/93, pretože cieľom predmetných investícií bola
         ťažba zásob podoblasti Tres Hermanos. Táto pomoc nezodpovedala ani prílohe nariadenia č. 1407/2002. Podľa Komisie nové investície
         nebolo teda možné považovať za náklady zdedené z minulosti.

      –       Tvrdenia účastníkov konania
      196    Žalobca uvádza, že postupné opustenie podoblasti La Prohida predpokladalo opätovnú adaptáciu existujúceho vetracieho systému
         v bani, ktorá zostala aktívna. Za celkovú sumu 581 825,70 eura (96 807 659,90 ESP) bolo teda vybudovaných 463 metrov vetracích
         šácht.

      197    Žalobca uvádza, že Komisia sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia tým, že nesprávne usúdila, že vetracie práce slúžili
         na ťažbu v podoblasti Tres Hermanos. Zdôrazňuje, že k opusteniu podoblasti La Prohida došlo v etapách, čo spôsobilo potrebu
         progresívnej adaptácie vnútorného vetracieho systému pre chodby, v ktorých sa dočasne ťažilo, v súlade s požiadavkami španielskej
         právnej úpravy. Keďže vetracie šachty a chodby, ktorých sa tieto šachty týkali, sú v súčasnosti zatvorené, nie je dôvodné
         sa domnievať, že adaptácia vetracieho systému predstavovala novú investíciu.

      198    Žalobca dodáva, že okrem vybudovania uvedených vetracích šácht a obnovenia priečnej štóly boli vykonané aj iné práce, potrebné
         na obnovenie vetrania bane, s cieľom zabezpečiť spojenie medzi štvrtým poschodím podoblasti Tres Hermanos a prvým poschodím
         podoblasti La Prohida. Uvádza, že vybudovanie týchto vetracích šácht bolo dôsledkom opustenia podoblasti La Prohida a nedošlo
         by k tomu, keby táto podoblasť nebola definitívne uzatvorená.

      199    Na pojednávaní žalobca uviedol, že ku dňu pojednávania bol vetrací systém podoblasti Tres Hermanos stále v prevádzke a predstavoval
         ho jeden ventilátor nachádzajúci sa v podoblasti La Prohida, pričom táto podoblasť bola odvtedy úplne uzatvorená.

      200    Komisia namieta proti dôvodnosti tvrdení žalobcu.

      –       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      201    Z článku 5 rozhodnutia č. 3632/93 vyplýva, že cieľom pomoci na pokrytie výnimočných nákladov je pokryť náklady vznikajúce
         alebo vyplývajúce z modernizácie, racionalizácie a reštrukturalizácie uhoľného priemyslu, ktoré nesúvisia s bežnou výrobou.

      202    Ako samotný žalobca uznáva, opustenie podoblasti La Prohida si vyžadovalo vykonanie určitých prác s cieľom zabezpečiť ventiláciu
         podoblasti Tres Hermanos, ktorá zostala aktívna. Predmetné vetracie práce, hoci by aj boli spôsobené uzatvorením bane La Prohida,
         teda súvisia s bežnou výrobou bane Tres Hermanos v zmysle článku 5 rozhodnutia č. 3632/93.

      203    Hoci žalobca uvádza, že predmetné práce boli potrebné s cieľom zabezpečiť vetranie podoblasti La Prohida počas obdobia predchádzajúceho
         opustenie podoblasti La Prohida, Súd prvého stupňa dospel k záveru, že vzhľadom na vzťah medzi investovanými sumami a dočasnou
         povahou vetrania podoblasti La Prohida počas obdobia, keď bola táto oblasť postupne opúšťaná, mohla Komisia usúdiť bez toho,
         aby sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia, že cieľom týchto prác bolo v skutočnosti zabezpečenie vetrania v podoblasti
         Tres Hermanos, a že preto tieto práce súviseli s bežnou výrobou. Toto posúdenie Komisie potvrdzuje okolnosť, uznaná žalobcom
         na pojednávaní, že predmetný vetrací systém je stále v prevádzke a zabezpečuje ventiláciu v podoblasti Tres Hermanos.

      204    V dôsledku toho Súd prvého stupňa dospel k záveru, že vzhľadom na informácie, ktoré mala k dispozícii, sa Komisia nedopustila
         zjavne nesprávneho posúdenia tým, že odmietla schváliť sumu 602 146,29 eura (100 188 713 ESP), týkajúcu sa vybudovania šachty
         a iných vetracích zariadení v oblasti Sorriba.

      205    Z vyššie uvedeného vyplýva, že túto výhradu je potrebné zamietnuť ako nedôvodnú.

       O sume 601 012,10 eura (100 000 000 ESP), určenej na pokrytie výnimočných nákladov reštrukturalizácie, ktoré v budúcnosti
         vyplynú z uzatvorenia podoblasti La Prohida

      –       Napadnuté rozhodnutie
      206    V odôvodneniach č. 84 a 106 napadnutého rozhodnutia Komisia uviedla, že poskytnutie sumy 601 012,10 eura (100 000 000 ESP)
         určenej na pokrytie výnimočných nákladov reštrukturalizácie, ktoré vyplynú v budúcnosti z uzatvorenia podoblasti La Prohida,
         čiastočného uzatvorenia oblasti Buseiro, alebo obidvoch, nebolo zaradené do oznámenia plánovanej pomoci zo strany Španielskeho
         kráľovstva na rok 2001. Podľa Komisie táto suma nemohla byť vyhlásená za zlučiteľnú, pretože presahovala to, čo bolo oznámené,
         a to, čo bolo predčasne vyplatené zo strany Španielskeho kráľovstva na uvedený rok.

      –       Tvrdenia účastníkov konania
      207    Žalobca najprv uvádza, že Komisia sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia tým, že usúdila, že predmetné poskytnutie sa týkalo
         nielen podoblasti La Prohida, ale aj oblasti Buseiro. V tejto súvislosti z posudku nezávislých banských znalcov vyplýva, že
         uvedené poskytnutie bolo určené výlučne na pokrytie budúcich nákladov podzemného ložiska podoblasti La Prohida.

      208    Žalobca ďalej uvádza, že oznámenia vykonané zo strany Španielskeho kráľovstva, pokiaľ ide o pomoc, ktorej poskytnutie bolo
         určené na pokrytie výnimočných nákladov, nerozlišujú položky nákladov v závislosti od ich určenia. Uvedené oznámenia sa týkali
         celkových súm pomoci na uhoľný priemysel, čo potvrdila tá skutočnosť, že povoľujúce rozhodnutia Komisie sa týkali celkových
         súm a neobsahovali analýzu konkrétnych nákladov každého z podnikov, ktorým bola určená pomoc. Žalobca dodáva, že rozhodnutie
         Komisie č. 341/94/ESUO z 8. februára 1994, týkajúce sa uplatnenia rozhodnutia č. 3632/93 [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 49, s. 1), neukladalo členským štátom povinnosť uviesť presné náklady, na ktoré mala byť určená pomoc na pokrytie
         výnimočných nákladov, keďže pomoc uvedená v článku 5 rozhodnutia č. 3632/93 môže byť oznámená vo voľnej forme podľa odseku
         3 prílohy 2 rozhodnutia č. 341/94. Komisia nemôže teda tvrdiť, že vytvorenie rezervy 601 012,10 eura (100 000 000 ESP) zo
         strany žalobcu na pokrytie budúcich nákladov týkajúcich sa škôd na povrchu nebolo obsiahnuté v oznámení pomoci plánovanej
         na rok 2001 zo strany Španielskeho kráľovstva.

      209    Okrem toho pomoc bola schválená žalobcovi v rokoch 1998, 2000 a 2001 nielen vzhľadom na skutočne vynaložené náklady, ale takisto
         v závislosti od budúcich predpokladaných nákladov.

      210    Žalobca takisto uvádza, že predmetné vytvorenie rezervy predstavuje len zvýšenie rezervy vytvorenej v roku 2001. Ročná závierka
         žalobcu za rok 2001 potvrdzuje, že bola vytvorená rezerva 70 000 000 ESP na pokrytie nákladov vyplývajúcich zo skončenia činnosti
         v podoblasti La Prohida. Zistilo sa však, že táto suma je na ich pokrytie nedostatočná.

      211    Komisia uvádza, že toto vytvorenie rezervy nezodpovedá nijakej oznámenej pomoci a skutočne poskytnutej pomoci zo strany Španielskeho
         kráľovstva. Ide o pokus žalobcu získať vyhlásenie zlučiteľnosti časti pomoci vyhlásenej za zneužitú a nezlučiteľnú so spoločným
         trhom tým, že sa spojí s neurčitými budúcimi nákladmi, v prípade ktorých Komisia nemôže preveriť, či zodpovedajú budúcim nákladom
         uzatvorenia. Preto nijaká pomoc v tejto súvislosti nemôže byť schválená. Dodáva, že pomoc schválená v predmetnom prípade štedro
         pokrýva náklady uzatvorenia bez toho, aby bolo potrebné predpokladať rezervy na budúce dodatočné náklady. Okrem toho rovnocenné
         náklady sú v iných členských štátoch oveľa nižšie.

      –       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      212    Najprv je potrebné uviesť, že žalobca namieta proti tomu, že by suma 601 012,10 eura (100 000 000 ESP) nebola zahrnutá v oznámení
         pomoci plánovanej na rok 2001 zo strany Španielskeho kráľovstva. V dôsledku toho takisto namieta proti tomu, že by táto suma
         nebola zahrnutá do pomoci skutočne poskytnutej na rok 2001, očakávajúc rozhodnutie Komisie.

      213    Je potrebné ďalej uviesť, že z odpovedí Komisie na otázky Súdu prvého stupňa vyplýva, že Španielske kráľovstvo oznámilo na
         rok 2001 pomoc v prospech žalobcu vo výške 393 971 600 ESP, čiže 2 367 817 eur. Ako však uvádza Komisia, článok 2 napadnutého
         rozhodnutia vyhlasuje pomoc vo výške 2 249 759,37 eura (374 328 463 ESP) na rok 2001 na pokrytie výnimočných nákladov uzatvorenia
         za zlučiteľnú so spoločným trhom.

      214    V dôsledku toho schválenie sumy 601 012,10 eura (100 000 000 ESP) zo strany Komisie by bolo predstavovalo zmenu celkovej sumy
         pomoci na pokrytie výnimočných nákladov na rok 2001, vyhlásenej za zlučiteľnú so spoločným trhom, na vyššiu úroveň oproti
         sume oznámenej Španielskym kráľovstvom, ako aj sume 2 303 817 eur (383 322 896 ESP), ktorá bola naozaj poskytnutá žalobcovi.

      215    Treba však konštatovať, že časť zo sumy 601 012,10 eura (100 000 000 ESP), čiže suma 54 057,63 eura (8 994 433 ESP), sa nachádza
         pod úrovňou celkovej sumy 2 303 817 eur (383 322 896 ESP), ktorá bola skutočne poskytnutá žalobcovi.

      216    Komisia však nepredložila nijaký prvok umožňujúci domnievať sa, že táto suma 54 057,63 eura nebola zahrnutá do celkovej sumy
         pomoci oznámenej Španielskym kráľovstvom Komisii.

      217    Keďže na časť sumy 601 012,10 eura (100 000 000 ESP), určenú na vytvorenie predmetnej rezervy, sa mohla vzťahovať pomoc, ktorá
         bola naozaj vyplatená podniku, prináležalo Komisii, aby určila, či táto suma 601 012,10 eura (100 000 000 ESP) alebo prinajmenšom
         jej relevantná časť vo výške 54 057,63 eura (8 994 433 ESP) spĺňala zákonné podmienky na to, aby sa na ňu vzťahovala pomoc
         na pokrytie výnimočných nákladov.

      218    Je však potrebné konštatovať, že z napadnutého rozhodnutia nevyplýva, že by Komisia vykonala takéto preskúmanie. Komisia v skutočnosti
         nepreskúmala sumu určenú na vytvorenie predmetnej rezervy ani vzhľadom na článok 5 rozhodnutia č. 3632/93, ani vzhľadom na
         článok 7 nariadenia č. 1407/2002. Ako vyplýva z bodu 206 vyššie, inštitúcia len v odôvodneniach č. 84 a 106 napadnutého rozhodnutia
         konštatovala, že suma 601 012,10 eura (100 000 000 ESP) presahovala sumu, ktorá bola oznámená a vopred vyplatená.

      219    V dôsledku toho je potrebné dospieť k záveru, že Komisia tým, že nepreskúmala, či by prinajmenšom suma 54 057,63 eura (8 994 433
         ESP), zahrnutá v celkovej sume 601 012,10 eura (100 000 000 ESP) týkajúcej sa vytvorenia rezervy určenej na pokrytie výnimočných
         nákladov reštrukturalizácie, ktoré v budúcnosti vyplynú z uzatvorenia podoblasti La Prohida, nemohla byť považovaná za pomoc
         na pokrytie výnimočných nákladov, porušila uplatniteľné ustanovenia.

      220    Pokiaľ ide o to, že Komisia ešte uvádza na svoju obranu, že predmetné vytvorenie rezervy predstavuje pokus žalobcu získať
         vyhlásenie zlučiteľnosti časti pomoci vyhlásenej za zneužitú a nezlučiteľnú, postačuje uviesť, že toto tvrdenie sa nepreukázalo.
         Okrem toho, keďže táto okolnosť nie je uvedená v odôvodnení napadnutého rozhodnutia, na ktorom sa zakladalo odmietnutie Komisie
         vyhlásiť pomoc určenú potenciálne na pokrytie sumy predmetného vytvorenia rezervy za zlučiteľnú so spoločným trhom, neexistencia
         odôvodnenia v tejto súvislosti nemôže byť napravená v tomto konaní (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 26. novembra
         1981, Michel/Parlament, 195/80, Zb. s. 2861, bod 22).

      221    V dôsledku toho je potrebné vyhovieť tejto výhrade.

      222    Vzhľadom na vyššie uvedené je potrebné vyhovieť štvrtému žalobnému dôvodu, pokiaľ ide o výhradu týkajúcu sa sumy 601 012,10
         eura (100 000 000 ESP), zodpovedajúcej vytvoreniu rezervy určenej na pokrytie výnimočných nákladov reštrukturalizácie, ktoré
         v budúcnosti vyplynú z uzatvorenia podoblasti La Prohida, a to vo výške 54 057,63 eura (8 994 433 ESP). Je však potrebné zamietnuť
         túto výhradu a celý štvrtý žalobný dôvod v zostávajúcej časti.

       Záver
      223    Zo všetkých týchto dôvodov je potrebné zrušiť článok 3 písm. b) napadnutého rozhodnutia v rozsahu, v akom sa týka sumy 54 057,63
         eura (8 994 433 ESP), ako aj článok 4 ods. 1 písm. b) napadnutého rozhodnutia. V zostávajúcej časti je potrebné žalobu zamietnuť.

       O trovách
      224    Podľa článku 87 ods. 3 rokovacieho poriadku môže Súd prvého stupňa rozdeliť náhradu trov konania alebo rozhodnúť tak, že každý
         z účastníkov konania znáša svoje vlastné trovy konania, ak účastníci konania mali úspech len v časti predmetu konania.

      225    V predmetnom prípade bolo žalobe podanej žalobcom čiastočne vyhovené a Súd prvého stupňa dospel k záveru, že spravodlivým
         posúdením okolností prípadu je rozhodnutie, že žalobca znáša štyri pätiny svojich vlastných trov konania a štyri pätiny trov
         konania Komisie a Komisia znáša pätinu svojich vlastných trov konania a pätinu trov konania žalobcu.

      Z týchto dôvodov
      SÚD PRVÉHO STUPŇA (druhá rozšírená komora)
      rozhodol a vyhlásil:
      1.      Článok 3 písm. b) v rozsahu, v akom sa týka sumy 54 057,63 eura (8 994 433 ESP), a článok 4 ods. 1 písm. b) rozhodnutia Komisie
            2004/340/ES z 5. novembra 2003, týkajúceho sa pomoci na pokrytie výnimočných nákladov v prospech podniku Gonzáles y Díez,
            SA (pomoc na rok 2001 a zneužitie pomoci na roky 1998 a 2000), a zmeny a doplnenia rozhodnutia 2002/827/ESUO [neoficiálny preklad] sa zrušujú.
      2.      V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.
      3.      Žalobca znáša štyri pätiny svojich vlatných trov konania a štyri pätiny trov konania Komisie, Komisia znáša pätinu svojich
            vlastných trov konania a pätinu trov konania žalobcu.

               Pirrung

               Meij

               Forwood

               Pelikánová

                     Papasavvas

         Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 12. septembra 2007.

               Tajomník

                     Predseda komory

               E. Coulon

                     J. Pirrung

         Obsah

      Právny rámec
      Okolnosti predchádzajúce sporu
      Konanie
      Návrhy účastníkov konania
      Právny stav
      O prvom žalobnom dôvode založenom na nedostatku právomoci Komisie na prijatie článkov 1, 3 a 4 napadnutého rozhodnutia
      Tvrdenia účastníkov konania
      Posúdenie Súdom prvého stupňa
      O druhom žalobnom dôvode založenom na porušení podstatných formálnych náležitostí pri postupe zrušenia článkov 1, 2 a 5 rozhodnutia
         2002/827 a pri prijatí napadnutého rozhodnutia

      Tvrdenia účastníkov konania
      Posúdenie Súdom prvého stupňa
      – O prípustnosti
      – O veci samej
      O treťom žalobnom dôvode založenom na porušení zásady ochrany legitímnej dôvery a podstatných formálnych náležitostí
      Tvrdenia účastníkov konania
      Posúdenie Súdom prvého stupňa
      O štvrtom žalobnom dôvode založenom na zjavne nesprávnych posúdeniach
      O sume 295 409,47 eura (49 152 000 ESP), týkajúcej sa vybudovania chodby v dĺžke 1 030 metrov v podoblasti La Prohida
      – Napadnuté rozhodnutie
      – Tvrdenia účastníkov konania
      – Posúdenie Súdom prvého stupňa
      O sume 513 757,49 eura (85 482 054 ESP), týkajúcej sa premiestnenia 1 005 080 m³ zeminy v oblasti Buseiro
      – Napadnuté rozhodnutie
      – Tvrdenia účastníkov konania
      – Posúdenie Súdom prvého stupňa
      O sume 547 066,46 eura (91 024 200 ESP), týkajúcej sa záruk uzavretých s vládou Astúrie na asanáciu pozemkov
      – Napadnuté rozhodnutie
      – Tvrdenia účastníkov konania
      – Posúdenie Súdom prvého stupňa
      O sume 372 176,75 eura (61 925 000 ESP), zodpovedajúcej kúpnej hodnote pozemku hraničiaceho so západnou zónou oblasti Buseiro,
         opusteného po zmene ťažobnej úrovne

      – Napadnuté rozhodnutie
      – Tvrdenia účastníkov konania
      – Posúdenie Súdom prvého stupňa
      O sume 1 403 316,30 eura (233 492 186 ESP), týkajúcej sa nákladov vynaložených po splatení návratných dotácií poskytnutých
         v rámci PEAC

      – Napadnuté rozhodnutie
      – Tvrdenia účastníkov konania
      – Posúdenie Súdom prvého stupňa
      O sume 602 146,29 eura (100 188 713 ESP), týkajúcej sa vybudovania šachty a iných vetracích zariadení v oblasti Sorriba
      – Napadnuté rozhodnutie
      – Tvrdenia účastníkov konania
      – Posúdenie Súdom prvého stupňa
      O sume 601 012,10 eura (100 000 000 ESP), určenej na pokrytie výnimočných nákladov reštrukturalizácie, ktoré v budúcnosti
         vyplynú z uzatvorenia podoblasti La Prohida

      – Napadnuté rozhodnutie
      – Tvrdenia účastníkov konania
      – Posúdenie Súdom prvého stupňa
      Záver
      O trovách

      * Jazyk konania: španielčina.