title: Vec C-465/16 P: Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 28. februára 2019 — Rada Euróspkej únie/Growth Energy, Renewable Fuels Association, Európska komisia, ePURE, de Europese Producenten Unie van Hernieuwbare Ethanol (Odvolanie — Dumping — Vykonávacie nariadenie (EÚ) č. 157/2013 — Dovoz bioetanolu s pôvodom v Spojených štátoch amerických — Konečné antidumpingové clo — Celoštátne dumpingové rozpätie — Žaloba o neplatnosť — Združenia zastupujúce nevyvážajúcich výrobcov a obchodníkov/výrobcov zmesí — Aktívna legitimácia — Priama dotknutosť — Osobná dotknutosť)

text:
               15.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 139/8

      Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 28. februára 2019 — Rada Euróspkej únie/Growth Energy, Renewable Fuels Association, Európska komisia, ePURE, de Europese Producenten Unie van Hernieuwbare Ethanol
      (Vec C-465/16 P) (1)

      (Odvolanie - Dumping - Vykonávacie nariadenie (EÚ) č. 157/2013 - Dovoz bioetanolu s pôvodom v Spojených štátoch amerických - Konečné antidumpingové clo - Celoštátne dumpingové rozpätie - Žaloba o neplatnosť - Združenia zastupujúce nevyvážajúcich výrobcov a obchodníkov/výrobcov zmesí - Aktívna legitimácia - Priama dotknutosť - Osobná dotknutosť)
      (2019/C 139/05)
      Jazyk konania: angličtina

         Účastníci konania

         Odvolateľka: Rada Euróspkej únie (v zastúpení: S. Boelaert, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci N. Tuominen, avocată)

         Ďalší účastníci konania: Growth Energy, Renewable Fuels Association (v zastúpení: P. Vander Schueren, advocaat, za právnej pomoci N. Mizulin a M. Peristeraki, advokáti), Európska komisia (v zastúpení: T. Maxian Rusche a M. França, splnomocnení zástupcovia), ePURE, de Europese Producenten Unie van Hernieuwbare Ethanol (v zastúpení: O. Prost a A. Massot, advokáti)

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Rozsudok Všeobecného súdu Európskej únie z 9. júna 2016, Growth Energy a Renewable Fuels Association/Rada (T-276/13, EU:T:2016:340), sa zrušuje s výnimkou rozsahu, v akom ním bola zamietnutá žaloba podaná individuálne združeniami Growth Energy a Renewable Fuels Association ako stranami zúčastnenými na konaní.

                  2.

                  Žaloba o neplatnosť, ktorú podali Growth Energy a Renewable Fuels Association, sa zamieta ako neprípustná v rozsahu, v akom ju tieto združenia podali ako zástupcovia záujmov amerických výrobcov bioetanolu vybraných do vzorky.

                  3.

                  Vec sa vracia Všeobecnému súdu Európskej únie, aby tento rozhodol o prípustnosti žaloby združení Growth Energy a Renewable Fuels Association v rozsahu, v akom ju podali ako zástupcovia záujmov obchodníkov/výrobcov zmesí Murex a CHS.

                  4.

                  O trovách konania sa rozhodne v konaní vo veci samej.

         (1)  Ú. v. EÚ C 402, 31.10.2016.


title: Vec C-466/16 P: Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 28. februára 2019 — Rada Európskej únie/Marquis Energy LLC, Európska komisia, ePURE, de Europese Producenten Unie van Hernieuwbare Ethanol (Odvolanie — Dumping — Vykonávacie nariadenie (EÚ) č. 157/2013 — Dovoz bioetanolu s pôvodom v Spojených štátoch amerických — Konečné antidumpingové clo — Celoštátne dumpingové rozpätie — Žaloba o neplatnosť — Nevyvážajúci výrobca — Aktívna legitimácia — Priama dotknutosť)

text:
               15.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 139/9

      Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 28. februára 2019 — Rada Európskej únie/Marquis Energy LLC, Európska komisia, ePURE, de Europese Producenten Unie van Hernieuwbare Ethanol
      (Vec C-466/16 P) (1)

      (Odvolanie - Dumping - Vykonávacie nariadenie (EÚ) č. 157/2013 - Dovoz bioetanolu s pôvodom v Spojených štátoch amerických - Konečné antidumpingové clo - Celoštátne dumpingové rozpätie - Žaloba o neplatnosť - Nevyvážajúci výrobca - Aktívna legitimácia - Priama dotknutosť)
      (2019/C 139/06)
      Jazyk konania: angličtina

         Účastníci konania

         Odvolateľka: Rada Európskej únie (v zastúpení: S. Boelaert, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci N. Tuominen, avocată)

         Ďalší účastníci konania: Marquis Energy LLC (v zastúpení: P. Vander Schueren, advocaat, za právnej pomoci N. Mizulin a M. Peristeraki, advokáti), Európska komisia (v zastúpení: T. Maxian Rusche a M. França, splnomocnení zástupcovia), ePURE, de Europese Producenten Unie van Hernieuwbare Ethanol (v zastúpení: O. Prost a A. Massot, advokáti)

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Rozsudok Všeobecného súdu Európskej únie z 9. júna 2016, Marquis Energy/Rada (T-277/13, neuverejnený, EU:T:2016:343), sa zrušuje.

                  2.

                  Žaloba o neplatnosť podaná spoločnosťou Marquis Energy LLC sa zamieta ako neprípustná.

                  3.

                  Marquis Energy LLC znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania, ktoré vynaložila Rada Európskej únie tak v prvostupňovom, ako aj v odvolacom konaní.

                  4.

                  Európska komisia znáša svoje vlastné trovy konania tak v prvostupňovom, ako aj v odvolacom konaní.

         (1)  Ú. v. EÚ C 402, 31.10.2016.


title: Vec C-135/17: Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 26. februára 2019 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Bundesfinanzhof — Nemecko) — X-GmbH/Finanzamt Stuttgart — Körperschaften (Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Voľný pohyb kapitálu — Pohyb kapitálu medzi členskými štátmi a tretími krajinami — Klauzula standstill — Vnútroštátna právna úprava členského štátu týkajúca sa sprostredkovateľských spoločností so sídlom v tretích krajinách — Zmena tejto právnej úpravy, po ktorej nasleduje znovuzavedenie skoršej právnej úpravy — Príjmy spoločnosti so sídlom v tretej krajine pochádzajúce z držby pohľadávok voči spoločnosti so sídlom v členskom štáte — Zahrnutie takých príjmov do daňového základu daňového rezidenta členského štátu — Obmedzenia voľného pohybu kapitálu — Odôvodnenie)

text:
               15.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 139/10

      Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 26. februára 2019 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Bundesfinanzhof — Nemecko) — X-GmbH/Finanzamt Stuttgart — Körperschaften
      (Vec C-135/17) (1)

      (Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Voľný pohyb kapitálu - Pohyb kapitálu medzi členskými štátmi a tretími krajinami - Klauzula standstill - Vnútroštátna právna úprava členského štátu týkajúca sa sprostredkovateľských spoločností so sídlom v tretích krajinách - Zmena tejto právnej úpravy, po ktorej nasleduje znovuzavedenie skoršej právnej úpravy - Príjmy spoločnosti so sídlom v tretej krajine pochádzajúce z držby pohľadávok voči spoločnosti so sídlom v členskom štáte - Zahrnutie takých príjmov do daňového základu daňového rezidenta členského štátu - Obmedzenia voľného pohybu kapitálu - Odôvodnenie)
      (2019/C 139/07)
      Jazyk konania: nemčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Bundesfinanzhof

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobkyňa: X-GmbH

         Žalovaný: Finanzamt Stuttgart — Körperschaften

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Klauzula standstill uvedená v článku 64 ods. 1 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že článkom 63 ods. 1 ZFEÚ nie je dotknuté uplatňovanie obmedzenia pohybu kapitálu do alebo z tretích krajín, týkajúcich sa priamych investícií, ktoré vo svojej podstate v zmysle právnej úpravy členského štátu platilo k dátumu 31. decembra 1993, hoci rozsah tohto obmedzenia bol po tomto dátume rozšírený na účasti netýkajúce sa priamych investícií.

                  2.

                  Klauzula standstill, stanovená v článku 64 ods. 1 ZFEÚ, sa má vykladať v tom zmysle, že zákaz uvedený v článku 63 ods. 1 ZFEÚ sa uplatní na obmedzenie pohybu kapitálu do alebo z tretích krajín, týkajúce sa priamych investícií, ak vnútroštátna daňová právna úprava, ktorá je základom tohto obmedzenia, sa po 31. decembri 1993 podstatne zmenila v dôsledku prijatia zákona, ktorý nadobudol účinnosť, ale ktorý bol predtým, ako sa v praxi uplatňoval, nahradený v podstate rovnakou právnou úpravou ako právna úprava uplatniteľná k 31. decembru 1993, pokiaľ uplatniteľnosť tohto zákona nebola odložená podľa vnútroštátneho práva, takže aj napriek jeho nadobudnutiu účinnosti nebol uplatniteľný na cezhraničný pohyb kapitálu v zmysle článku 64 ods. 1 ZFEÚ, čo prislúcha overiť vnútroštátnemu súdu.

                  3.

                  Článok 63 ods. 1 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni právnej úprave členského štátu, podľa ktorej sú príjmy dosiahnuté spoločnosťou usadenou v tretej krajine nepochádzajúce z vlastnej činnosti tejto spoločnosti, ako sú príjmy kvalifikované ako „sprostredkované príjmy, ktoré majú povahu kapitálového vkladu“ v zmysle tejto právnej úpravy, zahrnuté v pomere k vlastnenému podielu na základnom imaní do daňového základu daňovníka rezidenta v tomto členskom štáte, ak tento daňovník vlastní najmenej 1 % podiel v uvedenej spoločnosti a ak tieto príjmy v tejto tretej krajine podliehajú nižšej úrovni zdanenia, ako je úroveň existujúca v dotknutom členskom štáte, pokiaľ neexistuje právny rámec stanovujúci najmä zmluvné záväzky, ktoré vnútroštátnym daňovým orgánom uvedeného členského štátu umožnia kontrolovať prípadnú pravdivosť informácií o tejto spoločnosti predložených s cieľom preukázať, že podiel uvedeného daňovníka v tejto spoločnosti nie je založený na umelej konštrukcii.

         (1)  Ú. v. EÚ C 221, 10.7.2017.


title: Vec C-388/17: Rozsudok Súdneho dvora (deviata komora) z 28. februára 2019 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Högsta förvaltningsdomstolen — Švédsko) — Konkurrensverket/SJ AB (Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Postupy verejného obstarávania v odvetviach dopravy — Smernica 2004/17/ES — Pôsobnosť — Článok 5 — Činnosti týkajúce sa poskytovania alebo prevádzkovania sietí slúžiacich verejnosti v oblasti železničnej dopravy — Uzavretie zmlúv tuzemským verejným železničným podnikom, ktorý poskytuje dopravné služby, na upratovanie vlakov patriacim uvedenému podniku — Nedostatok predchádzajúceho uverejnenia)

text:
               15.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 139/11

      Rozsudok Súdneho dvora (deviata komora) z 28. februára 2019 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Högsta förvaltningsdomstolen — Švédsko) — Konkurrensverket/SJ AB
      (Vec C-388/17) (1)

      (Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Postupy verejného obstarávania v odvetviach dopravy - Smernica 2004/17/ES - Pôsobnosť - Článok 5 - Činnosti týkajúce sa poskytovania alebo prevádzkovania sietí slúžiacich verejnosti v oblasti železničnej dopravy - Uzavretie zmlúv tuzemským verejným železničným podnikom, ktorý poskytuje dopravné služby, na upratovanie vlakov patriacim uvedenému podniku - Nedostatok predchádzajúceho uverejnenia)
      (2019/C 139/08)
      Jazyk konania: švédčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Högsta förvaltningsdomstolen

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobca: Konkurrensverket

         Žalovaný: SJ AB

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Článok 5 ods. 1 druhý pododsek smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/17/ES z 31. marca 2004 o koordinácii postupov obstarávania subjektov pôsobiacich v odvetviach vodného hospodárstva, energetiky, dopravy a poštových služieb sa má vykladať v tom zmysle, že sieť v oblasti služieb železničnej dopravy v zmysle tohto ustanovenia existuje, ak sa dopravné služby poskytujú v súlade s ustanoveniami vnútroštátnej právnej úpravy, ktorými sa vykonáva smernica Európskeho parlamentu a Rady 2012/34 z 21. novembra 2012, ktorou sa zriaďuje jednotný európsky železničný priestor, v rámci železničnej siete spravovanej vnútroštátnym orgánom, ktorý pridelil kapacitu tejto infraštruktúry, aj keď je tento orgán povinný vyhovieť žiadostiam železničných podnikov, pokiaľ sa nedosiahnu obmedzenia tejto kapacity.

                  2.

                  Článok 5 ods. 1 prvý pododsek smernice 2004/17 sa má vykladať v tom zmysle, že činnosť, ktorú vykonáva železničný podnik, ktorá spočíva v poskytovaní dopravných služieb verejnosti používaním železničnej siete, predstavuje „prevádzkovanie sietí“ na účely tejto smernice.

         (1)  Ú. v. EÚ C 293, 4.9.2017.


title: Vec C-497/17: Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 26. februára 2019 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Cour administrative d’appel de Versailles — Francúzsko) — Oeuvre d’assistance aux bêtes d’abattoirs (OABA)/Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation, Bionoor, Ecocert France, Institut national de l’origine et de la qualité (INAO) (Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Článok 13 ZFEÚ — Pohoda zvierat — Nariadenie (ES) č. 1099/2009 — Ochrana zvierat počas usmrcovania — Osobitné spôsoby zabíjania zvierat podľa náboženských rituálov — Nariadenie (ES) č. 834/2007 — Článok 3 a článok 14 ods. 1 písm. b) bod viii) — Zlučiteľnosť s ekologickou výrobou — Nariadenie (ES) č. 889/2008 — Článok 57 prvý odsek — Logo ekologickej výroby Európskej únie)

text:
               15.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 139/12

      Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 26. februára 2019 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Cour administrative d’appel de Versailles — Francúzsko) — Oeuvre d’assistance aux bêtes d’abattoirs (OABA)/Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation, Bionoor, Ecocert France, Institut national de l’origine et de la qualité (INAO)
      (Vec C-497/17) (1)

      (Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Článok 13 ZFEÚ - Pohoda zvierat - Nariadenie (ES) č. 1099/2009 - Ochrana zvierat počas usmrcovania - Osobitné spôsoby zabíjania zvierat podľa náboženských rituálov - Nariadenie (ES) č. 834/2007 - Článok 3 a článok 14 ods. 1 písm. b) bod viii) - Zlučiteľnosť s ekologickou výrobou - Nariadenie (ES) č. 889/2008 - Článok 57 prvý odsek - Logo ekologickej výroby Európskej únie)
      (2019/C 139/09)
      Jazyk konania: francúzština

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Cour administrative d’appel de Versailles

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobca: Oeuvre d’assistance aux bêtes d’abattoirs (OABA)

         Žalovaní: Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation, Bionoor, Ecocert France, Institut national de l’origine et de la qualité (INAO)

         Výrok rozsudku

      Nariadenie Rady (ES) č. 834/2007 z 28. júna 2007 o ekologickej výrobe a označovaní ekologických produktov, ktorým sa zrušuje nariadenie (EHS) č. 2092/91, najmä jeho článok 3 a článok 14 ods. 1 písm. b) bod viii), sa s prihliadnutím na článok 13 ZFEÚ má vykladať v tom zmysle, že nedovoľuje umiestnenie ekologického loga Európskej únie podľa článku 57 prvého odseku nariadenia Komisie (ES) č. 889/2008 z 5. septembra 2008, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá implementácie nariadenia č. 834/2007, zmeneného nariadením (EÚ) č. 271/2010 z 24. marca 2010, na produkty pochádzajúce zo zvierat, ktoré boli rituálne zabité bez predchádzajúceho omráčenia za podmienok stanovených v nariadení Rady (ES) č. 1099/2009 z 24. septembra 2009 o ochrane zvierat počas usmrcovania, najmä v jeho článku 4 ods. 4.

         (1)  Ú. v. EÚ C 347, 16.10.2017.


title: Vec C-505/17 P: Rozsudok Súdneho dvora (deviata komora) z 28. februára 2019 — Groupe Léa Nature/Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO), Debonair Trading Internacional Lda (Odvolanie — Ochranná známka Európskej únie — Nariadenie (ES) č. 207/2009 — Článok 8 ods. 1 písm. b) a ods. 5 — Obrazová ochranná známka obsahujúcaí slovné prvky „SO’BiO ētic“ — Slovné a obrazové ochranné známky Spoločenstva a národné slovné a obrazové ochranné známky obsahujúce slovný prvok „SO… ?“ — Námietky majiteľa ochrannej známky — Zamietnutie zápisu)

text:
               15.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 139/13

      Rozsudok Súdneho dvora (deviata komora) z 28. februára 2019 — Groupe Léa Nature/Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO), Debonair Trading Internacional Lda
      (Vec C-505/17 P) (1)

      (Odvolanie - Ochranná známka Európskej únie - Nariadenie (ES) č. 207/2009 - Článok 8 ods. 1 písm. b) a ods. 5 - Obrazová ochranná známka obsahujúcaí slovné prvky „SO’BiO ētic“ - Slovné a obrazové ochranné známky Spoločenstva a národné slovné a obrazové ochranné známky obsahujúce slovný prvok „SO… ?“ - Námietky majiteľa ochrannej známky - Zamietnutie zápisu)
      (2019/C 139/10)
      Jazyk konania: angličtina

         Účastníci konania

         Odvolateľka: Groupe Léa Nature (v zastúpení: E. Baud, advokát)

         Ďalší účastníci konania: Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO) (v zastúpení: K. Markakis a D. Botis, splnomocnení zástupcovia), Debonair Trading Internacional Lda (v zastúpení: T. Alkin, barrister)

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Odvolanie sa zamieta.

                  2.

                  Groupe Léa Nature SA znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania, ktoré vynaložila Debonair Trading Internacional Lda a Úrad Európskej únie pre duševné vlastníctvo (EUIPO).

         (1)  Ú. v. EÚ C 437, 18.12.2017.


title: Vec C-563/17: Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 27. februára 2019 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Supremo Tribunal Administrativo — Portugalsko) — Associação Peço a Palavra a i./Conselho de Ministros (Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Sloboda usadiť sa — Nariadenie (ES) č. 1008/2008 — Letecká dopravná spoločnosť — Proces reprivatizácie — Predaj akcií zodpovedajúcich maximálne 61 % základného imania spoločnosti — Podmienky — Povinnosť ponechať sídlo a skutočné vedenie v členskom štáte — Záväzky služby vo verejnom záujme — Povinnosť zachovať a rozvíjať súčasné národné operačné stredisko (hub))

text:
               15.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 139/13

      Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 27. februára 2019 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Supremo Tribunal Administrativo — Portugalsko) — Associação Peço a Palavra a i./Conselho de Ministros
      (Vec C-563/17) (1)

      (Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Sloboda usadiť sa - Nariadenie (ES) č. 1008/2008 - Letecká dopravná spoločnosť - Proces reprivatizácie - Predaj akcií zodpovedajúcich maximálne 61 % základného imania spoločnosti - Podmienky - Povinnosť ponechať sídlo a skutočné vedenie v členskom štáte - Záväzky služby vo verejnom záujme - Povinnosť zachovať a rozvíjať súčasné národné operačné stredisko (hub))
      (2019/C 139/11)
      Jazyk konania: portugalčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Supremo Tribunal Administrativo

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobcovia: Associação Peço a Palavra, João Carlos Constantino Pereira Osório, Maria Clara Marques Pires Sarmento Franco, Sofia da Silva Santos Arauz, Maria João Galhardas Fitas

         Žalovaná: Conselho de Ministros

         za účasti: Parpública — Participações Públicas SGPS SA, TAP — Transportes Aéreos Portugueses SGPS SA

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2006/123/ES z 12. decembra 2006 o službách na vnútornom trhu sa má vykladať v tom zmysle, že je irelevantná na účely posúdenia súladu určitých požiadaviek týkajúcich sa činnosti leteckej dopravnej spoločnosti, ktoré sú uložené nadobúdateľovi kvalifikovaného podielu na základnom imaní tejto spoločnosti, a to najmä požiadavky, podľa ktorej je tento nadobúdateľ povinný plniť záväzky služby vo verejnom záujme, ako aj zachovať a rozvíjať národné operačné stredisko (hub) tejto spoločnosti, s právom Únie.

                  2.

                  Článok 49 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni tomu, aby v súťažných podkladoch, ktoré upravujú podmienky, ktorým podlieha proces reprivatizácie leteckej dopravnej spoločnosti, boli zahrnuté:

                              —

                              požiadavka uložená nadobúdateľovi podielu, na ktorý sa vzťahuje uvedený proces reprivatizácie, aby bol schopný zaručiť, že splní záväzky služby vo verejnom záujme prislúchajúce tejto leteckej dopravnej spoločnosti, a

                              —

                              požiadavka uložená uvedenému nadobúdateľovi, aby ponechal sídlo a skutočné vedenie uvedenej leteckej dopravnej spoločnosti v dotknutom členskom štáte, keďže premiestnenie hlavného miesta podnikania tejto spoločnosti mimo tohto členského štátu by v prípade tejto spoločnosti viedlo k strate prepravných práv, ktoré jej boli priznané na základe bilaterálnych dohôd uzatvorených medzi uvedeným členským štátom a tretími krajinami, s ktorými má tento členský štát osobitné historické, kultúrne a sociálne väzby, čo prislúcha overiť vnútroštátnemu súdu.

            Článok 49 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že bráni tomu, aby bola v súťažných podkladoch uvedená požiadavka, ktorá nadobúdateľovi uvedeného podielu ukladá povinnosť zabezpečiť zachovanie a rozvoj súčasného národného operačného strediska (hub).

         (1)  Ú. v. EÚ C 424, 11.12.2017.


title: Vec C-567/17: Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 28. februára 2019 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas — Litva) — „Bene Factum“ UAB/Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos (Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Daňové ustanovenia — Spotrebné dane — Smernica 92/83/EHS — Článok 27 ods. 1 písm. b) — Oslobodenia od dane — Pojem „výrobky, ktoré nie sú určené na ľudskú spotrebu“ — Kritériá posúdenia)

text:
               15.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 139/14

      Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 28. februára 2019 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas — Litva) — „Bene Factum“ UAB/Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos
      (Vec C-567/17) (1)

      (Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Daňové ustanovenia - Spotrebné dane - Smernica 92/83/EHS - Článok 27 ods. 1 písm. b) - Oslobodenia od dane - Pojem „výrobky, ktoré nie sú určené na ľudskú spotrebu“ - Kritériá posúdenia)
      (2019/C 139/12)
      Jazyk konania: litovčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobkyňa: „Bene Factum“ UAB

         Žalovaný: Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Článok 27 ods. 1 písm. b) smernice Rady 92/83/EHS z 19. októbra 1992 o zosúladení štruktúr spotrebných daní pre etanol a alkoholické nápoje sa má vykladať v tom zmysle, že sa uplatňuje na etanol denaturovaný v súlade s požiadavkami členského štátu, ktorý obsahujú kozmetické výrobky alebo výrobky na ústnu hygienu, ktoré hoci nie sú ako také určené na ľudskú spotrebu, napriek tomu určité osoby konzumujú ako alkoholické nápoje.

                  2.

                  Článok 27 ods. 1 písm. b) smernice 92/83 sa má vykladať v tom zmysle, že sa uplatňuje na etanol denaturovaný v súlade s požiadavkami členského štátu, ktorý obsahujú kozmetické výrobky alebo výrobky na ústnu hygienu, ktoré hoci nie sú ako také určené na ľudskú spotrebu, napriek tomu určité osoby konzumujú ako alkoholické nápoje, ak osoba, ktorá dováža tieto produkty z členského štátu s cieľom ich distribúcie v členskom štáte určenia inými osobami konečným spotrebiteľom, pričom vie, že sa tiež konzumujú ako alkoholické nápoje, dá tieto produkty vyrobiť a označiť, zohľadňujúc túto okolnosť s cieľom zvýšiť ich predaj.

         (1)  Ú. v. EÚ C 402, 27.11.2017.


title: Vec C-579/17: Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 28. februára 2019 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Arbeits- und Sozialgericht Wien — Rakúsko) — BUAK Bauarbeiter-Urlaubs- u. Abfertigungskasse/Gradbeništvo Korana d.o.o. (Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Justičná spolupráca v občianskych veciach — Nariadenie (EÚ) č. 1215/2012 — Článok 1 ods. 1 — Pôsobnosť — Občianske a obchodné veci — Článok 1 ods. 2 — Vylúčené veci — Sociálne zabezpečenie — Článok 53 — Žiadosť o vydanie osvedčenia, ktoré osvedčuje vykonateľnosť rozhodnutia vydaného súdom pôvodu — Rozsudok týkajúci sa pohľadávky, ktorú tvoria príplatky na náhradu za platenú dovolenku, uplatnené orgánom sociálneho zabezpečenia voči zamestnávateľovi na základe vyslania pracovníkov — Výkon súdnej činnosti súdom prejednávajúcim vec)

text:
               15.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 139/15

      Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 28. februára 2019 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Arbeits- und Sozialgericht Wien — Rakúsko) — BUAK Bauarbeiter-Urlaubs- u. Abfertigungskasse/Gradbeništvo Korana d.o.o.
      (Vec C-579/17) (1)

      (Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Justičná spolupráca v občianskych veciach - Nariadenie (EÚ) č. 1215/2012 - Článok 1 ods. 1 - Pôsobnosť - Občianske a obchodné veci - Článok 1 ods. 2 - Vylúčené veci - Sociálne zabezpečenie - Článok 53 - Žiadosť o vydanie osvedčenia, ktoré osvedčuje vykonateľnosť rozhodnutia vydaného súdom pôvodu - Rozsudok týkajúci sa pohľadávky, ktorú tvoria príplatky na náhradu za platenú dovolenku, uplatnené orgánom sociálneho zabezpečenia voči zamestnávateľovi na základe vyslania pracovníkov - Výkon súdnej činnosti súdom prejednávajúcim vec)
      (2019/C 139/13)
      Jazyk konania: nemčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Arbeits- und Sozialgericht Wien

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobca: BUAK Bauarbeiter-Urlaubs- u. Abfertigungskasse

         Žalovaná: Gradbeništvo Korana d.o.o.

         Výrok rozsudku

      Článok 1 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1215/2012 z 12. decembra 2012 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach sa má vykladať v tom zmysle, že žaloba o zaplatenie pohľadávky, ktorú tvoria príplatky na náhradu za platenú dovolenku vymáhané kolektívnym orgánom verejného práva od zamestnávateľa z dôvodu vyslania pracovníkov do členského štátu, v ktorom sa nenachádza ich obvyklé pracovisko, alebo v rámci prenájmu pracovníkov do tohto členského štátu, alebo od zamestnávateľa, ktorého sídlo sa nachádza mimo územia uvedeného členského štátu z dôvodu zamestnávania pracovníkov s obvyklým pracoviskom v tomto členskom štáte, patrí do pôsobnosti tohto nariadenia, pokiaľ sa spôsoby výkonu takejto žaloby neodchyľujú od ustanovení všeobecného práva a najmä nevylučujú možnosť súdu, ktorý prejednáva vec, skúmať dôvodnosť informácií, z ktorých vychádza určenie uvedenej pohľadávky, čo prináleží overiť vnútroštátnemu súdu.

         (1)  Ú. v. EÚ C 424, 11.12.2017.


title: Vec C-581/17: Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 26. februára 2019 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Finanzgericht Baden-Württemberg — Nemecko) — Martin Wächtler/Finanzamt Konstanz (Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Dohoda medzi Európskym spoločenstvom a Švajčiarskou konfederáciou o voľnom pohybe osôb — Zmena bydliska fyzickej osoby z členského štátu do Švajčiarska — Zdaňovanie nerealizovaných kapitálových ziskov z podielov v obchodných spoločnostiach — Priame dane — Voľný pohyb samostatne zárobkovo činných osôb — Rovnosť zaobchádzania)

text:
               15.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 139/16

      Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 26. februára 2019 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Finanzgericht Baden-Württemberg — Nemecko) — Martin Wächtler/Finanzamt Konstanz
      (Vec C-581/17) (1)

      (Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Dohoda medzi Európskym spoločenstvom a Švajčiarskou konfederáciou o voľnom pohybe osôb - Zmena bydliska fyzickej osoby z členského štátu do Švajčiarska - Zdaňovanie nerealizovaných kapitálových ziskov z podielov v obchodných spoločnostiach - Priame dane - Voľný pohyb samostatne zárobkovo činných osôb - Rovnosť zaobchádzania)
      (2019/C 139/14)
      Jazyk konania: nemčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Finanzgericht Baden-Württemberg

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobca: Martin Wächtler

         Žalovaný: Finanzamt Konstanz

         Výrok rozsudku

      Ustanovenia dohody medzi Európskym spoločenstvom a jeho členskými štátmi na jednej strane a Švajčiarskou konfederáciou na druhej strane o voľnom pohybe osôb, podpísanej 21. júna 1999 v Luxemburgu, sa majú vykladať v tom zmysle, že bránia daňovému systému členského štátu, ktorý v situácii, keď štátny príslušník členského štátu, fyzická osoba vykonávajúca hospodársku činnosť na území Švajčiarskej konfederácie, zmení svoje bydlisko z členského štátu, o ktorého daňový systém ide, do Švajčiarska, stanovuje v okamihu tejto zmeny bydliska vymáhanie dlžnej dane z nerealizovaných kapitálových ziskov spojených s obchodnými podielmi vo vlastníctve tohto štátneho príslušníka, zatiaľ čo v prípade ponechania si bydliska v tom istom členskom štáte dochádza k vymáhaniu dane až v okamihu, keď sú kapitálové zisky realizované, teda pri prevode dotknutých obchodných podielov.

         (1)  Ú. v. EÚ C 13, 15.1.2018.


title: Vec C-670/17 P: Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 27. februára 2019 — Helénska republika/Európska komisia (Odvolanie — Európsky poľnohospodársky usmerňovací a záručný fond (EPUZF) — Usmerňovacia sekcia — Zníženie finančnej pomoci — Nariadenie (ES) č. 1260/1999 — Operačný program — Finančné opravy — Článok 39 — Právny základ — Prechodné ustanovenia)

text:
               15.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 139/17

      Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 27. februára 2019 — Helénska republika/Európska komisia
      (Vec C-670/17 P) (1)

      (Odvolanie - Európsky poľnohospodársky usmerňovací a záručný fond (EPUZF) - Usmerňovacia sekcia - Zníženie finančnej pomoci - Nariadenie (ES) č. 1260/1999 - Operačný program - Finančné opravy - Článok 39 - Právny základ - Prechodné ustanovenia)
      (2019/C 139/15)
      Jazyk konania: gréčtina

         Účastníci konania

         Odvolateľka: Helénska republika (v zastúpení: G. Kanellopoulos, A. Vasilopoulou a I. Pachi, splnomocnení zástupcovia)

         Ďalší účastník konania: Európska komisia (v zastúpení: D. Triantafyllou a J. Aquilina, splnomocnení zástupcovia)

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Rozsudok Všeobecného súdu Európskej únie z 19. septembra 2017, Grécko/Komisia (T-327/15, neuverejnený, EU:T:2017:631), sa zrušuje.

                  2.

                  Vykonávacie rozhodnutie Komisie C(2015) 1936 final z 25. marca 2015 o uplatnení finančných opráv na podporu z usmerňovacej sekcie EPUZF poskytnutú na operačný program CCI 2000GR061PO021 (Grécko — Cieľ 1 — Obnova vidieka), sa zrušuje.

                  3.

                  Európska komisia znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Helénskej republike v prvostupňovom, ako aj v odvolacom konaní.

         (1)  Ú. v. EÚ C 42, 5.2.2018.


title: Vec C-9/18: Rozsudok Súdneho dvora (siedma komora) z 28. februára 2019 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Oberlandesgericht Karlsruhe — Nemecko) — trestné konanie proti Detlefovi Meynovi (Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Doprava — Smernica 2006/126/ES — Vzájomné uznávanie vodičských preukazov — Odmietnutie uznať vodičský preukaz vydaný v inom členskom štáte — Vodičské oprávnenie preukázané na základe vodičského preukazu)

text:
               15.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 139/18

      Rozsudok Súdneho dvora (siedma komora) z 28. februára 2019 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Oberlandesgericht Karlsruhe — Nemecko) — trestné konanie proti Detlefovi Meynovi
      (Vec C-9/18) (1)

      (Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Doprava - Smernica 2006/126/ES - Vzájomné uznávanie vodičských preukazov - Odmietnutie uznať vodičský preukaz vydaný v inom členskom štáte - Vodičské oprávnenie preukázané na základe vodičského preukazu)
      (2019/C 139/16)
      Jazyk konania: nemčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Oberlandesgericht Karlsruhe

         Účastník trestného konania pred vnútroštátnym súdom

      Detlef Meyn

         Výrok rozsudku

      Ustanovenia smernice Európskeho parlamentu a Rady 2006/126/ES z 20. decembra 2006 o vodičských preukazoch sa majú vykladať v tom zmysle, že nebránia tomu, aby členský štát odmietol uznať vodičský preukaz, ktorého držiteľ má svoje obvyklé bydlisko na jeho území a ktorý bol vydaný iným členským štátom bez vykonania skúšky spôsobilosti na základe vodičského preukazu vydaného ďalším členských štátom, ktorý bol zas ako taký vydaný na základe výmeny vodičského preukazu vydaného tretím štátom.

         (1)  Ú. v. EÚ C 134, 16.4.2018.


title: Vec C-14/18 P: Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) z 28. februára 2019 — Alfamicro — Sistemas de computadores, Sociedade Unipessoal, Lda./Európska komisia (Odvolanie — Arbitrážna doložka — Článok 272 ZFEÚ — Pojem „žaloba o určenie“ — Článok 263 ZFEÚ — Pojem „správne rozhodnutie“ — Dohoda o grante uzavretá v rámci rámcového programu pre konkurencieschopnosť a inovácie (CIP) (2007 — 2013) — Správa o audite, ktorá konštatovala neoprávnenosť niektorých deklarovaných nákladov)

text:
               15.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 139/18

      Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) z 28. februára 2019 — Alfamicro — Sistemas de computadores, Sociedade Unipessoal, Lda./Európska komisia
      (Vec C-14/18 P) (1)

      (Odvolanie - Arbitrážna doložka - Článok 272 ZFEÚ - Pojem „žaloba o určenie“ - Článok 263 ZFEÚ - Pojem „správne rozhodnutie“ - Dohoda o grante uzavretá v rámci rámcového programu pre konkurencieschopnosť a inovácie (CIP) (2007 - 2013) - Správa o audite, ktorá konštatovala neoprávnenosť niektorých deklarovaných nákladov)
      (2019/C 139/17)
      Jazyk konania: portugalčina

         Účastníci konania

         Navrhovateľka: Alfamicro — Sistemas de computadores, Sociedade Unipessoal, Lda. (v zastúpení: G. Gentil Anastácio a D. Pirra Xarepe, advogados)

         Ďalší účastník konania: Európska komisia (v zastúpení: J. Estrada de Solà a M. M. Farrajota, splnomocnení zástupcovia)

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Odvolanie sa zamieta.

                  2.

                  Spoločnosť Alfamicro — Sistemas de computadores, Sociedade Unipessoal, Lda, je povinná nahradiť trovy konania.

         (1)  Ú. v. EÚ C 72, 26.2.2018.


title: spojené veci C-202/18 a C-238/18: Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 26. februára 2019 — Ilmārs Rimšēvičs (C-202/18), Európska centrálna banka (ECB) (C-238/18)/Lotyšská republika (Európsky systém centrálnych bánk — Žaloba založená na porušení článku 14.2 druhého odseku Štatútu Európskeho systému centrálnych bánk a Európskej centrálnej banky — Rozhodnutie vnútroštátneho orgánu o pozastavení výkonu funkcie guvernéra národnej centrálnej banky)

text:
               15.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 139/19

      Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 26. februára 2019 — Ilmārs Rimšēvičs (C-202/18), Európska centrálna banka (ECB) (C-238/18)/Lotyšská republika
      (spojené veci C-202/18 a C-238/18) (1)

      (Európsky systém centrálnych bánk - Žaloba založená na porušení článku 14.2 druhého odseku Štatútu Európskeho systému centrálnych bánk a Európskej centrálnej banky - Rozhodnutie vnútroštátneho orgánu o pozastavení výkonu funkcie guvernéra národnej centrálnej banky)
      (2019/C 139/18)
      Jazyk konania: lotyština

         Účastníci konania

         Žalobcovia: Ilmārs Rimšēvičs (v zastúpení: S. Vārpiņš, M. Kvēps, I. Pazare, advokāti) (C-202/18), Európska centrálna banka (ECB) (v zastúpení: C. Zilioli a K. Kaiser a C. Kroppenstedt, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci D. Sarmiento Ramírez-Escudero, abogado, a V. Čuske-Jurjeva, advokāte (C-238/18)

         Žalovaná: Lotyšská republika (v zastúpení: I. Kucina a J. Davidoviča, splnomocnení zástupcovia)

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Veci C-202/18 a C-238/18 sa spájajú na účely vyhlásenia rozsudku.

                  2.

                  Rozhodnutie Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojs (úrad prevencie a boja proti korupcii, Lotyšsko) z 19. februára 2018 sa zrušuje v rozsahu, v akom Ilmārsovi Rimšēvičsovi zakazuje vykonávať funkciu guvernéra Národnej banky Lotyšska.

                  3.

                  Lotyšská republika znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania vynaložené Európskou centrálnou bankou (ECB).

         (1)  Ú. v. EÚ C 161, 7.5.2018.


title: Vec C-278/18: Rozsudok Súdneho dvora (ôsma komora) z 28. februára 2019 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Supremo Tribunal Administrativo — Portugalsko) — Manuel Jorge Sequeira Mesquita/Fazenda Pública (Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Daň z pridanej hodnoty (DPH) — Šiesta smernica 77/388/EHS — Oslobodenie od dane — Článok 13 B písm. b) — Prenajímanie nehnuteľného majetku — Pojem — Zmluva o prevode práv na poľnohospodárske využívanie poľnohospodárskej pôdy, na ktorej sa nachádzajú vinice)

text:
               15.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 139/20

      Rozsudok Súdneho dvora (ôsma komora) z 28. februára 2019 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Supremo Tribunal Administrativo — Portugalsko) — Manuel Jorge Sequeira Mesquita/Fazenda Pública
      (Vec C-278/18) (1)

      (Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Daň z pridanej hodnoty (DPH) - Šiesta smernica 77/388/EHS - Oslobodenie od dane - Článok 13 B písm. b) - Prenajímanie nehnuteľného majetku - Pojem - Zmluva o prevode práv na poľnohospodárske využívanie poľnohospodárskej pôdy, na ktorej sa nachádzajú vinice)
      (2019/C 139/19)
      Jazyk konania: portugalčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Supremo Tribunal Administrativo

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobca: Manuel Jorge Sequeira Mesquita

         Žalovaná: Fazenda Pública

         Výrok rozsudku

      Článok 13 B písm. b) šiestej smernice Rady 77/388/EHS zo 17. mája 1977 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu — spoločný systém dane z pridanej hodnoty: jednotný základ jej stanovenia sa má vykladať v tom zmysle, že oslobodenie prenajímania nehnuteľného majetku od dane z pridanej hodnoty stanovené v tomto ustanovení sa vzťahuje na zmluvu o prevode práv na poľnohospodárske využívanie poľnohospodárskej pôdy, na ktorej sa nachádzajú vinice, na spoločnosť vykonávajúcu činnosť v sektore vinohradníctva, ktorá bola uzavretá na obdobie jedného roka s automatickým obnovením a za protihodnotu vo forme nájomného splatného ku koncu každého roka.

         (1)  Ú. v. EÚ C 259, 23.7.2018.


title: Vec C-771/18: Žaloba podaná 7. decembra 2018 — Európska komisia/Maďarsko

text:
               15.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 139/20

      Žaloba podaná 7. decembra 2018 — Európska komisia/Maďarsko
      (Vec C-771/18)
      (2019/C 139/20)
      Jazyk konania: maďarčina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Európska komisia (v zastúpení: O. Beynet a K. Talabér-Ritz, splnomocnení zástupcovia)

         Žalované: Maďarsko

         Návrhy žalobkyne

      Komisia navrhuje, aby Súdny dvor:

                  —

                  určil, že Maďarsko si nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 14 ods. 1 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 714/2009 z 13. júla 2009 o podmienkach prístupu do sústavy pre cezhraničné výmeny elektriny, ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 1228/2003 (1) a z článku 13 ods. 1 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 715/2009 z 13. júla 2009 o podmienkach prístupu do prepravných sietí pre zemný plyn, ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 1775/2005 (2) tým, že nezohľadnil náklady, ktoré skutočne vznikli prevádzkovateľom sietí,

                  —

                  určil, že Maďarsko si nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 37 ods. 17 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2009/72/ES z 13. júla 2009 o spoločných pravidlách pre vnútorný trh s elektrinou, ktorou sa zrušuje smernica 2003/54/ES (3) a článku 41 ods. 17 smernice Európskeho Parlamentu a Rady 2009/73/ES z 13. júla 2009 o spoločných pravidlách pre vnútorný trh so zemným plynom, ktorou sa zrušuje smernica 2003/55/ES (4) tým, že nezaviedlo vhodné mechanizmy zaručujúce právo na odvolanie proti rozhodnutiam národného regulačného orgánu v súlade s uvedenými ustanoveniami smerníc 2009/72/ES a 2009/73/ES,

                  —

                  zaviazal Maďarsko na náhradu trov konania.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

      Článok 14 ods. 1 nariadenia (ES) č. 714/2009 a článok 13 ods. 1 nariadenia (ES) č. 715/2009 stanovujú zásadu usmernenia sieťových poplatkov v závislosti od nákladov.
      Podľa zákona o elektrickej energii a zemnom plyne platnom v Maďarsku národný regulačný orgán nemôže pri stanovovaní sieťových poplatkov zohľadniť všetky náklady, ktoré boli skutočne vyložené prevádzkovateľmi sietí, ako je osobitná daň z elektrických sietí a náklady súvisiace s poplatkami za bankové transakcie.
      Podľa Komisie neexistuje žiadny objektívny dôvod na to, aby národný regulačný orgán nemohol pri stanovení sieťových poplatkov zohľadňovať uvedené náklady.
      Ďalej podľa článku 37 ods. 17 smernice 2009/72/ES a článku 41 ods. 17 smernice 2009/73/ES majú členské štáty povinnosť zabezpečiť, aby boli na vnútroštátnej úrovni vhodné mechanizmy, v rámci ktorých môže strana dotknutá rozhodnutím regulačného orgánu podať odvolanie na subjekt nezávislý od zúčastnených strán a od akejkoľvek vlády.
      Podľa názoru Komisie Maďarsko nezaviedlo viedlo vhodný mechanizmus zaručujúci právo na odvolanie proti rozhodnutiam národného regulačného orgánu.

         (1)  Ú. v. EÚ L 211, 2009, s. 15.

         (2)  Ú. v. EÚ L 211, 2009, s. 36.

         (3)  Ú. v. EÚ L 211, 2009, s. 55.

         (4)  Ú. v. EÚ L 211, 2009, s. 94.


title: Vec C-777/18: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) 11. decembra 2018 — WO/Vas Megyei Kormányhivatal

text:
               15.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 139/22

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) 11. decembra 2018 — WO/Vas Megyei Kormányhivatal
      (Vec C-777/18)
      (2019/C 139/21)
      Jazyk konania: maďarčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobca: WO

         Žalovaný: Vas Megyei Kormányhivatal

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Je vnútroštátna právna úprava, o akú ide v spore vo veci samej, ktorá v súvislosti s preplatením nákladov na cezhraničnú zdravotnú starostlivosť vylučuje možnosť dodatočne povoliť zdravotnú starostlivosť poskytnutú v inom členskom štáte bez predchádzajúceho povolenia, a to aj vtedy, keď v prípade čakania na predchádzajúce povolenie existuje reálne riziko nezvratného zhoršenia zdravotného stavu pacienta, obmedzením odporujúcim článku 56 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ)?

                  2.

                  Je povoľovací systém členského štátu, ktorý v súvislosti s preplatením nákladov na cezhraničnú zdravotnú starostlivosť vylučuje možnosť dodatočného povolenia, a to aj vtedy, keď v prípade čakania na predchádzajúce povolenie existuje reálne riziko nezvratného zhoršenia zdravotného stavu pacienta, v súlade so zásadami nevyhnutnosti a primeranosti stanovenými v článku 8 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2011/24/EÚ (1) z 9. marca 2011 o uplatňovaní práv pacientov pri cezhraničnej zdravotnej starostlivosti, ako aj so zásadou voľného pohybu pacientov?

                  3.

                  Je vnútroštátna právna úprava, ktorá bez ohľadu na zdravotný stav pacienta, ktorý podá žiadosť, stanovuje procesnú lehotu v dĺžke 31 dní na to, aby príslušný orgán udelil predchádzajúce povolenie, a procesnú lehotu v dĺžke 23 dní na zamietnutie žiadosti, v súlade s požiadavkou týkajúcou sa primeranej procesnej lehoty, ktorá zohľadňuje špecifický zdravotný stav, ako aj naliehavosť a individuálne okolnosti, stanovenou v článku 9 ods. 3 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2011/24/EÚ z 9. marca 2011 o uplatňovaní práv pacientov pri cezhraničnej zdravotnej starostlivosti? Tento orgán môže v súvislosti so žiadosťou preskúmať, či sa na zdravotný výkon vzťahuje sociálne poistenie, a ak áno, či tento výkon môže uskutočniť v rámci časovej lehoty, ktorá je lekársky opodstatnená, poskytovateľ zdravotnej starostlivosti financovaný z verejných zdrojov, zatiaľ čo v prípade, ak sa na zdravotný výkon nevzťahuje sociálne poistenie, preskúma kvalitu, bezpečnosť a nákladovú účinnosť zdravotnej starostlivosti, ktorú poskytuje poskytovateľ označený pacientom.

                  4.

                  Má sa článok 20 ods. 1 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 (2) z 29. apríla 2004 o koordinácii systémov sociálneho zabezpečenia vykladať v tom zmysle, že o preplatenie nákladov na cezhraničnú zdravotnú starostlivosť možno žiadať len v prípade, ak pacient predloží príslušnej inštitúcii žiadosť o predchádzajúce povolenie? Alebo článok 20 ods. 1 v takom prípade sám osebe nevylučuje možnosť podať žiadosť o dodatočné povolenie na účely preplatenia nákladov?

                  5.

                  Patrí prípad, keď pacient po tom, čo dostal konkrétny termín na lekárske vyšetrenie a predbežný termín na vykonanie možnej operácie alebo lekárskeho zákroku na deň nasledujúci po dni lekárskeho vyšetrenia, vycestuje do iného členského štátu a z dôvodu zdravotného stavu pacienta sa operácia alebo lekársky zákrok skutočne vykoná, do pôsobnosti článku 20 ods. 1 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 z 29. apríla 2004 o koordinácii systémov sociálneho zabezpečenia? Je v tomto prípade na účely článku 20 ods. 1 možné podať žiadosť o dodatočné povolenie na preplatenie nákladov?

                  6.

                  Patrí prípad, keď pacient po tom, čo dostal konkrétny termín na lekárske vyšetrenie a predbežný termín na vykonanie možnej operácie alebo lekárskeho zákroku na deň nasledujúci po dni lekárskeho vyšetrenia, vycestuje do iného členského štátu a z dôvodu zdravotného stavu pacienta sa operácia alebo lekársky zákrok skutočne vykoná, pod pojem naplánovaná liečba v zmysle článku 26 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 987/2009 (3) zo 16. septembra 2009, ktorým sa stanovuje postup vykonávania nariadenia (ES) č. 883/2004 o koordinácii systémov sociálneho zabezpečenia? Je v tomto prípade na účely článku 26 možné podať žiadosť o dodatočné povolenie na preplatenie nákladov? Vyžaduje právna úprava aj v prípade naliehavej a životne dôležitej liečby uvedenej v článku 26 ods. 3 predchádzajúce povolenie v zmysle článku 26 ods. 1?

         (1)  Ú. v. EÚ L 88, 2011, s. 45.

         (2)  Ú. v. EÚ L 166, 2004, s. 1.

         (3)  Ú. v. EÚ L 284, 2009, s. 1.


title: Vec C-807/18: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Fővárosi Törvényszék (Maďarsko) 20. decembra 2018 — Telenor Magyarország Zrt./Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Elnöke

text:
               15.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 139/23

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Fővárosi Törvényszék (Maďarsko) 20. decembra 2018 — Telenor Magyarország Zrt./Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Elnöke
      (Vec C-807/18)
      (2019/C 139/22)
      Jazyk konania: maďarčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Fővárosi Törvényszék

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobkyňa: Telenor Magyarország Zrt.

         Žalovaný: Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Elnöke

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Má sa obchodná dohoda medzi poskytovateľom služieb prístupu k internetu a koncovým užívateľom, podľa ktorej poskytovateľ služieb účtuje koncovému užívateľovi nulovú tarifu vo vzťahu k určitým aplikáciám (to znamená, že prenos dát uskutočnený v súvislosti s danou aplikáciou sa nezapočítava na účely spotreby dát a rovnako sa nespomaľuje rýchlosť prenosu po prekročení zmluvne dohodnutého objemu dát) a podľa ktorej tento poskytovateľ uplatňuje diskrimináciu stanovenú v podmienkach obchodnej dohody uzatvorenej s koncovým spotrebiteľom a namierenú výlučne proti koncovému užívateľovi, ktorý je stranou tejto dohody, a nie proti koncovému užívateľovi, ktorý nie je stranou tejto dohody, vykladať v zmysle článku 3 ods. 2 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2015/2120 z 25. novembra 2015, ktorým sa ustanovujú opatrenia týkajúce sa prístupu k otvorenému internetu a ktorým sa mení smernica 2002/22/ES o univerzálnej službe a právach užívateľov týkajúcich sa elektronických komunikačných sietí a služieb a nariadenie (EÚ) č. 531/2012 o roamingu vo verejných mobilných komunikačných sieťach v rámci Únie (1) (ďalej len „nariadenie“)?

                  2.

                  V prípade zápornej odpovede na prvú prejudiciálnu otázku, má sa článok 3 ods. 3 nariadenia vykladať v tom zmysle, že na účely zistenia existencie porušenia — aj vzhľadom na odôvodnenie 7 nariadenia — je potrebné posúdenie založené na vplyve a trhu, ktoré určuje, či opatrenia prijaté poskytovateľom služieb prístupu k internetu skutočne obmedzujú — a prípadne do akej miery — práva, ktoré článok 3 ods. 1 nariadenia priznáva koncovému užívateľovi?

                  3.

                  Odhliadnuc od prvej a druhej prejudiciálnej otázky, má sa článok 3 ods. 3 nariadenia vykladať v tom zmysle, že zákaz stanovený v tomto článku má všeobecný a objektívny charakter, takže podľa tohto zákazu je zakázané akékoľvek opatrenie na riadenie prevádzky, ktoré stanovuje rozdiely medzi určitými internetovými obsahmi, a to bez ohľadu na to, či tieto opatrenia poskytovateľ služieb prístupu k internetu stanoví prostredníctvom dohody, obchodnej praktiky alebo iného druhu konania?

                  4.

                  V prípade kladnej odpovede na tretiu prejudiciálnu otázku, možno konštatovať existenciu porušenia článku 3 ods. 3 nariadenia tiež na základe samotnej skutočnosti, že existuje diskriminácia bez toho, aby bolo potrebné dodatočne vykonať posúdenie trhu a vplyvu, a preto v takom prípade nie je potrebné posúdenie podľa článku 3 ods. 1 a 2 nariadenia?

         (1)  Ú. v. EÚ L 310, 2015, s. 1.


title: Vec C-811/18: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunal Superior de Justicia de Canarias (Španielsko) 21. decembra 2018 — KA/Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS) a Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)

text:
               15.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 139/24

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunal Superior de Justicia de Canarias (Španielsko) 21. decembra 2018 — KA/Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS) a Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)
      (Vec C-811/18)
      (2019/C 139/23)
      Jazyk konania: španielčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Tribunal Superior de Justicia de Canarias

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobca: KA

         Žalovaný: Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS) a Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Má sa článok 157 ZFEÚ vykladať v tom zmysle, že príspevok za materskú dovolenku k starobnému dôchodku, vdovskému dôchodku alebo trvalému invalidnému dôchodku príspevkového typu, o aký ide vo veci samej, ktorý úplne a bezpodmienečne vylučuje otcov, ktorí sú dôchodcami a ktorí môžu preukázať, že prevzali výchovu svojich detí, vedie k diskriminácii v odmeňovaní medzi pracovníčkami — matkami a pracovníkmi — otcami?

                  2.

                  Má sa zákaz diskriminácie z dôvodu pohlavia stanovený v článku 4 ods. 1 smernice Rady 79/7/EHS (1) z 19. decembra 1978 o postupnom vykonávaní zásady rovnakého zaobchádzania s mužmi a ženami vo veciach súvisiacich so sociálnym zabezpečením vykladať v tom zmysle, že bráni takej vnútroštátnej právnej úprave, akou je článok 60 kráľovského legislatívneho dekrétu 8/2015 z 30. októbra 2015, ktorým sa schvaľuje prepracované znenie Ley General de Seguridad Social [všeobecný zákon o sociálnom zabezpečení], ktorý úplne a bezpodmienečne vylučuje zo zvýhodnenia, ktoré stanovuje pre výpočet starobného dôchodku, vdovského dôchodku alebo trvalého invalidného dôchodku otcov, ktorí sú dôchodcami a ktorí môžu preukázať, že prevzali výchovu svojich detí?

                  3.

                  Majú sa článok 2 (ods. 2, 3 a 4) a článok 5 smernice Rady 76/207/EHS z 9. februára 1976 o vykonávaní zásady rovnakého zaobchádzania s mužmi a ženami, pokiaľ ide o prístup k zamestnaniu, odbornej príprave a postupu v zamestnaní a o pracovné podmienky (2), vykladať v tom zmysle, že bránia opatreniu, o aké ide vo veci samej, ktoré úplne a bezpodmienečne vylučuje zo zvýhodnenia, ktoré stanovuje pre výpočet starobného dôchodku, vdovského dôchodku alebo trvalého invalidného dôchodku otcov, ktorí sú dôchodcami a ktorí môžu preukázať, že prevzali výchovu svojich detí?

                  4.

                  Bráni zákaz diskriminácie uvedený v článku 21 ods. 1 Charty základných práv EÚ (2000/C 364/01) vylúčeniu žalobcu z prístupu k zvýhodneniu vyplývajúceho zo španielskeho príspevku za materskú dovolenku?

         (1)  Ú. v. ES L 6, 1979, s. 24; Mim. vyd. 05/001, s. 215.

         (2)  Ú. v. ES L 39, 1976, s. 40; Mim. vyd. 05/001, s. 187.


title: Vec C-836/18: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Španielsko) 28. decembra 2018 — Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real/RH

text:
               15.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 139/25

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Španielsko) 28. decembra 2018 — Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real/RH
      (Vec C-836/18)
      (2019/C 139/24)
      Jazyk konania: španielčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Odvolateľ: Subdelegación del Gobierno en Ciudad Real

         Odporca: RH

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Môže požiadavka, aby španielsky občan, ktorý nevyužil svoje právo na voľný pohyb, spĺňal podmienky uvedené v článku 7 [ods. 1] RD 240/2007 nevyhnutné pre priznanie práva na pobyt jej manžela, ktorý nie je štátnym príslušníkom EÚ podľa článku 7 [ods. 2] tohto RD, v prípade nesplnenia týchto podmienok predstavovať porušenie článku 20 [ZFEÚ], ak by v dôsledku odopretia tohto práva bol španielsky občan nútený úplne opustiť územie Únie.
                  Uvedené vyplýva zo skutočnosti, že článok 68 španielskeho Código Civil (Občiansky zákonník) stanovuje povinnosť manželov žiť spolu.

                  2.

                  Porušuje, odhliadnuc od uvedeného, článok 20 [ZFEÚ] za vyššie uvedených podmienok, taká španielska prax, ktorá spočíva v automatickom uplatňovaní právnej úpravy uvedenej v článku 7 RD 240/2007, v zmysle ktorej sa neudelí povolenie na pobyt rodinnému príslušníkovi občana Únie, ktorý nikdy nevyužil svoje právo na voľný pohyb, a to z jediného dôvodu, že nesplnil požiadavky uvedené v tomto ustanovení, bez toho, aby sa konkrétne a individuálne preskúmalo, či existuje medzi týmto občanom Únie a štátnym príslušníkom tretej krajiny vzťah závislosti takej povahy, ktorý by z akéhokoľvek dôvodu a pri zohľadnení existujúcich okolností naznačoval, že v prípade odopretia práva na pobyt štátnemu príslušníkovi tretej krajiny nemôže byť občan Únie oddelený od rodinného príslušníka, od ktorého je závislý a musel by opustiť územie Únie.
                  Uvedené otázky sa posudzujú s ohľadom na judikatúru Súdneho dvora Európskej únie, okrem iného rozsudok z 8. mája 2018, C-82/16, K.A. a i. proti Belgische Staat (1).

         (1)  Rozsudok z 8. mája 2018, K.A. a i. (Zlúčenie rodiny v Belgicku) (C-82/16, EU:C:2018:308).


title: Vec C-21/19: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden (Holandsko) 15. januára 2019 — trestné konanie proti XN

text:
               15.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 139/26

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden (Holandsko) 15. januára 2019 — trestné konanie proti XN
      (Vec C-21/19)
      (2019/C 139/25)
      Jazyk konania: holandčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden.

         Trestné konanie vedené proti:

      XN

         Prejudiciálne otázky

      Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Je v prípade látky, ktorá nie je vedľajším produktom v zmysle smernice 2008/98/ES (1), ako rámcovej smernice v oblasti odpadov, per definitionem vylúčené, aby sa považovala za vedľajší živočíšny produkt v zmysle nariadenia o vedľajších živočíšnych produktoch z roku 2009, a teda táto látka v súlade s článkom 1 ods. 3 nariadenia (ES) č. 1013/2006 (2) nebude vyňatá z pôsobnosti posledného uvedeného nariadenia? Alebo nie je vylúčené, aby sa na látku vzťahovala definícia vedľajších živočíšnych produktov v zmysle nariadenia o vedľajších živočíšnych produktoch z roku 2009, ak takáto látka nespĺňa požiadavky stanovené článkom 5 ods. 1 smernice 2008/98/ES, a teda automaticky nepatrí do pôsobnosti nariadenia (ES) č. 1013/2006?

                  2.

                  Ako sa má vykladať pojem preprava odpadov, ktoré podliehajú požiadavkám na schválenie stanoveným nariadením (ES) č. 1774/2002 (3), v súčasnosti nariadením o vedľajších živočíšnych produktoch z roku 2009 (4), v zmysle článku 1 ods. 3 nariadenia (ES) č. 1013/2006: Myslí sa týmto pojmom preprava vedľajších živočíšnych produktov (z jednej krajiny do druhej) bez ohľadu na to, do ktorej kategórie tento materiál patrí? Alebo ide o prepravu materiálu uvedeného v článku 48 nariadenia o vedľajších živočíšnych produktoch z roku 2009 (predtým článok 8 nariadenia [ES] č. 1774/2002), ktorý sa obmedzuje na vedľajšie živočíšne produkty a odvodené produkty v zmysle tohto ustanovenia, teda na materiál kategórie 1, materiál kategórie 2 a niektoré z nich odvodené produkty vrátane spracovanej živočíšnej bielkoviny pochádzajúcej z materiálu kategórie 3?

                  3.

                  Ak sa má pod prepravou odpadov, ktoré podliehajú požiadavkám na schválenie stanoveným nariadením (ES) č. 1774/2002, teraz nariadením o vedľajších živočíšnych produktoch z roku 2009, v zmysle článku 1 ods. 3 písm. d) nariadenia (ES) č. 1013/2006 rozumieť preprava vedľajších živočíšnych produktov (z jednej krajiny do druhej) bez ohľadu na to, do ktorej kategórie tento materiál patrí, má sa v takomto prípade článok 1 ods. 3 písm. d) nariadenia (ES) č. 1013/2006 ďalej vykladať tak, že sa pod týmto pojmom rozumejú aj prepravy zmesí vedľajších živočíšnych produktov a iných látok a ak áno, je v tejto súvislosti relevantný zmiešavací pomer medzi vedľajšími živočíšnymi produktmi a inými látkami? Alebo stráca vedľajší živočíšny produkt povahu vedľajšieho živočíšneho produktu v zmysle nariadenia o vedľajších živočíšnych produktoch z roku 2009 a považuje sa z dôvodu jeho zmiešania s inou látkou za odpad v zmysle nariadenia (ES) č. 1013/2006?

         (1)  Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2008/98/ES z 19. novembra 2008 o odpade a o zrušení určitých smerníc (Ú. v. EÚ L 312, 2008, s. 3).

         (2)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1013/2006 zo 14. júna 2006 o preprave odpadu (Ú. v. EÚ L 190, 2006, s. 1).

         (3)  Nariadenie (ES) č. 1774/2002 Európskeho Parlamentu a Rady z 3. októbra 2002, ktorým sa stanovujú zdravotné predpisy týkajúce sa živočíšnych vedľajších produktov neurčených pre ľudskú spotrebu (Ú. v. ES L 273, 2002; Mim. vyd. 03/037, s. 92).

         (4)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1069/2009 z 21. októbra 2009, ktorým sa ustanovujú zdravotné predpisy týkajúce sa vedľajších živočíšnych produktov a odvodených produktov neurčených na ľudskú spotrebu a ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 1774/2002 (nariadenie o vedľajších živočíšnych produktoch) (Ú. v. EÚ L 300, 2009, s. 1).


title: Vec C-22/19: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden (Holandsko) 15. januára 2019 — trestné konanie proti YO

text:
               15.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 139/27

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden (Holandsko) 15. januára 2019 — trestné konanie proti YO
      (Vec C-22/19)
      (2019/C 139/26)
      Jazyk konania: holandčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden.

         Trestné konanie vedené proti:

      YO

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Je v prípade látky, ktorá nie je vedľajším produktom v zmysle smernice 2008/98/ES (1), ako rámcovej smernice v oblasti odpadov, per definitionem vylúčené, aby sa považovala za vedľajší živočíšny produkt v zmysle nariadenia o vedľajších živočíšnych produktoch z roku 2009, a teda táto látka v súlade s článkom 1 ods. 3 nariadenia (ES) č. 1013/2006 (2) nebude vyňatá z pôsobnosti posledného uvedeného nariadenia? Alebo nie je vylúčené, aby sa na látku vzťahovala definícia vedľajších živočíšnych produktov v zmysle nariadenia o vedľajších živočíšnych produktoch z roku 2009, ak takáto látka nespĺňa požiadavky stanovené článkom 5 ods. 1 smernice 2008/98/ES, a teda automaticky nepatrí do pôsobnosti nariadenia (ES) č. 1013/2006?

                  2.

                  Ako sa má vykladať pojem preprava odpadov, ktoré podliehajú požiadavkám na schválenie stanoveným nariadením (ES) č. 1774/2002 (3), v súčasnosti nariadením o vedľajších živočíšnych produktoch z roku 2009 (4), v zmysle článku 1 ods. 3 nariadenia (ES) č. 1013/2006: Myslí sa týmto pojmom preprava vedľajších živočíšnych produktov (z jednej krajiny do druhej) bez ohľadu na to, do ktorej kategórie tento materiál patrí? Alebo ide o prepravu materiálu uvedeného v článku 48 nariadenia o vedľajších živočíšnych produktoch z roku 2009 (predtým článok 8 nariadenia [ES] č. 1774/2002), ktorý sa obmedzuje na vedľajšie živočíšne produkty a odvodené produkty v zmysle tohto ustanovenia, teda na materiál kategórie 1, materiál kategórie 2 a niektoré z nich odvodené produkty vrátane spracovanej živočíšnej bielkoviny pochádzajúcej z materiálu kategórie 3?

                  3.

                  Ak sa má pod prepravou odpadov, ktoré podliehajú požiadavkám na schválenie stanoveným nariadením (ES) č. 1774/2002, teraz nariadením o vedľajších živočíšnych produktoch z roku 2009, v zmysle článku 1 ods. 3 písm. d) nariadenia (ES) č. 1013/2006 rozumieť preprava vedľajších živočíšnych produktov (z jednej krajiny do druhej) bez ohľadu na to, do ktorej kategórie tento materiál patrí, má sa v takomto prípade článok 1 ods. 3 písm. d) nariadenia (ES) č. 1013/2006 ďalej vykladať tak, že sa pod týmto pojmom rozumejú aj prepravy zmesí vedľajších živočíšnych produktov a iných látok a ak áno, je v tejto súvislosti relevantný zmiešavací pomer medzi vedľajšími živočíšnymi produktmi a inými látkami? Alebo stráca vedľajší živočíšny produkt povahu vedľajšieho živočíšneho produktu v zmysle nariadenia o vedľajších živočíšnych produktoch z roku 2009 a považuje sa z dôvodu jeho zmiešania s inou látkou za odpad v zmysle nariadenia (ES) č. 1013/2006?

         (1)  Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2008/98/ES z 19. novembra 2008 o odpade a o zrušení určitých smerníc (Ú. v. EÚ L 312, 2008, s. 3).

         (2)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1013/2006 zo 14. júna 2006 o preprave odpadu (Ú. v. EÚ L 190, 2006, s. 1).

         (3)  Nariadenie (ES) č. 1774/2002 Európskeho Parlamentu a Rady z 3. októbra 2002, ktorým sa stanovujú zdravotné predpisy týkajúce sa živočíšnych vedľajších produktov neurčených pre ľudskú spotrebu (Ú. v. ES L 273, 2002; Mim. vyd. 03/037, s. 92).

         (4)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1069/2009 z 21. októbra 2009, ktorým sa ustanovujú zdravotné predpisy týkajúce sa vedľajších živočíšnych produktov a odvodených produktov neurčených na ľudskú spotrebu a ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 1774/2002 (nariadenie o vedľajších živočíšnych produktoch) (Ú. v. EÚ L 300, 2009, s. 1).


title: Vec C-23/19: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden (Holandsko) 15. januára 2019 — trestné konanie proti P.F. Kamstra Recycling BV

text:
               15.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 139/28

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden (Holandsko) 15. januára 2019 — trestné konanie proti P.F. Kamstra Recycling BV
      (Vec C-23/19)
      (2019/C 139/27)
      Jazyk konania: holandčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden

         Trestné konanie vedené proti:

      P.F. Kamstra Recycling BV

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Je v prípade látky, ktorá nie je vedľajším produktom v zmysle smernice 2008/98/ES (1), ako rámcovej smernice v oblasti odpadov, per definitionem vylúčené, aby sa považovala za vedľajší živočíšny produkt v zmysle nariadenia o vedľajších živočíšnych produktoch z roku 2009, a teda táto látka v súlade s článkom 1 ods. 3 nariadenia (ES) č. 1013/2006 (2) nebude vyňatá z pôsobnosti posledného uvedeného nariadenia? Alebo nie je vylúčené, aby sa na látku vzťahovala definícia vedľajších živočíšnych produktov v zmysle nariadenia o vedľajších živočíšnych produktoch z roku 2009, ak takáto látka nespĺňa požiadavky stanovené článkom 5 ods. 1 smernice 2008/98/ES, a teda automaticky nepatrí do pôsobnosti nariadenia (ES) č. 1013/2006?

                  2.

                  Ako sa má vykladať pojem preprava odpadov, ktoré podliehajú požiadavkám na schválenie stanoveným nariadením (ES) č. 1774/2002 (3), v súčasnosti nariadením o vedľajších živočíšnych produktoch z roku 2009 (4), v zmysle článku 1 ods. 3 nariadenia (ES) č. 1013/2006: Myslí sa týmto pojmom preprava vedľajších živočíšnych produktov (z jednej krajiny do druhej) bez ohľadu na to, do ktorej kategórie tento materiál patrí? Alebo ide o prepravu materiálu uvedeného v článku 48 nariadenia o vedľajších živočíšnych produktoch z roku 2009 (predtým článok 8 nariadenia [ES] č. 1774/2002), ktorý sa obmedzuje na vedľajšie živočíšne produkty a odvodené produkty v zmysle tohto ustanovenia, teda na materiál kategórie 1, materiál kategórie 2 a niektoré z nich odvodené produkty vrátane spracovanej živočíšnej bielkoviny pochádzajúcej z materiálu kategórie 3?

                  3.

                  Ak sa má pod prepravou odpadov, ktoré podliehajú požiadavkám na schválenie stanoveným nariadením (ES) č. 1774/2002, teraz nariadením o vedľajších živočíšnych produktoch z roku 2009, v zmysle článku 1 ods. 3 písm. d) nariadenia (ES) č. 1013/2006 rozumieť preprava vedľajších živočíšnych produktov (z jednej krajiny do druhej) bez ohľadu na to, do ktorej kategórie tento materiál patrí, má sa v takomto prípade článok 1 ods. 3 písm. d) nariadenia (ES) č. 1013/2006 ďalej vykladať tak, že sa pod týmto pojmom rozumejú aj prepravy zmesí vedľajších živočíšnych produktov a iných látok a ak áno, je v tejto súvislosti relevantný zmiešavací pomer medzi vedľajšími živočíšnymi produktmi a inými látkami? Alebo stráca vedľajší živočíšny produkt povahu vedľajšieho živočíšneho produktu v zmysle nariadenia o vedľajších živočíšnych produktoch z roku 2009 a považuje sa z dôvodu jeho zmiešania s inou látkou za odpad v zmysle nariadenia (ES) č. 1013/2006?

         (1)  Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2008/98/ES z 19. novembra 2008 o odpade a o zrušení určitých smerníc (Ú. v. EÚ L 312, 2008, s. 3).

         (2)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1013/2006 zo 14. júna 2006 o preprave odpadu (Ú. v. EÚ L 190, 2006, s. 1).

         (3)  Nariadenie (ES) č. 1774/2002 Európskeho Parlamentu a Rady z 3. októbra 2002, ktorým sa stanovujú zdravotné predpisy týkajúce sa živočíšnych vedľajších produktov neurčených pre ľudskú spotrebu (Ú. v. ES L 273, 2002; Mim. vyd. 03/037, s. 92).

         (4)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1069/2009 z 21. októbra 2009, ktorým sa ustanovujú zdravotné predpisy týkajúce sa vedľajších živočíšnych produktov a odvodených produktov neurčených na ľudskú spotrebu a ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 1774/2002 (nariadenie o vedľajších živočíšnych produktoch) (Ú. v. EÚ L 300, 2009, s. 1).


title: Vec C-24/19: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Raad voor Vergunningsbetwistingen (Belgicko) 15. januára 2019 — A, B, C, D, E/Gewestelijke stedenbouwkundige ambtenaar van het departement Ruimte Vlaanderen, afdeling Oost-Vlaanderen

text:
               15.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 139/29

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Raad voor Vergunningsbetwistingen (Belgicko) 15. januára 2019 — A, B, C, D, E/Gewestelijke stedenbouwkundige ambtenaar van het departement Ruimte Vlaanderen, afdeling Oost-Vlaanderen
      (Vec C-24/19)
      (2019/C 139/28)
      Jazyk konania: holandčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Raad voor Vergunningsbetwistingen

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobcovia: A, B, C, D, E

         Žalovaný: Gewestelijke stedenbouwkundige ambtenaar van het departement Ruimte Vlaanderen, afdeling Oost-Vlaanderen

         Prejudiciálne otázky

      Má článok 2 písm. a) a článok 3 ods. 2 písm. a) smernice 2001/42/ES (1) (ďalej len „smernica SEP“) za následok, že článok 99 besluit van de Vlaamse regering van 23 december 2011 tot wijziging van het besluit van de Vlaamse regering van 6 februari 1991 houdende de vaststelling van het Vlaams reglement betreffende de milieuvergunning en van het besluit van de Vlaamse regering van 1 juni 1995 houdende algemene en sectorale bepalingen inzake milieuhygiëne [výnos flámskej vlády z 23. decembra 2011, ktorým sa mení výnos flámskej vlády zo 6. februára 1991, ktorým sa schvaľujú flámske predpisy týkajúce sa environmentálneho povolenia, a výnos flámskej vlády z 1. júna 1995, ktorým sa schvaľujú všeobecné a odvetvové predpisy týkajúce sa environmentálnej hygieny; ďalej len „výnos z 23. decembra 2011“], pokiaľ ide o prispôsobenie týchto výnosov technickému rozvoju, ktorým bol do VLAREM II doplnený oddiel 5.20.6 o zariadeniach na výrobu elektriny pomocou veternej energie, a Omzendbrief „Afwegingskader en randvoorwaarden voor de inplanting van windturbines“ [obežník „Rámec posudzovania a hraničné podmienky pre výstavbu veterných elektrární“, ďalej len „obežník“] z roku 2006 [ďalej spoločne označované aj ako „predmetné nástroje“], pričom oba tieto nástroje obsahujú odlišné ustanovenia týkajúce sa výstavby veterných elektrární, okrem iného aj bezpečnostné opatrenia a normy týkajúce sa tienenia a hlučnosti stanovené podľa plánovacích oblastí, sa majú považovať za „plán alebo program“ v zmysle uvedených ustanovení smernice? Ak sa ukáže, že pred vydaním predmetných nástrojov sa malo vykonať environmentálne posudzovanie, môže vnútroštátny súd dočasne zachovať právne účinky týchto protiprávnych nástrojov? V tejto súvislosti treba položiť viaceré čiastkové otázky:

                  1.

                  Možno za „plán alebo program“ v zmysle článku 2 písm. a) smernice SEP považovať politické opatrenie, akým je predmetný obežník, ktorý bol vypracovaný na základe voľnej úvahy a politickej diskrečnej právomoci príslušného orgánu, a preto v skutočnosti nemožno určiť orgán zodpovedný za vypracovanie „plánu alebo programu“, a pre ktorý nie je stanovený ani formálny postup vypracovávania?

                  2.

                  Postačuje, ak politické opatrenie alebo všeobecná právna úprava, ako sú predmetné nástroje, čiastočne obmedzujú voľnú úvahu orgánu príslušného na udelenie povolenia na to, aby sa mohli považovať za „plán alebo program“ v zmysle článku 2 písm. a) smernice SEP, aj keď nepredstavujú požiadavku, alebo nevyhnutný predpoklad udelenia povolenia, ani nemajú stanovovať rámec pre udeľovanie budúcich povolení, hoci normotvorca Únie považuje tento účel za jeden zo znakov pojmu „plány a programy“?

                  3.

                  Možno politické opatrenie, akým je predmetný obežník, ktorého vypracovanie je odôvodnené právnou istotou, a preto predstavuje úplne slobodné rozhodnutie, považovať za „plán alebo program“ v zmysle článku 2 písm. a) smernice SEP, a neodporuje taký výklad judikatúre Súdneho dvora, podľa ktorej sa teleologický výklad smernice nesmie podstatne odkláňať od jasne vyjadrenej vôle normotvorcu Únie?

                  4.

                  Možno oddiel 5.20.6 VLAREM II, ktorý obsahuje pravidlá, ktorých vydanie nebolo povinné, považovať za „plán alebo program“ v zmysle článku 2 písm. a) smernice SEP a neodporuje taký výklad judikatúre Súdneho dvora, podľa ktorej sa teleologický výklad smernice nesmie podstatne odkláňať od jasne vyjadrenej vôle normotvorcu Únie?

                  5.

                  Možno politické opatrenie a normatívny výnos vlády, ako sú predmetné nástroje, ktoré majú obmedzenú indikatívnu povahu alebo prinajmenšom nestanovujú rámec, z ktorého možno vyvodiť právo na uskutočnenie projektu, a ktoré nepriznávajú právo na rámec, v ktorom možno povoľovať projekty, považovať za „plán alebo program“ v zmysle článku 2 písm. a) a článku 3 ods. 2 smernice SEP, „ktor[ý] stanovuj[e] rámec pre súhlas budúceho rozvoja [rámec pre budúce povoľovanie — neoficiálny preklad]“, a neodporuje taký výklad judikatúre Súdneho dvora, podľa ktorej sa teleologický výklad smernice nesmie podstatne odkláňať od jasne vyjadrenej vôle normotvorcu Únie?

                  6.

                  Možno politické opatrenie, akým je obežník EME/2006/01-RO/2006/02, ktoré má čisto indikatívnu povahu, a/alebo normatívny výnos vlády, akým je oddiel 5.20.6 VLAREM II, ktorý stanovuje len minimálne štandardy na udeľovanie povolení a inak pôsobí úplne samostatne ako všeobecná právna úprava, pričom oba tieto nástroje obsahujú len obmedzený počet kritérií a pravidiel a ani jeden z nich nie je sám osebe rozhodujúci pre ktorékoľvek z kritérií alebo pravidiel, a preto možno tvrdiť, že na základe objektívnych okolností sa dá vylúčiť, že tieto nástroje môžu mať významné environmentálne účinky, považovať za „plán alebo program“ v zmysle článku 2 písm. a) v spojení s článkom 3 ods. 1 a 2 smernice SEP, a teda za právne akty, ktoré tým, že vymedzujú pravidlá a kontrolné postupy uplatniteľné v dotknutom odvetví, stanovujú významný súbor kritérií a pravidiel pre povoľovanie a vykonávanie jedného alebo viacerých projektov, ktoré pravdepodobne majú významné environmentálne účinky?

                  7.

                  Môže súd v prípade, ak je odpoveď na predchádzajúcu otázku záporná, sám konštatovať túto skutočnosť po vydaní uvedeného výnosu alebo kvázi právnych predpisov (ako sú predmetné normy VLAREM a obežník)?

                  8.

                  Môže súd v prípade, ak má len nepriamu právomoc založenú na námietke, pričom rozhodnutie o tejto námietke je záväzné len pre účastníkov konania, a ak z odpovede na prejudiciálne otázky vyplynie, že predmetné nástroje sú protiprávne, nariadiť, aby účinky protiprávneho výnosu a/alebo obežníka zostali zachované, ak tieto protiprávne nástroje prispievajú k dosiahnutiu cieľa ochrany životného prostredia, ktorý sleduje aj smernica v zmysle článku 288 ZFEÚ, a sú splnené podmienky takého zachovania účinkov vyplývajúce z práva Únie [stanovené v rozsudku z 28. júla 2016, Association France Nature Environnement, (C-379/15)]?

                  9.

                  Môže súd v prípade, ak je odpoveď na ôsmu otázku záporná, nariadiť, aby účinky napadnutého projektu zostali zachované, aby tak nepriamo boli splnené podmienky zachovania právnych účinkov plánu alebo programu, ktorý odporuje smernici SEP, vyplývajúce z práva Únie (stanovené v rozsudku Association France Nature Environnement)?

         (1)  Smernica 2001/42/ES Európskeho parlamentu a Rady z 27. júna 2001 o posudzovaní účinkov určitých plánov a programov na životné prostredie (Ú. v. ES L 197, 2001, s. 30; Mim. vyd. 15/006, s. 157).


title: Vec C-39/19: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Fővárosi Törvényszé (Maďarsko) 23. januára 2019 — Telenor Magyarország Zrt./Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Elnöke

text:
               15.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 139/31

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Fővárosi Törvényszé (Maďarsko) 23. januára 2019 — Telenor Magyarország Zrt./Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Elnöke
      (Vec C-39/19)
      (2019/C 139/29)
      Jazyk konania: maďarčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Fővárosi Törvényszék

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobkyňa: Telenor Magyarország Zrt.

         Žalovaný: Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Elnöke

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Má sa obchodná dohoda medzi poskytovateľom služieb prístupu k internetu a koncovým užívateľom, podľa ktorej poskytovateľ služieb účtuje koncovému užívateľovi nulovú tarifu vo vzťahu k určitým aplikáciám (to znamená, že prenos dát uskutočnený v súvislosti s danou aplikáciou sa nezapočítava na účely spotreby dát a rovnako sa nespomaľuje rýchlosť prenosu po prekročení zmluvne dohodnutého objemu dát) a podľa ktorej tento poskytovateľ uplatňuje diskrimináciu stanovenú v podmienkach obchodnej dohody uzatvorenej s koncovým spotrebiteľom a namierenú výlučne proti koncovému užívateľovi, ktorý je stranou tejto dohody, a nie proti koncovému užívateľovi, ktorý nie je stranou tejto dohody, vykladať v zmysle článku 3 ods. 2 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2015/2120 z 25. novembra 2015, ktorým sa ustanovujú opatrenia týkajúce sa prístupu k otvorenému internetu a ktorým sa mení smernica 2002/22/ES o univerzálnej službe a právach užívateľov týkajúcich sa elektronických komunikačných sietí a služieb (1) a nariadenie (EÚ) č. 531/2012 o roamingu vo verejných mobilných komunikačných sieťach v rámci Únie (ďalej len „nariadenie“)?

                  2.

                  V prípade zápornej odpovede na prvú prejudiciálnu otázku, má sa článok 3 ods. 3 nariadenia vykladať v tom zmysle, že na účely zistenia existencie porušenia — aj vzhľadom na odôvodnenie 7 nariadenia — je potrebné posúdenie založené na vplyve a trhu, ktoré určuje, či opatrenia prijaté poskytovateľom služieb prístupu k internetu skutočne obmedzujú — a prípadne do akej miery — práva, ktoré článok 3 ods. 1 nariadenia priznáva koncovému užívateľovi?

                  3.

                  Odhliadnuc od prvej a druhej prejudiciálnej otázky, má sa článok 3 ods. 3 nariadenia vykladať v tom zmysle, že zákaz stanovený v tomto článku má všeobecný a objektívny charakter, takže podľa tohto zákazu je zakázané akékoľvek opatrenie na riadenie prevádzky, ktoré stanovuje rozdiely medzi určitými internetovými obsahmi, a to bez ohľadu na to, či tieto opatrenia poskytovateľ služieb prístupu k internetu stanoví prostredníctvom dohody, obchodnej praktiky alebo iného druhu konania?

                  4.

                  V prípade kladnej odpovede na tretiu prejudiciálnu otázku, možno konštatovať existenciu porušenia článku 3 ods. 3 nariadenia tiež na základe samotnej skutočnosti, že existuje diskriminácia, bez toho, aby bolo potrebné dodatočne vykonať posúdenie trhu a vplyvu, a preto v takom prípade nie je potrebné posúdenie podľa článku 3 ods. 1 a 2 nariadenia?

         (1)  Ú. v. EÚ L 310, 2015, s. 1.


title: Vec C-40/19: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) 23. januára 2019 — EY/Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

text:
               15.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 139/32

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) 23. januára 2019 — EY/Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal
      (Vec C-40/19)
      (2019/C 139/30)
      Jazyk konania: maďarčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobca: EY

         Žalovaný: Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Má sa článok 47 Charty základných práv Európskej únie a článok 31 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2013/3[2]/EÚ (1) („smernica o konaní“) vzhľadom na články 6 a 13 Európskeho dohovoru o ľudských právach vykladať v tom zmysle, že je možné, aby členský štát zaručil účinnú súdnu ochranu tiež v prípade, ak jeho súdne orgány nemôžu zmeniť rozhodnutia vydané v azylových veciach, ale môžu ich len zrušiť a nariadiť nové konanie?

                  2.

                  Má sa článok 47 Charty základných práv Európskej únie a článok 31 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2013/3[2]/EÚ („smernica o konaní“) vzhľadom na články 6 a 13 Európskeho dohovoru o ľudských právach vykladať v tom zmysle, že je v súlade [s touto právnou úpravou] právna úprava členského štátu, ktorá stanovuje povinnú a jednotnú lehotu 60 dní na súdne konania o azyle, bez ohľadu na akékoľvek individuálne okolnosti a bez zohľadnenia osobitostí veci a prípadných ťažkostí s dokazovaním?

         (1)  Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2013/32/EÚ z 26. júna 2013 o spoločných konaniach o poskytovaní a odnímaní medzinárodnej ochrany (Ú. v. EÚ L 180, 2013, s. 60).


title: Vec C-42/19: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Supremo Tribunal Administrativo (Portugalsko) 24. januára 2019 — SONAECOM SGPS, SA/Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               15.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 139/33

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Supremo Tribunal Administrativo (Portugalsko) 24. januára 2019 — SONAECOM SGPS, SA/Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Vec C-42/19)
      (2019/C 139/31)
      Jazyk konania: portugalčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Supremo Tribunal Administrativo

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobkyňa: SONAECOM SGPS, SA

         Žalovaná: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Je skutočnosť, že odvolateľka Sonaecom SGPS si odpočítala daň zaplatenú za poradenské služby týkajúce sa prieskumu trhu na účely nadobudnutia podielov na základnom imaní, v súlade s pravidlami odpočítania DPH stanovenými v šiestej smernici o DPH (1), konkrétne v článku 4 ods. 1 a 2 a v článku 17 ods. 1, 2 a 5 tejto smernice, ak k nadobudnutiu týchto podielov nedošlo?

                  2.

                  Je skutočnosť, že odvolateľka Sonaecom SGPS si odpočítala daň, ktorú zaplatila z provízie vyplatenej spoločnosti BCP za vytvorenie a nastavenie dlhopisovej pôžičky, ktorá sa mala začleniť do štruktúry financovania jej dcérskych spoločnosti a ktorá bola vzhľadom na to, že príslušné investície sa neuskutočnili, v celom rozsahu pripísaná spoločnosti Sonae SGPS, ktorá je materskou spoločnosťou skupiny, v súlade s pravidlami odpočítania DPH stanovenými v šiestej smernici o DPH, konkrétne v článku 4 ods. 1 a 2 a v článku 17 ods. 1, 2 a 5 tejto smernice?

         (1)  Šiesta smernica Rady 77/388/EHS zo 17. mája 1977 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu — spoločný systém dane z pridanej hodnoty: jednotný základ jej stanovenia (Ú. v. ES L 145, 1977, s. 1; Mim. vyd. 09/001, s. 23).


title: Vec C-43/19: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Portugalsko) 24. januára 2019 — Vodafone Portugal — Comunicações Pessoais, S.A./Autoridade Tributária e Aduaneira

text:
               15.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 139/34

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Portugalsko) 24. januára 2019 — Vodafone Portugal — Comunicações Pessoais, S.A./Autoridade Tributária e Aduaneira
      (Vec C-43/19)
      (2019/C 139/32)
      Jazyk konania: portugalčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD)

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobkyňa: Vodafone Portugal — Comunicações Pessoais, S.A.

         Žalovaný: Autoridade Tributária e Aduaneira

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Majú sa článok 2 ods. 1 písm. c) a články 9, 24, 72 a 73 smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 vykladať v tom zmysle, že v prípade, ak poskytovateľ elektronických komunikačných služieb vyúčtuje svojim bývalým zákazníkom (ktorým poskytol v rámci propagačných ponúk výhody, ktoré môžu spočívať v bezplatnej inštalácii alebo aktivácii služby, prenose čísla alebo poskytnutí zariadení alebo v uplatňovaní osobitných sadzieb, výmenou za ich záväzok dodržať určitú dobu viazanosti, ktorú nedodržali z dôvodov, za ktoré zodpovedajú) sumu, ktorá podľa zákona nemôže byť vyššia než náklady, ktoré poskytovateľ vynaložil v súvislosti s inštaláciou služby, a musí byť primeraná výhode poskytnutej zákazníkovi, ktorá je takto označená a vyčíslená v uzavretej zmluve, a preto nemôže automaticky zodpovedať celkovej výške súm splatných ku dňu ukončenia zmluvy, ide o poskytovanie služieb podliehajúce DPH?

                  2.

                  Bráni vzhľadom na uvedené ustanovenia skutočnosť, že také sumy sa účtujú až po ukončení zmluvy, keď poskytovateľ už neposkytuje služby zákazníkovi, a že po ukončení zmluvy nedošlo ku konkrétnej spotrebe, tomu, aby sa tieto sumy považovali za protiplnenie za poskytovanie služieb?

                  3.

                  Treba vzhľadom na uvedené ustanovenia vylúčiť možnosť, že uvedená suma je protiplnením za poskytovanie služieb, z dôvodu, že poskytovateľ a jeho bývalí zákazníci na základe zákona vopred vymedzili prostredníctvom adhéznej zmluvy vzorec na výpočet sumy, ktorú musia zákazníci zaplatiť v prípade, ak nedodržia dobu viazanosti stanovenú v zmluve o poskytovaní služieb?

                  4.

                  Treba vzhľadom na uvedené ustanovenia vylúčiť možnosť, že uvedená suma je protiplnením za poskytovanie služieb, ak sporná suma nezodpovedá sume, ktorú by poskytovateľ získal za zvyšok doby viazanosti v prípade, ak by nedošlo k ukončeniu zmluvy?


title: Vec C-66/19: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Landgericht Saarbrücken (Nemecko) 29. januára 2019 — JC/Kreissparkasse Saarlouis

text:
               15.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 139/35

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Landgericht Saarbrücken (Nemecko) 29. januára 2019 — JC/Kreissparkasse Saarlouis
      (Vec C-66/19)
      (2019/C 139/33)
      Jazyk konania: nemčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Landgericht Saarbrücken

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobca: JC

         Žalovaná: Kreissparkasse Saarlouis

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Má sa článok 10 ods. 2 písm. p) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/48/ES z 23. apríla 2008 o zmluvách o spotrebiteľskom úvere a o zrušení smernice Rady 87/102/EHS (1) vykladať v tom zmysle, že medzi nevyhnutné informácie o „čase“ alebo o „iných podmienkach vykonania práva na odstúpenie od zmluvy“ patria aj podmienky začatia plynutia lehoty na odstúpenie od zmluvy?

                  2.

                  V prípade kladnej odpovede na otázku 1:
                  Bráni článok 10 ods. 2 písm. p) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/48/ES o zmluvách o spotrebiteľskom úvere a o zrušení smernice Rady 87/102/EHS výkladu, podľa ktorého informácia o práve na odstúpenie od zmluvy je „zrozumiteľná“ a „stručná“, ak vo vzťahu k začatiu plynutia lehoty na odstúpenie od zmluvy sama neuvádza úplne údaje, ktoré sa majú povinne uviesť na účely začatia plynutia tejto lehoty, ale v tejto súvislosti odkazuje na vnútroštátny právny predpis — v prejednávanom prípade na § 492 ods. 2 Bürgerliches Gesetzbuch (občiansky zákonník, ďalej len „BGB“) v znení platnom do 12. júna 2014, ktorý ďalej odkazuje na ďalšie vnútroštátne právne predpisy — v prejednávanom prípade na článok 247 § 3 až § 13 Einführungsgesetz zum Bürgerlichen Gesetzbuch (zákon, ktorým sa zavádza občiansky zákonník, ďalej len „EGBGB“), a preto spotrebiteľ musí prečítať množstvo ustanovení v rôznych právnych predpisoch, aby mu bolo jasné, aké informácie treba povinne uviesť, aby začala plynúť lehota na odstúpenie od zmluvy v prípade jeho zmluvy o úvere?

                  3.

                  V prípade zápornej odpovede na otázku 2 (a ak nie sú zásadné výhrady voči odkazu na vnútroštátne právne predpisy):
                  Bráni článok 10 ods. 2 písm. p) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/48/ES z 23. apríla 2008 o zmluvách o spotrebiteľskom úvere a o zrušení smernice Rady 87/102/EHS výkladu, podľa ktorého informácia o práve na odstúpenie od zmluvy je „zrozumiteľná“ a „stručná“, ak odkaz na vnútroštátny právny predpis — v prejednávanom prípade na § 492 ods. 2 BGB v znení platnom v období od 30. júla 2010 do 12. júna 2014 —, ktorý ďalej odkazuje na ďalšie vnútroštátne právne predpisy — v prejednávanom prípade na článok 247 § 3 až § 13 EGBGB v znení platnom v období od 4. augusta 2011 do 12. júna 2014 —, vedie nutne k tomu, že spotrebiteľ musí okrem prečítania právnych predpisov vykonať aj právnu subsumpciu, napríklad na účely zistenia, či mu bol úver poskytnutý za podmienok, ktoré sú bežné pre zmluvy zabezpečené nehnuteľnosťou a ich dočasné financovanie, alebo, či ide o viazané zmluvy, aby mu bolo jasné, aké informácie treba povinne uviesť, aby začala plynúť lehota na odstúpenie od zmluvy v prípade jeho zmluvy o úvere?

         (1)  Ú. v. EÚ L 133, 2008, s. 66.


title: Vec C-67/19: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) 30. januára 2019 — KD/Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

text:
               15.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 139/36

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Maďarsko) 30. januára 2019 — KD/Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal
      (Vec C-67/19)
      (2019/C 139/34)
      Jazyk konania: maďarčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobca: KD

         Žalovaný: Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Má sa článok 47 Charty základných práv Európskej únie a článok 31 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2013/3[2]/EÚ (1) („smernica o konaní“) vzhľadom na články 6 a 13 Európskeho dohovoru o ľudských právach vykladať v tom zmysle, že je možné, aby členský štát zaručil účinnú súdnu ochranu tiež v prípade, ak jeho súdne orgány nemôžu zmeniť rozhodnutia vydané v azylových veciach, ale môžu ich len zrušiť a nariadiť nové konanie?

                  2.

                  Má sa článok 47 Charty základných práv Európskej únie a článok 31 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2013/3[2]/EÚ („smernica o konaní“) vzhľadom na články 6 a 13 Európskeho dohovoru o ľudských právach vykladať v tom zmysle, že je v súlade [s touto právnou úpravou] právna úprava členského štátu, ktorá stanovuje povinnú a jednotnú lehotu 60 dní na súdne konania o azyle, bez ohľadu na akékoľvek individuálne okolnosti a bez zohľadnenia osobitostí veci a prípadných ťažkostí s dokazovaním?

         (1)  Smernica Európskeho Parlamentu a Rady 2013/32/EÚ z 26. júna 2013 o spoločných konaniach o poskytovaní a odnímaní medzinárodnej ochrany (Ú. v. EÚ L 180, 2013, s. 60).


title: Vec C-73/19: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Hof van beroep te Antwerpen (Belgicko) 31. januára 2019 — Belgische Staat zastúpený ministrom práce, hospodárstva a ochrany spotrebiteľov, povereným zahraničným obchodom, Belgische Staat zastúpený generálnym riaditeľom generálneho riaditeľstva hospodárskej inšpekcie a generálny riaditeľ generálneho riaditeľstva hospodárskej inšpekcie/Movic BV, Events Belgium BV, Leisure Tickets & Activities International BV

text:
               15.4.2019

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 139/36

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Hof van beroep te Antwerpen (Belgicko) 31. januára 2019 — Belgische Staat zastúpený ministrom práce, hospodárstva a ochrany spotrebiteľov, povereným zahraničným obchodom, Belgische Staat zastúpený generálnym riaditeľom generálneho riaditeľstva hospodárskej inšpekcie a generálny riaditeľ generálneho riaditeľstva hospodárskej inšpekcie/Movic BV, Events Belgium BV, Leisure Tickets & Activities International BV
      (Vec C-73/19)
      (2019/C 139/35)
      Jazyk konania: holandčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Hof van beroep te Antwerpen

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobcovia: Belgische Staat zastúpený ministrom práce, hospodárstva a ochrany spotrebiteľov, poverený zahraničným obchodom, Belgische Staat zastúpený generálnym riaditeľom generálneho riaditeľstva hospodárskej inšpekcie a generálny riaditeľ generálneho riaditeľstva hospodárskej inšpekcie

         Žalovaní: Movic BV, Events Belgium BV, Leisure Tickets & Activities International BV

         Prejudiciálna otázka

      Spadá spor, ktorého predmetom je žaloba podaná belgickými štátnymi orgánmi proti holandským spoločnostiam podľa článku 14 zákona z 30. júla 2013 o predaji vstupeniek na podujatia a článku XVII.7 WER (Hospodársky zákonník), ktorou sa navrhuje, aby súd určil, že uvedené spoločnosti sa dopustili protiprávnych praktík na trhu a/alebo obchodných praktík voči spotrebiteľom, a uložil im povinnosť zdržať sa týchto porušení, pričom uvedené spoločnosti z Holandska cez webové stránky ponúkajú ďalší predaj lístkov na podujatia v Belgicku najmä belgickým zákazníkom, pod občianske alebo obchodné veci v zmysle článku 1 ods. 1 nariadenia (EÚ) č. 1215/2012 z 12. decembra 2012 (1) o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach a môže rozhodnutie súdu vydané v takom spore z tohto dôvodu patriť do pôsobnosti uvedeného nariadenia?

         (1)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1215/2012 z 12. decembra 2012 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (Ú. v. EÚ L 351, 2012, s. 1).