Rozsudok Súdneho dvora zo 6. februára 1996. # Kuratorium für Dialyse und Nierentransplantation e.V. proti Johanna Lewark. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Bundesarbeitsgericht - Nemecko. # Vec C-457/93.


Rozsudok Súdneho dvora zo 16. júna 1987. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Talianskej republike. # Vec 118/85.


Rozsudok Súdu prvého stupňa (druhá komora) z 11. septembra 2002. # Claude Willeme proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Úradníci. # Vec T-89/01.


Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 10. júna 1982. # Antonia Camera, vydatá Caracciolo, proti Institut national d'assurance maladie-invalidité a Union nationale des mutualités socialistes. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Cour de cassation - Belgicko. # Sociálne zabezpečenie migrujúcich pracovníkov. # Vec 92/81.


Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 29. októbra 1998. # Manuel de Castro Freitas (C-193/97) a Raymond Escallier (C-194/97) proti Ministre des Classes moyennes et du Tourisme. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Tribunal administratif - Luxemburské veľkovojvodstvo. # Sloboda usadiť sa. # Spojené veci C-193/97 a C-194/97.


title: Rozsudok Všeobecného súdu (prvá komora) z 13. júla 2011. # Unipetrol a.s. proti Európskej komisii. # Hospodárska súťaž - Kartely - Trh s butadiénovým kaučukom a butadiénstyrénovým kaučukom vyrábaným emulznou polymerizáciou - Rozhodnutie, v ktorom sa konštatuje porušenie článku 81 ES - Účasť na karteli - Pripísateľnosť protiprávneho správania - Pokuty. # Vec T-45/07.

text:
      Vec T‑45/07
      Unipetrol a.s.
      proti
      Európskej komisii
      „Hospodárska súťaž – Kartely – Trh s butadiénovým kaučukom a butadiénstyrénovým kaučukom vyrábaným emulznou polymerizáciou – Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 81 ES – Účasť na karteli – Pripísateľnosť protiprávneho správania – Pokuty“
      Abstrakt rozsudku
      Hospodárska súťaž – Správne konanie – Rozhodnutie Komisie, ktorým sa konštatuje porušenie – Dôkazy, ktoré treba predložiť
      (Článok 81 ods. 1 ES)
      Pokiaľ ide o dokazovanie porušenia článku 81 ods. 1 ES, je Komisia povinná preukázať porušenia, ktoré konštatuje, a pripojiť
         vhodné dôkazy na to, aby z právneho hľadiska dostatočne preukázala existenciu skutočností zakladajúcich porušenie. Je tak
         nevyhnutné, aby Komisia uviedla presné a zhodujúce sa dôkazy na podloženie pevného presvedčenia, že došlo k spáchaniu porušenia.

      Akákoľvek pochybnosť súdu musí byť na prospech podniku, ktorému bolo určené rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie. Súd
         preto nemôže dospieť k záveru, že Komisia z právneho hľadiska dostatočne preukázala dané porušenie, ak má v tejto súvislosti
         naďalej akékoľvek pochybnosti.

      Okrem toho je obvyklé, že činnosti, ktoré zahŕňajú protisúťažnú prax a dohody, prebiehajú skryte, že stretnutia sa konajú
         tajne a že dokumentácia, ktorá sa ich týka, je zredukovaná na minimum. Z toho vyplýva, že aj keď Komisia objaví dôkazy výslovne
         preukazujúce nezákonný kontakt medzi hospodárskymi subjektmi, tie sú obyčajne len zlomkovité a zriedkavé do tej miery, že
         je často nutné rekonštruovať niektoré detaily prostredníctvom dedukcie. Vo väčšine prípadov sa preto existencia protisúťažného
         postupu alebo dohody musí vyvodiť z určitého množstva zhodných okolností a nepriamych dôkazov, ktoré – posudzované ako celok
         – môžu v prípade neexistencie iného prijateľného vysvetlenia predstavovať dôkaz porušenia pravidiel hospodárskej súťaže.

      Aj keď niektoré skutočnosti zohľadnené Komisiou môžu mať určitú dôkaznú hodnotu, keďže nie sú vzhľadom na rozpory v rozhodnutí
         Komisie, ktoré sa týkajú najmä stretnutí organizovaných v rámci kartelu, a pochybnosti, ktoré svedčia v prospech daného podniku,
         dostatočné na odôvodnenie konštatovania existencie porušenia zo strany daného podniku, je potrebné zrušiť rozhodnutie Komisie.

      (pozri body 48, 49, 66, 68)
ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (prvá komora)
      z 13. júla 2011 (*)

      „Hospodárska súťaž – Kartely – Trh s butadiénovým kaučukom a butadiénstyrénovým kaučukom vyrábaným emulznou polymerizáciou – Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 81 ES – Účasť na karteli – Pripísateľnosť protiprávneho správania – Pokuty“
      Vo veci T‑45/07,
      Unipetrol a.s., so sídlom v Prahe (Česká republika), v zastúpení: J. Matějček a I. Janda, advokáti,

      žalobca,
      proti
      Európskej komisii, v zastúpení: pôvodne M. Kellerbauer, V. Bottka a O. Weber, neskôr M. Kellerbauer, V. Bottka a V. Di Bucci, splnomocnení zástupcovia,

      žalovanej,
      ktorej predmetom je návrh na zrušenie rozhodnutia Komisie K(2006) 5700 v konečnom znení z 29. novembra 2006 týkajúceho sa
         konania o uplatnení článku 81 [ES] a článku 53 Dohody EHP (vec COMP/F/38.638 – Butadiénový kaučuk a butadiénstyrénový kaučuk
         vyrábaný emulznou polymerizáciou) v rozsahu, v akom sa týka Unipetrolu a.s., alebo subsidiárne návrh, aby Všeobecný súd uplatnil
         svoju plnú rozhodovaciu právomoc,

      VŠEOBECNÝ SÚD (prvá komora),
      v zložení: sudcovia F. Dehousse (spravodajca), vykonávajúci funkciu predsedu komory, I. Wiszniewska‑Białecka a N. Wahl,
      tajomník: K. Pocheć, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 20. októbra 2009,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
       Okolnosti predchádzajúce sporu
      1        Rozhodnutím K(2006) 5700 v konečnom znení z 29. novembra 2006 (vec COMP/F/38.638 – Butadiénový kaučuk a butadiénstyrénový
         kaučuk vyrábaný emulznou polymerizáciou, ďalej len „napadnuté rozhodnutie“) Komisia Európskych spoločenstiev konštatovala,
         že viaceré podniky porušili článok 81 ods. 1 ES a článok 53 Dohody o Európskom hospodárskom priestore (EHP) tým, že sa zúčastnili
         na karteli na trhu vyššie uvedených výrobkov.

      2        Podniky, ktoré boli adresátmi napadnutého rozhodnutia, sú tieto:

      –        Bayer AG, so sídlom v Leverkusene (Nemecko),
      –        The Dow Chemical Company, so sídlom v Midlande, Michigan (Spojené štáty americké) (ďalej len „Dow Chemical“),
      –        Dow Deutschland Inc., so sídlom v Schwalbachu (Nemecko),
      –        Dow Deutschland Anlagengesellschaft mbH (predtým Dow Deutschland GmbH & Co. OHG), so sídlom v Schwalbachu,
      –        Dow Europe, so sídlom v Horgene (Švajčiarsko),
      –        Eni SpA, so sídlom v Ríme (Taliansko),
      –        Polimeri Europa SpA, so sídlom v Brindisi (Taliansko) (ďalej len „Polimeri“),
      –        Shell Petroleum NV, so sídlom v Haagu (Holandsko),
      –        Shell Nederland BV, so sídlom v Haagu,
      –        Shell Nederland Chemie BV, so sídlom v Rotterdame (Holandsko),
      –        Unipetrol a.s., so sídlom v Prahe (Česká republika),
      –        Kaučuk a.s., so sídlom v Kralupoch nad Vltavou (Česká republika),
      –        Trade‑Stomil sp. z o.o., so sídlom Lodži (Poľsko) (ďalej len „Stomil“).
      3        Dow Chemical úplne ovláda priamo alebo nepriamo Dow Deutschland, Dow Deutschland Anlagengesellschaft a Dow Europe (ďalej spoločne
         len „Dow“) (odôvodnenia č. 16 až 21 napadnutého rozhodnutia).

      4        Činnosť Eni, pokiaľ ide o dotknuté výrobky, najprv zabezpečovala EniChem Elastomeri Srl, ktorú nepriamo ovládala Eni prostredníctvom
         svojej dcérskej spoločnosti EniChem SpA (ďalej len „EniChem SpA“). Dňa 1. novembra 1997 došlo k zlúčeniu EniChem Elastomeri
         a EniChem SpA. Eni ovládala 99,97 % EniChem SpA. Dňa 1. januára 2002 EniChem SpA previedla svoju strategickú chemickú činnosť
         (vrátane činnosti spojenej s butadiénovým kaučukom a butadiénstyrénovým kaučukom vyrábaný emulznou polymerizáciou) na dcérsku
         spoločnosť Polimeri, ktorú úplne ovládala. Eni ovláda priamo a nepriamo Polimeri od 21. októbra 2002. Od 1. mája 2003 EniChem
         SpA zmenila svoje obchodné meno na Syndial SpA (odôvodnenia č. 26 až 32 napadnutého rozhodnutia). Komisia používa v napadnutom
         rozhodnutí označenie „EniChem“ ako odkaz na každú spoločnosť, ktorú vlastní Eni (ďalej len „EniChem“) (odôvodnenie č. 36 napadnutého
         rozhodnutia).

      5        Shell Nederland Chemie je dcérskou spoločnosťou Shell Nederland, ktorú úplne ovláda Shell Petroleum (odôvodnenia č. 38 až
         40 napadnutého rozhodnutia).

      6        Kaučuk vznikol v roku 1997 zlúčením Kaučuk Group a.s. a Chemopetrol Group a.s. Dňa 21. júla 1997 Unipetrol nadobudol všetok
         majetok, práva a povinnosti zlúčených podnikov. Unipetrol má 100 % akcií v spoločnosti Kaučuk (odôvodnenia č. 45 a 46 napadnutého
         rozhodnutia). Okrem toho podľa napadnutého rozhodnutia Tavorex s.r.o. (ďalej len „Tavorex“) so sídlom v Českej republike zastupoval
         Kaučuk (a jeho predchodcu Kaučuk Group) pri vývozoch od roku 1991 do 28. februára 2003. Ďalej, podľa napadnutého rozhodnutia,
         Tavorex zastupoval Kaučuk od roku 1996 na stretnutiach Európskeho združenia syntetického kaučuku (odôvodnenie č. 49 napadnutého
         rozhodnutia).

      7        Stomil podľa napadnutého rozhodnutia zastupoval poľského výrobcu Chemical Company Dwory S.A. (ďalej len „Dwory“) pri vývozných
         činnostiach už približne 30 rokov prinajmenšom až do roku 2001. Ďalej, podľa napadnutého rozhodnutia Stomil zastupoval Dwory
         v rokoch od 1997 do 2000 na stretnutiach Európskeho združenia syntetického kaučuku (odôvodnenie č. 51 napadnutého rozhodnutia).

      8        Obdobie, o ktorom sa konštatovalo, že počas neho trvalo porušenie, bolo od 20. mája 1996 do 28. novembra 2002 (v prípade Bayer,
         Eni a Polimeri), od 20. mája 1996 do 31. mája 1999 (v prípade Shell Petroleum, Shell Nederland a Shell Nederland Chemie),
         od 1. júla 1996 do 28. novembra 2002 (v prípade Dow Chemical), od 1. júla 1996 do 27. novembra 2001 (v prípade Dow Deutschland),
         od 16. novembra 1999 do 28. novembra 2002 (v prípade Unipetrolu a Kaučuku), od 16. novembra 1999 do 22. februára 2000 (v prípade
         Stomilu), od 22. februára 2001 do 28. februára 2002 (v prípade Dow Deutschland Anlagengesellschaft) a od 26. novembra 2001
         do 28. novembra 2002 (v prípade Dow Europe) (odôvodnenia č. 476 až 485 a článok 1 výroku napadnutého rozhodnutia).

      9        Butadiénový kaučuk (ďalej len „BK“) a butadiénstyrénový kaučuk vyrábaný emulznou polymerizáciou (ďalej len „BSK“) sú syntetické
         kaučuky v podstate používané pri výrobe pneumatík. Tieto dva výrobky sú navzájom zastupiteľné a nahraditeľné aj inými druhmi
         syntetických kaučukov, ako aj prírodným kaučukom (odôvodnenia č. 3 až 6 napadnutého rozhodnutia).

      10      Okrem výrobcov uvedených v napadnutom rozhodnutí iní výrobcovia nachádzajúci sa v Ázii a vo východnej Európe predali obmedzené
         množstvá BK a BSK na území EHP. Okrem toho značnú časť BK vyrábajú priamo veľkí výrobcovia pneumatík (odôvodnenie č. 54 napadnutého
         rozhodnutia).

      11      Dňa 20. decembra 2002 sa Bayer skontaktoval so službami Komisie a vyjadril svoje želanie spolupracovať na základe oznámenia
         Komisie o oslobodení od pokút a znížení pokút v prípadoch kartelov (Ú. v. ES C 45, 2002, s. 3; Mim. vyd. 08/002, s. 155, ďalej
         len „oznámenie o spolupráci“), pokiaľ ide o BK a BSK. Pokiaľ ide o BSK, Bayer poskytol ústne vyhlásenie opisujúce činnosti
         kartelu. Toto ústne vyhlásenie bolo zaregistrované na kazete (odôvodnenie č. 67 napadnutého rozhodnutia).

      12      Dňa 14. januára 2003 Bayer poskytol ústne vyhlásenie opisujúce činnosti kartelu, pokiaľ ide o BK. Toto ústne vyhlásenie bolo
         zaregistrované na kazete. Bayer takisto poskytol zápisnice zo stretnutí výboru BK v rámci Európskeho združenia syntetického
         kaučuku (odôvodnenie č. 68 napadnutého rozhodnutia).

      13      Dňa 5. februára 2003 Komisia oznámila Bayer svoje rozhodnutie priznať mu podmienečnú imunitu od pokuty (odôvodnenie č. 69
         napadnutého rozhodnutia).

      14      Dňa 27. marca 2003 Komisia vykonala návštevu na účely vyšetrovania na základe článku 14 ods. 3 nariadenia Rady č. 17 zo 6. februára
         1962, prvého nariadenia implementujúceho články [81 ES] a [82 ES] (Ú. v. ES 13, s. 204; Mim. vyd. 08/001, s. 3) v priestoroch
         Dow Deutschland & Co. (odôvodnenie č. 70 napadnutého rozhodnutia).

      15      Medzi septembrom 2003 a júlom 2006 Komisia adresovala podnikom uvedeným v napadnutom rozhodnutí viaceré žiadosti o informácie
         na základe článku 11 nariadenia č. 17 a článku 18 nariadenia Rady (ES) č. 1/2003 zo 16. decembra 2002 o vykonávaní pravidiel
         hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 [ES] a 82 [ES] (Ú. v. ES L 1, s. 1; Mim. vyd. 08/002, s. 205) (odôvodnenie č. 71
         napadnutého rozhodnutia).

      16      Dňa 16. októbra 2003 sa zástupcovia Dow Deutschland a Dow Deutschland & Co. stretli so službami Komisie a vyjadrili svoje
         želanie spolupracovať na základe oznámenia o spolupráci. Počas tohto stretnutia Komisiu ústne oboznámili s činnosťami kartelu,
         pokiaľ ide o BK a BSK. Toto ústne oboznámenie bolo zaregistrované. Došlo aj k odovzdaniu spisu obsahujúceho dokumenty týkajúce
         sa kartelu (odôvodnenie č. 72 napadnutého rozhodnutia).

      17      Dňa 4. marca 2005 Dow Deutschland bol informovaný o zámere Komisie priznať mu zníženie pokuty v rozsahu 30 až 50 % (odôvodnenie
         č. 73 napadnutého rozhodnutia).

      18      Dňa 7. júna 2005 Komisia začala konanie a zaslala prvé oznámenie o výhradách podnikom, ktoré boli adresátmi napadnutého rozhodnutia
         – s výnimkou Unipetrolu –, ako aj spoločnosti Dwory. Prvé oznámenie o výhradách bolo takisto prijaté aj vo vzťahu k spoločnosti
         Tavorex, ale nebolo jej oznámené, lebo Tavorex bol od októbra 2004 v konkurze. Konanie týkajúce sa tejto spoločnosti bolo
         teda skončené (odôvodnenia č. 49 a 74 napadnutého rozhodnutia).

      19      Dotknuté podniky predložili písomné pripomienky týkajúce sa tohto prvého oznámenia o výhradách (odôvodnenie č. 75 napadnutého
         rozhodnutia). Mali takisto prístup k spisu vo forme CD‑ROM, ústnym vyhláseniam a príslušným dokumentom v priestoroch Komisie
         (odôvodnenie č. 76 napadnutého rozhodnutia).

      20      Dňa 3. novembra 2005 Manufacture française des pneumatiques Michelin (ďalej len „Michelin“) požiadal o vstup do konania ako
         vedľajší účastník konania. Poskytol 13. januára 2006 písomné pripomienky (odôvodnenie č. 78 napadnutého rozhodnutia).

      21      Dňa 6. apríla 2006 Komisia prijala druhé oznámenie o výhradách určené podnikom, ktoré boli adresátmi napadnutého rozhodnutia.
         Dotknuté podniky predložili v tejto súvislosti písomné pripomienky (odôvodnenie č. 84 napadnutého rozhodnutia).

      22      Dňa 12. mája 2006 Michelin predložil sťažnosť na základe článku 5 nariadenia (ES) č. 773/2004 Komisie zo 7. apríla 2004, ktoré
         sa týka vedenia konania Komisiou podľa článkov 81 [ES] a 82 [ES] (Ú. v. EÚ L 123, s. 18; Mim. vyd. 08/003, s. 81) (odôvodnenie
         č. 85 napadnutého rozhodnutia).

      23      Dňa 22. júna 2006 sa podniky s výnimkou Stomilu, ktoré boli adresátmi napadnutého rozhodnutia, ako aj Michelin zúčastnili
         na pojednávaní na Komisii (odôvodnenie č. 86 napadnutého rozhodnutia).

      24      Komisia sa vzhľadom na neexistenciu dostatočných dôkazov o účasti spoločnosti Dwory na karteli rozhodla skončiť konanie voči
         nej (odôvodnenie č. 88 napadnutého rozhodnutia). Komisia sa takisto rozhodla skončiť konanie voči Syndialu (odôvodnenie č. 89
         napadnutého rozhodnutia).

      25      Okrem toho, hoci sa pôvodne použili dve rôzne čísla veci (jedno pre BK a druhé pre BSK) (COMP/E‑1/38.637 a COMP/E‑1/38.638),
         Komisia používala po prvom oznámení o výhradách jednotné číslo veci (COMP/F/38.638) (odôvodnenia č. 90 a 91 napadnutého rozhodnutia).

      26      Správne konanie viedlo k tomu, že Komisia prijala 29. novembra 2006 napadnuté rozhodnutie.

      27      Podľa článku 1 výroku napadnutého rozhodnutia tieto podniky porušili článok 81 ES a článok 53 EHP tým, že sa zúčastnili počas
         uvedených období na jednotnom a pokračujúcom postupe v rámci ktorého sa dohodli na cieľových cenách, rozdelení zákazníkov
         dohodami o neútočení a výmene citlivých informácií o cenách, konkurentoch a zákazníkoch v sektoroch BK a BSK:

      a)      Bayer od 20. mája 1996 do 28. novembra 2002;
      b)      Dow Chemical od 1. júla 1996 do 28. novembra 2002, Dow Deutschland od 1. júla 1996 do 27. novembra 2001, Dow Deutschland Anlagengesellschaft
         od 22. februára 2001 do 28. februára 2002, Dow Europe od 26. novembra 2001 do 28. novembra 2002;

      c)      Eni od 20. mája 1996 do 28. novembra 2002, Polimeri od 20. mája 1996 do 28. novembra 2002;
      d)      Shell Petroleum od 20. mája 1996 do 31. mája 1999, Shell Nederland od 20. mája 1996 do 31. mája 1999, Shell Nederland Chemie
         od 20. mája 1996 do 31. mája 1999;

      e)      Unipetrol zo 16. novembra 1999 do 28. novembra 2002, Kaučuk zo 16. novembra 1999 do 28. novembra 2002;
      f)      Stomil zo 16. novembra 1999 do 22. februára 2000.
      28      Na základe konštatovaní týkajúcich sa skutkových okolností a právneho posúdenia vykonaného v napadnutom rozhodnutí Komisia
         uložila dotknutým podnikom pokuty, ktorých suma bola vypočítaná na základe metodológie uvedenej v Usmerneniach k metóde stanovovania
         pokút uložených podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO (Ú. v. ES C 9, 1998, s. 3; Mim. vyd.
         08/001, s. 171, ďalej len „usmernenia“), ako aj na základe oznámenia o spolupráci.

      29      Článok 2 výroku napadnutého rozhodnutia ukladá tieto pokuty:

      a)      Bayer: 0 eur;
      b)      Dow Chemical: 64,575 milióna eur, z toho:
      i)      60,27 milióna eur solidárne s Dow Deutschland;
      ii)      47,355 milióna eur solidárne s Dow Deutschland Anlagengesellschaft a Dow Europe;
      c)      Eni a Polimeri solidárne: 272,25 milióna eur;
      d)      Shell Petroleum, Shell Nederland a Shell Nederland Chemie solidárne: 160,875 milióna eur;
      e)      Unipetrol a Kaučuk, solidárne: 17,55 milióna eur;
      f)      Stomil: 3,8 milióna eur.
      30      Článok 3 výroku napadnutého rozhodnutia nariaďuje podnikom vymenovaným v článku 1 okamžite ukončiť, ak tak ešte neurobili,
         porušenia uvedené v tom istom článku a zdržať sa ďalej akéhokoľvek aktu alebo správania opísaného v článku 1, ako aj akéhokoľvek
         opatrenia, ktoré má rovnaký predmet alebo účinok.

       Konanie a návrhy účastníkov konania
      31      Unipetrol návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 16. februára 2007 podal žalobu, na základe ktorej sa začalo toto
         konanie.

      32      Rozhodnutím predsedu Súdu prvého stupňa z 2. apríla 2009 bol N. Wahl určený, aby doplnil komoru z dôvodu prekážky jedného
         z jej členov vo výkone funkcie.

      33      Na základe správy sudcu spravodajcu Súd prvého stupňa (prvá komora) rozhodol o otvorení ústnej časti konania.

      34      V rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania stanovených v článku 64 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa tento súd
         vyzval Komisiu, aby poskytla určité dokumenty. Komisia tejto výzve vyhovela v stanovenej lehote.

      35      Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na ústne otázky, ktoré im Súd prvého stupňa položil, boli vypočuté na pojednávaní
         20. októbra 2009.

      36      Unipetrol navrhuje, aby Všeobecný súd:

      –        zrušil napadnuté rozhodnutie v plnom rozsahu alebo čiastočne, prinajmenšom v rozsahu, v akom sa ho týka,
      –        subsidiárne uplatnil svoju plnú rozhodovaciu právomoc,
      –        zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.
      37      Komisia navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

      –        zamietol žalobu,
      –        zaviazal Unipetrol na náhradu trov konania.
       Právny stav
      38      Žaloba Unipetrolu sa zakladá na siedmich dôvodoch. Unipetrol v rámci prvého dôvodu tvrdí, že Komisia sa dopustila zjavne nesprávneho
         posúdenia týkajúceho sa čisto finančnej povahy účasti Unipetrolu v spoločnosti Kaučuk. Druhý dôvod je založený na zjavne nesprávnom
         posúdení týkajúcom sa autonómneho správania Kaučuku na trhu. V treťom dôvode Unipetrol tvrdí, že došlo k nesprávnemu dvojitému
         započítaniu jedného a toho istého správania. V štvrtom dôvode Unipetrol uvádza, že neexistuje dôkaz o účasti Tavorexu na dohodách
         o stanovení cien a rozdelení trhu. Piaty dôvod sa zakladá na zjavne nesprávnom posúdení Komisie, pokiaľ ide o účasť Tavorexu
         na karteli v porovnaní so záverom prijatým vo vzťahu k spoločnosti Dwory. Šiesty dôvod je založený na nesprávnom uplatnení
         práva Spoločenstva týkajúceho sa hospodárskej súťaže na Tavorex a Unipetrol. Siedmy dôvod je založený na nezohľadnení nedbanlivosti
         Unipetrolu.

      39      V prvom rade je potrebné skúmať štvrtý dôvod, ktorý uvádza Unipetrol.

       O štvrtom dôvode založenom na neexistencii dôkazu o účasti Tavorexu na dohodách o stanovení cien a rozdelení trhu
       Tvrdenia účastníkov konania
      –       Tvrdenia Unipetrolu
      40      Na úvod Unipetrol pripomína judikatúru týkajúcu sa dôkazného bremena, ktoré prináleží Komisii. Unipetrol sa konkrétne domnieva,
         že je potrebné zaobchádzať opatrne s vyhláseniami podnikov v rámci oznámenia o spolupráci.

      41      Ďalej Unipetrol po prvé v podstate uvádza, že napadnuté rozhodnutie obsahuje málo presných prvkov týkajúcich sa účasti Tavorexu
         na karteli. Konkrétne, Unipetrol poukazuje na odôvodnenia č. 125, 141 a 155 až 159 napadnutého rozhodnutia a tvrdí, že v nich
         uvedené vyhlásenia sú veľmi všeobecné. Navyše sú v rozpore so skutkovými okolnosťami.

      42      Po druhé Unipetrol spochybňuje priamu implikáciu pána T. (Tavorex) na dohode z 15. a 16. novembra 1999. Konkrétne tvrdí, že
         údaje týkajúce sa Kaučuku, ktoré sú uvedené v rukou písaných poznámkach pána N. (Dow), ako aj skutkové okolnosti uvedené vo
         vyhlásení Dow sú nepresné. Unipetrol poskytol v tejto súvislosti tabuľku, pričom zdôrazňuje najmä nezrovnalosti, ktoré sa
         vyskytujú v súvislosti so skutočnými predajmi vykonanými v dvoch spoločnostiach, Bridgestone a Michelin, v rokoch 1999 a 2000.
         Existujú takisto veľké rozdiely v porovnaní s inými zákazníkmi. Unipetrol z toho vyvodzuje, že tieto poznámky odrážajú pravdepodobne
         osobné odhady pána N. Okrem toho Unipetrol tvrdí, že na rozdiel od vyhlásenia Dow dôkazy obsiahnuté v spise preukazujú, že
         16. novembra 1999 sa nekonalo žiadne neformálne stretnutie. Konkrétnejšie, Unipetrol uvádza, že pán P. (Bayer) opustil Frankfurt
         (Nemecko) 16. novembra 1999 o 16.00 hod. Unipetrol predpokladá, že ak sa konalo neformálne stretnutie, bolo to 15. novembra
         1999 večer. Žiadny dokument nepreukazuje, že pán T. bol v danom čase prítomný. Pán T. sa zúčastnil len na oficiálnom stretnutí
         16. novembra 1999.

      43      Po tretie Unipetrol tvrdí, že neexistuje žiadny dôkaz o jedinom a pokračujúcom porušení, ktoré by sa ho týkalo, od 15. a 16. novembra
         1999. Unipetrol uvádza, že Komisia kladie dôraz na tri stretnutia, ku ktorým malo dôjsť v roku 2000, dve stretnutia v roku
         2001 a dve stretnutia v roku 2002. Pokiaľ však ide o stretnutia z 31. augusta a 1. septembra 2000 v Prahe, 30. novembra a 1. decembra
         2000 vo Frankfurte, 30. a 31. augusta 2001 vo Frankfurte a 26. a 27. novembra 2001 v Hamburgu (Nemecko), Komisia nespomína
         Tavorex. Pokiaľ ide o stretnutie z 2. a 3. septembra 2002 v Prahe, Unipetrol uvádza, že napriek účasti spoločnosti Dwory na
         uvedenom stretnutí Komisia nedospela k záveru o účasti spoločnosti Dwory na jedinom a pokračujúcom porušení (poznámka pod
         čiarou 161 napadnutého rozhodnutia). Unipetrol sa domnieva, že Komisia mala dôjsť k rovnakému záveru aj v jeho prípade. Okrem
         toho odpovede poskytované zamestnancami Dow sú veľmi všeobecné a nejednoznačné, ba priam protichodné. Napokon, pokiaľ ide
         o stretnutie z 28. a 29. novembra 2002 v Londýne (Spojené kráľovstvo), nedošlo k žiadnej protiprávnej diskusii. Unipetrol
         z toho vyvodzuje, že Komisii sa nepodarilo preukázať jediné a pokračujúce porušenie za obdobie od novembra 1999 do novembra
         2002, pokiaľ ide o Tavorex. Kvalita dôkazov je príliš nízka na preukázanie zodpovednosti Tavorexu, a tým aj Kaučuku a Unipetrolu.

      –       Tvrdenia Komisie
      44      Na úvod Komisia poskytuje svoj výklad dôkazného bremena, ktoré jej prináleží, vzhľadom na judikatúru, a domnieva sa, že v predmetnom
         prípade súhrn všetkých prvkov preukazuje presvedčivým spôsobom účasť Tavorexu/Kaučuku, a teda aj Unipetrolu na karteli počas
         obdobia uvedeného v napadnutom rozhodnutí. Komisia najmä zdôrazňuje, že vyhlásenia podnikov vykonané v rámci oznámenia o spolupráci
         predstavujú riadne dôkazy.

      45      Komisia ďalej po prvé uvádza prvky, ktoré v spise potvrdzujú podľa nej účasť Tavorexu na predmetnom porušení. Komisia konkrétne
         uvádza stretnutia kartelu týkajúce sa Kaučuku, ako aj stretnutie z 2. a 3. septembra 1999 v Richmond‑on‑Thames (Spojené kráľovstvo).
         Okrem čírych dementi žiadna okolnosť nepreukazuje, že Kaučuk/Unipetrol sa nezúčastnil na karteli. Žiadny prvok okrem toho
         nepreukazuje, že Tavorex opustil kartel. Unipetrol nepopiera, že pán T. sa zúčastnil na všetkých odvetvových stretnutiach
         v rokoch 1999 až 2002. Stretnutia kartelu prebiehali popri týchto oficiálnych stretnutiach. Presnejšie, Komisia spochybňuje
         argumenty uvádzané Unipetrolom, týkajúce sa odôvodnení č. 125, 141 a 155 až 159 napadnutého rozhodnutia.

      46      Po druhé, pokiaľ ide o priamu implikáciu pána T. (Tavorex) na neformálnom stretnutí 15. a 16. novembra 1999, Komisia zdôrazňuje,
         že Unipetrol v odpovedi na prvé a druhé oznámenie o výhradách nespochybňoval miesto, kde sa nachádzal pán T. Nikdy netvrdil,
         že tento pán nemohol byť prítomný na stretnutí, ako je opísané v napadnutom rozhodnutí. Argumenty uvádzané zo strany Unipetrolu
         pred Všeobecným súdom sú v tejto súvislosti neprípustné (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 8. marca 2007,
         France Télécom/Komisia, T‑339/04, Zb. s. II‑521). Pokiaľ ide o vec samu, Komisia pripúšťa, že podrobnosti vyhlásenia Dow sa
         nezdajú byť presné, pokiaľ ide o dátum neformálneho stretnutia (teda podľa Dow 16. novembra 1999 večer). Prvky v spise však
         preukazujú, že neformálne stretnutie sa konalo v noci z 15. na 16. novembra 1999. Komisia takisto zdôrazňuje, že je veľká
         pravdepodobnosť, že bol pán T. vo Frankfurte večer pred 16. novembrom 1999, pretože vždy používal svoje súkromné auto, keď
         prišiel z Prahy. Okrem toho Komisia uvádza, že početné dôkazy potvrdzujú prítomnosť pána T. na stretnutí, aj keď vyúčtovanie
         pána P. (Bayer) neuvádza pána T. medzi účastníkmi. Ďalej Komisia zdôrazňuje, že Dow uvádza pána T. medzi účastníkmi tohto
         stretnutia. Dow, ktorého vyhlásenia potvrdzuje Bayer, vyhlásil takisto, že všetci účastníci vrátane pána T. sa dohodli na
         cenách a vymenili si navzájom určité údaje. Rukou písané poznámky pána N. (Dow) obsahovali predmetné údaje v rubrike „KRA“
         (ako „Kralupy“, miesto výroby spoločnosti Kaučuk). Pán N. a Dow potvrdili, že „KRA“ znamená „Kralupy, pokiaľ ide o Kaučuk“.

      47      Po tretie, pokiaľ ide o to, že Unipetrol spochybňuje existenciu jediného a pokračujúceho porušenia, Komisia uvádza, že čo
         sa týka stretnutia 31. augusta a 1. septembra 2000 v Prahe, nepripísala spoločnosti Kaučuk dohodu v rámci kartelu v tejto
         súvislosti, ale konštatovala v napadnutom rozhodnutí, že Dow si vymenil informácie o cenách týkajúce sa najmä Kaučuku. Pokiaľ
         ide o stretnutie 30. novembra a 1. decembra 2000 vo Frankfurte, vyhlásenie spoločnosti Bayer priamo nespochybňuje, že Kaučuk
         je účastníkom. Kartel však pokračoval. Pokiaľ ide o stretnutie 30. a 31. augusta 2001 vo Frankfurte, Komisia uznáva neexistenciu
         priamej implikácie Kaučuku, ale zdôrazňuje, že vyhlásenie Dow posilňuje obvinenie a že Kaučuk bol nepopierateľne prítomný
         na oficiálnom stretnutí. Pokiaľ ide o stretnutie 26. a 27. novembra 2001 v Hamburgu, z e‑mailov pani I. (Dow) vyplýva, že
         kartel všeobecne pretrvával. Pokiaľ ide o stretnutie 2. a 3. septembra 2002 v Prahe, Komisia uvádza, že všetky osoby, ktoré
         sa v spoločnosti Bayer venujú BSK, obviňujú priamo a jednohlasne pána T. (Tavorex), že sa zúčastnil na dohodách o cenách.
         Konkrétne, svedectvo spoločnosti Bayer (pán P.) spočívalo na internom e‑maile, prezentovanom ako dôkaz v napadnutom rozhodnutí.
         Pokiaľ ide o stretnutie 28. a 29. novembra 2002, ktoré sa konalo v Londýne, Komisia vykladá vyhlásenie pána P. tak, že zahŕňa
         takisto pána T. Nakoniec nič nenasvedčuje tomu, že by sa Kaučuk/Tavorex jasne dištancovali od kartelu.

       Posúdenie Všeobecným súdom
      48      Je potrebné pripomenúť, že pokiaľ ide o dokazovanie porušenia článku 81 ods. 1 ES, je Komisia povinná preukázať porušenia,
         ktoré konštatuje, a pripojiť vhodné dôkazy na to, aby z právneho hľadiska dostatočne preukázala existenciu skutočností zakladajúcich
         porušenie (rozsudky Súdneho dvora zo 17. decembra 1998, Baustahlgewebe/Komisia, C‑185/95 P, Zb. s. I‑8417, bod 58, a z 8. júla
         1999, Komisia/Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, Zb. s. I‑4125, bod 86). Je tak nevyhnutné, aby Komisia uviedla presné a zhodujúce
         sa dôkazy na podloženie pevného presvedčenia, že došlo k spáchaniu porušenia (pozri rozsudok Súdu prvého stupňa zo 6. júla
         2000, Volkswagen/Komisia, T‑62/98, Zb. s. II‑2707, bod 43 a tam citovanú judikatúru). Je potrebné tiež pripomenúť, že na to,
         aby existovala dohoda v zmysle článku 81 ods. 1 ES, stačí, aby dotknuté podniky vyjadrili spoločnú vôľu správať sa na trhu
         určitým spôsobom (rozsudky Súdneho dvora z 15. júla 1970, ACF Chemiefarma/Komisia, 41/69, Zb. s. 661, bod 112, a z 29. októbra
         1980, van Landewyck a i./Komisia, 209/78 až 215/78 a 218/78, Zb. s. 3125, bod 86, rozsudok Súdu prvého stupňa zo 17. decembra
         1991, Hercules Chemicals/Komisia, T‑7/89, Zb. s. II‑1711, bod 256). Akákoľvek pochybnosť súdu musí byť na prospech podniku,
         ktorému bolo určené rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie. Súd preto nemôže dospieť k záveru, že Komisia z právneho
         hľadiska dostatočne preukázala dané porušenie, ak má v tejto súvislosti naďalej akékoľvek pochybnosti (rozsudok Súdu prvého
         stupňa z 25. októbra 2005, Groupe Danone/Komisia, T‑38/02, Zb. s. II‑4407, bod 215).

      49      Okrem toho je obvyklé, že činnosti, ktoré zahŕňajú protisúťažnú prax a dohody, prebiehajú skryte, že stretnutia sa konajú
         tajne a že dokumentácia, ktorá sa ich týka, je zredukovaná na minimum. Z toho vyplýva, že aj keď Komisia objaví dôkazy výslovne
         preukazujúce nezákonný kontakt medzi hospodárskymi subjektmi, tie sú obyčajne len zlomkovité a zriedkavé do tej miery, že
         je často nutné rekonštruovať niektoré detaily prostredníctvom dedukcie. Vo väčšine prípadov sa preto existencia protisúťažného
         postupu alebo dohody musí vyvodiť z určitého množstva zhodných okolností a nepriamych dôkazov, ktoré – posudzované ako celok
         – môžu v prípade neexistencie iného prijateľného vysvetlenia predstavovať dôkaz porušenia pravidiel hospodárskej súťaže (rozsudky
         Súdneho dvora zo 7. januára 2004, Aalborg Portland a i./Komisia, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P
         a C‑219/00 P, Zb. s. I‑123, body 55 až 57, a z 25. januára 2007, Sumitomo Metal Industries a Nippon Steel/Komisia, C‑403/04 P
         a C‑405/04 P, Zb. s. I‑729, bod 51).

      50      V predmetnom prípade, pokiaľ ide o stretnutia kartelu (časť 4.3 napadnutého rozhodnutia), Unipetrol spochybňuje v prvom rade
         účasť pána T. (Tavorex) na protiprávnej dohode 15. a 16. novembra 1999 vo Frankfurte. Unipetrol v druhom rade spochybňuje
         to, že Komisia vo vzťahu k nemu uznala, že došlo k porušeniu od 16. novembra 1999 do 28. novembra 2002.

      51      Najprv je potrebné odmietnuť argumenty Komisie týkajúce sa stretnutia 2. a 3. septembra 1999, ktoré sa konalo v Richmond‑on‑Thames
         (odôvodnenia č. 189 až 193 napadnutého rozhodnutia), lebo toto stretnutie nie je súčasťou obdobia porušenia uznaného Komisiou
         vo vzťahu k Unipetrolu.

      52      Pokiaľ ide o stretnutie z 15. a 16. novembra 1999, ktoré sa konalo vo Frankfurte, Komisia uznala, že došlo k stretnutiu kartelu
         popri oficiálnom stretnutí Európskeho združenia syntetického kaučuku, a to „večer a v noci 16. novembra 1999“ (odôvodnenie
         č. 212 napadnutého rozhodnutia). Toto protiprávne stretnutie sa týkalo pánov P. (Bayer), F., N., V. (Dow), L. (Stomil), L. (EniChem)
         a T. (Tavorex). Dotknuté osoby sa najprv stretli v bare hotela a potom si prenajali rokovaciu sálu (odôvodnenie č. 202 napadnutého
         rozhodnutia).

      53      V tejto súvislosti po prvé z dokumentov v spise vyplýva, ako tvrdí Unipetrol, že pán P. (Bayer) nebol 16. novembra 1999 večer
         vo Frankfurte. Komisia túto skutočnosť uznala.

      54      Po druhé je potrebné uviesť, že napadnuté rozhodnutie obsahuje viaceré protichodnosti, pokiaľ ide o presný okamih konania
         sa predmetného protiprávneho stretnutia. Komisia uviedla v odôvodnení č. 212 napadnutého rozhodnutia „večer a… noc 16. novembra
         1999“ na základe vyhlásenia Dow. Komisia však tiež uviedla v odôvodnení č. 297 napadnutého rozhodnutia, že predmetné protiprávne
         stretnutie sa konalo v „noci z 15. a 16. novembra 1999“. Okrem toho časť 4.3.8 napadnutého rozhodnutia uvádza 15. a 16. novembra
         1999. Nakoniec vo výroku tohto rozhodnutia sa uvádza 16. november 1999 ako začiatok porušenia v prípade Unipetrolu.

      55      Po tretie viaceré skutkové prvky taktiež poukazujú na protichodnosti, pokiaľ ide o predpokladaný dátum predmetného protiprávneho
         stretnutia a pokiaľ ide o ostatné možné vysvetlenia poskytnuté Komisiou. Vyúčtovanie pána P. (Bayer) týkajúce sa najmä platby
         vykonanej v bare hotela v sume 84,5 DEM odkazuje na 15. novembra 1999. Na druhej strane platba za prenájom rokovacej sály
         v sume 436 DEM bola zaregistrovaná 16. novembra 1999. Okrem toho rukou písané poznámky pána N. (Dow) uvádzajú len dátum 16. novembra
         1999. Nakoniec, vyhlásenie Dow prebraté v odôvodnení č. 202 napadnutého rozhodnutia stanovuje, že protiprávne stretnutie sa
         konalo po oficiálnom stretnutí Európskeho združenia syntetického kaučuku, ktoré sa konalo 16. novembra ráno.

      56      Po štvrté Komisia nespochybňuje, ako uvádza Unipetrol vo svojich písomných podaniach, že pán T. (Tavorex) sa zúčastnil na
         stretnutiach Európskeho združenia syntetického kaučuku autom (s výnimkou stretnutí v Spojenom kráľovstve) a že trasa medzi
         Prahou a Frankfurtom trvá približne päť hodín. Za týchto okolností, hoci táto hypotéza implikuje osobitné úsilie, je možné,
         že pán T. prišiel priamo do Frankfurtu 16. novembra 1999 ráno. Žiadny prvok v spise v každom prípade tejto hypotéze neprotirečí.
         Pokiaľ ide o tvrdenie Komisie, podľa ktorého to, že Unipetrol spochybňuje prítomnosť pána T. 15. novembra večer vo Frankfurte,
         je neprípustné, postačuje uviesť, že Unipetrol len spochybňuje hypotézu – novú vo vzťahu k odôvodneniu č. 212 napadnutého
         rozhodnutia –, podľa ktorej sa protiprávne stretnutie mohlo konať 15. novembra 1999 večer. Argumenty Komisie teda musia byť
         zamietnuté.

      57      Po piate vyhlásenie Dow prebraté v odôvodnení č. 202 napadnutého rozhodnutia uvádza, že páni P. (Bayer), F., N., V. (Dow),
         L. (Stomil), L. (EniChem) a T. (Tavorex) sa stretli v bare hotela predtým, ako si prenajali rokovaciu sálu. Vyúčtovanie pána
         P. týkajúce sa uhradenej konzumácie neuvádza pána T. medzi účastníkmi stretnutia v bare hotela.

      58      Po šieste, pokiaľ ide o rukou písané poznámky pána N. (Dow), je nesporné, že zodpovednosť Unipetrolu Komisia nevyvodila v súvislosti
         s kartelom týkajúcim sa BK. Časť rukou písaných poznámok pána N. týkajúca sa BK nemôže teda byť dôkazom proti Unipetrolu.
         Pokiaľ ide o časť rukou písaných poznámok pána N. týkajúcu sa BSK, je potrebné uviesť, že okrem výrobcov zúčastnených na karteli
         aj iní výrobcovia, ktorí sa nezúčastnili na karteli, sú uvedení ako dodávatelia niektorých zákazníkov. Za týchto osobitných
         podmienok nemožno vylúčiť, že odhady dodávok boli vykonané iba medzi niektorými výrobcami bez toho, aby bolo možné presne
         určiť, či Unipetrol (prostredníctvom Tavorexu) bol ich účastníkom, najmä vzhľadom na existujúce protichodnosti, pokiaľ ide
         o predpokladaný dátum predmetného protiprávneho stretnutia.

      59      Vzhľadom na prepojenie všetkých týchto konkrétnych prvkov v predmetnom prípade sa Všeobecný súd domnieva, že existujú pochybnosti,
         pokiaľ ide o účasť pána T. (Tavorex) na protiprávnom stretnutí vo Frankfurte 15. a 16. novembra 1999. Táto pochybnosť je v prospech
         Unipetrolu.

      60      Pokiaľ ide o stretnutia po novembri 1999, nie je možné s istotou určiť, či sa Tavorex priamo zúčastňoval na stretnutí kartelu.

      61      Konkrétne, Komisia neuvádza Tavorex medzi podnikmi, ktoré uzatvorili dohodu na stretnutí 31. augusta a 1. septembra 2000 v Prahe
         (odôvodnenie č. 221 napadnutého rozhodnutia). Pokiaľ ide o stretnutie 30. novembra a 1. decembra 2000 vo Frankfurte (odôvodnenia
         č. 222 až 225 napadnutého rozhodnutia), existuje pochybnosť, či predmetná dohoda mohla byť uzatvorená s Tavorexom v aute pána
         W. (Bayer), najmä vzhľadom na skutočnosť, ktorú Komisia nepopiera, že pán T. (Tavorex) sa dostavil svojím osobným autom na
         stretnutia konané vo Frankfurte. Pokiaľ ide o stretnutie 30. a 31. augusta 2001, ktoré sa konalo tiež vo Frankfurte (odôvodnenia
         č. 226 až 230 napadnutého rozhodnutia), vyhlásenia podnikov prebraté v napadnutom rozhodnutí sa netýkajú výslovne Tavorexu
         alebo Unipetrolu. Pokiaľ ide o stretnutie 26. a 27. novembra 2001 (odôvodnenia č. 231 až 237 napadnutého rozhodnutia), Komisia
         nedospela k záveru, že existuje špecifická dohoda, ale k tomu, že predmetné dohody až dovtedy pretrvávali.

      62      Pokiaľ ide o stretnutie 2. a 3. septembra 2002 v Prahe (odôvodnenia č. 238 až 245 napadnutého rozhodnutia), zdá sa, že prvky
         uvádzané Komisiou preukazujú na prvý pohľad, že došlo k uzatvoreniu protiprávnych dohôd. Existuje však pochybnosť, pokiaľ
         ide o účasť pána T. (Tavorex) na uvedenom protiprávnom stretnutí. Záver Komisie sa totiž zakladá najmä na vyhlásení spoločnosti
         Bayer prebratom v odôvodnení č. 240 napadnutého rozhodnutia, ktoré spočíva najmä na informáciách pána P., podľa ktorého bol
         pán T. priamo implikovaný v rámci predmetného protiprávneho stretnutia. Bayer takisto uviedol vo vyhlásení prebratom v odôvodnení
         č. 156 napadnutého rozhodnutia, ktoré sa zakladá tiež na informáciách pána P., že pán T. sa zúčastnil na neformálnych stretnutiach
         popri oficiálnych stretnutiach od novembra 1996 do konca roka 1999. Existuje teda určitý rozpor medzi dvoma vyhláseniami Bayer.
         Tento rozpor spôsobuje pochybnosť, pokiaľ ide o skutočnú účasť pána T. na protiprávnom stretnutí 2. a 3. septembra 2002 v Prahe.
         Táto pochybnosť svedčí v prospech Unipetrolu.

      63      Pokiaľ ide napokon o stretnutie 28. a 29. novembra 2002 v Londýne, Komisia nekonštatovala uzatvorenie protiprávnej dohody
         medzi dotknutými podnikmi v uvedených dátumoch.

      64      Vzhľadom na prepojenie všetkých týchto prvkov v predmetnom prípade sa Všeobecný súd domnieva, že prvky uvedené v časti napadnutého
         rozhodnutia týkajúcej sa stretnutí kartelu v rozsahu, v akom sa týkajú Tavorexu (a teda Unipetrolu), nie sú dostatočné na
         účely záveru, že tento podnik sa zúčastnil na predmetných protiprávnych dohodách.

      65      Prvky uvedené v časti napadnutého rozhodnutia týkajúcej sa opisu kartelu (časť 4.2 napadnutého rozhodnutia) nemôžu vyvrátiť
         tento záver.

      66      V tejto súvislosti sa Všeobecný súd domnieva, že aj keď niektoré skutočnosti prebraté v časti 4.2 napadnutého rozhodnutia
         môžu mať určitú dôkaznú hodnotu, najmä všeobecné vyhlásenie spoločnosti Bayer uvedené v odôvodnení č. 156 napadnutého rozhodnutia,
         nie sú vzhľadom na predtým uvedené špecifické prvky, ktoré sa týkajú stretnutí kartelu, a pochybnosti, ktoré svedčia v prospech
         žalobcu, dostatočné na odôvodnenie konštatovania existencie porušenia, pokiaľ ide o Unipetrol.

      67      Vzhľadom na všetky tieto prvky a v rámci ich celkového posúdenia sa Všeobecný súd domnieva, že Komisia sa dopustila nesprávneho
         posúdenia, keď považovala Tavorex (a teda Unipetrol) za účastníka kartelu.

      68      V dôsledku toho je potrebné zrušiť napadnuté rozhodnutie v rozsahu, v akom sa týka Unipetrolu, bez toho, aby bolo potrebné
         skúmať ostatné dôvody uvádzané na podporu žaloby a najmä otázku vzťahov medzi osobami, ktoré sa dopustili porušenia, a sprostredkovateľmi
         v rámci porušení pravidiel hospodárskej súťaže.

       O trovách
      69      Podľa článku 87 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
         ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Unipetrol navrhol zaviazať Komisiu na náhradu trov konania a Komisia nemala úspech
         vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania.

      Z týchto dôvodov
      VŠEOBECNÝ SÚD (prvá komora)
      rozhodol a vyhlásil:
      1.      Rozhodnutie Komisie K(2006) 5700 v konečnom znení z 29. novembra 2006 týkajúce sa konania o uplatnení článku 81 [ES] a článku
            53 Dohody EHP (vec COMP/F/38.638 – Butadiénový kaučuk a butadiénstyrénový kaučuk vyrábaný emulznou polymerizáciou) sa zrušuje
            v rozsahu, v akom sa týka Unipetrolu a.s.
      2.      Európska komisia je povinná nahradiť trovy konania.

               Dehousse

               Wiszniewska‑Białecka

               Wahl

         Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 13. júla 2011.
      Podpisy
      * Jazyk konania: angličtina.


title: Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 8. novembra 2007.#Firma ING. AUER - Die Bausoftware GmbH proti Finanzamt Freistadt Rohrbach Urfahr.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Linz - Rakúsko.#Nepriame dane - Tvorba a zvýšenie základného imania - Premiestnenie sídla spoločnosti - Zrušenie dane z vkladu vyberanej od spoločnosti.#Vec C-251/06.

text:
      Vec C‑251/06
      Firma ING. AUER – Die Bausoftware GmbH
      proti
      Finanzamt Freistadt Rohrbach Urfahr
      (návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný
      Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Linz)
      „Nepriame dane – Tvorba a zvýšenie základného imania – Premiestnenie sídla spoločnosti – Zrušenie dane z vkladu vyberanej od spoločnosti“
      Návrhy prednesené 21. júna 2007 – generálny advokát M. Poiares Maduro
      Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 8. novembra 2007
      Abstrakt rozsudku
      Daňové ustanovenia – Harmonizácia právnych predpisov – Nepriame dane z tvorby a zvýšenia základného imania – Daň z vkladu
            vyrubovaná obchodným spoločnostiam
      [Smernica Rady 69/335, článok 3 ods. 1 písm. a), článok 4 ods. 1 písm. g), článok 4 ods. 3 písm. b) a článok 7 ods. 2]
      Článok 4 ods. 1 písm. g) a článok 4 ods. 3 písm. b) smernice Rady 69/335/EHS o nepriamych daniach z tvorby a navyšovania základného
         imania, zmenenej a doplnenej smernicou Rady 85/303 a Aktom o podmienkach pristúpenia Rakúskej republiky, Fínskej republiky
         a Švédskeho kráľovstva a o úpravách zmlúv, na ktorých je Európska únia založená, sa musí vykladať v tom zmysle, že upustenie
         od výberu dane z vkladu zo strany členského štátu nebráni tomu, aby bola spoločnosť, ktorá patrí do jednej z kategórií uvedených
         v článku 3 ods. 1 písm. a) tejto smernice, pri prenesení skutočného sídla vedenia z tohto členského štátu do iného členského
         štátu, kde sa táto daň stále uplatňuje, kvalifikovaná ako kapitálová spoločnosť na účely výberu dane z vkladu v zmysle článku
         4 ods. 1 písm. g) tejto smernice.

      Článok 3 ods. 1 smernice 69/335 určuje záväzným a jednotným spôsobom pre všetky členské štáty spoločnosti, ktoré sa majú považovať
         za kapitálové v zmysle tejto smernice. Z toho vyplýva, že ak má spoločnosť jednu z právnych foriem uvedených v tomto článku
         3 ods. 1, musí sa považovať za kapitálovú spoločnosť v zmysle tejto smernice a nemôže podliehať dani z vkladu pri premiestnení
         svojho skutočného sídla vedenia z jedného členského štátu do iného z dôvodu, že v členskom štáte pôvodu nie je považovaná
         za kapitálovú spoločnosť. Preto skutočnosť, že členský štát využil možnosť upravenú v uvedenom článku 7 ods. 2 a zrušil daň
         z vkladu, neznamená, že pri prenesení skutočného sídla vedenia kapitálovej spoločnosti z tohto členského štátu do iného môže
         cieľový členský štát automaticky zdaniť túto transakciu uvedenou daňou.

      Z takéhoto výkladu však nemôže vyplývať podpora konania spočívajúceho vo vytváraní umelých konštrukcií s jediným cieľom, ktorým
         je získanie daňovej výhody. Vnútroštátnemu súdu prináleží overiť, či okolnosti veci samej obsahujú objektívne skutočnosti,
         z ktorých vyplýva takéto zneužívanie.

      (pozri body 21, 28, 29, 35, 45 – 47 a výrok)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (štvrtá komora)
      z 8. novembra 2007 (*)

      „Nepriame dane – Tvorba a zvýšenie základného imania – Premiestnenie sídla spoločnosti – Zrušenie dane z vkladu vyberanej od spoločnosti“
      Vo veci C‑251/06,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Unabhängiger Finanzsenat,
         Außenstelle Linz (Rakúsko) z 31. mája 2006 a doručený Súdnemu dvoru 6. júna 2006, ktorý súvisí s konaním:

      Firma ING. AUER – Die Bausoftware GmbH
      proti
      Finanzamt Freistadt Rohrbach Urfahr,
      SÚDNY DVOR (štvrtá komora),
      v zložení: predseda štvrtej komory K. Lenaerts, sudcovia G. Arestis, R. Silva de Lapuerta (spravodajkyňa), E. Juhász a T. von
         Danwitz,

      generálny advokát: M. Poiares Maduro,
      tajomník: M. Ferreira, hlavná referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 29. marca 2007,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –       Firma ING. AUER – Die Bausoftware GmbH, v zastúpení: J. Wiedlroither a G. Aigner, Rechtsanwälte,
      –       rakúska vláda, v zastúpení: C. Pesendorfer, G. Glega a J. Bauer, splnomocnení zástupcovia,
      –       grécka vláda, v zastúpení: I. Pouli a M. Tassopoulou, splnomocnené zástupkyne,
      –       španielska vláda, v zastúpení: M. Muñoz Pérez, splnomocnený zástupca,
      –       poľská vláda, v zastúpení: E. Ośniecka‑Tamecka, splnomocnená zástupkyňa,
      –       Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: M. Afonso a W. Mölls, splnomocnení zástupcovia
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 21. júna 2007,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1       Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 4 ods. 1 písm. g) a článku 4 ods. 3 písm. b), ako aj článku
         7 ods. 2 smernice Rady 69/335/EHS zo 17. júla 1969 o nepriamych daniach z tvorby a navyšovania základného imania (Ú. v. ES
         L 249, s. 25; Mim. vyd. 09/001, s. 11), zmenenej a doplnenej smernicou Rady 85/303/EHS z 10. júna 1985 (Ú. v. ES L 156, s. 23;
         Mim. vyd. 09/001, s. 1) a Aktom o podmienkach pristúpenia Rakúskej republiky, Fínskej republiky a Švédskeho kráľovstva a o úpravách
         zmlúv, na ktorých je Európska únia založená (Ú. v. ES C 241, 1994, s. 21, a Ú. v. ES L 1, 1995, s. 1), ďalej len „smernica
         69/335“).

      2       Tento návrh bol predložený v spore medzi Firma ING. AUER – Die Bausoftware GmbH (ďalej len „ING. AUER – Die Bausoftware“)a
         Finanzamt Freistadt Rohrbach Urfahr (Finančný úrad Freistadt Rohrbach Urfahr) v súvislosti s výzvou tohto orgánu o zaplatenie
         dane z vkladu vo výške 104 680,20 eur.

       Právny rámec
       Právna úprava Spoločenstva
      3       Článok 2 ods. 1 a 2 smernice 69/335 stanovuje:
      „1.      Transakcie podliehajúce kapitálovým daniam [daniam z vkladu – neoficiálny preklad] budú zdaniteľné len v tých členských štátoch, na území ktorých bolo umiestnené výkonné centrum manažmentu kapitálového podniku
         [sa nachádza skutočné sídlo vedenia kapitálovej spoločnosti – neoficiálny preklad] v čase, keď sa také transakcie uskutočnili.

      2.      Keď výkonné centrum manažmentu kapitálového podniku je umiestnené v tretej krajine a jeho registrovaný úrad je umiestnený
         v členskom štáte, potom transakcie podliehajúce kapitálovým daniam budú zdaniteľné v tom členskom štáte, kde je umiestnený
         jeho registrovaný úrad.[Ak sa skutočné vedenie kapitálovej spoločnosti nachádza v tretej krajine a jej štatutárne sídlo v členskom
         štáte, budú transakcie podliehajúce dani z vkladu zdanené v členskom štáte, v ktorom sa nachádza štatutárne sídlo – neoficiálny preklad].“

      4       Článok 3 smernice 69/335 stanovuje:
      „1.      Na účely tejto smernice výraz kapitálový podnik [kapitálová spoločnosť – neoficiálny preklad] znamená:

      a)      podniky, ktoré sa riadia zákonmi [spoločnosti založené podľa právnych poriadkov – neoficiálny preklad] Belgicka, Dánska, Nemecka, Španielska, Francúzska, Grécka, Talianska, Írska, Luxemburska, Holandska, Portugalska a Spojeného
         kráľovstva, a ktoré sú známe ako:

      ...
      –       société de personnes à responsabilité limitée/ personenvennootschap met beperkte aansprakelijkheid, Gesellschaft mit beschränkter
         Haftung, sociedad de responsabilidad limitada, société à responsabilité limitée, Εταιρία Περιωρισμένης Ευθύνης, società a responsabilità
         limitata, société à responsabilité limitée, sociedade por quotas;

               podniky, ktoré sa riadia zákonmi [spoločnosti založené podľa právneho poriadku – neoficiálny preklad] Rakúska a ktoré sú známe ako:

      –       Aktiengesellschaft,
      –       Gesellschaft mit beschränkter Haftung;
      …
      2.      Na účely aplikácie tejto smernice sa ľubovolný ďalší podnik, firma, združenie alebo právnická osoba pracujúca pre zisk budú
         považovať za kapitálový podnik. [... sa za kapitálovú spoločnosť považuje akákoľvek ďalšia spoločnosť, združenie alebo právnická
         osoba, ktorá vykonáva svoju činnosť s cieľom dosiahnuť zisk – neoficiálny preklad]. Členský štát však bude mať právo nerešpektovať to vzhľadom na vyberanie kapitálovej dane [dane z vkladu – neoficiálny preklad].“

      5       Článok 4 ods. 1 a 3 smernice 69/335 znie:
      „1.      Nasledujúce transakcie budú podliehať kapitálovej dani [dani z vkladu – neoficiálny preklad]:

      a)      vytváranie kapitálového podniku [založenie kapitálovej spoločnosti – neoficiálny preklad];

      …
      c)      zvýšenie základného imania kapitálového podniku príspevkom aktív ľubovolného druhu;
      ...
      g)      transfer z členského štátu na iný členský štát registrovaného úradu podniku, firmy, združenia alebo právnickej osoby, ktorého
         výkonného centrum manažmentu je v tretej krajine a ktorý sa považuje v tom členskom štáte na účely platenia kapitálovej dane
         za kapitálový podnik, ale nie je za taký považovaný v inom členskom štáte [premiestnenie skutočného sídla vedenia spoločnosti,
         združenia alebo právnickej osoby z jedného členského štátu, v ktorom na účely výberu dane z vkladu nie je spoločnosť považovaná
         za kapitálovú spoločnosť, do druhého členského štátu, v ktorom je za takúto kapitálovú spoločnosť považovaná – neoficiálny preklad];

      …
      3.      Vytvorenie podľa ods. 1 písm. a) nebude zahŕňať nijaké zmeny ústavných nástrojov alebo nariadení kapitálového podniku a menovite
         [Založením v zmysle odseku 1 písm. a) nie je akákoľvek zmena zakladajúcej zmluvy alebo stanov kapitálovej spoločnosti a najmä
         – neoficiálny preklad]:

      …
      b)      transfer z členského štátu na iný členský štát výkonného centra manažmentu alebo registrovaného úradu podniku, firmy, združenia
         alebo právnickej osoby, ktorá je považovaná v obidvoch členských štátoch na účely uvaľovania kapitálovej dane za kapitálový
         podnik [premiestnenie štatutárneho alebo skutočného sídla vedenia spoločnosti, združenia alebo právnickej spoločnosti z jedného
         členského štátu do druhého členského štátu, ak na účely výberu dane z vkladu je spoločnosť v obidvoch týchto členských štáte
         považovaná za kapitálovú spoločnosť – neoficiálny preklad];

      …“
      6       Článok 7 ods. 1 a 2 smernice 69/335 stanovuje:
      „1.      Členské štáty oslobodia od kapitálovej dane [dane z vkladu – neoficiálny preklad] transakcie iné než tie, ktoré sú uvádzané v článku 9, ktoré boli k 1. júlu 1984 oslobodené od dane alebo zdaňované sadzbou
         0,50 % alebo menej.

      …
      2.      Členské štáty môžu alebo vyňať z kapitálovej dane všetky transakcie iné než tie, na ktoré sa vzťahuje odsek 1, alebo uvaľovať
         na nich daň pri jednoduchej sadzbe nepresahujúcej 1 % [Členské štáty môžu oslobodiť od dane z vkladu alebo zdaniť jednotnou
         sadzbou nepresahujúcou 1 % všetky transakcie neuvedené v odseku 1 – neoficiálny preklad].“

       Vnútroštátne právo
       Rakúske právo
      7       Právnym základom vyberania dane z vkladu v Rakúsku je časť I zákona o dani z pohybu kapitálu (Kapitalverkehrsteuergesetz)
         zo 16. októbra 1934 (deutsches RGBl. I. S 1058/1934), zmeneného a doplneného zákonom z 12. januára 1999 (BGBl. I, 28/1999,
         ďalej len „KVG“).

      8       Podľa § 2 KVG:
      „Dani z vkladu podlieha:
      …
      5.      premiestnenie vedenia alebo štatutárneho sídla zahraničnej kapitálovej spoločnosti do Rakúska, ak sa z dôvodu tohto premiestnenia
         táto spoločnosť stane rakúskou spoločnosťou. Toto pravidlo sa neuplatňuje, ak bola spoločnosť pred premiestnením svojho vedenia
         alebo štatutárneho sídla považovaná za kapitálovú spoločnosť na účely výberu dane z vkladu v členskom štáte Európskej únie;

      …“
      9       § 4 ods. 1 a 2 KVG vymenúva kapitálové spoločnosti a spoločnosti, ktoré sa za také považujú na účely výberu dane z vkladu.
         Kapitálovými spoločnosťami sú v zmysle § 4 ods. 1 bodu 2 KVG najmä spoločnosti s ručením obmedzeným („Gesellschaften mit beschränkter
         Haftung“).

       Nemecké právo
      10     § 4 ods. 1 bod 2 zákona o zlepšení podmienok finančného trhu (zákon o podpore finančných trhov) [Gesetz zur Verbesserung der
         Rahmenbedingungen der Finanzmärkte (Finanzmarktbeförderungsgesetz)] z 22. februára 1990 (BGBl. 1990 I, s. 266) zrušil zákon
         o dani z pohybu kapitálu (Kapitalverkehrsteuergesetz) zo 17. novembra 1972 (BGBl. 1972 I, s. 2130), a tým s účinkom od 1. januára
         1992 zrušil daň z vkladu.

       Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
      11     Dňa 9. septembra 1999 bola spoločnosť, ktorej založenie bolo oznámené 28. júla 1999, zapísaná do registra obchodných spoločností
         Rakúskej republiky pod obchodným menom „Bausoftware GmbH“ (ďalej len „Bausoftware“). Jej jediným spoločníkom bol Nemetschek
         AG (ďalej len „Nemetschek“), spoločnosť založená podľa nemeckého práva. Skutočné sídlo vedenia Bausoftware sa nachádzalo v Nemecku.

      12     Nemetschek previedla 16. septembra 1999 v prospech Bausoftware 102 miliónov ATS. Zmluvou o vklade z 22. septembra 1999 prevzala
         Bausoftware vedenie nezapísaného podniku samostatného podnikateľa „Ing. Auer ‚Die Bausoftware‘“ so sídlom v Mondsee (Rakúska
         republika).

      13     Tento vklad bol schválený valným zhromaždením Bausoftware, ktoré sa uskutočnilo v rovnaký deň.
      14     Pán Auer, s bydliskom v Rakúsku, bol na tomto zhromaždení vymenovaný za ďalšieho konateľa Bausoftware a bolo mu priznané osobitné
         právo na riadenie spoločnosti. Názov spoločnosti bol zmenený na ING. AUER – Die Bausoftware.

      15     Po uskutočnení kontroly tejto spoločnosti ju Finanzamt Freistadt Rohrbach Urfahr vyzval rozhodnutím zo 6. júna 2005 na zaplatenie
         dane z vkladu vo výške 104 680,20 eur, čo predstavuje 1 % hodnoty podielov spoločnosti, a to z dôvodu premiestnenia skutočného
         sídla vedenia z Nemecka do Rakúska, v súlade s ustanoveniami KVG.

      16     ING. AUER – Die Bausoftware podala proti tomuto rozhodnutiu na Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Linz (Nezávislý senát
         pre financie, úrad v Linz), odvolanie a ten rozhodol, že konanie preruší a položí Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne
         otázky:

      „1.      Ak je skutočné sídlo vedenia spoločnosti, združenia alebo právnickej osoby premiestnené z jedného členského štátu, ktorý pred
         založením takýchto subjektov zrušil daň z vkladu, do iného členského štátu, v ktorom sa v danom okamihu daň z vkladu vyberá,
         bráni skutočnosť, že prvý členský štát zrušením vnútroštátnej právnej úpravy upustil od vyberania uvedenej dane, tomu, aby
         bola takáto spoločnosť, združenie alebo právnická osoba označená ako kapitálová spoločnosť na účely „výberu dane z vkladu“
         v zmysle článku 4 ods. 1 písm. g)... a článku 4 ods. 3 písm. b) [smernice 69/335]?

      2.      Zakazuje článok 7 ods. 2 smernice [69/335] členskému štátu, do ktorého kapitálová spoločnosť premiestni svoje skutočné sídlo
         vedenia, zdaniť pri tomto premiestnení daňou z vkladu transakcie uvedené v článku 4 ods. 1 písm. a) a g) tejto smernice, ak
         sa tieto transakcie uskutočnili v čase, keď mala kapitálová spoločnosť skutočné sídlo vedenia v členskom štáte, ktorý pred
         jej založením upustil od výberu dane z vkladu zrušením príslušnej vnútroštátnej právnej úpravy?“

       O prejudiciálnych otázkach
      17     Svojimi prejudiciálnymi otázkami, ktoré je potrebné skúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či je upustenie
         od výberu dane z vkladu členským štátom prekážkou toho, aby mohla byť určitá spoločnosť označená za kapitálovú spoločnosť
         „na účely výberu dane z vkladu“ v zmysle článku 4 ods. 1 písm. g) smernice 69/335 pri premiestnení jej skutočného sídla vedenia
         z tohto členského štátu do iného členského štátu, kde sa takáto daň stále vyberá.

      18     Predovšetkým je potrebné upresniť, že predmetom skúmania Súdneho dvora nie je otázka, či zápis Bausoftware do registra obchodných
         spoločností Rakúskej republiky z 9. septembra 1999 a prevod 102 miliónov ATS v jej prospech uskutočnený 16. septembra 1999
         zo strany Nemetschek môžu byť označené za založenie kapitálovej spoločnosti alebo za zvýšenie základného imania kapitálovej
         spoločnosti, a teda podriadené dani z vkladu v zmysle článku 4 ods. 1 písm. a) alebo písm. c) smernice 69/335.

      19     Okrem toho z ustálenej judikatúry vyplýva, že v rámci konania podľa článku 234 ES, ktoré spočíva na jednoznačnom rozdelení
         úloh medzi vnútroštátnymi súdmi a Súdnym dvorom, je pre posúdenie konkrétneho skutkového stavu príslušný vnútroštátny súd
         (rozsudky z 15. novembra 1979, Denkavit Futtermittel, 36/79, Zb. s. 3439, bod 12, a z 15. mája 2003, RAR, C‑282/00, Zb. s. I‑4741,
         bod 46). Skúmanie Súdneho dvora je preto založené na zistení vnútroštátneho súdu, podľa ktorého skutkové okolnosti uvedené
         v bodoch 11 až 14 tohto rozsudku spočívajú v premiestnení skutočného sídla vedenia z jedného členského štátu do druhého.

      20     Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že spoločnosťou, ktorej sa týka vec sama, je spoločnosť s ručením obmedzeným
         založená podľa rakúskeho práva.

      21     Z článku 3 ods. 1 smernice 69/335, ktorého znenie je uvedené v bode 4 tohto rozsudku, vyplýva, že tento článok stanovuje záväzne
         a jednotne pre všetky členské štáty spoločnosti, ktoré majú postavenie kapitálových spoločností v zmysle smernice 69/335.

      22     Okrem toho článok 4 ods. 1 tejto smernice určuje, ktoré transakcie podliehajú dani z vkladu.
      23     Pokiaľ ide o premiestnenie skutočného sídla vedenia, článok 4 ods. 1 písm. g) smernice 69/335 stanovuje, že najmä „premiestnenie
         skutočného sídla vedenia spoločnosti, združenia alebo právnickej osoby z jedného členského štátu, v ktorom na účely výberu
         dane z vkladu nie je spoločnosť považovaná za kapitálovú spoločnosť, do druhého členského štátu, v ktorom je za takúto kapitálovú
         spoločnosť považovaná“, podlieha dani z vkladu.

      24     Naopak, podľa článku 4 ods. 3 písm. b) tejto smernice „premiestnenie štatutárneho alebo skutočného sídla vedenia spoločnosti,
         združenia alebo právnickej spoločnosti z jedného členského štátu do druhého členského štátu, ak na účely výberu dane z vkladu
         je spoločnosť v obidvoch týchto členských štáte považovaná za kapitálovú spoločnosť“, sa nepovažuje za založenie kapitálovej
         spoločnosti podľa odseku 1 písm. a) rovnakého článku.

      25     Z toho vyplýva, že na to, aby transakcia takéhoto druhu mohla podliehať dani z vkladu v cieľovom členskom štáte, nesmie byť
         dotknutá spoločnosť považovaná na účely výberu tejto dane za „kapitálovú spoločnosť“ v členskom štáte pôvodu.

      26     Členské štáty, ktoré Súdnemu dvoru predložili svoje pripomienky, tvrdia, že ak spoločnosť nebola zdanená daňou z vkladu v členskom
         štáte pôvodu, keďže ju tento štát zrušil, nie je v tomto členskom štáte na účely výberu dane z vkladu považovaná za kapitálovú
         spoločnosť, a teda spĺňa podmienky stanovené v článku 4 ods. 1 písm. g) smernice 69/335.

      27     Takáto analýza však nemôže byť prijatá, inak by došlo k uprednostneniu kvalifikácie kapitálovej spoločnosti vyplývajúcej z vnútroštátneho
         práva pred kvalifikáciou vyplývajúcou zo smernice 69/335.

      28     Ako vyplýva z bodu 21 tohto rozsudku, článok 3 ods. 1 smernice 69/335 určuje záväzným a jednotným spôsobom pre všetky členské
         štáty spoločnosti, ktoré sa majú považovať za kapitálové v zmysle tejto smernice.

      29     Z toho vyplýva, že ak má spoločnosť jednu z právnych foriem uvedených v dotknutom článku 3 ods. 1 smernice 69/335, musí sa
         považovať za kapitálovú spoločnosť v zmysle tejto smernice a nemôže podliehať dani z vkladu pri premiestnení svojho skutočného
         sídla vedenia z jedného členského štátu do iného z dôvodu, že v členskom štáte pôvodu nie je považovaná za kapitálovú spoločnosť.

      30     Je potrebné doplniť, že takýto rozdiel v kvalifikácii, z ktorého vyplýva uplatniteľnosť článku 4 ods. 1 písm. g) smernice
         69/335, je naopak možný, ak ide o spoločnosti uvedené v článku 3 ods. 2 tejto smernice.

      31     Toto ustanovenie, podľa ktorého sa „za kapitálovú spoločnosť na účely smernice [69/335] považuje akákoľvek ďalšia spoločnosť,
         združenie alebo právnická osoba, ktorá vykonáva svoju činnosť s cieľom dosiahnuť zisk“, však členským štátom umožňuje nepovažovať
         na účely výberu dane z vkladu takto vymedzené spoločnosti, združenia alebo právnické osoby za kapitálové spoločnosti.

      32     Miera voľnej úvahy takto priznaná členským štátom, ktorá v prípade spoločností uvedených v odseku 1 tohto článku neexistuje,
         teda môže viesť k tomu, že určitý subjekt sa v jednom členskom štáte kvalifikuje ako kapitálová spoločnosť, hoci v inom to
         tak nebude. V prípade takéhoto rozdielu v kvalifikácii by premiestnenie skutočného sídla vedenia subjektu spadalo do pôsobnosti
         článku 4 ods. 1 písm. g) smernice 69/335.

      33     Okrem toho už Súdny dvor rozhodol, že uprednostnenie kritéria zdanenia v členskom štáte pôvodu pred kritériom kvalifikácie
         ako kapitálovej spoločnosti vyplývajúcim z článku 4 ods. 1 písm. g) smernice 69/335 je v rozpore s touto smernicou, keďže
         by to umožnilo uloženie dane z vkladu v prípadoch, keď to táto smernica nevyžaduje (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 7. júna
         2007, Komisia/Grécko, C‑178/05, Zb. s. I‑4185, body 26 až 30).

      34     Okrem toho z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že hoci členské štáty v súlade s článkom 7 ods. 2 smernice 69/335 majú právo
         oslobodiť od dane z vkladu vklady do obchodných spoločností, dôsledkom tohto oslobodenia nemôže byť vznik práva iného členský
         štátu tieto vklady zdaniť (pozri v tomto zmysle rozsudok z 12. januára 2006, Senior Engineering Investments, C‑494/03, Zb.
         s. I‑525, bod 43).

      35     Preto skutočnosť, že členský štát využil možnosť upravenú v uvedenom článku 7 ods. 2 a zrušil daň z vkladu, neznamená, že
         pri prenesení skutočného sídla vedenia kapitálovej spoločnosti z tohto členského štátu do iného môže cieľový členský štát
         automaticky zdaniť túto transakciu uvedenou daňou.

      36     Z uvedeného vyplýva, že článok 4 ods. 1 písm. g) a článok 4 ods. 3 písm. b) smernice 69/335 sa musí vykladať v tom zmysle,
         že upustenie od výberu dane z vkladu zo strany členského štátu nebráni tomu, aby bola spoločnosť, ktorá patrí do jednej z kategórií
         uvedených v článku 3 ods. 1 písm. a) tejto smernice pri premiestnení svojho skutočného sídla vedenia z tohto členského štátu
         do iného členského štátu, kde sa táto daň stále uplatňuje, kvalifikovaná ako kapitálová spoločnosť na účely výberu dane z vkladu
         v zmysle článku 4 ods. 1 písm. g) tejto smernice.

      37     V súvislosti s týmto výkladom je potrebné doplniť, že počas konania na Súdnom dvore bola nastolená otázka prípadného daňového
         úniku, ktorý by mohol vyplynúť zo zneužitia takto vyložených ustanovení smernice 69/335.

      38     V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že hoci z formálneho hľadiska vnútroštátny súd svoju otázku obmedzil na výklad
         článku 4 ods. 1 písm. g) a článku 4 ods. 3 písm. b), ako aj článku 7 ods. 2 smernice 69/335, táto okolnosť nebráni Súdnemu
         dvoru ukázať vnútroštátnemu súdu všetky aspekty výkladu práva Spoločenstva, ktoré môžu byť užitočné pre rozhodnutie v prejednávanej
         veci, bez ohľadu na to, či ich vnútroštátny súd uviedol v znení svojej otázky, alebo nie (pozri v tomto zmysle rozsudky z 12. decembra
         1990, SARPP, C‑241/89, Zb. s. I‑4695, bod 8; zo 4. marca 1999, Consorzio per la tutela del formaggio Gorgonzola, C‑87/97,
         Zb. s. I‑1301, bod 16, a z 26. apríla 2007, Alevizos, C‑392/05, Zb. s. I‑3505, bod 64).

      39     Je preto namieste preskúmať, či výklad článku 4 ods. 1 písm. g) a článku 4 ods. 3 písm. b) smernice 69/335 vyplývajúci z bodu
         36 tohto rozsudku môže prispieť k zneužitiu práva Spoločenstva s cieľom obchádzať vnútroštátnu právnu úpravu, ako je tá vo
         veci samej.

      40     Predovšetkým je potrebné uviesť, že smernica 69/335 neobsahuje žiadne pravidlo, ktoré je osobitne namierené na zabránenie
         rizika daňového úniku.

      41     Súdny dvor však už rozhodol, že uplatňovanie právnej úpravy Spoločenstva nemôže byť rozšírené tak, aby zakrývalo zneužívanie
         zo strany hospodárskych subjektov, teda plnenia, ktoré nie sú vykonávané v rámci bežných obchodných transakcií, ale iba s cieľom
         získať zneužitím výhody stanovené právom Spoločenstva (pozri rozsudok z 21. februára 2006, Halifax a i., C‑255/02, Zb. s. I‑1609,
         bod 69).

      42     Ochrana zo strany práva Spoločenstva sa preto nevzťahuje na situácie, v ktorých má právny subjekt, teda fyzická alebo právnická
         osoba, v úmysle využiť zneužitím alebo podvodom právnu úpravu Spoločenstva, a to len s cieľom vyhnúť sa právnej úprave členského
         štátu.

      43     Skutočnosť, že spoločnosť bola v danom členskom štáte vytvorená s cieľom využiť výhodnejšiu legislatívu, sama osebe nestačí
         na konštatovanie zneužívania právnej úpravy Spoločenstva.

      44     Založenie spoločnosti v členskom štáte v rámci vyslovene umelých konštrukcií zbavených hospodárskej reality s cieľom vyhnúť
         sa riadne splatnej dani však ide nad rámec ochrany, ktorú smernica 69/335 poskytuje spoločnostiam, na ktoré sa vzťahuje.

      45     Z tohto vyplýva, že dôsledky vyplývajúce z výkladu článku 4 ods. 1 písm. g) a článku 4 ods. 3 písm. b) smernice 69/335 uvedeného
         v bode 36 tohto rozsudku nemôžu podporovať konanie spočívajúce vo vytváraní umelých konštrukcií s jediným cieľom, ktorým je
         získanie daňovej výhody.

      46     Vnútroštátnemu súdu preto prináleží overiť, či okolnosti veci samej obsahujú objektívne skutočnosti, z ktorých vyplýva takéto
         zneužívanie.

      47     Za týchto okolností je potrebné na prejudiciálne otázky odpovedať, že článok 4 ods. 1 písm. g) a článok 4 ods. 3 písm. b)
         smernice 69/335 sa musí vykladať v tom zmysle, že upustenie od výberu dane z vkladu zo strany členského štátu nebráni tomu,
         aby bola spoločnosť, ktorá patrí do jednej z kategórií uvedených v článku 3 ods. 1 písm. a) tejto smernice, pri prenesení
         skutočného sídla vedenia z tohto členského štátu do iného členského štátu, kde sa táto daň stále uplatňuje, kvalifikovaná
         ako kapitálová spoločnosť na účely výberu dane z vkladu v zmysle článku 4 ods. 1 písm. g) tejto smernice. Z takéhoto výkladu
         však nemôže vyplývať podpora konania spočívajúceho vo vytváraní umelých konštrukcií s jediným cieľom, ktorým je získanie daňovej
         výhody. Vnútroštátnemu súdu prináleží overiť, či okolnosti veci samej obsahujú objektívne skutočnosti, z ktorých vyplýva takéto
         zneužívanie.

       O trovách
      48     Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:
      Článok 4 ods. 1 písm. g) a článok 4 ods. 3 písm. b) smernice Rady 69/335/EHS zo 17. júla 1969 o nepriamych daniach z tvorby
            a navyšovania základného imania, zmenenej a doplnenej smernicou Rady 85/303/EHS z 10. júna 1985 a Aktom o podmienkach pristúpenia
            Rakúskej republiky, Fínskej republiky a Švédskeho kráľovstva a o úpravách zmlúv, na ktorých je Európska únia založená, sa
            musí vykladať v tom zmysle, že upustenie od výberu dane z vkladu zo strany členského štátu nebráni tomu, aby bola spoločnosť,
            ktorá patrí do jednej z kategórií uvedených v článku 3 ods. 1 písm. a) tejto smernice, pri prenesení skutočného sídla vedenia
            z tohto členského štátu do iného členského štátu, kde sa táto daň stále uplatňuje, kvalifikovaná ako kapitálová spoločnosť
            na účely výberu dane z vkladu v zmysle článku 4 ods. 1 písm. g) tejto smernice. Z takéhoto výkladu však nemôže vyplývať podpora
            konania spočívajúceho vo vytváraní umelých konštrukcií s jediným cieľom, ktorým je získanie daňovej výhody. Vnútroštátnemu
            súdu prináleží overiť, či okolnosti veci samej obsahujú objektívne skutočnosti, z ktorých vyplýva takéto zneužívanie.
      Podpisy
      * Jazyk konania: nemčina.


Rozsudok Súdneho dvora z 11. júla 1968. # Firma Schwarzwaldmilch GmbH proti Einfuhr- und Vorratsstelle für Fette. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Verwaltungsgericht Frankfurt am Main - Nemecko. # Vec 4-68.