title: Rozsudok Súdu pre verejnú službu (druhá komora) z 29. septembra 2009.#Jorge Aparicio a i. proti Európskej komisii.#Spojené veci F-20/08, F-34/08 a F-75/08.

text:
ROZSUDOK SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU (druhá komora)
      z 29. septembra 2009
      Spojené veci F‑20/08, F‑34/08 a F‑75/08
      Jorge Aparicio a i.
      proti
      Komisii Európskych spoločenstiev
      „Verejná služba – Zmluvní zamestnanci – Prijímanie do zamestnania – Výberové konanie CAST 27/Relex – Nezaradenie do databázy – Zrušenie otázok – Test verbálneho a numerického uvažovania – Rovnosť zaobchádzania“
      Predmet: Žaloby podané podľa článku 236 ES a článku 152 AE, ktorými J. Aparicio a 46 iných zmluvných zamestnancov Komisie navrhujú
         zrušenie rozhodnutí Európskeho úradu pre výber pracovníkov Európskych spoločenstiev z 25. októbra 2007 o ich nezapísaní do
         zoznamu úspešných uchádzačov a nezaradení do databázy prijímacieho konania CAST 27/Relex

      Rozhodnutie: Žaloby F‑20/08, F‑34/08 a F‑75/08 sa zamietajú. J. Aparicio a žalobcovia, ktorých mená sú uvedené v prílohe pod číslami 1
         až 18, sú povinní nahradiť trovy konania vo veci F‑20/08 a devätnásť štyridsať šestín trov konania vo veci F‑75/08. A. Simon,
         ktorá je žalobkyňou vo veci F‑34/08 a jednou zo žalobcov vo veci F‑75/08, je povinná nahradiť trovy konania vo veci F‑34/08
         a jednu štyridsať šestinu trov konania vo veci F‑75/08. Žalobcovia, ktorých mená sú uvedené v prílohe pod číslami 19 až 40
         a číslami 42 až 46, sú povinní nahradiť dvadsaťšesť štyridsať šestín trov konania vo veci F‑75/08.

      Abstrakt
      1.      Žaloba o neplatnosť – Právomoc súdu Spoločenstva – Návrh na zrušenie individuálneho aktu spôsobujúceho ujmu – Nedostatok právomoci
            súdu Spoločenstva určiť protiprávnosť ustanovenia so všeobecnou pôsobnosťou vo výroku svojich rozsudkov
      (Článok 230 ES)
      2.      Úradníci – Zmluvní zamestnanci – Prijímanie do zamestnania – Organizácia skúšok – Spôsob a obsah skúšok
      (Podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov, článok 82 ods. 5 a ods. 6)
      3.      Úradníci – Zmluvní zamestnanci – Prijímanie do zamestnania – Skúšky – Obsah skúšok – Opatrenia prijaté na nápravu chýb alebo
            nezrovnalostí, ku ktorým došlo počas konania skúšok
      4.      Úradníci – Zmluvní zamestnanci – Prijímanie do zamestnania – Skúšky – Obsah skúšok – Zrušenie otázok
      1.      Aj keď je v rámci návrhu na zrušenie individuálneho aktu spôsobujúceho ujmu súd Spoločenstva skutočne oprávnený v incidenčnom
         konaní určiť protiprávnosť ustanovenia so všeobecnou pôsobnosťou, na ktorom je napadnutý akt založený, napriek tomu Súd pre
         verejnú službu nie je oprávnený na takéto určenie vo výroku svojich rozsudkov.

      (pozri bod 28)
      Odkaz:
      Súd pre verejnú službu: 4. júna 2009, Adjemian a i./Komisia, F‑134/07 a F‑8/08, Zb. VS s. I‑A‑1‑0000, II‑A‑1‑0000, bod 38
      2.      Podľa článku 82 ods. 5 a 6 podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov poskytuje Európsky úrad pre výber pracovníkov (EPSO)
         jednotlivým inštitúciám na ich žiadosť pomoc pri výbere zmluvných zamestnancov vymedzením a usporiadaním výberových konaní
         v súlade so všeobecnými ustanoveniami vydanými uvedenými inštitúciami. Okrem toho z článku 5 ods. 1 písm. c) a ods. 2 všeobecných
         vykonávacích ustanovení týkajúcich sa konaní upravujúcich prijímanie a zamestnávanie zmluvných zamestnancov v Komisii vyplýva,
         že EPSO musí rešpektovať profily osobitných schopností a kvalifikácií, ktoré orgán oprávnený uzatvárať pracovné zmluvy požaduje.
         Z týchto ustanovení a článku 3 ods. 2 rozhodnutia 2002/620 o založení EPSO však vyplýva, že EPSO disponuje značnou mierou
         voľnej úvahy pri organizácii výberových testov.

      Oznámenie a korešpondencia Komisie, ktoré sú dvojznačné, pokiaľ ide o skutočnosť, že sporné testy nemajú byť „eliminačné“,
         tak neumožňujú usudzovať, že EPSO stanovením eliminačného verbálneho a numerického testu prekročil hranice jeho poslania vymedzené
         Komisiou, pretože tieto dva dokumenty možno chápať na základe výkladu zlučiteľného s článkom 5 týchto všeobecných vykonávacích
         ustanovení tak, že sporné testy nie sú eliminačné ako výberové konania, pretože nie je vopred stanovený určitý počet úspešných
         uchádzačov, pričom sa však nedeklaruje, že tieto testy nie sú eliminačné.

      (pozri body 57 – 62)
      3.      Judikatúra priznáva širokú mieru voľnej úvahy výberovej komisii výberového konania, keď dochádza k nezrovnalostiam alebo chybám
         počas verejného výberového konania s početnou účasťou, ktoré v súlade so zásadami proporcionality a riadnej správy vecí verejných
         nemožno napraviť opätovným vykonaním skúšok výberového konania. Táto judikatúra sa môže uplatňovať na Európsky úrad pre výber
         pracovníkov (EPSO), hoci nie je výberovou komisiou, a to aj v rámci výberových testov, ktoré nemajú formu výberového konania,
         pretože EPSO disponuje významnou mierou voľnej úvahy pri organizácii týchto testov.

      (pozri body 77 a 78)
      Odkaz:
      Súd prvého stupňa: 2. mája 2001, Giulietti a i../Komisia, T‑167/99 a T‑174/99, Zb. VS s. I‑A‑93, II‑441, bod 58
      4.      Zásada rovnosti zaobchádzania vyžaduje, aby sa s porovnateľnými situáciami nezaobchádzalo rozdielne a s rôznymi situáciami
         rovnako, pokiaľ to nie je objektívne odôvodnené. Okrem toho porušenie zásady rovnosti predpokladá, že sporné zaobchádzanie
         znevýhodňuje niektoré osoby v porovnaní s inými osobami.

      Vzhľadom na to, že vo výzve na vyjadrenie záujmu sa nestanovil obmedzený počet úspešných uchádzačov, výberové testy neobsahujú
         žiadne priame porovnanie medzi uchádzačmi, a teda rovnosť zaobchádzania s uchádzačmi tu preto nezohráva rovnakú úlohu ako
         pri výberovom konaní.

      V tejto súvislosti však takisto nemožno vylúčiť, že udelenie dodatočného bodu všetkým uchádzačom, ktorí museli riešiť problémové
         otázky, v rámci zrušenia týchto otázok, mohlo zvýhodniť niektorých uchádzačov tým, že im umožnilo ľahšie dosiahnuť prah úspešnosti
         skúšok.

      Skutočnosť, že zrušené otázky rozrušili niektorých uchádzačov viac ako iných uchádzačov, a to natoľko, že narušili ich schopnosť
         odpovedať na celý test, nemôže spôsobiť porušenie zásady rovnosti zaobchádzania, pretože táto situácia by bola dôsledkom ich
         vlastného správania pri riešení problémov a zvýrazňuje existenciu rozdielu medzi nimi a inými uchádzačmi.

      (pozri body 82 – 85)
      Odkaz:
      Súdny dvor: 13. júla 1962, Klöckner‑Werke a Hoesch/Vysoký úrad, 17/61 a 20/61, Zb. s. 615, 652; 11. septembra 2007, Lindorfer/Rada,
         C‑227/04 P, Zb. a. I‑6767, bod 63; 17. júla 2008, Campoli/Komisia, C‑71/07 P, Zb. s. I‑5887, bod 50; 16. decembra 2008, Arcelor
         Atlantique et Lorraine a i., C‑127/07, Zb. s. I‑9895, bod 39

      Súd prvého stupňa: 17. januára 2001, Gerochristos/Komisia, T‑189/99, Zb. VS s. I‑A‑11, II‑53, bod 26; 5. apríla 2006, Deutsche
         Bahn/Komisia, T‑351/02, Zb. s. II‑1047, bod 137

ROZSUDOK SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU EURÓPSKEJ ÚNIE (druhá komora)

      z 29. septembra 2009 (*)

      „Verejná služba – Zmluvní zamestnanci – Prijímanie do zamestnania – Výberové konanie CAST 27/Relex – Nezaradenie do databázy – Zrušenie otázok – Test verbálneho a numerického uvažovania – Rovnosť zaobchádzania“
      V spojených veciach F‑20/08, F‑34/08 a F‑75/08,
      ktorých predmetom sú žaloby podané v zmysle článkov 236 ES a 152 AE,
      Jorge Aparicio, bydliskom v Antiguo Cuscatlan (Salvádor) a 18 ďalších zmluvných zamestnancov Komisie Európskych spoločenstiev, ktorých mená
         a priezviská sú uvedené v prílohe rozsudku pod číslami 1 až 18, v zastúpení: S. Orlandi, A. Coolen, J.‑N. Louis a É. Marchal,
         advokáti,

      žalobcovia vo veci F‑20/08,
      Anne Simon, zmluvná zamestnankyňa Komisie Európskych spoločenstiev, bydliskom v Nouakchotte (Mauritánia), v zastúpení: S. Orlandi, A. Coolen,
         J.‑N. Louis a É. Marchal, advokáti,

      žalobkyňa vo veci F‑34/08,
      Jorge Aparicio, bydliskom v Antiguo Cuscatlan (Salvádor) a 46 ďalších zmluvných zamestnancov Komisie Európskych spoločenstiev, ktorých mená
         a priezviská sú uvedené v prílohe tohto rozsudku, v zastúpení: S. Orlandi, A. Coolen, J.‑N. Louis a É. Marchal, advokáti,

      žalobcovia vo veci F‑75/08,
      proti
      Komisii Európskych spoločenstiev, v zastúpení: J. Currall a B. Eggers, splnomocnení zástupcovia,

      žalovanej,
      SÚD PRE VEREJNÚ SLUŽBU (druhá komora),
      v zložení: predseda komory H. Kanninen, sudcovia I. Boruta a S. Van Raepenbusch (spravodajca),
      tajomník: S. Cidéron, asistentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 12. marca 2009,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Žalobami podanými do kancelárie Súdu pre verejnú službu:

      –        dňa 19. februára 2008 elektronickou poštou (predloženie originálu sa uskutočnilo 27. februára 2008) vo veci F‑20/08 Aparicio
         a i./Komisia,

      –        dňa 11. marca 2008 elektronickou poštou (predloženie originálu sa uskutočnilo 12. marca 2008) vo veci F‑34/08 Simon/Komisia,
         a

      –        dňa 1. septembra 2008 elektronickou poštou (predloženie originálu sa uskutočnilo 8. septembra 2008) vo veci F‑75/08 Aparicio
         a i./Komisia,

      žalobcovia navrhujú zrušenie rozhodnutí Európskeho úradu pre výber pracovníkov (EPSO) z 25. októbra 2007 o ich nezapísaní
         do zoznamu úspešných uchádzačov a nezaradení do databázy prijímacieho konania CAST 27/Relex.

      2        Žalobcovia vo veci F‑20/08 a žalobkyňa vo veci F‑34/08 spoločne takisto podali žalobu vo veci F‑75/08 popri 26 ďalších nových
         žalobcoch (ďalej len „ďalší žalobcovia vo veci F‑75/08“).

       Právny rámec
      3        Článok 82 Podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov Európskych spoločenstiev (ďalej len „PZOZ“) stanovuje:

      „…
      2. Na prijatie za zmluvného zamestnanca sa musia splniť aspoň tieto požiadavky:
      a)      do funkčnej skupiny I úspešné dokončenie povinnej školskej dochádzky;
      b)      do funkčných skupín II a III:
      i)      úroveň postsekundárneho vzdelania, osvedčená diplomom, alebo
      ii)      úroveň stredoškolského vzdelania, osvedčená diplomom, poskytujúca prístup k postsekundárnemu vzdelaniu, a aspoň trojročná
         odborná prax, alebo

      iii)      ak je to odôvodnené v záujme služby, odborná príprava alebo odborná prax rovnakej úrovne;
      c)      vo funkčnej skupine IV:
      i)      úroveň vzdelania, ktorá zodpovedá aspoň trojročnému dokončenému vysokoškolskému štúdiu, osvedčená diplomom, alebo
      ii)      ak je to odôvodnené v záujme služby, odborná príprava rovnakej úrovne.
      …
      5. [EPSO] poskytne jednotlivým inštitúciám na ich žiadosť pomoc pri výbere zmluvných zamestnancov, najmä vymedzením obsahu
         skúšok a organizovaním výberových konaní. Úrad zabezpečí transparentnosť výberových konaní na miesta zmluvných zamestnancov.

      6. Každá inštitúcia prijme v prípade potreby všeobecné ustanovenia o postupoch pre prijímanie zmluvných zamestnancov v súlade
         s článkom 110 Služobného poriadku [úradníkov Európskych spoločenstiev].“

      4        Článok 5 všeobecných vykonávacích ustanovení zo 7. apríla 2004 týkajúcich sa konaní upravujúcich prijímanie a zamestnávanie
         zmluvných zamestnancov v Komisii Európskych spoločenstiev (Administratívne informácie č. 49‑2004, z 1. júna 2004, ďalej len „VVU‑ZZ“) stanovuje:

      „1. Výberové konanie [na prijímanie zmluvných zamestnancov na základe článku 3a PZOZ] zahŕňa nasledujúce etapy:
      a)      vyhlásenie verejnej výzvy na vyjadrenie záujmu uvádzajúcej minimálne kritériá spôsobilosti v oblasti všeobecných schopností
         a základných kvalifikácií a upresňujúcej, že v závislosti od počtu prijatých kandidatúr, môže výberová komisia uvedená v písm. e)
         uplatňovať prísnejšie požiadavky v rámci uverejnených výberových kritérií;

      b)      elektronická registrácia uchádzačov v databáze zriadenej na tento účel;
      c)      vymedzenie [orgánom oprávneným uzatvárať pracovné zmluvy] presných profilov schopností a osobitných požadovaných kvalifikácií
         po konzultácii s dotknutými oddeleniami alebo orgánmi;

      d)      uchádzači zodpovedajúci profilom a kvalifikáciám uvedeným v písm. c) sa podrobia testom zameraným na všeobecné schopnosti
         uchádzačov, najmä na verbálne a numerické uvažovanie, ako aj ich jazykové schopnosti. Uchádzači, ktorí úspešne absolvovali
         testy, sa zaradia do databázy a zložky ich kandidatúr sa v nej budú uchovávať po dobu dvoch rokov;

      …
      2. … Testy uvedené v odseku 1 písm. d) sú usporadúvané EPSO alebo pod jeho vedením.
      3. Uchádzači sú informovaní o výsledkoch konaní opísaných v odseku 1 písm. d) až h).“
      5        Článok 3 ods. 2 rozhodnutia Európskeho parlamentu, Rady, Komisie, Súdneho dvora, Dvora audítorov, Hospodárskeho a sociálneho
         výboru, Výboru regiónov a Európskeho ombudsmana 2002/620/ES z 25. júla 2002 o založení Úradu pre výber pracovníkov Európskych
         spoločenstiev (Ú. v. ES L 197, s. 53; Mim. vyd. 01/004, s. 46) stanovuje:

      „Úrad môže pomáhať inštitúciám, orgánom, úradom a agentúram zriadeným zmluvami alebo na ich základe s internými výberovými
         konaniami a výberom ostatných zamestnancov.“

       Okolnosti predchádzajúce sporu
      6        Žalobcovia sú zamestnanci pôsobiaci v rôznych režimoch v rámci zastúpení Komisie v tretích krajinách.

      7        V oznámení z 19. februára 2007 riaditeľ vonkajšej služby generálneho riaditeľstva (GR) „Vonkajšie vzťahy“ informoval vedúcich
         zastúpení o tom, že EPSO organizuje v roku 2007 testy pre zmluvných zamestnancov (ďalej len „oznámenie vonkajšej služby“).
         Oznámenie upresnilo, že jedine tí, ktorí úspešne urobia tieto testy, môžu pokračovať vo svojom služobnom postupe ako zmluvní
         zamestnanci. Tieto testy mali obsahovať tri časti: skúška verbálneho a numerického uvažovania, skúška znalostí o Európskej
         únii a skúška schopností. Oznámenie vonkajšej služby spresnilo nasledujúce:

      „Všetci uchádzači zo zastúpení [vonkajšie vzťahy]/vonkajšia služba vo funkčných skupinách III a IV sa podrobia testom…: Testy
         verbálneho a numerického uvažovania, test znalostí o Európskej únii a test schopností. Tieto testy budú prebiehať len v španielskom,
         nemeckom, anglickom a francúzskom jazyku, pričom jazyk zvolený na účely týchto testov nemôže byť hlavným jazykom uchádzačov…

      …
      Testy nie sú svojou povahou eliminačné (ako výberové konania na miesta európskych úradníkov). Malo by sa na ne skôr hľadieť
         ako na test znalostí požadovanej kvalifikácie zahrnujúci schopnosť pracovať v druhom jazyku Spoločenstva, znalosť inštitúcií
         EÚ a ich práce a osobitné schopnosti v oblasti činnosti zastúpení [vonkajších vzťahov]/vonkajšej služby.“

      8        Dňa 28. marca 2007 uverejnil EPSO na svojej internetovej stránke výzvu na vyjadrenie záujmu EPSO/CAST/EU/27/07 (ďalej len
         „výzva na vyjadrenie záujmu“) na účely vytvorenia databázy uchádzačov spôsobilých na prijatie ako zmluvných zamestnancov.
         Táto databáza bola určená inštitúciám a orgánom Spoločenstva, ako aj zastúpeniam Komisie v tretích krajinách. Výzva na vyjadrenie
         záujmu uvádzala najmä:

      „Uchádzači, ktorí spĺňajú podmienky stanovené v tejto výzve na vyjadrenie záujmu, budú koncom jari/začiatkom leta 2007 pozvaní
         na skúšky s cieľom posúdiť ich všeobecné schopnosti, konkrétne ich schopnosti verbálneho a numerického uvažovania, ako aj
         ich znalosti o Európskej únii. Uchádzači absolvujú testy vo svojom druhom jazyku, a preukážu tak svoje jazykové znalosti nemeckého,
         anglického alebo francúzskeho jazyka.

      …
      Uchádzači, ktorí úspešne absolvujú všetky skúšky, budú zaradení do databázy, ktorá bude poskytnutá inštitúciám a orgánom pre
         ich potreby prijímania zamestnancov.“

      9        Dňa 20. apríla 2007 podpredseda Komisie a člen Komisie zodpovedný za vonkajšie vzťahy napísali zamestnancom na miestach v zastúpeniach
         predovšetkým nasledovné:

      „Testy nie sú výberovým konaním – neexistuje obmedzenie počtu úspešných uchádzačov – v tom zmysle, že nie sú eliminačné, tak
         ako je to v prípade výberového konania.

      Testy pripisujú väčšiu váhu skúškam schopností, pretože sú najdôležitejšou stránkou práce na zastúpení. Komisia však od zmluvných
         zamestnancov takisto očakáva, že preukážu svoju znalosť európskych inštitúcií a schopnosť pracovať v druhom jazyku Spoločenstva…
         ako to vyžadujú ustanovenia o zamestnancoch (PZOZ); takže tieto skutočnosti budú tiež tvoriť časť testov EPSO.“

      10      Dňa 25. mája 2007 uverejnil EPSO na svojej internetovej stránke všeobecné informácie o štruktúre a hodnotení vyššie uvedených
         testov. Bolo v nich uvedené najmä:

      „Aby mohol byť uchádzač uvedený v konečnej databáze, musí absolvovať rad testov:
      –        schopnosť verbálneho uvažovania… a numerického uvažovania…,
      –        znalosti o Európskej únii…,
      –        osobitné znalosti (v oblasti záujmu, ktorú uviedol uchádzač v prihláške).“
      11      Všeobecné informácie o štruktúre a hodnotení testov ďalej uvádzali:

      Výsledky testov budú zohľadnené ako celok; každý z testov bude mať nasledujúcu relatívnu váhu:
      i)      verbálne a numerické uvažovanie          30 % z celkového počtu;
      ii)      znalosti o EÚ                                     20 % z celkového počtu;
      iii)      osobitné znalosti                            50 % z celkového počtu.“
      12      Všeobecné informácie o štruktúre a hodnotení testov nakoniec upresnili, že „prahy úspešnosti“ priznávajúce nárok na zaradenie
         do databázy boli pre funkčnú skupinu IV:

      –        pokiaľ ide o minimum požadované v testoch verbálneho a numerického uvažovania: 50 %,
      –        pokiaľ ide o minimum požadované v teste osobitných znalostí: 55 %,
      –        pokiaľ ide o celkový výsledok testov: 60 %.
      13      Všetci žalobcovia sa stali uchádzačmi v tomto výberovom konaní na funkčný profil „Vonkajšie vzťahy“ (ďalej len „CAST 27/RELEX“).

      14      Testy na základe výzvy na vyjadrenie záujmu sa uskutočnili 13. júla 2007.

      15      Každý zo žalobcov bol 25. októbra 2007 informovaný, že neuspel z dôvodu známky nižšej než bolo minimum požadované v teste
         verbálneho a numerického uvažovania (ďalej len „napadnuté akty“).

      16      EPSO sa rozhodol zrušiť otázky č. 31 a 46 testu verbálneho a numerického uvažovania. Medzi účastníkmi konania je nepochybné,
         že toto zrušenie nemalo na osud žalobcov v rámci skúšok žiadny vplyv.

      17      Žalobcovia vo veciach F‑20/08 a F‑34/08 interpelovali EPSO od 30. októbra do 25. novembra 2007, aby opätovne preskúmal ich
         výsledky z dôvodu, že niektoré otázky testu verbálneho a numerického uvažovania boli neprimerané.

      18      V čase od 9. novembra 2007 do 22. januára 2008 EPSO odmietol vyhovieť požiadavkám žalobcov vo veciach F‑20/08 a F‑34/08.

      19      Dňa 25. januára 2008 podali žalobcovia vo veciach F‑20/08 a F‑34/08 „doplňujúce sťažnosti“, zatiaľ čo ostatní žalobcovia vo
         veci F–75/08 podali podobné sťažnosti proti napadnutým aktom, ktoré sa ich dotýkali.

      20      Žalobcovia vo veci F‑28/08 podali návrh na začatie konania na Súd pre verejnú službu 19. februára 2008. Žalobkyňa vo veci
         F‑34/08 tak urobila 11. marca 2008.

      21      Orgán oprávnený uzatvárať pracovné zmluvy (ďalej len „OOUPZ“) 20. mája 2008 zamietol všetky sťažnosti a „doplňujúce sťažnosti“
         podané 25. januára toho roku. Dňa 1. septembra 2008 žalobcovia vo veciach F‑20/08 a F‑34/08 podali spolu s ďalšími žalobcami
         vo veci F‑75/08 proti napadnutým aktom žalobu, ktorá bola pre prvých uvedených žalobcov už druhou žalobou a pre posledných
         uvedených žalobcov jedinou podanou žalobu. Táto žaloba bola zapísaná pod číslom F‑75/08.

       Návrhy účastníkov konania a konanie
      22      Žalobcovia navrhujú vo veciach F‑20/08, F‑34/08 a F‑75/08, aby Súd pre verejnú službu:

      –        zrušil napadnuté akty,
      –        zaviazal Komisiu nahradiť trovy konania.
      23      Vo veci F‑75/08 žalobcovia vo svojom prvom žalobnom návrhu takisto navrhujú, aby Súd pre verejnú službu vyhlásil článok 5
         ods. 1 písm. d) VVU‑ZZ za protiprávny.

      24      Komisia vo veciach F‑20/08 a F‑34/08 navrhuje, aby Súd pre verejnú službu:

      –        zamietol žaloby ako neprípustné a subsidiárne ako nedôvodné,
      –        zaviazal žalobcov nahradiť trovy konania.
      25      Komisia vo veci F‑75/08 navrhuje, aby Súd pre verejnú službu:

      –        zamietol žalobu,
      –        zaviazal žalobcov nahradiť trovy konania.
      26      Uznesením predsedu tretej komory Súdu pre verejnú službu z 1. júla 2008 boli veci F‑20/08 a F‑34/08 v súlade s článkom 46
         ods. 1 rokovacieho poriadku spojené na spoločné konanie na účely písomnej časti konania, ústnej časti konania a rozhodnutia,
         ktorým sa konanie ukončí.

      27      Uznesením predsedu druhej komory Súdu pre verejnú službu z 3. februára 2009 boli spojené veci F‑20/08 a F‑34/08 na jednej
         strane a vec F‑75/08 na druhej strane v súlade s článkom 46 ods. 1 rokovacieho poriadku spojené na spoločné konanie na účely
         ústnej časti konania a rozhodnutia, ktorým sa konanie ukončí.

       Právny stav
      1.     O prvom žalobnom návrhu vo veci F‑75/08
      28      V prvom žalobnom návrhu vo veci F‑75/08 žalobcovia navrhujú, aby Súd pre verejnú službu určil protiprávnosť článku 5 ods. 1
         písm. d) VVU‑ZZ. Aj keď je v rámci návrhu na zrušenie individuálneho aktu spôsobujúceho ujmu súd Spoločenstva skutočne oprávnený
         v incidenčnom konaní určiť protiprávnosť všeobecne platného ustanovenia, na ktorom je napadnutý akt založený, napriek tomu
         Súd pre verejnú službu nie je oprávnený na takéto určenie vo výroku svojich rozsudkov (rozsudok Súdu pre verejnú službu zo
         4. júna 2009, Adjemian a i./Komisia, F‑134/07 a F‑8/08, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, bod 38).

      2.     O prípustnosti žalôb
      29      Komisia sa domnieva, že kroky, ktoré žalobcovia podnikli vo veciach F‑20/08 a F‑34/08 medzi 30. októbrom a 25. novembrom 2007,
         sú obyčajnou žiadosťou o opätovné preskúmanie. Takisto údajné „doplňujúce sťažnosti“ z 25. januára 2008 by sa mali považovať
         za prvé sťažnosti podané žalobcami. Títo žalobcovia teda jednotlivo 19. februára a 11. marca 2008 podali žaloby F‑20/08 a F‑34/08
         na Súd pre verejnú službu bez toho, aby počkali na odpoveď OOUPZ na ich sťažnosť, keďže tá prišla až 20. mája 2008. Tieto
         žaloby sú v dôsledku toho predčasné a neprípustné.

      30      Komisia sa takisto vo svojich procesných písomnostiach domnieva, že žaloba F‑75/08 je neprípustná z dôvodu prekážky začatého
         konania, a to v rozsahu, v akom bola podaná vo veciach F‑20/08 a F‑34/08 žalobcami, ktorí navrhovali zrušenie tých istých
         napadnutých aktov na základe rovnakých žalobných dôvodov už v uvedených žalobách. Komisia sa však na pojednávaní vzdala tejto
         námietky, pretože neprípustnosť z dôvodu prekážky začatého konania sa nemôže uplatňovať, pokiaľ je samotná prvá žaloba neprípustná.

      31      Komisia nakoniec uvádza, že 34 žalobcov vo veci F‑75/08 stratilo záujem na konaní, pretože boli zaradení do databázy poskytnutej
         inštitúciám a orgánom Spoločenstva pre potreby prijímania zamestnancov, a to po úspešnom absolvovaní výberovej skúšky usporiadanej
         v roku 2008, kým ešte mali zmluvu.

      32      Z judikatúry však vyplýva, že súd Spoločenstva je oprávnený podľa okolností každej prejednávanej veci posúdiť, či riadny výkon
         spravodlivosti odôvodňuje zamietnutie žaloby vo veci samej bez toho, aby sa predbežne rozhodlo o námietke neprípustnosti vznesenej
         žalovaným (rozsudky Súdneho dvora z 26. februára 2002, Rada/Boehringer, C‑23/00 P, Zb. s. I‑1873, body 51 a 52; rozsudok Súdu
         prvého stupňa z 30. marca 2006, Yedaş Tarim ve Otomotiv Sanayi ve Ticaret/Rada a Komisia, T‑367/03, Zb. s. II‑873, bod 30;
         rozsudky Súdu pre verejnú službu z 8. apríla 2008, Bordini/Komisia, F‑134/06, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, bod 56, a Adjemian
         a i./Komisia, už citovaný, bod 37). Za okolností prejednávanej veci sa Súd pre verejnú službu domnieva, že najprv treba preskúmať
         podstatu sporu, a potom prípadne rozhodnúť o námietke neprípustnosti.

      3.     O veci samej
      33      Na podporu svojich troch žalôb žalobcovia uvádzajú podobné tvrdenia. Vzhľadom na vývoj týchto žalôb sa opodstatnene možno
         domnievať, že v skutočnosti sa dovolávajú troch žalobných dôvodov. Prvý žalobný dôvod je založený na porušení článku 82 ods. 5
         PZOZ, VVU‑ZZ, výzvy na vyjadrenie záujmu a zásady, podľa ktorej musia výberové konania zabezpečiť prijatie najschopnejších
         zamestnancov. Druhý žalobný dôvod je založený na porušení zásady rovnosti. Tretí žalobný dôvod vychádza z článku 1d Služobného
         poriadku úradníkov Európskych spoločenstiev (ďalej len „služobný poriadok“) a z povinnosti odôvodnenia.

       O prvom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 82 ods. 5 PZOZ, VVU‑ZZ, výzvy na vyjadrenie záujmu a zásady, podľa ktorej
            výberové konania musia zabezpečiť prijatie najschopnejších zamestnancov
       Tvrdenia účastníkov konania
      34      Žalobcovia uvádzajú, že podľa oznámenia vonkajšej služby a podľa korešpondencie podpredsedu Komisie a člena Komisie zodpovedného
         za vonkajšie vzťahy bolo cieľom CAST 27/RELEX testovať uchádzačov zo znalostí o Európskej únii, z osobitných znalostí na účely
         obsadenia miesta v zastúpení a zo schopnosti pracovať v druhom jazyku Spoločenstva. V oznámení vonkajšej služby navyše nebola
         uvedená informácia o konaní eliminačnej skúšky verbálneho a numerického uvažovania.

      35      Žalobcovia na základe tohto vyvodzujú, že táto skúška bola nezlučiteľná s účelom výberu, aký sledovala Komisia. Jej eliminačná
         povaha s ním bola ešte menej zlučiteľná.

      36      Žalobcovia sa okrem toho domnievajú, že z článku 5 ods. 1 písm. d) VVU‑ZZ nevyplýva, že všetci uchádzači sa v teste musia
         podrobiť eliminačnej skúške verbálneho a numerického uvažovania. Pritom v prejednávanej veci je táto eliminačná povaha skúšky
         svojvoľná. Po prvé, nevzťahuje sa na test znalostí o Európskej únii. Po druhé, je nevysvetliteľné, prečo by zamestnanci, ktorí
         už sú v službách Komisie a ktorí už preukázali svoju všeobecnú spôsobilosť, mali byť eliminovaní na základe testu, ktorý neposkytuje
         žiadne údaje o ich kvalifikácii a schopnostiach. Po tretie, neprihliadlo sa na skutočnosť, že uchádzači s dlhšou odbornou
         praxou sú menej zvyknutí na prax testov verbálneho a numerického uvažovania ako iní, mladší uchádzači.

      37      Vo veci F‑75/08 žalobcovia nakoniec z „článku 27 služobného poriadku a z článku 15 PZOZ“ (na ktorý treba s ohľadom na obsah
         ustanovenia hľadieť ako na článok 12 PZOZ) vyvodzujú zásadu, podľa ktorej výberové konania musia zabezpečiť prijatie najschopnejších
         uchádzačov. Tvrdia, že už preukázali svoju spôsobilosť pri plnení svojich úloh v rámci zastúpení Komisie pod rôznymi režimami
         a že VVU‑ZZ sú v rozpore s touto zásadou, keby sa museli vykladať tak, že ukladajú usporiadanie eliminačných skúšok, ktoré
         nie sú výlučne zamerané na zásluhy.

      38      Komisia odpovedá, že článok 5 ods. 1 VVU‑ZZ ukladá eliminačnú skúšku z verbálneho a numerického uvažovania. Zdôrazňuje, že
         výzva na vyjadrenie záujmu a všeobecné informácie o štruktúre a hodnotení testov takisto jasne ukazujú, že jedine uchádzači,
         ktorí úspešne absolvovali všetky testy, môžu byť zaradení do databázy.

      39      Účelom skúšky z verbálneho a numerického uvažovania je vylúčiť osoby, ktoré síce majú rozsiahle znalosti a osobitné schopnosti,
         ale nemajú schopnosť dostatočného uvažovania na to, aby ich využili. Táto skúška umožňuje Komisii zaradiť prijatých zamestnancov
         na výkon veľmi rôznorodých úloh. Táto požiadavka je zvlášť dôležitá pre tých, ktorí pracujú na zastúpení, pretože záujem služby
         si vyžaduje pravidelnú rotáciu. Skúška z verbálneho a numerického uvažovania napokon prispieva k zabezpečeniu rovnosti príležitostí
         medzi externými uchádzačmi a uchádzačmi, ktorí sú už vo funkcii, pretože poslední uvedení nemajú žiadne právo byť privilegovaní
         voľbou určitého typu testu.

      40      Komisia okrem toho tvrdí, že zo všeobecných informácií o štruktúre a hodnotení testov vyplýva, že skúška z verbálneho a numerického
         uvažovania tvorí len 30 % celkových testov, a má teda nižšiu váhu ako test osobitných znalostí, ktorý tvorí 50 % celkového
         počtu bodov.

      41      Komisia takisto tvrdí, že medzi výzvou na vyjadrenie záujmu, oznámením vonkajšej služby a korešpondenciou podpredsedu Komisie
         a člena Komisie zodpovedného za vonkajšie vzťahy nie je žiadny rozpor. Konkrétne, z tejto korešpondencie je zrejmé len to,
         že testy by nemali viesť k eliminácii uchádzačov na základe porovnávacieho hodnotenia, ako to býva v prípade výberových konaní,
         kde je počet úspešných uchádzačov vopred stanovený. Táto korešpondencia neinformovala, že uchádzači by boli zbavení povinnosti
         úspešne zložiť všetky skúšky. Účelom tejto korešpondencie a oznámenia vonkajšej služby bolo v každom prípade iba informovať
         zamestnancov služby a podnietiť ich k účasti na testoch. Nemohli zbaviť dotknuté služby povinnosti dodržiavať článok 5 VVU‑ZZ
         a výzvu na vyjadrenie záujmu, ani založiť žiadne právo v prospech dotknutých zamestnancov.

      42      Napokon Komisia považuje za neprípustnú výhradu, podľa ktorej by boli VVU‑ZZ v rozpore s PZOZ, ak by sa mali vykladať tak,
         že ukladajú usporiadanie eliminačných skúšok, ktoré nie sú zamerané výlučne na zásluhy. Toto tvrdenie sa nenachádza v sťažnostiach
         z 25. januára 2008, kde sa sťažovatelia obmedzili len na tvrdenie, že eliminačná povaha verbálneho a numerického testu nie
         je zlučiteľná s osobitným účelom predmetnej výberovej skúšky. Tomuto tvrdeniu navyše chýba presnosť. V každom prípade článok
         82 ods. 6 PZOZ priznáva OOUPZ širokú mieru voľnej úvahy pri stanovovaní podmienok prijímania zmluvných zamestnancov a eliminačná
         povaha testu verbálneho a numerického uvažovania je v súlade s záujmom služby z vyššie uvedených dôvodov.

       Posúdenie Súdom pre verejnú službu
      –       Predbežná poznámka
      43      Článok 82 ods. 6 PZOZ priznáva každej inštitúcii širokú mieru voľnej úvahy pri výbere spôsobov organizácie výberového konania
         na prijímanie zmluvných zamestnancov na základe článku 3a PZOZ.

      44      Komisia využila toto oprávnenie na prijatie VVU‑ZZ. Ich článok 5 ods. 1 písm. d) okrem iného stanovuje, že „uchádzači… sa
         podrobia testom zameraným na všeobecné schopnosti uchádzačov, najmä na verbálne a numerické uvažovanie.“ To isté ustanovenie
         dodáva, že uchádzači budú zaradení do databázy danej k dispozícii inštitúciám a orgánom Spoločenstva pod podmienkou „úspešného
         absolvovania testov.“

      45      Bez toho, aby bolo potrebné riešiť otázku, či každý test musí mať eliminačnú povahu, z takto použitých pojmov v každom prípade
         vyplýva, že článok 5 VVU‑ZZ viaže prijímanie zmluvných zamestnancov na podmienku, že uchádzači prinajmenšom celkovo uspeli
         vo výberových testoch, a že nezakazuje, aby niektoré tieto testy, posudzované samostatne, boli eliminačné.

      46      EPSO uverejnil výzvu na vyjadrenie záujmu a všeobecné informácie o štruktúre a hodnotení testov na základe článku 5 VVU‑ZZ.
         Výzva na vyjadrenie záujmu teda len upresnila, že uchádzači „budú… pozvaní na skúšky s cieľom posúdiť… konkrétne ich schopnosti…
         uvažovania“ a že tí, ktorí „úspešne absolvovali všetky skúšky, budú zaradení do databázy“ uvedenej v bode 44 vyššie. Všeobecné
         informácie o štruktúre a hodnotení testov ďalej stanovujú 50 % bodov ako minimum požadované na úspešné zloženie skúšky verbálneho
         a numerického uvažovania.

      47      Žalobcovia však tvrdia, že článok 5 VVU‑ZZ by bol v rozpore so zásadou vyvodenou z článku 27 služobného poriadku a z článku
         12 PZOZ, podľa ktorej výberové konania musia zabezpečiť prijatie najschopnejších zamestnancov, ak by sa mal vykladať tak,
         že povoľuje zorganizovať test verbálneho a numerického uvažovania, ktorý by bol navyše eliminačný.

      –       O námietke nezákonnosti namierenej proti článku 5 VVU‑ZZ
      48      Námietka nezákonnosti vznesená žalobcami je neprípustná a subsidiárne nedôvodná.

      49      V prvom rade sa žalobcovia nemôžu platne dovolávať tejto námietky nezákonnosti v rámci posudzovaných žalôb. Pravidlo zhody
         medzi administratívnou sťažnosťou v zmysle článku 90 ods. 2 služobného poriadku a následnou žalobou pod sankciou neprípustnosti
         totiž vyžaduje, aby žalobný dôvod uplatnený pred súdom Spoločenstva bol uvedený už v rámci konania pred podaním žaloby, aby
         sa OOUPZ mohol dostatočne presne oboznámiť s výhradami, ktoré dotknutá osoba podáva proti rozhodnutiu, ktoré napáda. Toto
         pravidlo je odôvodnené samotným účelom konania pred podaním žaloby, ktoré má umožniť urovnanie sporov medzi úradníkmi a administratívou
         zmierom (rozsudky Súdneho dvora z 1. júla 1976, Sergy/Komisia, 58/75, Zb. s. 1139, bod 32, a zo 14. marca 1989, Del Amo Martinez/Parlament,
         133/88, Zb. s. 689, bod 9; rozsudok Súdu prvého stupňa z 29. novembra 2006, Campoli/Komisia, T‑135/05, Zb. VS. s. I‑A‑2‑297,
         II‑A‑2‑1527, bod 32; rozsudok Súdu pre verejnú službu z 13. novembra 2007, Tsirimokos/Parlament, F‑76/06, zatiaľ neuverejnený
         v Zbierke, bod 45). OOUPZ preto musí byť jednoznačne informovaný o výhradách vznesených sťažovateľom, aby mu mohol navrhnúť
         prípadné urovnanie sporu zmierom (rozsudok Campoli/Komisia, už citovaný, bod 32; rozsudok Tsirimokos/Parlament, už citovaný,
         bod 45).

      50      Pritom aj keby boli námietky, ktoré žalobcovia podávali od 30. októbra do 25. novembra 2007 vo veciach F‑20/08 a F‑34/08,
         a „doplňujúce sťažnosti“ z 25. januára 2008 vykladané v duchu otvorenosti, je potrebné konštatovať, že v prejednávanej veci
         nespochybňujú zákonnosť VVU‑ZZ. Prvé kroky sa v podstate obmedzili na kritizovanie náročnosti testu verbálneho a numerického
         uvažovania a miestami na jeho selektívnosť bez toho, aby ju spájali s VVU‑ZZ. Napriek lepšie rozvinutej argumentácii „doplňujúce
         sťažnosti“ namietajú len to, že povaha sporných skúšok nezodpovedá výberovému konaniu „presne vymedzenému vonkajšou službou,
         podpredsedom [Komisie] a [členom Komisie] zodpovedným za vonkajšie vzťahy“, pričom nespochybňujú podstatu výberového konania.

      51      V druhom rade je námietka nezákonnosti vznesená proti článku 5 VVU‑ZZ v každom prípade nedôvodná.

      52      Článok 27 služobného poriadku a článok 12 PZOZ, na ktorom žalobcovia zakladajú svoje tvrdenia, nie sú totiž uplatniteľné na
         zmluvných zamestnancov v zmysle článku 3a PZOZ. Navyše treba pripomenúť, že hoci článok 82 PZOZ spočíva na zásade, na ktorú
         sa žalobcovia odvolávajú a podľa ktorej musia inštitúcie prijímať najschopnejších zamestnancov, tento článok priznáva každej
         inštitúcii širokú mieru voľnej úvahy pri vymedzení spôsobu výberu uchádzačov s ohľadom na záujem služby (pozri bod 43 vyššie).

      53      Komisia pritom uvádza, že účelom skúšky verbálneho a numerického uvažovania je eliminovať uchádzačov, ktorí síce majú rozsiahle
         znalosti a osobitné znalosti vo vzťahu k požadovanému pracovnému miestu, ale nemajú schopnosť dostatočného uvažovania na to,
         aby ich využili. Ďalej uvádza, že na základe tejto skúšky je schopná zabezpečiť, aby prijatí zamestnanci, ktorí nakoniec získajú
         zmluvu na dobu neurčitú, mohli byť zaradení na výkon rôznych funkcií. Komisia okrem toho upresňuje, že táto požiadavka je
         osobitne dôležitá pri zamestnancoch, ktorí pracujú na zastúpení, kde záujem služby vyžaduje pravidelnú rotáciu. Žalobcovia
         tieto vysvetlenia právne relevantným spôsobom nespochybnili. Ich relevancia sa navyše zdá byť prípustná. Nie je totiž nerozumné
         domnievať sa, že pri výbere najlepších uchádzačov musí administratíva hľadať tých, u ktorých sa spájajú dôležité znalosti
         s intelektuálnou spôsobilosťou uplatniť tieto znalosti v praxi a meniacom sa kontexte.

      54      Z toho vyplýva, že článok 5 ods. 1 písm. d) VVU‑ZZ nie je v rozpore so zásadou, ktorá stojí v pozadí článku 82 PZOZ, pretože
         tento posledný menovaný článok nezakazuje usporadúvanie eliminačných testov verbálneho a numerického uvažovania.

      55      V dôsledku toho je potrebné námietku nezákonnosti namierenú proti článku 5 VVU‑ZZ zamietnuť.

      –       O nezákonnosti eliminačného verbálneho a numerického testu stanoveného v danom prípade
      56      Žalobcovia spochybňujú, že EPSO bol v prejednávanej veci oprávnený uložiť im eliminačný verbálny a numerický test. V tejto
         súvislosti sa odvolávajú najmä na oznámenia vonkajšej služby a korešpondenciu podpredsedu Komisie a člena Komisie zodpovedného
         za vonkajšie vzťahy, ako aj na osobitosť svojej situácie.

      57      Podľa článku 82 ods. 5 a 6 PZOZ poskytuje EPSO jednotlivým inštitúciám na ich žiadosť pomoc pri výbere zmluvných zamestnancov
         vymedzením a usporiadaním výberových konaní v súlade so všeobecnými ustanoveniami vydanými uvedenými inštitúciami. Okrem toho
         z článku 5 ods. 1 písm. c) a ods. 2 VVU‑ZZ vyplýva, že EPSO musí rešpektovať profily osobitných schopností a kvalifikácií,
         ktoré OOUPZ požaduje.

      58      Z týchto ustanovení a článku 3 ods. 2 rozhodnutia 2002/620 však vyplýva, že EPSO disponuje značnou mierou voľnej úvahy pri
         organizácii výberových testov.

      59      V tejto súvislosti je potrebné v prvom rade uviesť, že oznámenie vonkajšej služby a v menšej miere korešpondencia podpredsedu
         Komisie a člena Komisie zodpovedného za vonkajšie vzťahy sú dvojznačné, pokiaľ ide o skutočnosť, že sporné testy nemajú byť
         „eliminačné“. Preto ich treba vykladať v takom zmysle, ktorý výberové skúšky nepripraví o všetku užitočnosť. Toto oznámenie
         a túto korešpondenciu je navyše potrebné skúmať z hľadiska článku 5 VVU‑ZZ, ktorý viaže prijímanie zmluvných zamestnancov
         minimálne (pozri bod 45 vyššie) na celkovú úspešnosť v testoch. Tvrdenia vonkajšej služby a jednostranné vyhlásenia podpredsedu
         Komisie a člena Komisie zodpovedného za vonkajšie vzťahy sa totiž nemôžu platne odchýliť od VVU‑ZZ prijatých kolégiom komisárov.

      60      Komisia pritom správne uvádza, že oznámenie vonkajšej služby a korešpondenciu podpredsedu Komisie a člena Komisie zodpovedného
         za vonkajšie vzťahy treba chápať tak, že sporné testy nie sú eliminačné ako výberové konania, pretože nie je vopred stanovený
         určitý počet úspešných uchádzačov, pričom však nedeklaruje, že tieto testy nie sú eliminačné.

      61      Takýto pohľad na oznámenie vonkajšej služby a korešpondenciu podpredsedu Komisie a člena Komisie zodpovedného za vonkajšie
         vzťahy sa zhoduje s cieľom výberových skúšok a je zlučiteľný s článkom 5 VVU‑ZZ.

      62      Na základe oznámenia vonkajšej služby a tohto listu podpredsedu Komisie a člena Komisie zodpovedného za vonkajšie vzťahy preto
         nemožno usudzovať, že EPSO stanovením eliminačného verbálneho a numerického testu prekročil hranice jeho poslania vymedzené
         Komisiou.

      63      Pokiaľ ide v druhom rade o nevyhnutnosť vybrať najlepších uchádzačov, treba pripomenúť, že výzva na vyjadrenie záujmu, tak
         ako to uvádzalo oznámenie vonkajšej služby, stanovila, že testy sa vykonajú v druhom jazyku každého z uchádzačov. Navyše,
         aj keby bola skúška z verbálneho a numerického uvažovania eliminačná, je celkovo menej významná ako vedomostné skúšky. Zahŕňa
         len 30 % z celkového počtu bodov. Napriek svojej eliminačnej povahe mala tak menšiu váhu ako test osobitných znalostí, ktorý
         bol takisto eliminačný, jeho prah úspešnosti bol stanovený na 55 % a predstavoval 50 % z celkového počtu bodov. Okrem toho
         nemožno zanedbať test „znalostí o EÚ“. Aj keby nebol tento test sám o sebe diskvalifikačný, tvoril by 20 % celkového počtu
         bodov. Zlý výsledok v tomto test tak mohol ovplyvniť celkový výsledok uchádzačov v situácii, kde bolo požadované minimum vo
         všetkých skúškach stanovené na 60 %.

      64      Nakoniec je potrebné zdôrazniť, že usporiadanie osobitnej výberovej skúšky na funkčný profil „Vonkajšie vzťahy“, eliminačná
         povaha testu osobitných znalostí a testu verbálneho a numerického uvažovania, ako aj okolnosť, že predstavujú 80 % z celkového
         počtu bodov, hoci test všeobecných znalostí nie je eliminačný a v tomto prípade tvorí nie viac ako 20 % z celkového počtu
         bodov, poukazujú na to, že úmyslom EPSO bolo uprednostniť prijímanie zamestnancov, ktorí majú jednak osobitné schopnosti v oblasti
         vonkajších vzťahov a jednak schopnosť uvažovania, vďaka ktorej sú spôsobilí tieto schopnosti uplatniť a v prípade potreby
         čeliť ďalším požiadavkám.

      65      Vo svetle týchto upresnení je potrebné vyvodiť záver, že Komisia a EPSO v prejednávanej veci pri výkone svojich právomocí
         neprekročili medze svojej širokej miery voľnej úvahy tým, že stanovili organizáciu testu verbálneho a numerického uvažovania,
         pripísali mu eliminačnú povahu a podrobili mu zamestnancov už vykonávajúcim funkciu.

      66      S prihliadnutím na predchádzajúce úvahy nie je prvý žalobný dôvod dôvodný, a preto musí byť zamietnutý.

       O druhom žalobnom dôvode založenom na porušení zásady rovnosti
       Tvrdenia účastníkov konania
      67      Žalobcovia v prvom rade pripomínajú, že test verbálneho a numerického uvažovania bol veľmi nekvalitný, o čom svedčí zrušenie
         otázky č. 46. Táto nízka kvalita vážne ovplyvnila ich výsledky, keďže museli stráviť príliš veľa času nad dvojznačnými otázkami
         a to im narušilo ďalší priebeh skúšok.

      68      Žalobcovia v druhom rade uvádzajú, že rozhodnutie pripísať dodatočný bod všetkým uchádzačom za každú zrušenú otázku neumožnilo
         zaručiť rovnosť zaobchádzania a objektívnosť skúšok.

      69      Žalobcovia tak uvádzajú, že EPSO zrušil 153 otázok v testoch schopností týkajúcich sa rôznych profilov. Citujú konkrétne testy
         týkajúce sa nasledujúcich profilov: „rozvoj vidieka, potravinová bezpečnosť a životné prostredie“, „hospodársky rozvoj, súkromný
         a obchodný sektor“ a „dobré riadenie a bezpečnosť“. Udelenie bodu za každú z týchto otázok spôsobilo podstatnú zmenu povahy
         skúšok a porušilo rovnosť medzi uchádzačmi. Touto kompenzáciu totiž došlo k zvýhodneniu uchádzačov zapísaných v profiloch
         schopností, kde sa zrušili otázky, v porovnaní s uchádzačmi zapísanými v iných profiloch, kde nedošlo k žiadnemu zrušeniu
         otázok. Navyše, s ohľadom na počet zrušených otázok mal test osobitných znalostí v týchto profiloch už len druhoradý význam.
         Nakoniec, EPSO zrušil otázky len v niektorých jazykoch. Týmto postupom boli znevýhodnení uchádzači, ktorí vykonali skúšky
         v iných jazykoch, a ktorí na tieto otázky museli odpovedať.

      70      Komisia odpovedá, že EPSO disponuje, rovnako ako výberová komisia vo výberovom konaní, širokou mierou voľnej úvahy. Túto mieru
         voľnej úvahy využíva najmä vtedy, keď dochádza k nezrovnalostiam alebo chybám počas skúšok, ktoré nemôžu byť z dôvodu vysokého
         počtu účastníkov a v súlade so zásadami proporcionality a riadnej správy vecí verejných opätovne vykonané.

      71      Podľa Komisie by bolo opakovanie veľkej časti skúšok v prejednávanej veci neprimerané, takže rozhodnutie zrušiť otázky č. 31
         a 46 v teste verbálneho a numerického uvažovania bolo primerané.

      72      V každom prípade Komisia spochybňuje to, že zrušením otázok mohli byť žalobcovia diskriminovaní.

      73      Komisia po prvé uvádza, že rovnaké zaobchádzanie s uchádzačmi v sporných skúškach nehralo rovnakú úlohu ako vo výberovom konaní,
         pretože počet úspešných uchádzačov nebol vopred stanovený a nedochádzalo k porovnávaciemu hodnoteniu.

      74      Po druhé trvá na skutočnosti, že pri zrušení otázok spôsobujúcich problém bola dodržaná zásada rovnosti v rámci každej funkčnej
         skupiny a v rámci každého profilu.

      75      Pokiaľ ide o test verbálneho a numerického uvažovania usporiadaný pre funkčný profil „Vonkajšie vzťahy“, Komisia po tretie
         pripomína, že k omylu vo formulácii otázky č. 46 došlo len v anglickej verzii. Takže údajný problém, ktorý vyviedol žalobcov
         z miery, sa mohol dotknúť jedine zamestnancov, ktorí absolvovali test v tomto jazyku. Komisia navyše pripomína, že diskriminácia,
         ktorá by sa mohla dotknúť zákonnosti aktu, nemôže byť dôsledkom individuálneho správania samotných dotknutých osôb. Nakoniec
         zdôrazňuje, že hoci bola otázka č. 46 najprv zrušená len v anglickom znení, neskôr bola zrušená aj v iných jazykoch, aby sa
         zaručila rovnosť uchádzačov. Otázka č. 31 bola tiež zrušená rovnakým spôsobom a pre všetkých.

      76      Pokiaľ ide o zrušenie otázok uvedených v testoch osobitných znalostí, Komisia po štvrté uvádza, že všetci žalobcovia neuspeli
         v skúške verbálneho a numerického uvažovania a že táto okolnosť ich odlišuje od ostatných uchádzačov. Nemali teda žiadny záujem
         na spochybnení dôvodnosti zrušenia otázok testu osobitných znalostí.

       Posúdenie Súdom pre verejnú službu
      77      Judikatúra priznáva širokú mieru voľnej úvahy výberovej komisii výberového konania, keď dochádza k nezrovnalostiam alebo chybám
         počas verejného výberového konania s početnou účasťou, ktoré v súlade so zásadami proporcionality a riadnej správy vecí verejných
         nemožno napraviť opätovným vykonaním skúšok výberového konania (rozsudok Súdu prvého stupňa z 2. mája 2001, Giulietti a i./Komisia,
         T‑167/99 a T‑174/99, Zb. VS. s. I‑A‑93 a II‑441, bod 58).

      78      Hoci EPSO nie je výberovou komisiou a sporný test sa nevykonáva formou výberového konania, táto judikatúra sa naň môže uplatňovať,
         pokiaľ disponuje významnou mierou voľnej úvahy pri organizácii výberových testov (pozri bod 58 vyššie).

      79      Okrem toho je nepochybné, že výzva na vyjadrenie záujmu v prejednávanej veci upútala veľký počet uchádzačov.

      80      Pri konfrontácii s problémovými otázkami sa EPSO mohol v tejto súvislosti domnievať, že ich stačí len zrušiť, pretože riešenie
         spočívajúce v opätovnom vykonaní všetkých testov by bolo neprimerané a v rozpore so zásadou riadnej správy vecí verejných.

      81      Je však potrebné preskúmať, či použitá metóda zrušenia neporušila rovnosť medzi uchádzačmi.

      82      V súlade s ustálenou judikatúrou zásada rovnosti zaobchádzania vyžaduje, aby sa s porovnateľnými situáciami nezaobchádzalo
         rozdielne a s rôznymi situáciami rovnako, pokiaľ to nie je objektívne odôvodnené (rozsudky Súdneho dvora z 11. septembra 2007,
         Lindorfer/Rada, C‑227/04 P, Zb. s. I‑6767, bod 63, a zo 17. júla 2008, Campoli/Komisia, C‑71/07 P, Zb. s. I‑5887, bod 50).
         Okrem toho porušenie zásady rovnosti predpokladá, že sporné zaobchádzanie znevýhodňuje niektoré osoby v porovnaní s inými
         osobami (rozsudky Súdneho dvora z 13. júla 1962, Klöckner‑Werke a Hoesch/Vysoký úrad, 17/61 a 20/61, Zb. s. 615, 652, a zo
         16. decembra 2008, Arcelor Atlantique a Lorraine a. i., C‑127/07, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, bod 39; rozsudok Súdu prvého
         stupňa z 5. apríla 2006, Deutsche Bahn/Komisia, T‑351/02, Zb. s. II‑1047, bod 137).

      83      V prejednávanej veci je potrebné hneď na začiatku pripomenúť, že ani Komisia, ani EPSO vo výzve na vyjadrenie záujmu vopred
         nestanovili obmedzený počet úspešných uchádzačov. V dôsledku toho výberové testy neobsahovali žiadne priame porovnanie medzi
         uchádzačmi. Ako teda uvádza Komisia, rovnosť zaobchádzania s uchádzačmi tu preto nezohráva rovnakú úlohu ako pri výberovom
         konaní.

      84      V tejto súvislosti však takisto nemožno vylúčiť, že udelenie dodatočného bodu všetkým uchádzačom, ktorí museli riešiť problémové
         otázky, v rámci zrušenia týchto otázok, mohlo zvýhodniť niektorých uchádzačov tým, že im umožnilo ľahšie dosiahnuť prah úspešnosti
         skúšok.

      85      Pokiaľ ide o test verbálneho a numerického uvažovania, je nepochybné, že zrušené boli výlučne otázky č. 31 a 46. Žalobcovia
         uvádzajú, že otázka č. 46 im však spôsobila také problémy, že im narušila ďalší priebeh skúšky. Na pojednávaní bolo upresnené,
         že niektorí uchádzači sa dostali za túto otázku, kým iní sa snažili na ňu odpovedať. Aj za predpokladu, že by táto otázka
         dotknuté osoby rozrušila alebo zdržala viac ako iné osoby, a to natoľko, že by narušila ich schopnosť odpovedať na celý test,
         táto situácia by bola dôsledkom ich vlastného správania pri riešení problémov. Tvrdenia žalobcov vôbec nepreukazujú, že by
         ich metóda zrušenia diskriminovala, naopak, zvýrazňujú existenciu rozdielu medzi nimi a inými uchádzačmi (pozri v tomto zmysle
         rozsudok Súdu prvého stupňa zo 17. januára 2001, Gerochristos/Komisia, T‑189/99, Zb. VS. s. I‑A‑11 a II‑53, bod 26). Okrem
         toho obe vyššie uvedené otázky boli zrušené vo všetkých jazykových zneniach testu práve preto, aby sa zaručila rovnosť zaobchádzania
         s uchádzačmi.

      86      Okrem toho výhrady podané proti zrušeniu 153 otázok v testoch osobitných znalostí týkajúcich sa rôznych profilov sú neúčinné.
         Žalobcovia totiž neuspeli v teste verbálneho a numerického uvažovania, ktorého eliminačná povaha bola prípustná, čo ukázalo
         preskúmanie prvého žalobného dôvodu.

      87      Za týchto podmienok sa nezdá, že by riešenie EPSO spočívajúce v zrušení problémových otázok porušilo rovnosť uchádzačov v neprospech
         žalobcov.

      88      Druhý žalobný dôvod je preto nedôvodný a treba ho zamietnuť.

       O treťom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 1d služobného poriadku a povinnosti odôvodnenia
       Tvrdenia účastníkov konania
      89      Žalobcovia tvrdia, že preukázali určitý počet nezrovnalostí, z ktorých vyplýva, že napadnuté akty porušujú zásadu rovnosti.
         V súlade s rozsudkami Súdu prvého stupňa z 24. apríla 2001, Torre a. i./Komisia (T‑159/98, Zb. VS. s. I‑A‑83 a II‑395, body
         46 a 47), a z 5. marca 2003, Staelen/Parlament (T‑24/01, Zb. VS s. I‑A‑79 a II‑423, body 47 až 58), je preto úlohou Komisie
         dokázať, že tieto nezrovnalosti neovplyvnili konečný výsledok skúšok. Komisia však takýto dokaz nepredložila.

      90      Žalobcovia z toho vyvodzujú porušenie povinnosti odôvodnenia a článku 1d ods. 5 služobného poriadku.

      91      Komisia odpovedá, že nie je povinná vyvracať tvrdenia žalobcov, keďže títo nepredložili žiadny dôkaz o akejkoľvek diskriminácii.

      92      Okrem toho Komisia vo vyjadrení k žalobe vo veci F‑75/08 tvrdí, že výhrada založená na porušení povinnosti odôvodnenia je
         neprípustná, pokiaľ nie je ďalej rozvinutá. V každom prípade je nedôvodná, keďže žalobcovia poznali dôvody odôvodňujúce napadnuté
         akty z informácií poskytnutých uchádzačom počas výberového konania v odpovediach na „žiadosti o opätovné preskúmanie“ podané
         v čase od 30. októbra do 25. novembra 2007, ako aj v odpovediach na sťažnosti podané 25. januára 2008.

       Posúdenie Súdom pre verejnú službu
      93      Hneď na začiatku treba pripomenúť, že žalobcovia zakladajú svoj tretí žalobný dôvod najmä na článku 1d ods. 5 služobného poriadku,
         ktorý nie je uplatniteľný na zmluvných zamestnancov.

      94      Ďalej sa žalobný dôvod javí ako spätý s prvým a druhým žalobným dôvodom. Vzhľadom na to, že Súd pre verejnú službu skonštatoval,
         že tieto žalobné dôvody nie sú dôvodné pre dôvody uvedené v bode 43 a nasl. a v bode 77 a nasl., nie je ďalej potrebné zaoberať
         sa otázkou, či žalobcovia preukázali existenciu nezrovnalostí, na základe ktorých by bolo možné predpokladať, že napadnuté
         akty porušujú zásadu rovnosti. Tento žalobný dôvod je neúčinný. Vzhľadom na to, že z preskúmania prvých dvoch žalobných dôvodov
         vyplýva, že počas skúšok sa žiadne nezrovnalosti nepreukázali, Komisia nemohla vychádzať z predpokladu, že k nim došlo, a dokazovať,
         že nemali žiadny vplyv na konečný výsledok týchto skúšok a neboli zdrojom diskriminácie.

      95      Tento žalobný dôvod je napokon dvojznačný. Z jeho znenia a osobitne z odkazov na už citované rozsudky Torre a i./Komisia a Staelen/Parlament
         vyplýva, že žalobcovia Komisii zrejme vytýkajú, že pred Súdom pre verejnú službu nepreukázala neexistenciu vplyvu údajných
         nezrovnalostí, ktoré odhalila, na výsledky sporných testov.

      96      Ak sa má tento žalobný dôvod vykladať takýmto spôsobom, treba tiež konštatovať, že žalobcovia si na jednej strane zamieňajú
         povinnosť odôvodnenia, ktorej sa dovolávajú, a ktorá podľa článku 25 služobného poriadku a článkov 11 a 81 PZOZ tvorí formálnu
         náležitosť pri prijímaní správnych rozhodnutí spôsobujúcich ujmu, ktoré môžu byť napadnuté na Súde pre verejnú službu, a na
         druhej strane sporovú diskusiu, ako aj výkon práv na obranu v rámci súdneho konania, na ktoré sa vyššie uvedené ustanovenia
         neuplatňujú.

      97      V dôsledku toho musí byť tretí žalobný dôvod zamietnutý.

      98      S prihliadnutím na predchádzajúce úvahy musí byť žaloba zamietnutá v celom rozsahu.

       O trovách
      99      V súlade s článkom 87 ods. 1 rokovacieho poriadku, pokiaľ ďalšie ustanovenia ôsmej kapitoly druhej hlavy uvedeného rokovacieho
         poriadku neustanovujú inak, účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto
         zmysle navrhnuté. Podľa odseku 2 tohto istého článku môže Súd pre verejnú službu rozhodnúť, ak to vyžaduje spravodlivé zaobchádzanie,
         že účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť iba časť trov konania, prípadne ho vôbec nemusí zaviazať
         na náhradu trov konania.

      100    Z tohto rozsudku vyplýva, že účastníci konania, ktorí nemali vo veci úspech, sú žalobcovia. Okrem toho Komisia vo svojich
         návrhoch výslovne žiadala, aby žalobcovia boli povinní nahradiť trovy konania. Keďže okolnosti prejednávanej veci neodôvodňujú
         uplatnenie ustanovení článku 87 ods. 2 rokovacieho poriadku, je preto opodstatnené zaviazať žalobcov na náhradu trov konania.

      101    Je však potrebné zohľadniť skutočnosť, že žalobcovia vo veci F‑20/08 a žalobkyňa vo veci F‑34/08 podali jednak uvedené žaloby
         a jednak žalobu F‑75/08, a to súčasne s ďalšími žalobcami vo veci F‑75/08.

      Z týchto dôvodov
      SÚD PRE VEREJNÚ SLUŽBU (druhá komora)
      rozhodol a vyhlásil:
      1.      Žaloby vo veciach F‑20/08, F‑34/08 a F‑75/08 sa zamietajú.
      2.      Jorge Aparicio a ďalší žalobcovia, ktorých mená a priezviská sú uvedené v prílohe pod číslami 1 až 18, sú povinní nahradiť
            trovy konania vo veci F‑75/08 a devätnásť štyridsať šestín trov konania vo veci F‑75/08. Anne Simon je povinná nahradiť trovy
            konania vo veci F‑34/08 a jednu štyridsať šestinu trov konania vo veci F‑75/08. Žalobcovia, ktorých mená a priezviská sú uvedené
            v prílohe pod číslami 19 až 40 a 42 až 46, sú povinní nahradiť dvadsaťšesť štyridsať šestín trov konania vo veci F‑75/08.

               Kanninen

               Boruta

               Van Raepenbusch

         Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 29. septembra 2009.

               Tajomník

                     Predseda komory

               W. Hakenberg

                     H. Kanninen

         Znenie tohto rozhodnutia, ako aj znenia v ňom citovaných rozhodnutí súdnych orgánov Európskej únie sú k dispozícii na internetovej
            stránke www.curia.europa.eu

      PRÍLOHA
      Vzhľadom na vysoký počet žalobcov v tejto veci, ich mená nie sú uvedené v tejto prílohe.
      * Jazyk konania: francúzština.


title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (siedma komora) z 23. septembra 2009.#Španielské kráľovstvo proti Komisii Európskych spoločenstiev.#Poľnohospodárstvo - Spoločná organizácia trhu s mliekom a mliečnymi výrobkami - Zrušenie vývozných náhrad na všetky mliečne výrobky určené do Ceuty a Melilly - Podmienky - Zásada zákazu diskriminácie - Proporcionalita.#Vec T-341/05.

text:
      Rozsudok Súdu prvého stupňa (siedma komora) z 23. septembra 2009 – Španielsko/Komisia
      (vec T‑341/05)
      „Poľnohospodárstvo – Spoločná organizácia trhu s mliekom a mliečnymi výrobkami – Zrušenie vývozných náhrad na všetky mliečne výrobky určené do Ceuty a Melilly – Podmienky – Zásada zákazu diskriminácie – Proporcionalita“
      Poľnohospodárstvo – Spoločná organizácia trhov – Mlieko a mliečne výrobky – Vývozné náhrady [článok 34 ods. 2 druhý pododsek ES; nariadenie Rady č. 1255/1999, článok 31 ods. 2 písm. c) a článok 31
         ods. 3; nariadenie Komisie č. 909/2005] (pozri body 21, 38, 48, 49, 69, 72, 74, 94 – 96)

      Predmet

               Návrh na zrušenie nariadenia Komisie (ES) č. 909/2005 zo 16. júna 2005, ktorým sa ustanovujú vývozné náhrady za mlieko a mliečne
                  výrobky (Ú. v. EÚ L 154, s. 10), v rozsahu, v akom uvádza Ceutu a Melillu medzi miesta určenia zoskupené pod číselným kódom
                  miest určení L 01 svojej prílohy

            Výrok

                  1.

                  	Príloha nariadenia Komisie (ES) č. 909/2005 zo 16. júna 2005, ktorým sa ustanovujú vývozné náhrady za mlieko a mliečne výrobky,
                     sa zrušuje v rozsahu, v akom uvádza Ceutu a Melillu medzi miesta určenia zoskupené pod číselným kódom miest určení L 01.

                  2.

                  	Komisia Európskych spoločenstiev je povinná nahradiť trovy konania.


Rozsudok Súdu prvého stupňa (štvrtá komora) z 24. apríla 2001. # Yvan Torre, Donatella Ineichen a Alessandro Cavallaro proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Úradníci - Výberové konanie. # Vec T-159/98.


Rozsudok Súdu prvého stupňa (samosudca) zo 17. januára 2001. # Ioannis Gerochristos proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Výberové konanie COM/A/12/98 - Žaloba o neplatnosť. # Vec T-189/99.


Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 26. februára 1992. # Royale belge proti Robert Joris. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Tribunal de paix de Luxembourg - Luxemburské veľkovojvodstvo. # Vec C-333/90.


title: Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 5. júla 2012.#Content Services Ltd proti Bundesarbeitskammer.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Oberlandesgericht Wien.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Smernica 97/7/ES – Ochrana spotrebiteľa – Zmluvy na diaľku – Informovanie spotrebiteľa – Informácie poskytnuté alebo prijaté – Trvalé médium – Pojem – Hypertextový odkaz na internetovej stránke dodávateľa – Právo na odstúpenie od zmluvy.#Vec C-49/11.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (tretia komora)
      z 5. júla 2012 (
            *1
         )
      „Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Smernica 97/7/ES — Ochrana spotrebiteľa — Zmluvy na diaľku — Informovanie spotrebiteľa — Informácie poskytnuté alebo prijaté — Trvalé médium — Pojem — Hypertextový odkaz na internetovej stránke dodávateľa — Právo na odstúpenie od zmluvy“
      Vo veci C-49/11,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Oberlandesgericht Wien (Rakúsko) z 26. januára 2011 a doručený Súdnemu dvoru 3. februára 2011, ktorý súvisí s konaním:

         Content Services Ltd

      proti

         Bundesarbeitskammer,

      SÚDNY DVOR (tretia komora),
      v zložení: predseda tretej komory K. Lenaerts, sudcovia J. Malenovský, E. Juhász (spravodajca), G. Arestis a T. von Danwitz,
      generálny advokát: P. Mengozzi,
      tajomník: A. Impellizzeri, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 26. januára 2012,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               Content Services Ltd, v zastúpení: J. Öhlböck, Rechtsanwalt,

               —

               Bundesarbeitskammer, v zastúpení: A. M. Kosesnik-Wehrle a S. Langer, Rechtsanwälte,

               —

               rakúska vláda, v zastúpení: C. Pesendorfer, splnomocnená zástupkyňa,

               —

               belgická vláda, v zastúpení: T. Materne, splnomocnený zástupca,

               —

               nemecká vláda, v zastúpení: T. Henze a J. Kemper, splnomocnení zástupcovia,

               —

               grécka vláda, v zastúpení: G. Kotta, F. Dedousi a G. Alexaki, splnomocnené zástupkyne,

               —

               talianska vláda, v zastúpení: G. Palmieri, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci L. D’Ascia, avvocato dello Stato,

               —

               holandská vláda, v zastúpení: C. M. Wissels a B. Koopman, splnomocnené zástupkyne,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: M. Owsiany-Hornung a S. Grünheid, splnomocnené zástupkyne,

         po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 6. marca 2012,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 5 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 97/7/ES z 20. mája 1997 o ochrane spotrebiteľa vzhľadom na zmluvy na diaľku (Ú. v. ES L 144, s. 19; Mim. vyd. 15/003, s. 319).

               2

               Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Content Services Ltd (ďalej len „Content Services“) a Bundesarbeitskammer týkajúceho sa formy, v akej musia byť spotrebiteľovi, ktorý cez internet uzavrel zmluvu na diaľku, poskytnuté informácie o tejto zmluve.

         Právny rámec

         Právo Únie

               3

               Odôvodnenia 9, 11, 13, 14 a 22 smernice 97/7 stanovujú:

                        „9.

                        … zmluvy dojednané na diaľku využívajú jeden alebo viacero prostriedkov komunikácie na diaľku;… neustály vývoj týchto komunikačných prostriedkov neumožňuje zostavenie úplného zoznamu, ale vyžaduje si definovanie zásad, ktoré sú platné dokonca aj pre také prostriedky, ktoré ešte nie sú bežne používané;

                  …

                        11.

                        … použitie prostriedkov komunikácie na diaľku nesmie viesť k redukcii informácií poskytnutých spotrebiteľovi;… informácie, ktoré musia byť zaslané spotrebiteľovi, by mali byť vymedzené bez ohľadu na použitý komunikačný prostriedok;…

                  …

                        13.

                        … informácie šírené niektorými elektronickými technológiami sú často svojou podstatou nestále, nakoľko nie sú prijímané na permanentné médium;… spotrebiteľ musí preto v primeranom čase obdržať písomné oznámenie obsahujúce informácie potrebné na riadne splnenie zmluvy;

                        14.

                        … spotrebiteľ nemá možnosť skutočne vidieť výrobok alebo uistiť sa o podstate poskytovanej služby pred uzavretím zmluvy;… by malo byť vytvorené ustanovenie, pokiaľ nie je v tejto smernici stanovené inak, týkajúce sa práva na odstúpenie od zmluvy;…

                  …

                        22.

                        … v rámci používania nových technológií nemá spotrebiteľ možnosť ovládať používané komunikačné prostriedky;… je preto potrebné zabezpečiť, aby dôkazné bremeno bolo na strane spotrebiteľa [dodávateľa – neoficiálny preklad]“.

               4

               Článok 4 tejto smernice nazvaný „Informácie pred uzavretím zmluvy“ stanovuje:
               „1.   V primeranom čase pred uzavretím akejkoľvek zmluvy na diaľku sa spotrebiteľovi poskytnú tieto informácie:

                        a)

                        identita dodávateľa a, v prípade zmlúv vyžadujúcich platbu vopred, jeho adresa;

                        b)

                        hlavné charakteristiky tovaru alebo služieb;

                        c)

                        cena tovaru alebo služieb, vrátane všetkých daní;

                        d)

                        dodacie náklady, ak existujú;

                        e)

                        údaje o platbe, dodávke alebo poskytnutí;

                        f)

                        existencia práva na odstúpenie od zmluvy, okrem prípadov určených v článku 6 ods. 3;

                  …
               2.   Informácie uvedené v odseku 1, ktorých obchodný zámer musí byť jasne vyjadrený, sa poskytnú jasným a zrozumiteľným spôsobom, ktorý zodpovedá použitému prostriedku komunikácie na diaľku s primeraným zreteľom predovšetkým na zásady dobrej viery v obchodných transakciách a zásady riadiace ochranu tých, ktorí v súlade s legislatívou jednotlivých členských štátov, nie sú spôsobilí súhlasiť s takýmito transakciami, ako napríklad maloletí.
               …“

               5

               Článok 5 danej smernice nazvaný „Písomné potvrdenie informácií“ stanovuje:
               „1.   Spotrebiteľ musí obdržať potvrdenie v písomnej forme alebo potvrdenie vo forme iného dostupného trvalého média, ku ktorému má prístup, potvrdzujúce informácie uvedené v článku 4 ods. 1 písm. a) až f), a to v primeranom čase počas plnenia zmluvy a najneskôr v čase dodania v prípade, že ide o tovar, ktorý nie je určený na dodanie tretím stranám, ak takéto informácie neboli dodané spotrebiteľovi v písomnej forme alebo vo forme iného dostupného trvalého média, ku ktorému má prístup, už pred uzavretím zmluvy.
               V akomkoľvek prípade musia byť spotrebiteľovi poskytnuté:

                        —

                        písomné informácie o podmienkach a postupoch pri uplatňovaní práva na odstúpenie od zmluvy v zmysle článku 6, vrátane prípadov uvedených v prvej odrážke článku 6 ods. 3,

                        —

                        geografická adresa obchodného sídla dodávateľa, na ktorú môže spotrebiteľ zasielať akékoľvek sťažnosti,

                        —

                        informácie o existujúcich popredajných službách a zárukách,

                        —

                        informácie o možnosti zrušenia zmluvy uzavretej na dobu neurčitú, alebo dobu presahujúcu 1 rok.

                  2.   Odsek 1 sa nevzťahuje na služby vykonávané prostredníctvom prostriedku komunikácie na diaľku v prípade, ak sú dodané iba raz a sú fakturované prevádzkovateľom prostriedku komunikácie na diaľku. Aj napriek tomu však spotrebiteľ musí mať možnosť obdržať adresu obchodného sídla dodávateľa, na ktorú môže zasielať akékoľvek sťažnosti.“

               6

               Článok 6 smernice 97/7 nazvaný „Právo na odstúpenie od zmluvy“ stanovuje:
               „1.   Pri akejkoľvek zmluve na diaľku má spotrebiteľ k dispozícii obdobie najmenej siedmich pracovných dní, počas ktorých môže odstúpiť od zmluvy bez penalizácie a bez udania dôvodu. …
               …
               3.   Pokiaľ sa zmluvné strany nedohodnú inak, spotrebiteľ nemôže uplatniť právo na odstúpenie od zmluvy stanovené v odstavci 1, ak ide o:

                        —

                        zmluvy o poskytnutí služieb, ak sa so súhlasom spotrebiteľa ich plnenie začalo pred koncom obdobia siedmich pracovných dní uvedeného v odseku 1,

                  …“

               7

               Článok 14 smernice 97/7 nazvaný „Minimálna doložka“ stanovuje, že v oblasti upravenej touto smernicou môžu členské štáty zaviesť alebo zachovať v platnosti prísnejšie ustanovenia v súlade so Zmluvou o FEÚ na zabezpečenie vyššej úrovne ochrany spotrebiteľa a že tam, kde je to primerané, budú tieto ustanovenia vo všeobecnom záujme obsahovať zákaz obchodovania s niektorými druhmi tovaru alebo služieb, najmä liečivami, na ich území prostredníctvom zmlúv na diaľku s primeraným zreteľom na Zmluvu.

               8

               Na účely smernice Európskeho parlamentu a Rady 2002/65/ES z 23. septembra 2002 o poskytovaní finančných služieb spotrebiteľom na diaľku a o zmene a doplnení smernice Rady 90/619/EHS a smerníc 97/7/ES a 98/27/ES (Ú. v. ES L 271, s. 16; Mim. vyd. 06/004, s. 321) sa v súlade s jej článkom 2 písm. f) „trvalým dátovým nosičom“ rozumie „každý nástroj, ktorý umožňuje spotrebiteľovi uchovávať informácie adresované jemu osobne spôsobom dostupným pre budúce použitie po dobu zodpovedajúcu účelu týchto informácií a ktorý umožňuje nezmenenú reprodukciu uložených informácií“.

               9

               Na účely smernice Európskeho parlamentu a Rady 2002/92/ES z 9. decembra 2002 o sprostredkovaní poistenia (Ú. v. ES L 9, 2003, s. 3; Mim. vyd. 06/004, s. 330) sa v súlade s článkom 2 bodom 12 „trvanlivým nosičom“ rozumie „každý prostriedok, ktorý zákazníkovi umožňuje uloženie informácií určených jemu osobne spôsobom prístupným na použitie v budúcnosti, na časové obdobie zodpovedajúce účelom informácií a ktorý umožňuje nezmenenú reprodukciu uložených informácií“.

               10

               Na účely smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/48/ES z 23. apríla 2008 o zmluvách o spotrebiteľskom úvere a o zrušení smernice Rady 87/102/EHS (Ú. v. EÚ L 133, s. 66) sa v súlade s jej článkom 3 písm. m) „trvalým nosičom“ rozumie „akýkoľvek nástroj, ktorý umožňuje spotrebiteľovi uložiť informácie, ktoré sú mu osobne určené, a to spôsobom, ktorý k nim umožňuje prístup pre budúce využitie počas obdobia zodpovedajúceho účelu týchto informácií a ktorý umožňuje nezmenenú reprodukciu uložených informácií“.

               11

               V súlade s článkom 31 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2011/83/EÚ z 25. októbra 2011 o právach spotrebiteľov, ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 93/13/EHS a smernica Európskeho parlamentu a Rady 1999/44/ES a ktorou sa zrušuje smernica Rady 85/577/EHS a smernica Európskeho parlamentu a Rady 97/7/ES (Ú. v. EÚ L 304, s. 64) sa smernica 97/7/ES zrušuje s platnosťou od 13. júna 2014. Na účely smernice 2011/83 sa v súlade s jej článkom 2 bodom 10„trvalým nosičom“ rozumie „akýkoľvek prostriedok, ktorý umožňuje spotrebiteľovi alebo obchodníkovi uchovávať informácie určené jemu osobne spôsobom dostupným na budúce použitie na obdobie primerané účelu týchto informácií a ktorý umožňuje nezmenenú reprodukciu uložených informácií“.

         Rakúske právo

               12

               Smernica 97/7 bola prebratá na vnútroštátnej úrovni zákonom o ochrane spotrebiteľov (Konsumentenschutzgesetz) z 8. marca 1979 (BGBl. 140/1979), v znení uplatniteľnom v konaní vo veci samej (ďalej len „KSchG“).

               13

               § 5c ods. 1 KSchG stanovuje:
               „Spotrebiteľovi musia byť včas, ešte pred odoslaním jeho objednávky, poskytnuté informácie týkajúce sa týchto skutočností:

                        1.

                        meno (názov podniku) a adresa na doručovanie;

                        2.

                        hlavné charakteristiky tovaru alebo služby;

                        3.

                        cena tovaru alebo služby, vrátane všetkých daní;

                        4.

                        dodacie náklady, ak existujú;

                        5.

                        údaje o spôsobe platby a forme dodania tovaru alebo poskytnutia služby;

                        6.

                        existencia práva na odstúpenie od zmluvy, okrem prípadov uvedených v § 5f;

                  …“

               14

               § 5d ods. 1 a 2 KSchG stanovuje:
               „1.   Spotrebiteľ musí dostať potvrdenie v písomnej forme potvrdzujúce informácie uvedené v § 5c ods. 1 bode 1 až 6 [KSchG] v primeranom čase počas plnenia zmluvy a najneskôr v čase dodávky v prípade, že ide o tovar, ktorý nie je určený na dodanie tretím osobám, ak takéto informácie neboli dodané spotrebiteľovi v písomnej forme už pred uzavretím zmluvy. Takémuto písomnému potvrdeniu (oznámeniu informácií) môže zodpovedať aj potvrdenie na inom trvalom médiu, ku ktorému má spotrebiteľ prístup.
               2.   Okrem iných musia byť spotrebiteľovi včas oznámené v písomnej forme alebo formou trvalého média, ku ktorému má prístup, tieto informácie:

                        (1)

                        informácie o podmienkach a podrobnostiach pri uplatňovaní práva na odstúpenie od zmluvy v zmysle § 5e, vrátane prípadov uvedených v § 5f bode 1;

                        (2)

                        adresa obchodného sídla dodávateľa, na ktorú môže spotrebiteľ zasielať akékoľvek sťažnosti;

                        (3)

                        informácie o službách a zárukách poskytovaných po predaji a

                        (4)

                        podmienky možnosti zrušenia zmluvy uzavretej na dobu neurčitú alebo dobu presahujúcu 1 rok.“

               15

               § 5e ods. 1 až 3 KSchG stanovuje:
               „1.   Až do uplynutia lehoty uvedenej v odsekoch 2 a 3 je spotrebiteľ oprávnený odstúpiť od zmluvy uzatvorenej na diaľku alebo zrušiť podanú objednávku. Stačí, ak pred uplynutím lehoty odošle oznámenie o odstúpení od zmluvy.
               2.   Lehota na odstúpenie od zmluvy je sedem pracovných dní, pričom sobota sa za pracovný deň nepovažuje. Lehota na odstúpenie od zmluvy začne plynúť v prípade zmlúv na dodanie tovaru, od prijatia tovaru spotrebiteľom a v prípade zmlúv na poskytnutie služieb, od uzavretia zmluvy.
               3.   Ak si podnik svoje informačné povinnosti podľa § 5d ods. 1 a 2 nesplní, lehota na odstúpenie od zmluvy trvá tri mesiace od okamihu uvedeného v odseku 2. Ak si počas plynutia tejto lehoty podnik splní svoje informačné povinnosti, lehota na odstúpenie od zmluvy podľa odseku 2 začne plynúť v okamihu oznámenia informácií.“

               16

               Podľa § 5f ods. 1 KSchG nemá spotrebiteľ právo na odstúpenie v prípade zmlúv na služby, ktorých plnenie sa pre spotrebiteľa a s jeho súhlasom začalo pred koncom obdobia siedmich pracovných dní od uzavretia zmluvy.

         Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka

               17

               Content Services, spoločnosť s ručením obmedzeným, ktorá je založená podľa anglického práva a má pobočku v Mannheime (Nemecko), ponúka rôzne on-line služby na svojej internetovej stránke, ktorá je vyhotovená v nemeckom jazyku a je dostupná aj v Rakúsku. Prostredníctvom tejto stránky je predovšetkým možné si stiahnuť softvér ponúkaný bezodplatne alebo skúšobné verzie spoplatneného softvéru.

               18

               Aby užívatelia mohli používať túto stránku, musia vyplniť prihlasovací formulár. Pri podaní objednávky musia títo užívatelia označením vyznačeného miesta na prihlasovacom formulári prehlásiť, že akceptovali všeobecné obchodné podmienky a vzdali sa svojho práva na odstúpenie. Informácie podľa článkov 4 a 5 smernice 97/7, predovšetkým tie, ktoré sa týkajú práva na odstúpenie od zmluvy, sa užívateľom priamo nezobrazia, majú k nim však prístup kliknutím na odkaz nachádzajúci sa na stránke, ktorú na účely uzavretia uvedenej zmluvy vypĺňajú. Zmluvu o predplatení služby so spoločnosťou Content Services nemožno uzavrieť, ak dané miesto nie je označené.

               19

               Dotknutý užívateľ po odoslaní svojej objednávky dostane e-mail od spoločnosti Content Services obsahujúci odkaz na internetovú adresu, spolu s užívateľským menom a heslom. Tento e-mail tiež užívateľa informuje o tom, že ihneď po zadaní užívateľského mena a hesla dostane prístup k obsahu internetovej stránky a že prístupové údaje na túto stránku má uchovávať na bezpečnom mieste.

               20

               Uvedený e-mail neobsahuje žiadnu informáciu o práve na odstúpenie od zmluvy. K informáciám týkajúcim sa tohto práva sa dá dostať len pomocou odkazu uvedeného v tom istom e-maile.

               21

               V nadväznosti na to dostane užívateľ od spoločnosti Content Services faktúru za 12-mesačný prístup k údajom na internetovej stránke na čiastku vo výške 96 eur. Na tejto faktúre sa pripomína, že daný užívateľ súhlasil so zrieknutím sa práva na odstúpenie, a teda už nemá možnosť od zmluvy o predplatení služby odstúpiť.

               22

               Konanie vo veci samej sa začalo na základe žaloby, ktorú podala Bundesarbeitskammer, organizácia plniaca funkciu ochrany spotrebiteľa, ktorá má sídlo vo Viedni (Rakúsko) a napáda obchodnú prax spoločnosti Content Services z dôvodu, že táto prax porušuje viaceré predpisy práva Únie a vnútroštátneho práva v oblasti ochrany spotrebiteľov.

               23

               Content Services, ktorá bola v konaní na Handelsgericht Wien neúspešná, napadla rozsudok daného súdu na Oberlandesgericht Wien.

               24

               Oberlandesgericht Wien uviedol, že v prejednávanom prípade informácie o práve na odstúpenie neboli uvedené v samotnom potvrdzujúcom e-maile a bolo ich možné získať iba pomocou odkazu, ktorý v ňom bol uvedený. Internetová stránka sa však môže kedykoľvek zmeniť, v dôsledku čoho už nebude spotrebiteľovi k dispozícii na trvalom médiu.

               25

               Keďže Oberlandesgericht Wien dospel k záveru, že na rozhodnutie v spore, ktorý prejednáva, je potrebný výklad ustanovenia smernice 97/7, rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
               „Postačuje na splnenie požiadavky článku 5 ods. 1 smernice [97/7], podľa ktorej musí spotrebiteľ obdržať potvrdenie vo forme dostupného trvalého média, ku ktorému má prístup, potvrdzujúce tam uvedené informácie, ak mu takéto informácie neboli dodané už pri uzavretí zmluvy, ak sú tieto informácie spotrebiteľovi sprístupnené na internetovej stránke podnikateľa prostredníctvom hypertextového odkazu nachádzajúceho sa v texte, o ktorom musí spotrebiteľ označením vyznačeného miesta v dialógovom okne vyhlásiť, že sa s ním oboznámil, aby mohol vzniknúť zmluvný vzťah?“

         O prejudiciálnej otázke

               26

               Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 5 ods. 1 smernice 97/7 vykladať v tom zmysle, že obchodná prax spočívajúca v sprístupnení informácií spotrebiteľovi uvedených v tomto ustanovení len pomocou hypertextového odkazu na internetovú stránku daného podniku, spĺňa požiadavky vyplývajúce z tohto ustanovenia.

               27

               Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že spotrebitelia nemajú pred uzavretím zmluvy na diaľku prístup k informáciám týkajúcim sa najmä práva odstúpiť od zmluvy iným spôsobom než kliknutím na odkaz, ktorý ich presmeruje na časť internetovej stránky spoločnosti Content Services. Vyplýva z neho aj to, že títo spotrebitelia po podaní objednávky dostanú od spoločnosti Content Services e-mail, ktorý neobsahuje nijakú informáciu s ohľadom na toto právo, ale nachádza sa v ňom odkaz na internetovú stránku danej spoločnosti, na ktorej je možné získať určité informácie týkajúce sa práva na odstúpenie.

               28

               Podľa článku 5 ods. 1 smernice 97/7 musí spotrebiteľ obdržať potvrdenie v písomnej forme alebo vo forme iného dostupného trvalého média, ku ktorému má prístup, potvrdzujúce relevantné informácie, a to v primeranom čase, ak mu takéto informácie neboli poskytnuté v písomnej forme alebo vo forme iného dostupného trvalého média už pred uzavretím zmluvy.

               29

               Z uvedeného ustanovenia vyplýva, že ak obchodník poskytne spotrebiteľovi určité informácie pred uzavretím zmluvy inak ako písomným potvrdením alebo potvrdením na inom trvalom médiu, ku ktorému má spotrebiteľ prístup, má tento obchodník povinnosť potvrdiť relevantné informácie písomne alebo na takom médiu.

               30

               V konaní vo veci samej vyvstáva otázka, či obchodná prax, ktorú uplatňuje Content Services, zahŕňa poskytovanie relevantných informácií spotrebiteľovi na trvalom médiu pred uzavretím zmluvy, alebo neskôr, prijatím týmto spotrebiteľom potvrdenia daných informácií na takom médiu.

               31

               V prvom rade treba preskúmať, či sú v rámci uvedenej obchodnej praxe relevantné informácie „dodané“ spotrebiteľovi, alebo ich tento spotrebiteľ „obdržal“ v zmysle článku 5 ods. 1 smernice 97/7.

               32

               V tejto súvislosti treba konštatovať, že ani smernica 97/7, ani dokumenty relevantné pre jej výklad, akými sú travaux préparatoires, neposkytujú vysvetlenia presného rozsahu pojmov „obdržať“ a „dodať“ uvedených v článku 5 ods. 1 danej smernice. Určenie významu týchto pojmov sa preto musí zistiť podľa ich obvyklého významu, pričom sa zároveň zohľadnia súvislosti, v ktorých sa používajú, ako aj účel sledovaný právnou úpravou, v ktorej sa nachádzajú (pozri v tomto zmysle rozsudok z 10. marca 2005, easyCar, C-336/03, Zb. s. I-1947, body 20 a 21).

               33

               Pokiaľ ide o obvyklý význam, treba uviesť, že ako tvrdí aj Komisia, pojmy „obdržať“ a „dodať“ uvedené v tomto ustanovení, odkazujú na postup odovzdania, pričom prvý z hľadiska spotrebiteľa a druhý z hľadiska dodávateľa. V rámci postupu odovzdania informácií nie je nevyhnutné, aby osoba, ktorej sú určené, musela čokoľvek vykonať. Naopak v prípade zaslania odkazu zákazníkovi musí tento zákazník sám konať, aby sa dozvedel predmetné informácie, a v každom prípade musí na daný odkaz kliknúť.

               34

               Pokiaľ ide o kontext, v akom boli predmetné pojmy použité, treba pripomenúť, že článok 5 ods. 1 smernice 97/7 sa snaží zabezpečiť, aby spotrebiteľ obdržal informácie potrebné na riadne splnenie zmluvy, a predovšetkým informácie potrebné na výkon svojich práv spotrebiteľa, najmä práva na odstúpenie od zmluvy. Ako zdôrazňuje talianska vláda, toto ustanovenie obsahuje viaceré požiadavky smerujúce k ochrane spotrebiteľov, ktorí predstavujú slabšiu stranu v zmluvných vzťahoch uzatvorených na diaľku.

               35

               V tejto súvislosti treba tiež poznamenať, že hoci normotvorca Únie použil v článku 4 smernice 97/7 vo väčšine jazykových verzií neutrálnu formuláciu, podľa ktorej sa spotrebiteľovi „poskytnú“ relevantné informácie, v súvislosti s obchodníkom sa v článku 5 ods. 1 tejto smernice rozhodol použiť prísnejší pojem, podľa ktorého musí spotrebiteľ „obdržať“ potvrdenie daných informácií. Týmto pojmom sa totiž vyjadruje myšlienka, že pokiaľ ide o potvrdenie spotrebiteľom informácií, musí postačovať aj ich pasívne správanie.

               36

               Cieľ smernice 97/7 spočíva v priznaní širokej ochrany spotrebiteľom tým, že sa im priznajú určité práva v oblasti zmlúv na diaľku. Normotvorca Únie sa snažil, ako vyplýva z odôvodnenia 11 tejto smernice, dosiahnuť to, aby použitie prostriedkov komunikácie na diaľku neviedlo k zníženiu množstva informácií poskytovaných spotrebiteľovi.

               37

               Za týchto okolností treba dospieť k záveru, že ak sú informácie nachádzajúce sa na internetovej stránke predávajúceho dostupné len pomocou odkazu zaslaného spotrebiteľovi, tieto informácie nie sú tomuto spotrebiteľovi „dodané“ ani ich „neobdržal“ v zmysle článku 5 ods. 1 smernice 97/7.

               38

               Po druhé treba preskúmať, či sa má internetová stránka, ktorej informácie sú spotrebiteľom prístupné pomocou odkazu zaslaného predávajúcim, považovať za „trvalé médium“ v zmysle článku 5 ods. 1 smernice 97/7.

               39

               V tejto súvislosti treba konštatovať, že z uvedeného ustanovenia vyplýva alternatívna možnosť, a to, že relevantné informácie musí spotrebiteľ obdržať v „písomnej forme“ alebo vo forme „iného dostupného trvalého média“.

               40

               Z uvedeného možno vyvodiť, že normotvorca Únie stanovil dve možnosti riešenia, ktoré sú z funkčného hľadiska rovnocenné, a teda stanovil aj požiadavku rovnocennosti takých médií.

               41

               Za týchto podmienok, ako vyplýva z pripomienok zaslaných Súdnemu dvoru rakúskou a belgickou vládou, ako aj vládou Helénskej republiky, s ohľadom na náhradu papierového média je možné predpokladať, že v kontexte nových technológií zodpovedá požiadavkám ochrany spotrebiteľa, ak táto náhrada plní rovnaké úlohy, ako papierové médium.

               42

               Z toho vyplýva, že pomocou trvalého média sa v zmysle článku 5 ods. 1 smernice 97/7 musí spotrebiteľovi zabezpečiť, rovnako ako pomocou papierového média, to, že bude vlastniť informácie uvedené v tomto ustanovení, aby mohol prípadne uplatniť svoje práva.

               43

               Ak určité médium umožňuje spotrebiteľovi uchovávať tieto informácie, ktoré sú mu osobne určené, zaručuje to, že nedôjde k zmene ich obsahu, ako aj to, že budú dostupné na použitie počas primeraného času a umožňuje spotrebiteľom ich ako také reprodukovať, treba také médium považovať za „trvalé“ v zmysle uvedeného ustanovenia.

               44

               Takýto prístup potvrdzujú aj definície pojmu „trvalý nosič“ poskytnuté normotvorcom Únie v iných právnych predpisoch, najmä v článku 2 písm. f) smernice 2002/65, v článku 2 bode 12 smernice 2002/92 a v článku 3 písm. m) smernice 2008/48. Hoci dané smernice nie sú v tomto prípade uplatniteľné, neexistuje nič, na základe čoho by sa bolo možné domnievať, ako uviedol generálny advokát v bode 36 svojich návrhov, že tieto definície sa týkajú iného pojmu, než je pojem použitý v smernici 97/7. Toto konštatovanie platí tým skôr pre smernicu 2011/83, ktorá má od 13. júna 2014 nahradiť smernicu 97/7 a ktorá vo svojom článku 2 bode 10 definuje pojem „trvalý nosič“ použitím kritérií uvedených v predchádzajúcom bode.

               45

               Rovnaký prístup uplatnil aj Súdny dvor Európskeho združenia voľného obchodu (EZVO) vo svojom rozsudku z 27. januára 2010, Inconsult Anstalt/Finanzmarktaufsicht (E-4/09, EFTA Court Report, s. 86) pri výklade pojmu „trvalý nosič“ v zmysle smernice 2002/92.

               46

               Zo spisu pritom nevyplýva, že by internetová stránka predávajúceho, na ktorú je presmerovaný spotrebiteľ po kliknutí oznámeného odkazu, umožňovala tomuto spotrebiteľovi uchovávať informácie, ktoré sú mu osobne určené, takým spôsobom, že bude mať k nim prístup a bude ich môcť ako také reprodukovať počas primeraného času bez akejkoľvek možnosti jednostrannej zmeny ich obsahu predávajúcim.

               47

               Content Services poukazuje na správu European Securities Markets Expert Group (ESME) z roku 2007, ktorá rozlišuje medzi „bežnými stránkami“ („ordinary websites“) a „sofistikovanými stránkami“ („sophisticated websites“) a v ktorej sa dospelo k záveru, že niektoré sofistikované stránky môžu predstavovať trvalé médium.

               48

               Content Services tvrdí, že technický pokrok a rýchle zmeny nových technológií umožňujú vyhotovenie takých internetových stránok, ktorými sa dá zabezpečiť uchovanie, prístup a reprodukovanie informácií spotrebiteľom počas primeraného času aj bez toho, aby boli prenesené do sféry jeho pôsobnosti.

               49

               Bez ohľadu na to, či použitie takto vyvinutej internetovej stránky môže vyhovovať požiadavkám smernice 97/7, je nesporné, s čím aj sama Content Services súhlasila, že takú stránku nepoužíva na svoju činnosť, o ktorú ide vo veci samej.

               50

               Treba preto konštatovať, že internetovú stránku, ako je tá vo veci samej, ktorej informácie sú spotrebiteľom prístupné len pomocou odkazu poskytnutého predávajúcim, nemožno považovať za „trvalé médium“ v zmysle článku 5 ods. 1 smernice 97/7.

               51

               Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy treba na položenú otázku odpovedať tak, že článok 5 ods. 1 smernice 97/7 sa má vykladať v tom zmysle, že obchodná prax spočívajúca v sprístupnení informácií uvedených v tomto ustanovení len pomocou hypertextového odkazu na internetovú stránku daného podniku nespĺňa požiadavky vyplývajúce z tohto ustanovenia, lebo tieto informácie nie sú predmetným podnikom ani „dodané“, ani spotrebiteľom „obdržané“ v zmysle tohto istého ustanovenia, ako aj preto, lebo internetovú stránku, ako je tá vo veci samej, nemožno považovať za „trvalé médium“ v zmysle uvedeného článku 5 ods. 1.

         O trovách

               52

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:

                     Článok 5 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 97/7/ES z 20. mája 1997 o ochrane spotrebiteľa vzhľadom na zmluvy na diaľku sa má vykladať v tom zmysle, že obchodná prax spočívajúca v sprístupnení informácií uvedených v tomto ustanovení len pomocou hypertextového odkazu na internetovú stránku daného podniku nespĺňa požiadavky vyplývajúce z tohto ustanovenia, lebo tieto informácie nie sú predmetným podnikom ani „dodané“, ani spotrebiteľom „obdržané“ v zmysle tohto istého ustanovenia, ako aj preto, lebo internetovú stránku, ako je tá vo veci samej, nemožno považovať za „trvalé médium“ v zmysle uvedeného článku 5 ods. 1.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: nemčina.