title: Rozsudok Súdneho dvora (desiata komora) zo 14. novembra 2013.#Belgacom NV proti Interkommunale voor Teledistributie van het Gewest Antwerpen (INTEGAN) a i.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Raad van State (Belgicko).#Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Článok 49 ZFEÚ – Sloboda usadiť sa – Článok 56 ZFEÚ – Slobodné poskytovanie služieb – Zásady rovnosti zaobchádzania a zákazu diskriminácie – Povinnosť transparentnosti – Pôsobnosť – Zmluva uzavretá medzi verejnými subjektmi členského štátu a podnikom tohto členského štátu – Prevod činnosti poskytovania televíznych služieb, ako aj dočasný prevod výlučného práva používať káblové siete zo strany týchto subjektov na podnik uvedeného členského štátu – Možnosť hospodárskeho subjektu tohto členského štátu odvolávať sa na články 49 ZFEÚ a 56 ZFEÚ pred súdmi tohto členského štátu – Nevyhlásenie verejného obstarávania – Odôvodnenie – Existencia skoršej zmluvy – Transakcia zameraná na ukončenie sporu týkajúceho sa výkladu tejto zmluvy – Nebezpečenstvo zníženia hodnoty prevedenej činnosti.#Vec C‑221/12.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (desiata komora)
      zo 14. novembra 2013 (
            *1
         )
      „Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Článok 49 ZFEÚ — Sloboda usadiť sa — Článok 56 ZFEÚ — Slobodné poskytovanie služieb — Zásady rovnosti zaobchádzania a zákazu diskriminácie — Povinnosť transparentnosti — Pôsobnosť — Zmluva uzavretá medzi verejnými subjektmi členského štátu a podnikom tohto členského štátu — Prevod činnosti poskytovania televíznych služieb, ako aj dočasný prevod výlučného práva používať káblové siete zo strany týchto subjektov na podnik uvedeného členského štátu — Možnosť hospodárskeho subjektu tohto členského štátu odvolávať sa na články 49 ZFEÚ a 56 ZFEÚ pred súdmi tohto členského štátu — Nevyhlásenie verejného obstarávania — Odôvodnenie — Existencia skoršej zmluvy — Transakcia zameraná na ukončenie sporu týkajúceho sa výkladu tejto zmluvy — Nebezpečenstvo zníženia hodnoty prevedenej činnosti“
      Vo veci C‑221/12,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Raad van State van België (Belgicko) z 2. mája 2012 a doručený Súdnemu dvoru 11. mája 2012, ktorý súvisí s konaním:

         Belgacom NV

      proti

         Interkommunale voor Teledistributie van het Gewest Antwerpen (Integan),

         Inter‑Media,

         West‑Vlaamse Energie‑ en Teledistributiemaatschappij (WVEM),

         Proviniciale Brabantse Energiemaatschappij CVBA (PBE),

      za účasti:

         Telenet NV,

         Telenet Vlaanderen NV,

         Telenet Group Holding NV,

      SÚDNY DVOR (desiata komora),
      v zložení: A. Rosas, vykonávajúci funkciu predsedu desiatej komory, sudcovia D. Šváby (spravodajca) a C. Vajda,
      generálny advokát: Y. Bot,
      tajomník: A. Calot Escobar,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               Belgacom NV, v zastúpení: B. Schutyser, advocaat,

               —

               Interkommunale voor Teledistributie van het Gewest Antwerpen (Integan), Inter‑Media, West‑Vlaamse Energie‑ en Teledistributiemaatschappij (WVEM) a Proviniciale Brabantse Energiemaatschappij CVBA (PBE), v zastúpení: D. D’Hooghe a P. Wytinck, advocaten,

               —

               Telenet NV, Telenet Vlaanderen NV a Telenet Group Holding NV, v zastúpení: T. De Meese, advocaat,

               —

               belgická vláda, v zastúpení: J.‑C. Halleux a C. Pochet, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci S. Depré, avocat,

               —

               talianska vláda, v zastúpení: G. Palmieri, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci C. Colelli, avvocato dello Stato,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: T. van Rijn, I. Rogalski a A. Tokár, splnomocnení zástupcovia,

         so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článkov 49 ZFEÚ a 56 ZFEÚ.

               2

               Tento návrh bol predložený v rámci sporu medzi spoločnosťou Belgacom NV (ďalej len „Belgacom“) a štyrmi združeniami obcí: Interkommunale voor Teledistributie van het Gewest Antwerpen (Integan), Inter‑Media, West‑Vlaamse Energie‑ en Teledistributiemaatschappij (WVEM) a Proviniciale Brabantse Energiemaatschappij CVBA (PBE) (ďalej len spoločne „združenia obcí“), ktorého predmetom boli rozličné rozhodnutia, ktorým tieto združenia schválili uzavretie dohôd, na základe ktorých bez vyhlásenia verejného obstarávania previedli na spoločnosť Telenet NV (ďalej len „Telenet“) svoju činnosť poskytovania televíznych služieb a zmluvy o predplatení televíznych služieb uzatvorené so zákazníkmi, ako aj dočasne previedli dodatočné práva používať ich káblové siete a práva dlhodobo využívať tieto siete prostredníctvom prenájmu.

         Právny rámec

               3

               Článok 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/18/ES z 31. marca 2004 o koordinácii postupov zadávania verejných zákaziek na práce, verejných zákaziek na dodávku tovaru a verejných zákaziek na služby (Ú. v. EÚ L 134, s. 114; Mim. vyd. 06/007, s. 132) obsahuje nasledujúce definície:
               „…

                        2.

                                 a)

                                 ‚Verejné zákazky‘ sú zmluvy s peňažným plnením, uzavreté písomne medzi jedným alebo viacerými hospodárskymi subjektmi a jedným alebo viacerými verejnými obstarávateľmi, ktorých predmetom je vykonanie prác, dodávka výrobkov alebo poskytnutie služieb v zmysle tejto smernice.

                           …

                                 d)

                                 ‚Verejné zákazky na služby‘ sú iné verejné zákazky ako verejné zákazky na práce alebo na dodávku tovaru, ktorých predmetom je poskytnutie služieb uvedených v prílohe II.

                  …

                        4.

                        ‚Verejná koncesia na služby‘ je zákazka rovnakého druhu ako verejná zákazka na služby s tým rozdielom, že protiplnením za poskytovanie služieb je buď len právo na využívanie služby, alebo toto právo spojené s peňažným plnením.

                  …“

               4

               Podľa článku 17 smernice 2004/18 sa táto smernica nevzťahuje na koncesie na služby.

         Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky

               5

               Členmi združení obcí sú výlučne verejnoprávne subjekty. Tieto združenia pôvodne zabezpečovali služby televízneho vysielania prostredníctvom svojich vlastných káblových sietí.

               6

               Roku 1996 tieto združenia získali prostredníctvom družstevnej spoločnosti založenej podľa komunálneho práva Interkabel 1,51 % účasť na základnom imaní spoločnosti Telenet pri jej založení, a to prostredníctvom vkladu práv na čiastočné používanie ich káblových sietí počas obdobia 50 rokov do tejto spoločnosti. Tieto práva na používanie spočívali vo výlučnom práve používať siete na poskytovanie služieb nazývaných „telekomunikačné služby typu bod – bod“ a nevýlučné právo na poskytovanie „multimediálnych služieb“, pričom združenia obcí si ponechali výlučné právo používať svoje siete na poskytovanie vysielacích služieb.

               7

               Zmluva o vklade priznala spoločnosti Telenet aj predkupné právo v prípade prevodu vlastníckych práv združení obcí ku káblovým sieťam a prednostné právo v prípade, že sa na tretie osoby prevedie právo používať tieto káblové siete na účely poskytovania „multimediálnych služieb“.

               8

               Následne združenia obcí vytvorili združenie IN‑DI sledujúce ekonomické záujmy najmä s cieľom zabezpečovať služby digitálneho televízneho vysielania prostredníctvom svojich káblových sietí.

               9

               Telenet podala žalobu vo veci samej, ako aj návrh na nariadenie predbežného opatrenia, ktorými navrhovala zakázať výkon tejto činnosti z dôvodu, že táto činnosť patrí podľa zmluvy o vklade z roku 1996 medzi „telekomunikačné služby bod – bod“. Sudca rozhodujúci o návrhu na nariadenie predbežného opatrenia medzitýmnym rozhodnutím vyhovel podanému návrhu. Jeho uznesenie bolo napadnuté odvolaním.

               10

               Súčasne boli začaté rokovania medzi všetkými dotknutými stranami s cieľom dôjsť k dohode. Tieto rokovania vyústili do uzatvorenia rámcovej dohody, ktorú príslušné orgány združení obcí schválili rozhodnutiami prijatými v decembri 2007.

               11

               Táto dohoda najmä stanovovala, že spoločnosti Telenet bude priznaný dlhodobý nájom sietí združení obcí na obdobie 38 rokov, ktoré zodpovedá zvyšnej dobe platnosti práv na používanie týchto sietí, ktoré jej boli pôvodne priznané v rámci zmluvy o vklade z roku 1996, a to za odplatu rôzneho druhu, najmä za úhradu nákladov a odpisov, investovaný kapitál, ako aj za prevádzku, údržbu, rozširovanie a vylepšovanie týchto sietí. Týmto spôsobom bude mať tento podnik výlučné právo používať tieto siete na účely poskytovania telefonických služieb, služieb prístupu k internetu, ako aj analógového, digitálneho a interaktívneho televízneho vysielania. Od tohto okamihu bude môcť podnik na území pokrytom uvedenými sieťami zabezpečovať ponuku zodpovedajúcu aktuálnym obchodným štandardom, tzv. „triple play“, ktorá sa týka kombinovaného poskytovania týchto služieb. Uvedená dohoda ďalej upravovala najmä prevod na Telenet činnosti poskytovania televíznych služieb združení obcí, ako aj zmlúv o predplatení týchto služieb. Celková predpokladaná odplata bola odhadovaná na 350 miliónov eur.

               12

               Uvedená rámcová dohoda viedla k uzatvoreniu konečnej dohody (ďalej len „sporná dohoda“). Celková výška odplaty dlhovanej spoločnosťou Telenet bola však stanovená na 425 miliónov eur, teda bola vyššia o 5 miliónov eur v porovnaní s výškou ponuky považovanej za „nezáväznú“, ktorú predložila spoločnosť Belgacom s cieľom získať činnosti prenosu analógového a digitálneho televízneho signálu združení obcí a zmlúv o predplatení týchto služieb, ako aj práv na nevýlučné používanie káblových sietí združení obcí na účely poskytovania služieb televízneho vysielania. Platnosť tejto poslednej dohody skončila v nadväznosti na sériu nových rozhodnutí prijatých združeniami obcí v júni 2008.

               13

               Tieto posledné rozhodnutia, rovnako ako rozhodnutia spomenuté v bode 10 tohto rozsudku, boli predmetom žaloby podanej spoločnosťou Belgacom na Raad van State van België (Štátna rada Belgicka).

               14

               Najprv táto spoločnosť kontaktovala združenia obcí s ponukou na uzatvorenie rámcovej dohody, pričom prejavila svoj záujem získať určité práva, ktorých prevod je predmetom tejto dohody. Vo svojej odpovedi združenia obcí uviedli, že Belgacom nemôže prichádzať do úvahy ako potenciálny partner pre rokovania s ohľadom na obmedzenia obsiahnuté v zmluve o vklade z roku 1996, ako aj s ohľadom na skutočnosť, že prevedením dotknutých práv na túto spoločnosť by sa zabezpečilo jej monopolné postavenie, keďže Belgacom už ponúkla poskytovanie kompletných televíznych služieb prostredníctvom vlastnej siete na území pokrytom káblovými sieťami združení obcí. Belgacom v tejto súvislosti odpovedala tak, že uvedené káblové siete by mohli byť spoločne využívané, čím by sa zachovala účinná hospodárska súťaž. Následne Belgacom pred uzatvorením spornej dohody predložila ponuku uvedenú v bode 12 tohto rozsudku.

               15

               V rámci sporu vo veci samej Belgacom opiera svoju žalobu najmä o články 43 ES a 49 ES, ktorých znenie v súčasnosti zodpovedá zneniu článkov 49 ZFEÚ a 56 ZFEÚ. Uvádza, že zásady rovnosti zaobchádzania a zákazu diskriminácie, ako aj zásada proporcionality sa uplatnia bez ohľadu na to, ako má byť sporná dohoda kvalifikovaná, a že neexistuje žiaden naliehavý dôvod všeobecného záujmu, ktorý by odôvodňoval to, že nebolo vyhlásené verejné obstarávanie pred uzatvorením spornej dohody.

               16

               Združenia obcí naproti tomu uvádzajú, že uplatňovanie zásady rovnosti nevylučuje, aby mohla byť dohoda, akou je dohoda vo veci samej, uzatvorená bez predchádzajúceho vyhlásenia verejného obstarávania, ak verejný orgán, ktorý v danej veci koná, má konkrétne dôvody, aby tak urobil, pričom tieto dôvody skutočne existujú, sú právne prípustné a nemusia nevyhnutne súvisieť so všeobecným záujmom, čo zodpovedá pojmu „objektívne okolnosti“ v zmysle judikatúry Súdneho dvora. Tak je to v prejednávanej veci vzhľadom jednak na prednostné a predkupné práva, ktoré prislúchajú spoločnosti Telenet podľa zmluvy o vklade z roku 1996 a ktoré by sa mali považovať za zakladajúce výlučné právo, keďže znemožňujú vyhlásenie verejného obstarávania, a jednak vzhľadom na spor prebiehajúci medzi združeniami obcí a spoločnosťou Telenet o dosahu tejto zmluvy o vklade, s ohľadom na predpokladanú dĺžku trvania konaní a rizika závažných sankcií, ktorým by združenia obcí boli vystavené, ak by bolo konečným rozhodnutím určené, že túto zmluvu porušili.

               17

               Vnútroštátny súd uvádza, že všetci účastníci konania vo veci samej pripúšťajú, že sporná dohoda nespadá do pôsobnosti niektorej zo smerníc v oblasti verejného obstarávania. Nech by bola kvalifikácia spornej dohody akákoľvek, rozhodnutia združení obcí, ktoré tento súd skúma, spadajú podľa jeho názoru do rámca verejnej intervencie, ktorá má upravovať výkon ekonomickej činnosti, a diskrečná právomoc, ktorou disponuje orgán v tomto rámci, je obmedzená zásadou rovnosti zaobchádzania a povinnosťou transparentnosti. Vnútroštátny súd sa okrem toho domnieva, že vzhľadom na význam dotknutej dohody je možné, že by v prípade vyhlásenia verejného obstarávania oň prejavili záujem podniky usadené v zahraničí.

               18

               Tento súd konštatuje, že uzavretie spornej dohody bolo odôvodnené zámerom ukončiť spor medzi združeniami obcí a spoločnosťou Telenet, ktorý sa týka dosahu zmluvy o vklade z roku 1996, a že tento spor bol výlučne dôsledkom technologického vývoja, ktorý zmluvné strany nemohli v čase uzavretia tejto zmluvy predvídať. Konkrétne plán rozdelenie práv používania káblových sietí združení obcí, tak ako bol stanovený v uvedenej zmluve, neumožňoval žiadnej zo strán ponúkať kompletné televízne služby, pričom zabezpečovanie interaktívnych televíznych služieb patrilo medzi výlučné práva spoločnosti Telenet, zatiaľ čo iba združenia obcí mali právo poskytovať služby televízneho vysielania.

               19

               Vnútroštátny súd však rovnako konštatoval, že sporná dohoda ide nad rámec toho, čo je nevyhnutné na ukončenie uvedeného sporu, keďže radikálne mení plán rozdelenia práv používania káblových sietí združení obcí stanovený v zmluve o vklade z roku 1996 tým, že spoločnosti Telenet poskytuje práva, ktoré jej neboli spočiatku priznané a ktoré neboli predmetom sporu. Vďaka tejto dohode Telenet po zaplatení odplaty vo výške 425 milióna eur bude od tohto okamihu disponovať výlučným právom na globálne používanie týchto sietí, ktoré jej umožní na území pokrytom týmito sieťami – zahrňujúcom približne tretinu aktívnej zóny – ponúkať kompletné televízne služby, a teda ponuku „triple play“ v súlade so súčasnými komerčnými štandardmi, rovnakým spôsobom, ako to doposiaľ robila na dvoch tretinách územia, na ktorom vykonávala činnosť.

               20

               Vnútroštátny súd sa navyše domnieva, že existencia zmluvy o vklade z roku 1996 nemôže byť sama osebe považovaná za odôvodnenie uzatvorenia spornej dohody. Na jednej strane totiž mohol byť zavedený systém spoločného využívania káblovej siete. Na druhej strane prednostné a predkupné práva, ktoré má Telenet na základe tejto zmluvy, nebránia tomu, aby sa s viacerými uchádzačmi zaobchádzalo rovnakým spôsobom, a teda aby ich ponuky boli podrobené skutočnému komparatívnemu preskúmaniu.

               21

               Tento súd sa však pýta, či všeobecný kontext, ktorý sa okrem zmluvy o vklade z roku 1996 vyznačuje aj sporom o dosahu tejto zmluvy, ku ktorému došlo neskôr z dôvodu technologického vývoja, a rozhodnutím súdu vydaným v uvedenom spore, nemôže odôvodňovať nevyhlásenie verejného obstarávania. Na jednej strane by totiž prevod práv na tretiu osobu, ktoré boli prevedené na Telenet uvedenou zmluvou, nevyhnutne vyvolal nové spory a právnu neistotu. Na druhej strane nevyriešenie sporu so spoločnosťou Telenet by malo za následok, že združenia obcí by nemohli poskytovať kompletné televízne služby počas dlhého obdobia, čo by nielen spôsobilo veľkú ekonomickú škodu, keďže samotná Belgacom by mohla obsadiť trh, ale navyše by to mohlo poškodiť spotrebiteľov.

               22

               V tomto kontexte uvedený súd zvažuje možnosť, že by sporná dohoda, ktorá písomnou formou ukončuje spor medzi spoločnosťou Telenet a združeniami obcí, mohla byť považovaná skôr za legitímny dodatok k zmluve o vklade z roku 1996, ako za samostatnú dohodu, ktorú by bolo možné uzatvoriť iba v súlade s článkami 49 ZFEÚ a 56 ZFEÚ.

               23

               Napokon vnútroštátny súd zdôrazňuje, že Súdny dvor v rozsudku z 21. júla 2005, Coname (C-231/03, Zb. s. I-7287, bod 19), poukázal na možnosť odôvodnenia rozdielneho zaobchádzania predstavujúceho nepriamu diskrimináciu na základe štátnej príslušnosti, ktoré vyplývalo z priameho zadania koncesie na služby, „objektívnymi okolnosťami“. Vnútroštátny súd sa však pýta na rozsah tohto pojmu vo vzťahu k pojmu „naliehavé dôvody všeobecného záujmu“.

               24

               Za týchto okolností Raad van State van België rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

                        „1.

                        Majú sa články 49 ZFEÚ a 56 ZFEÚ vykladať v tom zmysle, že sa podnik so sídlom v Belgicku môže pred belgickým súdom v súvislosti s dohodou, ktorá nepatrí do pôsobnosti jednej zo smerníc o verejnom obstarávaní a ktorou prevádza belgický orgán práva na iný belgický podnik bez toho, aby predtým uskutočnil verejné obstarávanie, odvolávať na základné pravidlá práva Únie, najmä na povinnosť transparentnosti, ktorá je odvodená z vyššie uvedených článkov?

                        2.

                        Môže sa snaha zabrániť porušeniu existujúceho zmluvného rámca, ktorý je sám osebe nesporný a veľmi špeciálny, medzi právnickou osobou verejného práva a súkromným, ňou nekontrolovaným podnikom, alebo dohodnutej transakcie alebo pokonávky s cieľom vyriešiť existujúci spor týkajúci sa výkladu vyššie uvedeného zmluvného rámca, pričom táto pokonávka vychádza z práv, ktoré boli zmluvným stranám priznané predbežným opatrením súdu, a pričom príslušná činnosť [uvedenej právnickej osoby] môže byť bez takejto pokonávky vážne [narušená] a jej hodnota sa môže znížiť a spotrebitelia nemôžu medzičasom prijímať určité služby, považovať za dôležitý dôvod všeobecného záujmu alebo aspoň za objektívne odôvodnenie, ktoré oprávňujú právnické osoby verejného práva výnimočne a odchylne od zásady rovnakého zaobchádzania a zákazu diskriminácie z dôvodu štátnej príslušnosti zakotvených v článkoch 49 ZFEÚ a 56 ZFEÚ, a od povinnosti transparentnosti, ktorá z nich vyplýva, nevyhlásiť verejné obstarávanie a zákazku udeliť priamo?

                        3.

                        V prípade kladnej odpovede na druhú otázku: musí uvedená transakcia alebo uvedená pokonávka zostať obmedzená na mieru striktne nevyhnutnú na vyriešenie vzniknutého sporu, aby vyššie uvedené základné slobody zaručené právom Únie neboli obmedzené viac, ako je nevyhnutné na dosiahnutie požadovaného cieľa, alebo môžu zmluvné strany vzhľadom na budúce názorové rozdiely, ktoré sú v rozumnej a logickej súvislosti s uvedeným sporom, dohodnúť ďalekosiahlejšiu pokonávku, ktorou sa zabezpečia súčasne záujmy spotrebiteľov a ktorá zahŕňa maximalizáciu hodnoty dotknutej prevedenej činnosti?“

         O prejudiciálnych otázkach

         O prvej otázke

               25

               Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa články 49 ZFEÚ a 56 ZFEÚ majú vykladať v tom zmysle, že hospodársky subjekt jedného členského štátu sa môže pred súdmi tohto členského štátu odvolávať na porušenie povinnosti transparentnosti, ktorá vyplýva z týchto článkov, v súvislosti s uzatvorením dohody, ktorou jeden alebo niekoľko verejných subjektov uvedeného členského štátu prevedie odplatne na hospodársky subjekt toho členského štátu najmä výlučné právo používať káblové siete televízneho vysielania, ako aj činnosť poskytovania televíznych služieb a zmluvy o predplatení spojené s touto činnosťou.

               26

               Je potrebné konštatovať, že bez ohľadu na praktické podmienky a na kvalifikácie, ktoré uskutočnili účastníci konania, dohoda, akou je sporná dohoda, ktorá prevádza zo združení obcí na spoločnosť Telenet činnosť poskytovania televíznych služieb, a tejto spoločnosti priznáva najmä na účely výkonu tejto činnosti výlučné právo využívať káblové siete združení obcí, musí byť považovaná za koncesiu na služby v zmysle článku 1 ods. 4 smernice 2004/18.

               27

               Na jednej strane, keďže dohoda zaväzuje nadobúdateľa vykonávať prevádzanú činnosť, predstavuje verejnú zákazku týkajúcu sa poskytovania služieb uvedených v prílohe II smernice 2004/18 s výnimkou spôsobu odplaty, keďže protiplnenie za poskytnutie televíznych služieb spočíva v práve využívať dotknutú službu, a to v súlade s definíciou v uvedenom článku 1 ods. 4. Na druhej strane podmienka, podľa ktorej riziko spojené s využívaním takejto služby musí byť prenesené na subjekt, na ktorý sa prevádza (pozri v tomto zmysle najmä rozsudky z 11. júna 2009, Hans & Christophorus Oymanns, C-300/07, Zb. s. I-4779, bod 72, ako aj z 10. marca 2011, Privater Rettungsdienst und Krankentransport Stadler, C-274/09, Zb. s. I-1335, bod 26 a citovanú judikatúru), je aj v prípade tejto dohody splnená.

               28

               Napriek vylúčeniu koncesií z pôsobnosti smernice 2004/18 v zmysle jej článku 17 verejné orgány, ktoré chcú udeliť takúto koncesiu, sú povinné dodržiavať základné pravidlá Zmluvy o FEÚ, a to osobitne zákaz diskriminácie na základe štátnej príslušnosti a zásadu rovnosti zaobchádzania, ako aj povinnosť transparentnosti, ktorá z nich vyplýva, pokiaľ takáto koncesia vykazuje určitý cezhraničný záujem (pozri v tomto zmysle najmä rozsudok zo 17. júla 2008, ASM Brescia, C-347/06, Zb. s. I-5641, body 58 a 59, ako aj citovanú judikatúru).

               29

               Pokiaľ ide o existenciu určitého cezhraničného záujmu, môže tento záujem vyplývať najmä z hospodárskeho významu dohody, ktorá sa má uzavrieť, z miesta jej výkonu (pozri v tomto zmysle rozsudok ASM Brescia, už citovaný, bod 62 a citovanú judikatúru) alebo dokonca z technických vlastností (pozri analogicky rozsudok z 15. mája 2008, SECAP a Santorso, C-147/06 a C-148/06, Zb. s. I-3565, bod 24).

               30

               Vnútroštátnemu súdu prináleží, aby podrobne posúdil všetky skutočnosti relevantné v tomto smere (pozri v tomto zmysle rozsudok z 23. decembra 2009, Serrantoni a Consorzio stabile edili, C-376/08, Zb. s. I-12169, bod 25 a citovanú judikatúru), čo vo veci samej už súd pravdepodobne uskutočnil, keďže konštatoval, že vzhľadom na význam dotknutej dohody vo veci samej je možné, že by podniky so sídlom v iných členských štátoch prejavili svoj záujem v prípade vyhlásenia verejného obstarávania.

               31

               Ďalej je potrebné uviesť, že určitý cezhraničný záujem existuje bez toho, aby sa vyžadovalo, že hospodársky subjekt skutočne prejavil svoj záujem. Tak je to najmä v prípade, keď sa spor, rovnako ako v prejednávanej veci, týka nedostatku transparentnosti, ktorým sa vyznačuje dotknutá dohoda. V takomto prípade totiž hospodárske subjekty so sídlom v iných členských štátoch nemajú reálnu možnosť prejaviť svoj záujem na získaní tejto koncesie (pozri v tomto zmysle rozsudky Coname, už citovaný, bod 18, a z 13. októbra 2005, Parking Brixen, C-458/03, Zb. s. I-8585, bod 55).

               32

               Navyše ak je preukázaná existencia určitého cezhraničného záujmu na udelení danej koncesie na dotknuté služby, povinnosť transparentnosti prislúchajúca zadávaciemu orgánu je prínosom pre každého potenciálneho uchádzača (pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. apríla 2010, Wall, C-91/08, Zb. s. I-2815, bod 36) bez ohľadu na to, či je usadený v tom istom členskom štáte ako tento orgán.

               33

               Pre úplnosť treba dodať, že právo Únie ukladá prevádzajúcemu orgánu rovnaké požiadavky aj v prípade, ak by zmluva dotknutá vo veci samej nezaväzovala nadobúdateľa vykonávať prevádzanú službu, ale by táto zmluva obsahovala licenciu na vykonávanie určitej ekonomickej činnosti. Takáto licencia sa v skutočnosti neodlišuje od koncesie na služby, pokiaľ ide o povinnosť dodržiavať základné pravidlá Zmluvy a zásady z nich vyplývajúce, keďže o výkon tejto činnosti môžu mať prípadne záujem hospodárske subjekty usadené v iných členských štátoch (pozri v tomto zmysle rozsudky z 3. júna 2010, Sporting Exchange, C-203/08, Zb. s. I-4695, body 46 a 47, ako aj z 9. septembra 2010, Engelmann, C-64/08, Zb. s. I-8219, body 51 až 53).

               34

               Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy treba na prvú položenú otázku odpovedať tak, že články 49 ZFEÚ a 56 ZFEÚ sa majú vykladať v tom zmysle, že hospodársky subjekt určitého členského štátu sa môže pred súdmi tohto členského štátu odvolávať na porušenie povinnosti transparentnosti vyplývajúcej z týchto článkov, ku ktorému došlo v súvislosti s uzatvorením dohody, ktorou jeden alebo niekoľko verejných subjektov uvedeného členského štátu buď previedlo na hospodársky subjekt toho istého členského štátu koncesiu na služby, ktoré majú nepochybný cezhraničný význam, alebo previedlo na hospodársky subjekt výlučné právo vykonávať ekonomickú činnosť majúcu takýto význam.

         O druhej otázke

               35

               Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa články 49 ZFEÚ a 56 ZFEÚ majú vykladať v tom zmysle, že také okolnosti, o aké ide vo veci samej, možno považovať za naliehavé dôvody všeobecného záujmu alebo za objektívne okolnosti, ktorými možno odôvodniť priame udelenie koncesie hospodárskemu subjektu zo strany verejných subjektov na služby súvisiace s činnosťou poskytovania televíznych služieb vykonávanou uvedenými verejnými subjektmi prostredníctvom nim patriacich káblových sietí, odchylne od zásad rovnosti zaobchádzania a zákazu diskriminácie zakotvených v uvedených článkoch.

               36

               Predmetné okolnosti sú prejavom vôle rešpektovať určité práva, ktoré dotknuté verejné subjekty pôvodnou dohodou previedli na uvedený hospodársky subjekt, pokiaľ ide o používanie týchto káblových sietí, ako aj prejavom vôle dôjsť k dohode, ktorou by bol ukončený spor o rozsahu týchto práv s ohľadom na predbežné opatrenie súdu, a súčasne nedošlo k zníženiu hodnoty uvedenej činnosti poskytovania televíznych služieb vykonávanou týmito verejnými subjektmi prostredníctvom káblových sieti a bolo umožnené, aby predplatiteľom týchto služieb bola predložená kompletná komerčná ponuka.

               37

               Je potrebné pripomenúť, že pokiaľ koncesia na služby má nepochybný cezhraničný význam, jej udelenie podniku usadenému v členskom štáte verejného obstarávateľa bez akejkoľvek transparentnosti predstavuje rozdiel v zaobchádzaní na ujmu podnikov usadených v inom členskom štáte, ktoré by mohli mať o túto koncesiu záujem. Pri vylúčení všetkých uvedených podnikov by takéto rozdielne zaobchádzanie bolo prevažne na ujmu týchto podnikov, a teda by predstavovalo nepriamu diskrimináciu na základe štátnej príslušnosti, ktorá je v zásade zakázaná článkami 49 ZFEÚ a 56 ZFEÚ (pozri v tomto zmysle rozsudok ASM Brescia, už citovaný, body 59 a 60, ako aj citovanú judikatúru).

               38

               Výnimočne môže byť takéto opatrenie prípustné vzhľadom na niektorý z dôvodov uvedených v článku 52 ZFEÚ alebo odôvodnené v súlade s judikatúrou Súdneho dvora naliehavými dôvodmi všeobecného záujmu (pozri analogicky rozsudky Engelmann, už citovaný, body 51 a 57, ako aj citovanú judikatúru, a z 10. mája 2012, Duomo Gpa a i., C‑357/10 až C‑359/10, bod 39, ako aj citovanú judikatúru). V tejto súvislosti zo znenia bodu 51 v spojení s bodom 57 už citovaného rozsudku Engelmann vyplýva, že nie je potrebné odlišovať objektívne okolnosti od naliehavých okolností všeobecného záujmu. Tieto okolnosti totiž musia v konečnom dôsledku predstavovať naliehavé dôvody všeobecného záujmu.

               39

               Dôvody uvedené v predmetnej prejudiciálnej otázke, či už skúmané samostatne alebo spoločne, nemožno považovať za naliehavé dôvody všeobecného záujmu.

               40

               Zaiste treba uznať, že zásada právnej istoty, ktorá je všeobecnou zásadou práva Únie, môže odôvodniť rešpektovanie právnych účinkov dohody, vrátane – ak to táto zásada vyžaduje – dohody uzavretej predtým, ako Súdny dvor rozhodol o účinkoch primárneho práva na dohody tohto typu a pri ktorých sa následne preukáže, že sú v rozpore s niektorými z týchto účinkov (pozri v tomto zmysle rozsudok ASM Brescia, už citovaný, body 69 a 70). Na uvedenú zásadu sa však nemožno odvolávať s cieľom rozšíriť dohodu v rozpore so zásadami rovnosti zaobchádzania a zákazu diskriminácie, ako aj povinnosti transparentnosti, ktorá z nich vyplýva. V tomto smere je irelevantné, že toto rozšírenie môže predstavovať rozumné riešenie, ktorým by bolo možné ukončiť spor medzi dotknutými účastníkmi konania, z dôvodov úplne nezávislých na ich vôli, pokiaľ ide o rozsah dohody, ktorou sú viazaní.

               41

               Ďalej, pokiaľ ide o riziko znižovania hodnoty činnosti ekonomickej povahy vykonávanej verejným subjektom z dôvodu existujúceho zmluvného rámca, ktorý zrejme nezodpovedá technicko‑komerčnému vývoju, z ustálenej judikatúry vyplýva, že dôvody hospodárskej povahy, nemôžu byť uznané ako naliehavé dôvody všeobecného záujmu, ktoré by mohli odôvodniť obmedzenie základnej slobody garantovanej Zmluvou (pozri rozsudok zo 16. februára 2012, Costa a Cifone, C‑72/10 a C‑77/10, bod 59 a citovanú judikatúru).

               42

               V tejto súvislosti je potrebné konštatovať, že okolnosť, že uzatvorenie spornej dohody sa zhoduje so záujmom spotrebiteľov, ktorí by v prípade jej neuzavretia nemohli využívať interaktívnu televíziu a už vôbec nie komerčne atraktívnu kombinovanú ponuku, sa v skutočnosti neodlišuje od dôvodu znižovania hodnoty uvedenej činnosti, ale naopak, je s týmto dôvodom vnútorne spojená. Táto okolnosť sa totiž netýka všetkých spotrebiteľov nachádzajúcich sa na území pokrytom káblovými sieťami združení obcí, ale iba tých spotrebiteľov, ktorí si predplatili televízne služby poskytované uvedenými združeniami v rámci činnosti, ktorej prevedenie na spoločnosť Telenet je objektom sporu vo veci samej a nemožnosť, aby združenia obcí ponúkli týmto predplatiteľom určité služby, z dôvodu plánu rozdelenia práv používať ich káblové siete upraveného v zmluve o vklade z roku 1996, vysvetľuje stratu atraktivity komerčnej ponuky, ktorú môžu predložiť na trhu, a teda zníženie hodnoty uvedenej činnosti.

               43

               Napokon je potrebné doplniť, že dôvody, ktoré samy osebe nie sú naliehavými dôvodmi všeobecného záujmu, ktoré by odôvodňovali odchýlenie sa od všeobecných zásad rovnosti zaobchádzania a zákazu diskriminácie, ako aj povinnosti transparentnosti, nemôžu získať takúto kvalitu len pre ich kumulácii.

               44

               Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy treba na druhú položenú otázku odpovedať tak, že články 49 ZFEÚ a 56 ZFEÚ sa majú vykladať v tom zmysle, že:

                        —

                        vôľa neporušiť určité práva, ktoré verejné subjekty pôvodnou dohodou previedli na hospodársky subjekt v súvislosti s používaním nim patriacich káblových sietí, nemôže odôvodniť rozšírenie tejto dohody v rozpore s právom Únie vo forme priameho udelenia koncesie na služby alebo prevedenia výlučného práva vykonávať činnosť majúcu nepochybný cezhraničný význam, aj keby sa tým mal ukončiť spor medzi dotknutými stranami z dôvodov úplne nezávislých na ich vôli, pokiaľ ide o rozsah tejto dohody,

                        —

                        dôvody ekonomickej povahy, akými je vôľa zabrániť zníženiu hodnoty ekonomickej činnosti, nie sú naliehavými dôvodmi všeobecného záujmu, ktoré by mohli odôvodniť priame udelenie koncesie na služby týkajúce sa tejto činnosti alebo prevedenie výlučného práva vykonávať uvedenú činnosť majúcu nepochybný cezhraničný význam, odchylne od zásad rovnosti zaobchádzania a zákazu diskriminácie zakotvených v uvedených článkoch.

         O tretej otázke

               45

               Vzhľadom na odpoveď na druhú otázku nie je potrebné odpovedať na tretiu položenú otázku.

         O trovách

               46

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (desiata komora) rozhodol takto:

                           1.

                           Články 49 ZFEÚ a 56 ZFEÚ sa majú vykladať v tom zmysle, že hospodársky subjekt určitého členského štátu sa môže pred súdmi tohto členského štátu odvolávať na porušenie povinnosti transparentnosti vyplývajúcej z týchto článkov, ku ktorému došlo v súvislosti s uzatvorením dohody, ktorou jeden alebo niekoľko verejných subjektov uvedeného členského štátu buď previedlo na hospodársky subjekt toho istého členského štátu koncesiu na služby, ktoré majú nepochybný cezhraničný význam, alebo previedlo na hospodársky subjekt výlučné právo vykonávať ekonomickú činnosť majúcu takýto význam.

                           2.

                           Články 49 ZFEÚ a 56 ZFEÚ sa majú vykladať v tom zmysle, že:

                                 —

                                    vôľa neporušiť určité práva, ktoré verejné subjekty pôvodnou dohodou previedli na hospodársky subjekt v súvislosti s používaním nim patriacich káblových sietí, nemôže odôvodniť rozšírenie tejto dohody v rozpore s právom Únie vo forme priameho udelenia koncesie na služby alebo prevedenia výlučného práva vykonávať činnosť majúcu nepochybný cezhraničný význam, aj keby sa tým mal ukončiť spor medzi dotknutými stranami, z dôvodov úplne nezávislých na ich vôli, pokiaľ ide o rozsah tejto dohody,

                                 —

                                    dôvody ekonomickej povahy, akými je vôľa zabrániť zníženiu hodnoty ekonomickej činnosti, nie sú naliehavými dôvodmi všeobecného záujmu, ktoré by mohli odôvodniť priame udelenie koncesie na služby týkajúce sa tejto činnosti alebo prevedenie výlučného práva vykonávať uvedenú činnosť majúcu nepochybný cezhraničný význam, odchylne od zásad rovnosti zaobchádzania a zákazu diskriminácie zakotvených v uvedených článkoch.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: holandčina.


title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (tretia komora) z 30. januára 2008.#Ioannis Terezakis proti Komisii Európskych spoločenstiev.#Prístup k dokumentom - Nariadenie (ES) č. 1049/2001 - Dokumenty týkajúce sa výstavby nového medzinárodného letiska Atén v Spate - Zamietnutie prístupu - Výnimka vzťahujúca sa na ochranu obchodných záujmov - Výnimka vzťahujúca sa na ochranu cieľov audítorských činností - Čiastočný prístup.#Vec T-380/04.

text:
      Rozsudok Súdu prvého stupňa (tretia komora) z 30. januára 2008 – Terezakis/Komisia
      (vec T‑380/04)
      „Prístup k dokumentom – Nariadenie (ES) č. 1049/2001 – Dokumenty týkajúce sa výstavby nového medzinárodného letiska Atén v Spate – Zamietnutie prístupu – Výnimka vzťahujúca sa na ochranu obchodných záujmov – Výnimka vzťahujúca sa na ochranu cieľov audítorských činností – Čiastočný prístup“
      Európske spoločenstvá – Inštitúcie – Právo verejnosti na prístup k dokumentom – Nariadenie č. 1049/2001 (článok 253 ES; nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 1049/2001, článok 2 ods. 3, a článok 4
         ods. 1 až 6) (pozri body 38 – 46, 53 – 67, 69 – 73, 85 – 105, 153 – 155, 163)

      Predmet

               Návrh na zrušenie rozhodnutia Komisie z 12. júla 2004, ktorým sa zamietol prístup žalobcu k niektorým dokumentom tykajúcim
                  sa výstavby nového medzinárodného letiska Atén v Spate

            Výrok

                  1.

                  	Rozhodnutie Komisie z 12. júla 2004 sa zrušuje v tej časti, ktorou sa zamieta prístup k zmluve zo 14. júna 1996 podpísanej
                     medzi Athens International Airport SA a konzorciom spoločností riadenej Hochtief AG.

                  2.

                  	V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.

                  3.

                  	Pán Ioannis Terezakis znáša polovicu svojich vlastných trov konania.

                  4.

                  	Komisia znáša svoje vlastné trovy konania, ako aj polovicu trov konania pána Terezakisa.


title: Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 15. mája 2008.#SECAP SpA (C-147/06) a Santorso Soc. coop. arl (C-148/06) proti Comune di Torino.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Consiglio di Stato - Taliansko.#Verejné zmluvy na zhotovenie prác - Uzatváranie zmlúv - Ponuky s neobvykle nízkou cenou - Pravidlá vylučovania - Zmluvy na zhotovenie prác nedosahujúce prahové hodnoty stanovené smernicami 93/37/EHS a 2004/18/ES - Povinnosti verejného obstarávateľa vyplývajúce zo základných zásad práva Spoločenstva.#Spojené veci C-147/06 a C-148/06.

text:
      Spojené veci C‑147/06 a C‑148/06
      SECAP SpA a Santorso Soc. coop. arl
      proti
      Comune di Torino
      (návrhy na začatie prejudiciálneho konania, podané
      Consiglio di Stato)
      „Verejné zmluvy na zhotovenie prác − Uzatváranie zmlúv − Ponuky s neobvykle nízkou cenou − Pravidlá vylučovania − Zmluvy na zhotovenie
         prác nedosahujúce prahové hodnoty stanovené smernicami 93/37/EHS a 2004/18/ES − Povinnosti verejného obstarávateľa vyplývajúce
         zo základných zásad práva Spoločenstva“

      Abstrakt rozsudku
      Právo Spoločenstva – Zásady – Rovnosť zaobchádzania – Diskriminácia na základe štátnej príslušnosti
      (Články 12 ES, 43 ES a 49 ES)
      Základné pravidlá Zmluvy týkajúce sa slobody usadiť sa a slobodného poskytovania služieb, ako aj všeobecná zásada zákazu diskriminácie
         nepripúšťajú takú vnútroštátnu právnu úpravu, ktorá vo vzťahu k zmluvám s hodnotou nižšou, ako je prahová hodnota stanovená
         v článku 6 ods. 1 písm. a) smernice 93/37, zmenenej a doplnenej smernicou 97/52, majúcim nepochybný cezhraničný význam, kogentne
         ukladá verejným obstarávateľom, aby v prípade, že počet platných ponúk je vyšší ako päť, automaticky vylúčili ponuky, ktoré
         sa na základe určitého matematického kritéria stanoveného danou právnou úpravou považujú za ponuky s neobvykle nízkou cenou
         v pomere k prácam, ktoré majú byť vykonané, a neumožňuje im, aby overili základné prvky týchto ponúk tým, že si od dotknutých
         uchádzačov vyžiadajú vysvetlenia. Nebolo by to tak v prípade, ak by vnútroštátna alebo miestna právna úprava alebo dokonca
         dotknutý verejný obstarávateľ vzhľadom na príliš vysoký počet ponúk, ktorý by verejného obstarávateľa mohol nútiť k tomu,
         aby na základe diskusie s uchádzačmi overil taký veľký počet ponúk, že by to presahovalo jeho kapacitné možnosti alebo by
         to z dôvodu omeškania, ktoré by toto overenie mohlo spôsobiť, mohlo ohroziť realizáciu projektu, stanovili primeraný prah,
         za ktorým by sa uplatňovalo automatické vylúčenie ponúk s neobvykle nízkou cenou.

      (pozri bod 35 a výrok)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (štvrtá komora)
      z 15. mája 2008 (*)

      „Verejné zmluvy na zhotovenie prác − Uzatváranie zmlúv − Ponuky s neobvykle nízkou cenou − Pravidlá vylučovania − Zmluvy na zhotovenie
         prác nedosahujúce prahové hodnoty stanovené smernicami 93/37/EHS a 2004/18/ES − Povinnosti verejného obstarávateľa vyplývajúce
         zo základných zásad práva Spoločenstva“

      V spojených veciach C‑147/06 a C‑148/06,
      ktorých predmetom sú dva návrhy na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podané rozhodnutiami Consiglio di
         Stato (Taliansko) z 25. októbra 2005 a doručené Súdnemu dvoru 20. marca 2006, ktoré súvisia s konaniami:

      SECAP SpA (C‑147/06),
      proti
      Comune di Torino,
      za účasti:
      Tecnoimprese Srl,
      Gambarana Impianti Snc,
      ICA Srl,
      Cosmat Srl,
      Consorzio Ravennate,
      ARCAS SpA,
      Regione Piemonte,
      a
      Santorso Soc. coop. arl (C‑148/06)
      proti
      Comune di Torino,
      za účasti:
      Bresciani Bruno Srl,
      Azienda Agricola Tekno Green Srl,
      Borio Giacomo Srl,
      Costrade Srl,
      SÚDNY DVOR (štvrtá komora),
      v zložení: G. Arestis, predseda ôsmej komory vykonávajúci funkciu predsedu štvrtej komory, sudcovia R. Silva de Lapuerta,
         E. Juhász (spravodajca), J. Malenovský a T. von Danwitz,

      generálny advokát: D. Ruiz‑Jarabo Colomer,
      tajomník: M. Ferreira, hlavná referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 25. októbra 2007,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        SECAP SpA, v zastúpení: F. Videtta, avvocato,
      –        Santorso Soc. coop. arl, v zastúpení: B. Amadio, L. Fumarola a S. Bonatti, avvocati,
      –        Comune di Torino, v zastúpení: M. Caldo, A. Arnone a M. Colarizi, avvocati,
      –        talianska vláda, v zastúpení: I. M. Braguglia, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci D. Del Gaizo a F. Arena, avvocati
         dello Stato,

      –        nemecká vláda, v zastúpení: M. Lumma, splnomocnený zástupca,
      –        francúzska vláda, v zastúpení: G. de Bergues a J.‑C. Gracia, splnomocnení zástupcovia,
      –        litovská vláda, v zastúpení: D. Kriaučiūnas, splnomocnený zástupca,
      –        holandská vláda, v zastúpení: H. G. Sevenster a P. van Ginneken, splnomocnení zástupcovia,
      –        rakúska vláda, v zastúpení: M. Fruhmann, splnomocnený zástupca,
      –        slovenská vláda, v zastúpení: R. Procházka, splnomocnený zástupca,
      –        Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: X. Lewis a D. Recchia, splnomocnení zástupcovia,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 27. novembra 2007,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Návrhy na začatie prejudiciálneho konania sa týkajú výkladu článku 30 ods. 4 smernice Rady 93/37/EHS zo 14. júna 1993 o koordinácii
         postupov verejného obstarávania prác (Ú. v. ES L 199, s. 54; Mim. vyd. 06/002, s. 163), zmenenej a doplnenej smernicou Európskeho
         parlamentu a Rady z 13. októbra 1997 (Ú. v ES L 328, s. 1; Mim. vyd. 06/003, s. 3, ďalej len „smernica 93/37“) a základných
         zásad práva Spoločenstva v oblasti verejného obstarávania.

      2        Tieto návrhy boli podané v rámci sporov medzi SECAP SpA (ďalej len „SECAP“) a Santorso Soc. coop. arl (ďalej len „Santorso“)
         na jednej strane a Comune di Torino na strane druhej vo veci zlučiteľnosti istej normy talianskej legislatívy, ktorá pri verejnom
         obstarávaní prác s hodnotou nižšou, než je prahová hodnota stanovená v smernici 93/37, stanovuje automatické vylúčenie ponúk,
         ktoré sa považujú za ponuky s neobvykle nízkou cenou, s právom Spoločenstva.

       Právny rámec
       Právna úprava Spoločenstva
      3        Smernica 93/37 sa v zmysle svojho článku 6 ods. 1 písm. a) vzťahuje na „verejné zmluvy na zhotovenie prác, ktorých predpokladaná
         čistá hodnota bez DPH nie je nižšia ako hodnota vyjadrená v [eurách] zodpovedajúca sume 5 000 000 SDR (zvláštne práva čerpania)“.

      4        Podľa článku 30 smernice 93/37, ktorý sa nachádza v hlave IV smernice s nadpisom „Spoločné pravidlá účasti“, ktorej kapitola
         3 sa týka kritérií hodnotenia ponúk:

      „1.      Kritériá, podľa ktorých obstarávateľ uzatvorí zmluvu, sú:
      a)      buď len najnižšia cena;
      b)      alebo, ak sa zmluva uzatvorí na základe ekonomicky najvýhodnejšej ponuky, rôzne kritériá podľa príslušnej zmluvy, napr.: cena,
         termín ukončenia, prevádzkové náklady, ziskovosť, technické vlastnosti.

      …
      4.      Ak sa ponuky [Ak ponuky – neoficiálny preklad] obsahujú neobvykle nízke ceny vo vzťahu k prácam, ktoré majú byť vykonané, obstarávateľ si pred možným odmietnutím ponúk
         písomne vyžiada podrobnosti o základných prvkoch ponuky, ktoré považuje za relevantné a overí tieto prvky s ohľadom na obdržané
         vysvetlenia.

      Obstarávateľ môže brať do úvahy vysvetlenia, ktoré sú odôvodnené objektívnymi príčinami, napr. úspornosťou stavebnej metódy
         alebo vybraných technických riešení, alebo výnimočne priaznivými podmienkami, ktoré má uchádzač pri výkone prác, alebo originalitou
         prác ponúkaných uchádzačom.

      Ak súťažné podklady stanovujú ak okrtitérium [ako kritérium – neoficiálny preklad] najnižšiu ponúkanú cenu, obstarávateľ musí Komisii oznámiť zamietnutie ponúk, ktoré sa mu zdajú príliš nízke.

      …“
      5        Obsah článku 30 ods. 4 smernice 93/37 bol prevzatý a rozpracovaný v článku 55 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/18/ES
         z 31. marca 2004 o koordinácii postupov zadávania verejných zákaziek na práce, verejných zákaziek na dodávku tovaru a verejných
         zákaziek na služby (Ú. v. EÚ L 134, s. 114; Mim. vyd. 06/007, s. 132) s nadpisom „Ponuky s neobvykle nízkou cenou“. Smernica
         2004/18 podľa odôvodnenia č. 1 pristupuje k zjednoteniu smerníc uplatňovaných na postupy verejného obstarávania prác, tovaru
         a služieb do jediného textu a podľa článku 80 ods. 1 mala byť prebratá do právneho poriadku členských štátov najneskôr 31. januára
         2006.

      6        Dôvod automatického nevylučovania ponúk, ktoré sa zdajú byť ponukami s neobvykle nízkou cenou v pomere k prácam, ktoré majú
         byť vykonané, vyplýva z prvého pododseku odôvodnenia č. 46 smernice 2004/18, podľa ktorého „zákazky by sa mali zadávať na
         základe objektívnych kritérií… ktoré zaručia, aby sa ponuky posudzovali v podmienkach efektívnej hospodárskej súťaže. Z toho
         dôvodu by bolo vhodné umožniť, aby sa pri zadávaní zákazky použili iba dve kritériá: ‚najnižšia cena‘ a ‚ekonomicky najvýhodnejšia
         ponuka‘“. Tieto dve kritériá hodnotenia ponúk sú uvedené v článku 30 ods. 1 písm. a) a b) smernice 93/37 a článku 53 ods. 1
         písm. a) a b) smernice 2004/18.

       Vnútroštátna právna úprava
      7        Smernica 93/37 bola do talianskeho právneho poriadku prebratá zákonom č. 109, rámcový zákon o verejnom obstarávaní (Legge
         quadro in materia di lavori pubblici) z 11. februára 1994 (riadna príloha GURI č. 41 z 19. februára 1994).

      8        Článok 21 ods. 1a uvedeného zákona v znení uplatniteľnom na spory vo veci samej (ďalej len „zákon č. 109/94“) znie takto:

      „V prípadoch verejného obstarávania prác, ktorých hodnota je rovnaká alebo vyššia ako 5 miliónov SDR, na základe kritéria
         najnižšej ceny podľa odseku 1 dotknutý správny orgán vyhodnotí ako neobvyklé ponuky v zmysle článku 30 smernice Rady 93/37…,
         všetky ponuky, ktoré predstavujú zníženie ceny rovnaké alebo väčšie, ako je aritmetický priemer percentuálnych znížení ceny
         všetkých prijatých ponúk, bez zohľadnenia desiatich percent ponúk s najväčším znížením ceny zaokrúhlených nahor a desiatich
         percent ponúk s najmenším znížením ceny zaokrúhlených nahor, po pripočítaní priemernej aritmetickej odchýlky percentuálnych
         znížení ceny, ktoré prekračujú uvedený priemer.

      Ponuky musia už v čase ich predloženia obsahovať odôvodnenia týkajúce sa najvýznamnejších cenových položiek uvedených v oznámení
         o vyhlásení verejného obstarávania alebo vo výzve na predloženie ponuky, ktoré spolu predstavujú čiastku nie nižšiu ako 75 %
         základnej ceny zmluvy. Oznámenie o vyhlásení verejného obstarávania alebo výzva na predloženie ponuky musia špecifikovať,
         akým spôsobom je možné predložiť odôvodnenia, a tiež uviesť tie, ktoré sú prípadne nevyhnutné nato, aby bola ponuka prípustná.
         Odôvodnenie sa nevyžaduje pre prvky, pri ktorých je možné najnižšiu prípustnú hodnotu určiť na základe oficiálnych údajov.
         Ak preskúmanie vyžiadaných a predložených odôvodnení nepostačuje na vylúčenie nesúrodosti ponuky, uchádzač bude vyzvaný, aby
         doplnil sprievodné dokumenty, a o vylúčení je možné rozhodnúť až po ďalšom overení na základe diskusie s uchádzačom.

      Pokiaľ ide výlučne o verejné obstarávanie prác s hodnotou nižšou, ako je prahová hodnota stanovená právom Spoločenstva, dotknutý
         správny orgán automaticky vylúči ponuky, ktoré predstavujú percentuálne zníženie ceny rovnaké alebo vyššie, než aké je určené
         v zmysle prvého pododseku. Postup automatického vylúčenia sa nepoužije, ak je počet platných ponúk nižší ako päť.“

       Spory vo veciach samých a prejudiciálne otázky
      9        Spoločnosť SECAP sa zúčastnila otvorenej súťaže, ktorú vyhlásila Comune di Torino v decembri 2002 a ktorá sa týkala verejnej
         zmluvy na zhotovenie prác s predpokladanou hodnotou 4 699 999 eur. V čase vyhlásenia tohto verejného obstarávania bola prahová
         hodnota na uplatňovanie smernice 93/37 podľa jej článku 6 ods. 1 písm. a) stanovená vo výške 6 242 028 eur. Spoločnosť Santorso
         sa zúčastnila podobného verejného obstarávania, ktoré bolo vyhlásené v septembri 2004 a ktorého predpokladaná hodnota bola
         5 172 579 eur. V tom čase bola prahová hodnota na uplatňovanie smernice 93/37 stanovená vo výške 5 923 624 eur. V obidvoch
         prípadoch teda bola predpokladaná hodnota daných zmlúv nižšia ako príslušné prahové hodnoty na uplatňovanie smernice 93/37.

      10      V oznámeniach, ktorými Comune di Torino vyhlásila uvedené verejné obstarávania, sa upresňovalo, že zmluva bude uzavretá na
         základe kritéria najväčšieho zníženia ceny s overením ponúk s neobvykle nízkou cenou a bez ich automatického vylúčenia. Tieto
         oznámenia vychádzali z uznesenia Giunta comunale (výkonný orgán Comune), ktoré stanovilo, že uplatnenie kritéria najväčšieho
         zníženia ceny predpokladá overenie „neobvyklých“ ponúk v zmysle smernice 93/37, a to aj pri zmluvách s nižšou hodnotou, ako
         je prahová hodnota podľa práva Spoločenstva, čo znamenalo neuplatnenie článku 21 ods. 1a zákona č. 109/94 v rozsahu, v akom
         stanovuje automatické vylúčenie ponúk s neobvykle nízkou cenou.

      11      Na základe hodnotenia ponúk sa ponuky SECAP a Santorso zaradili do čela ponúk, ktoré sa považovali za „nie neobvyklé“. Po
         overení ponúk s neobvykle nízkou cenou napokon Comune di Torino vylúčila ponuky SECAP a Santorso v prospech ponúk iných spoločností.

      12      SECAP a Santorso napadli toto rozhodnutie na Tribunale amministrativo regionale del Piemonte, tvrdiac, že zákon č. 109/94
         kogentne ukladá verejnému obstarávateľovi povinnosť vylúčiť ponuky s neobvykle nízkou cenou a neponecháva nijaký priestor
         na použitie postupu overenia na základe diskusie s uchádzačom.

      13      Rozsudkami z 11. októbra 2004 a z 30. apríla 2005 uvedený súd zamietol žaloby SECAP a Santorso z dôvodu, že postup automatického
         vylúčenia ponúk s neobvykle nízkou cenou nie je povinnosťou verejných obstarávateľov, ale dáva im len možnosť nariadiť overenie
         prípadných anomálií vyplývajúcich zo skromnej ceny týchto ponúk, a to aj v prípade zmlúv, ktorých hodnota je nižšia ako prahová
         hodnota stanovená právom Spoločenstva.

      14      SECAP a Santorso sa proti týmto zamietavým rozsudkom odvolali na Consiglio di Stato. Consiglio di Stato súhlasí s tvrdením
         týchto spoločností, pokiaľ ide o záväznosť pravidla automatického vylúčenia ponúk s neobvykle nízkou cenou, pričom však neprehliada
         argumenty Comune di Torino, ktorá opierajúc sa o štatistické údaje vysvetľuje, že toto pravidlo z dôvodu svojej prílišnej
         prísnosti navádza podniky k uzatváraniu tajných dohôd, takže podniky sa dohodnú na cenách, aby ovplyvnili výsledok verejného
         obstarávania, čím poškodzujú tak verejného obstarávateľa, ako aj iných uchádzačov, ktorými sú z väčšej časti podniky usadené
         na území iného členského štátu.

      15      Vnútroštátny súd sa odvoláva na judikatúru Súdneho dvora, v zmysle ktorej, pokiaľ ide o zmluvy, ktoré vzhľadom na svoj predmet
         nespadajú do pôsobnosti smerníc z oblasti verejného obstarávania, sú verejní obstarávatelia povinní dodržiavať základné zásady
         Zmluvy ES, najmä zásadu zákazu diskriminácie z dôvodu štátnej príslušnosti (pozri najmä rozsudok zo 7. decembra 2000, Telaustria
         a Telefonadress, C‑324/98, Zb. s. I‑10745, bod 60), ako aj na judikatúru, ktorá členským štátom zakazuje zavádzať ustanovenia,
         ktoré vo vzťahu k verejným zmluvám na zhotovenie prác s hodnotou vyššou, ako je prahová hodnota podľa práva Spoločenstva,
         stanovujú vylúčenie určitých ponúk ex offo na základe matematického kritéria, namiesto toho, aby verejnému obstarávateľovi ukladali povinnosť uplatniť postup overenia
         na základe diskusie s uchádzačom, stanovený právnymi normami Spoločenstva (pozri najmä rozsudok z 22. júna 1989, Costanzo,
         103/88, Zb. s. 1839, bod 19).

      16      Vzhľadom na tieto úvahy a na pochybnosti, pokiaľ ide o otázku, či možno pravidlo overovania ponúk s neobvykle nízkou cenou
         na základe diskusie s uchádzačom kvalifikovať ako základnú zásadu práva Spoločenstva, ktorá môže vylučovať uplatnenie prípadných
         vnútroštátnych predpisov, ktoré sú s ňou v rozpore, Consiglio di Stato rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce
         prejudiciálne otázky, rovnako formulované vo veciach C‑147/06 a C‑148/06:

      „1.      Vyjadruje pravidlo stanovené v článku 30 ods. 4 smernice 93/37… alebo obdobné pravidlo uvedené v článku 55 ods. 1 a 2 smernice
         2004/18… (pokiaľ by sa za relevantný právny predpis považovala táto druhá smernica), podľa ktorého, ak ponuky obsahujú neobvykle
         nízke ceny v pomere k prácam, ktoré majú byť vykonané, verejný obstarávateľ má pred prípadným odmietnutím týchto ponúk povinnosť
         písomne si vyžiadať podrobnosti o základných prvkoch ponuky, ktoré považuje za relevantné, a overiť tieto prvky s ohľadom
         na poskytnuté vysvetlenia, základnú zásadu práva Spoločenstva?

      2.      V prípade zápornej odpovede na predchádzajúcu otázku: Je pravidlo stanovené v článku 30 ods. 4 smernice 93/37… alebo obdobné
         pravidlo uvedené v článku 55 ods. 1 a 2 smernice 2004/18… (pokiaľ by sa za relevantný právny predpis považovala táto druhá
         smernica), podľa ktorého, ak ponuky obsahujú neobvykle nízke ceny v pomere k prácam, ktoré majú byť vykonané, verejný obstarávateľ
         má pred prípadným odmietnutím ponúk povinnosť písomne si vyžiadať podrobnosti o základných prvkoch ponuky, ktoré považuje
         za relevantné, a overiť tieto prvky s ohľadom na poskytnuté vysvetlenia, hoci nevyjadruje základnú zásadu práva Spoločenstva,
         implicitnou zásadou súbežnou so zásadou súťaže alebo ‚zásadou odvodenou‘ zo zásady súťaže v spojení so zásadou administratívnej
         transparentnosti a zásadou zákazu diskriminácie z dôvodu štátnej príslušnosti, a je preto toto pravidlo ako také priamo aplikovateľné
         a má prednosť pred prípadne odlišnými vnútroštátnymi normami prijatými členskými štátmi na úpravu verejného obstarávania prác,
         na ktoré sa nevzťahuje priama pôsobnosť práva Spoločenstva?“

      17      Uznesením predsedu Súdneho dvora z 10. mája 2006 boli veci C‑147/06 a C‑148/06 spojené na účely písomnej časti konania, ústnej
         časti konania a rozsudku.

       O prejudiciálnych otázkach
      18      Vnútroštátny súd sa vo svojich otázkach, ktoré je potrebné preskúmať spoločne, v podstate pýta, či základné zásady práva Spoločenstva,
         ktorými sa riadi aj verejné obstarávanie a ktorých konkrétnym vyjadrením je článok 30 ods. 4 smernice 93/37, nepripúšťajú
         takú vnútroštátnu právnu úpravu, ktorá vo vzťahu k zmluvám s nižšou hodnotou, ako je prahová hodnota stanovená v článku 6
         ods. 1 písm. a) tejto smernice, ukladajú verejným obstarávateľom, aby v prípade, že počet platných ponúk je vyšší ako päť,
         automaticky vylúčili ponuky, ktoré sa na základe určitého matematického kritéria stanoveného danou právnou úpravou považujú
         za ponuky s neobvykle nízkou cenou v pomere k prácam, ktoré majú byť vykonané, a neumožňuje im, aby overili základné prvky
         týchto ponúk tým, že si od dotknutých uchádzačov vyžiadajú vysvetlenia.

      19      Je potrebné zdôrazniť, že osobitné prísne postupy stanovené smernicami Spoločenstva o koordinácii postupov verejného obstarávania
         sa uplatňujú výhradne na zmluvy, ktorých hodnota prekračuje prahovú hodnotu výslovne stanovenú v každej z týchto smerníc (uznesenie
         z 3. decembra 2001, Vestergaard, C‑59/00, Zb. s I‑9505, bod 19). Takže pravidlá týchto smerníc sa nevzťahujú na zmluvy, ktorých
         hodnota nedosahuje prahovú hodnotu stanovenú týmito smernicami (pozri v tomto zmysle rozsudok z 21. februára 2008, Komisia/Taliansko,
         C‑412/04, Zb. s. I‑619, bod 65).

      20      To však neznamená, že uvedené zmluvy sú vylúčené z pôsobnosti práva Spoločenstva (uznesenie Vestergaard, už citované, bod 19).
         Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora, pokiaľ ide o uzatváranie verejných zmlúv, ktoré vzhľadom na svoju hodnotu nepodliehajú
         postupom stanoveným v predpisoch Spoločenstva, sú totiž verejní obstarávatelia v každom prípade povinní dodržiavať základné
         pravidlá Zmluvy, a najmä zásadu zákazu diskriminácie z dôvodu štátnej príslušnosti (rozsudok Telaustria a Telefonadress, už
         citovaný, bod 60; uznesenie Vestergaard, už citované, body 20 a 21; rozsudky z 20. októbra 2005, Komisia/Francúzsko, C‑264/03,
         Zb. s. I‑8831, bod 32, a zo 14. júna 2007, Medipac‑Kazantzidis, C‑6/05, Zb. s. I‑4557, bod 33).

      21      V súlade s judikatúrou Súdneho dvora však uplatňovanie základných pravidiel a všeobecných zásad Zmluvy na postupy verejného
         obstarávania s hodnotou nižšou, než je prahová hodnota na uplatnenie smerníc Spoločenstva, predpokladá, že predmetné zmluvy
         majú nepochybný cezhraničný význam (pozri v tomto zmysle rozsudky z 13. novembra 2007, Komisia/Írsko, C‑507/03, Zb. s. I‑9777,
         bod 29, ako aj Komisia/Taliansko, už citovaný, body 66 a 67).

      22      Takú vnútroštátnu právnu úpravu, o akú ide vo veci samej, treba skúmať vo svetle týchto úvah.

      23      Zo spisu predloženého Súdnemu dvoru vyplýva, že pokiaľ ide o uzatváranie zmlúv s hodnotou nižšou, ako je prahová hodnota stanovená
         v článku 6 ods. 1 písm. a) smernice 93/37, uvedená právna úprava dotknutému verejnému obstarávateľovi ukladá, aby automaticky
         vylúčil ponuky, ktoré sa podľa matematického kritéria stanoveného touto právnou úpravou považujú za ponuky s neobvykle nízkou
         cenou v pomere k prácam, ktoré majú byť vykonané, s jedinou výnimkou, že toto pravidlo automatického vylúčenia sa nepoužije,
         ak je počet platných ponúk nižší ako päť.

      24      Toto jasne, kogentne a vyčerpávajúcim spôsobom formulované pravidlo tak zbavuje uchádzačov, ktorí predložili ponuky s neobvykle
         nízkou cenou, možnosti dokázať, že tieto ponuky sú vierohodné a seriózne. Tento aspekt spornej právnej úpravy vo veci samej
         by mohol viesť k výsledkom nezlučiteľným s právom Spoločenstva v prípade, ak určitá zmluva môže mať vzhľadom na svoju povahu
         nepochybný cezhraničný význam a vzbudzovať tak záujem hospodárskych subjektov z iných členských štátoch. Zmluva na zhotovenie
         prác by takýto cezhraničný význam mohla mať napríklad z dôvodu jej predpokladanej hodnoty v spojení s jej technickou stránkou
         alebo realizáciou prác v mieste, ktoré môže vzbudiť záujem zahraničných hospodárskych subjektov.

      25      Ako zdôraznil generálny advokát v bodoch 45 a 46 svojich návrhov, takáto právna úprava, hoci sama osebe objektívna a nediskriminačná,
         by mohla porušovať všeobecnú zásadu zákazu diskriminácie v postupoch verejného obstarávania, ktoré majú cezhraničný význam.

      26      Uplatňovanie pravidla automatického vylúčenia ponúk považovaných za ponuky s neobvykle nízkou cenou na zmluvy s nepochybným
         cezhraničným významom, môže predstavovať nepriamu diskrimináciu tým, že v praxi znevýhodňuje hospodárske subjekty z iných
         členských štátov, ktoré vzhľadom na to, že majú inú štruktúru nákladov, môžu využívať značné úspory z rozsahu alebo sú ochotné
         znížiť mieru svojho zisku, aby mohli účinnejšie preniknúť na daný trh, sú schopné predložiť kompetitívnu a zároveň vierohodnú
         a serióznu ponuku, ktorú však verejný obstarávateľ nebude môcť zohľadniť vzhľadom na uvedenú právnu úpravu.

      27      Okrem toho, ako zdôraznili Comune di Torino a generálny advokát v bodoch 43, 46 a 47 svojich návrhov, takáto právna úprava
         môže viesť k protisúťažnému správaniu a dojednaniam, ba dokonca k tajným dohodám podnikov na vnútroštátnej alebo miestnej
         úrovni s cieľom vyhradiť si pre seba verejné zmluvy na zhotovenie prác.

      28      Uplatňovanie pravidla automatického vylúčenia ponúk s neobvykle nízkou cenou na zmluvy s nepochybným cezhraničným významom
         by tak mohlo hospodárske subjekty z iných členských štátov obrať o možnosť účinnejšie konkurovať hospodárskym subjektom usadeným
         v danom členskom štáte a ovplyvňuje tak ich prístup na trh tohto štátu, čím vytvára prekážky výkonu slobody usadiť sa a slobodného
         poskytovania služieb, čo predstavuje obmedzenie týchto slobôd (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 17. októbra 2002, Payroll
         a i., C‑79/01, Zb. s. I‑8923, bod 26; z 5. októbra 2004, CaixaBank France, C‑442/02, Zb. s. I‑8961, body 12 a 13, ako aj z 3. októbra
         2006, Fidium Finanz, C‑452/04, Zb. s. I‑9521, bod 46).

      29      Keď verejní obstarávatelia uplatňujú takúto právnu úpravu na zmluvy s nepochybným cezhraničným významom, nemajú žiadnu možnosť
         vyhodnotiť solídnosť a vierohodnosť ponúk s neobvykle nízkou cenou, a nemôžu tak dodržať svoju povinnosť rešpektovať základné
         pravidlá Zmluvy v oblasti voľného pohybu, ani všeobecnú zásadu zákazu diskriminácie, ako to vyžaduje judikatúra Súdneho dvora
         citovaná v bode 20 tohto rozsudku. Zbavenie verejných obstarávateľov tejto možnosti je tiež v rozpore s ich vlastným záujmom,
         pretože verejní obstarávatelia nemôžu posúdiť predložené ponuky v podmienkach účinnej súťaže a rozhodnúť tak o uzavretí zmluvy
         na základe kritérií najnižšej ceny alebo ekonomicky najvýhodnejšej ponuky, ktoré boli takisto stanovené vo verejnom záujme.

      30      V zásade je vecou dotknutého verejného obstarávateľa, aby pred vymedzením podmienok vyhlásenia verejného obstarávania vyhodnotil
         prípadný cezhraničný význam zmluvy, ktorej predpokladaná hodnota je nižšia ako prahová hodnota stanovená právnymi normami
         Spoločenstva, pričom sa rozumie, že toto vyhodnotenie môže byť podrobené súdnemu preskúmaniu.

      31      V každom prípade je prípustné, aby určitá právna úprava na vnútroštátnej alebo miestnej úrovni stanovila objektívne kritériá,
         na základe ktorých sa určí existencia nepochybného cezhraničného významu. Takýmito kritériami môžu byť najmä pomerne vysoká
         hodnota zmluvy v spojení s miestom výkonu prác. Takisto by sa dala vylúčiť existencia takéhoto významu napríklad v prípade
         veľmi obmedzeného hospodárskeho významu konkrétnej zmluvy (pozri v tomto zmysle rozsudok z 21. júla 2005, Coname, C‑231/03,
         Zb. s. I‑7287, bod 20). Je však potrebné mať na pamäti, že v určitých prípadoch hranice prechádzajú aglomeráciami, ktoré sa
         nachádzajú na území rôznych členských štátov, a že za takých okolností aj zmluvy s nízkou hodnotou môžu mať nepochybný cezhraničný
         význam.

      32      Automatické vylúčenie určitých ponúk z dôvodu ich povahy ponúk s neobvykle nízkou cenou by sa mohlo ukázať prijateľné dokonca
         aj v prípade existencie nepochybného cezhraničného významu, ak by použitie tohto pravidla bolo odôvodnené príliš vysokým počtom
         ponúk, čo je okolnosť, ktorá by dotknutého verejného obstarávateľa mohla nútiť k tomu, aby na základe diskusie s uchádzačmi
         overil taký veľký počet ponúk, že by to presahovalo jeho kapacitné možnosti alebo by to z dôvodu omeškania, ktoré by toto
         overenie mohlo spôsobiť, mohlo ohroziť realizáciu projektu.

      33      Za takých okolností by vnútroštátna alebo miestna právna úprava alebo dokonca samotný verejný obstarávateľ oprávnene mohli
         stanoviť primeraný prah na uplatňovanie automatického vylúčenia ponúk s neobvykle nízkou cenou. Prah piatich platných ponúk
         stanovený v článku 21 ods. 1a treťom pododseku zákona č. 109/94 však nemožno považovať za primeraný.

      34      Pokiaľ ide o konania vo veci samej, vnútroštátnemu súdu prináleží, aby podrobne preskúmal všetky relevantné skutkové okolnosti
         týkajúce sa daných dvoch zmlúv s cieľom overiť, či v daných prípadoch ide o nepochybný cezhraničný význam.

      35      Na položené otázky je teda potrebné odpovedať tak, že základné pravidlá Zmluvy týkajúce sa slobody usadiť sa a slobodného
         poskytovania služieb, ako aj všeobecná zásada zákazu diskriminácie nepripúšťajú takú vnútroštátnu právnu úpravu, ktorá vo
         vzťahu k zmluvám s hodnotou nižšou, ako je prahová hodnota stanovená v článku 6 ods. 1 písm. a) smernice 93/37, majúcim nepochybný
         cezhraničný význam, kogentne ukladá verejným obstarávateľom, aby v prípade, že počet platných ponúk je vyšší ako päť, automaticky
         vylúčili ponuky, ktoré sa na základe určitého matematického kritéria stanoveného danou právnou úpravou považujú za ponuky
         s neobvykle nízkou cenou v pomere k prácam, ktoré majú byť vykonané, a neumožňuje im, aby overili základné prvky týchto ponúk
         tým, že si od dotknutých uchádzačov vyžiadajú vysvetlenia. Nebolo by to tak v prípade, ak by vnútroštátna alebo miestna právna
         úprava alebo dokonca dotknutý verejný obstarávateľ vzhľadom na príliš vysoký počet ponúk, ktorý by verejného obstarávateľa
         mohol nútiť k tomu, aby na základe diskusie s uchádzačmi overil taký veľký počet ponúk, že by to presahovalo jeho kapacitné
         možnosti alebo by to z dôvodu omeškania, ktoré by toto overenie mohlo spôsobiť, mohlo ohroziť realizáciu projektu, stanovili
         primeraný prah, za ktorým by sa uplatňovalo automatické vylúčenie ponúk s neobvykle nízkou cenou.

       O trovách
      36      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol takto:
      Základné pravidlá Zmluvy týkajúce sa slobody usadiť sa a slobodného poskytovania služieb, ako aj všeobecná zásada zákazu diskriminácie
            nepripúšťajú takú vnútroštátnu právnu úpravu, ktorá vo vzťahu k zmluvám s hodnotou nižšou, ako je prahová hodnota stanovená
            v článku 6 ods. 1 písm. a) smernice Rady 93/37/EHS zo 14. júna 1993 o koordinácii postupov verejného obstarávania prác, zmenenej
            a doplnenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady 97/52/ES z 13. októbra 1997, majúcim nepochybný cezhraničný význam, kogentne
            ukladá verejným obstarávateľom, aby v prípade, že počet platných ponúk je vyšší ako päť, automaticky vylúčili ponuky, ktoré
            sa na základe určitého matematického kritéria stanoveného danou právnou úpravou považujú za ponuky s neobvykle nízkou cenou
            v pomere k prácam, ktoré majú byť vykonané, a neumožňuje im, aby overili základné prvky týchto ponúk tým, že si od dotknutých
            uchádzačov vyžiadajú vysvetlenia. Nebolo by to tak v prípade, ak by vnútroštátna alebo miestna právna úprava alebo dokonca
            dotknutý verejný obstarávateľ vzhľadom na príliš vysoký počet ponúk, ktorý by verejného obstarávateľa mohol nútiť k tomu,
            aby na základe diskusie s uchádzačmi overil taký veľký počet ponúk, že by to presahovalo jeho kapacitné možnosti alebo by
            to z dôvodu omeškania, ktoré by toto overenie mohlo spôsobiť, mohlo ohroziť realizáciu projektu, stanovili primeraný prah,
            za ktorým by sa uplatňovalo automatické vylúčenie ponúk s neobvykle nízkou cenou.
      Podpisy
      * Jazyk konania: taliančina.