title: Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 19. marca 2015.#L. Kik proti Staatssecretaris van Financiën.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Hoge Raad der Nederlanden.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Sociálne zabezpečenie – Nariadenie (EHS) č. 1408/71 – Dohoda medzi Európskym spoločenstvom a jeho členskými štátmi na jednej strane a Švajčiarskou konfederáciou na strane druhej o voľnom pohybe osôb – Štátny príslušník členského štátu, v ktorom má bydlisko, zamestnaný ako pracovník na palube plavidla na kladenie potrubí plaviaceho sa pod vlajkou iného tretieho štátu – Pracovník pôvodne zamestnaný podnikom so sídlom v Holandsku a následne podnikom so sídlom vo Švajčiarsku – Práca vykonávaná postupne na kontinentálnom šelfe patriacom tretiemu štátu, v medzinárodných vodách a na časti kontinentálneho šelfu patriacej určitým členským štátom – Osobná pôsobnosť uvedeného nariadenia – Určenie uplatniteľných právnych predpisov.#Vec C-266/13.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (piata komora)
      z 19. marca 2015 (
            *1
         )
      „Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Sociálne zabezpečenie — Nariadenie (EHS) č. 1408/71 — Dohoda medzi Európskym spoločenstvom a jeho členskými štátmi na jednej strane a Švajčiarskou konfederáciou na strane druhej o voľnom pohybe osôb — Štátny príslušník členského štátu, v ktorom má bydlisko, zamestnaný ako pracovník na palube plavidla na kladenie potrubí plaviaceho sa pod vlajkou iného tretieho štátu — Pracovník pôvodne zamestnaný podnikom so sídlom v Holandsku a následne podnikom so sídlom vo Švajčiarsku — Práca vykonávaná postupne na kontinentálnom šelfe patriacom tretiemu štátu, v medzinárodných vodách a na časti kontinentálneho šelfu patriacej určitým členským štátom — Osobná pôsobnosť uvedeného nariadenia — Určenie uplatniteľných právnych predpisov“
      Vo veci C‑266/13,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Hoge Raad der Nederlanden (Holandsko) z 12. apríla 2013 a doručený Súdnemu dvoru 15. mája 2013, ktorý súvisí s konaním:

         L. Kik

      proti

         Staatssecretaris van Financiën,

      SÚDNY DVOR (piata komora),
      v zložení: predseda piatej komory T. von Danwitz, sudcovia C. Vajda, A. Rosas, E. Juhász a D. Šváby (spravodajca),
      generálny advokát: P. Cruz Villalón,
      tajomník: M. Ferreira, hlavná referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 3. júla 2014,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               L. Kik, v zastúpení: H. Menger,

               —

               holandská vláda, v zastúpení: B. Koopman, M. Bulterman, C. Schillemans a M. Gijzen, splnomocnené zástupkyne,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: M. van Beek a J. Enegren, splnomocnení zástupcovia,

         po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 16. októbra 2014,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu nariadenia Rady (EHS) č. 1408/71 zo 14. júna 1971 o uplatňovaní systémov sociálneho zabezpečenia na zamestnancov, samostatne zárobkovo činné osoby a ich rodinných príslušníkov, ktorí sa pohybujú v rámci spoločenstva, v znení zmenenom, doplnenom a aktualizovanom nariadením Rady (ES) č. 118/97 z 2. decembra 1996 (Ú. v. ES L 28, 1997, s. 1; Mim. vyd. 05/003, s. 3), zmeneného a doplneného nariadením Rady (ES) č. 307/1999 z 8. februára 1999 (Ú. v. ES L 38, s. 1; Mim. vyd. 05/003, s. 335) (ďalej len „nariadenie č. 1408/71“).

               2

               Tento návrh bol predložený v rámci sporu medzi pánom Kikom a Staatssecretaris van Financiën (štátny tajomník ministerstva financií), ktorého predmetom je účasť pána Kika vo všeobecnom systéme holandského sociálneho poistenia v období od 1. júna do 24. augusta 2004.

         Právny rámec

         Medzinárodné právo

               3

               Dohovor Organizácie Spojených národov o morskom práve, podpísaný v Montego Bay (Jamajka) 10. decembra 1982, ktorý nadobudol platnosť 16. novembra 1994, bol ratifikovaný Holandským kráľovstvom 28. júna 1996 a Spojeným kráľovstvom Veľkej Británie a Severného Írska 25. júla 1997, a schválený v mene Európskeho spoločenstva rozhodnutím Rady 98/392/ES z 23. marca 1998 (Ú. v. ES L 179, s. 1; Mim. vyd. 04/003, s. 260) (ďalej len „dohovor o morskom práve“).

               4

               Tento dohovor v článku 60, nazvanom „Umelé ostrovy, zariadenia a stavby vo výlučnej ekonomickej zóne“, stanovuje:
               „1.   Vo výlučnej ekonomickej zóne bude mať pobrežný štát výlučné právo budovať, povoľovať a riadiť stavbu, činnosť, prevádzku a používanie:

                        a)

                        umelých ostrovov,

                        b)

                        zariadení a stavieb pre účely predvídané v článku 56 a pre iné hospodárske účely,

                        c)

                        zariadení a stavieb, ktoré môžu zasahovať do výkonu práv pobrežného štátu v zóne.

                  2.   Pobrežný štát bude mať výlučnú jurisdikciu nad takýmito umelými ostrovmi, zariadeniami a stavbami vrátane jurisdikcie, s prihliadnutím na colné, fiškálne, zdravotnícke, bezpečnostné a prisťahovalecké predpisy.
               …“

               5

               Článok 77 dohovoru o morskom práve, nazvaný „Práva pobrežného štátu nad kontinentálnym šelfom“, stanovuje:
               „1.   Pobrežný štát vykonáva nad kontinentálnym šelfom zvrchované práva prieskumu a využívania jeho prírodných zdrojov.
               2.   Práva uvedené v odseku l sú výhradné v tom zmysle, že ak nevykonáva pobrežný štát prieskum kontinentálneho šelfu alebo nevyužíva jeho prírodné zdroje, nemôže nikto vykonávať takúto činnosť bez výslovného súhlasu pobrežného štátu.
               3.   Práva pobrežného štátu nad kontinentálnym šelfom nezávisia na okupácii skutočnej alebo fiktívnej, alebo na akomkoľvek výslovnom prehlásení.
               …“

               6

               Podľa článku 79 tohto dohovoru s názvom „Podmorské káble a diaľkové potrubia na kontinentálnom šelfe“:
               „1.   Všetky štáty sú oprávnené klásť podmorské káble a diaľkové potrubia na kontinentálnom šelfe v súlade s ustanoveniami tohto článku.
               2.   Pobrežný štát nemôže brániť kladeniu alebo údržbe káblov alebo diaľkových potrubí na kontinentálnom šelfe, s výhradou svojho práva vykonávať rozumné opatrenia pre prieskum kontinentálneho šelfu, využívania jeho prírodných zdrojov a zabránenia, obmedzenia a kontrole znečisťovania z potrubí.
               3.   Vytýčenie smerov kladenia takýchto diaľkových potrubí na kontinentálnom šelfe podlieha súhlasu pobrežného štátu.
               4.   Nič v tejto časti sa nedotýka práva pobrežného štátu určiť podmienky pre kladenie káblov alebo diaľkových potrubí vystupujúcich na jeho území alebo do jeho pobrežného mora, alebo jeho jurisdikciu nad káblami alebo diaľkovými potrubiami vybudovanými alebo používanými v súvislosti s prieskumom jeho kontinentálneho šelfu, alebo využívaním jeho prírodných zdrojov, alebo používaním umelých ostrovov, zariadení alebo stavieb podliehajúcich jeho jurisdikcii.
               …“

               7

               Článok 80 dohovoru o morskom práve, nazvaný „Umelé ostrovy, zariadenia a stavby na kontinentálnom šelfe“, stanovuje, že článok 60 bude mutatis mutandis použitý na umelé ostrovy, zariadenia a stavby na kontinentálnom šelfe.

         Právo Únie

               8

               Nariadenie č. 1408/71 sa opiera predovšetkým o článok 51 Zmluvy o EHS (zmenený na článok 51 Zmluvy o ES a neskôr zmenený na článok 42 ES), ktorému v súčasnosti zodpovedá článok 48 ZFEÚ. Tieto články sa týkajú predovšetkým koordinácie systémov sociálneho zabezpečenia členských štátov a platby za plnenia v rámci týchto koordinovaných systémov. V nadväznosti na tento právny základ uvedené nariadenie obsahuje okrem iného nasledujúce odôvodnenia:
               „keďže ustanovenia o koordinácii vnútroštátnych právnych predpisov sociálneho zabezpečenia patria do rámca voľného pohybu pracovníkov, ktorí sú štátnymi príslušníkmi členských štátov a musia sa podieľať na zlepšovaní ich životnej úrovne a podmienok zamestnanosti;
               …
               keďže kvôli značným rozdielom, existujúcim medzi vnútroštátnymi právnymi predpismi v súvislosti s osobami, na ktoré sa vzťahujú, zdá sa výhodnejšie prijať zásadu, že toto nariadenie sa bude vzťahovať na všetky osoby poistené v rámci systému sociálneho zabezpečenia pre zamestnancov a samostatne zárobkovo činné osoby alebo na samotnom základe zamestnaneckého vzťahu alebo vykonávania samostatnej zárobkovej činnosti;
               keďže je nevyhnutné rešpektovať zvláštne charakteristiky vnútroštátnych právnych predpisov v oblasti sociálneho zabezpečenia a vypracovať len systém koordinácie;
               …
               keďže na zamestnancov a samostatne zárobkovo činné osoby, ktoré sa pohybujú v rámci spoločenstva, sa má vzťahovať systém sociálneho zabezpečenia iba jedného členského štátu, aby sa predišlo prekrývaniu uplatňovaných právnych predpisov rôznych členských štátov a komplikáciám, ktoré by mohli z tohto plynúť;
               …
               keďže hľadisko zaručenia [keďže na zaručenie – neoficiálny preklad] rovnakého zaobchádzania so všetkými pracovníkmi, ktorí sú zamestnaní na území členského štátu, tak účinne, ako je to možné, je vhodné za právne predpisy, ktoré sa majú uplatňovať, určiť [je vhodné ako všeobecné pravidlo stanoviť, že sa uplatnia – neoficiálny preklad] právne predpisy toho členského štátu, v ktorom je osoba v zamestnaneckom vzťahu alebo vykonáva samostatnú zárobkovú činnosť;
               keďže v určitých situáciách, ktoré odôvodňujú uplatnenie iných kritérií, je možná výnimka z tohto všeobecného pravidla;
               …“

               9

               Podľa článku 1 nariadenia č. 1408/71:
               „Na účely tohto nariadenia:

                        a)

                        ‚zamestnanec‘ a ‚samostatne zárobkovo činná osoba‘ znamená:

                                 i)

                                 každú osobu povinne alebo voliteľne nepretržite poistenú pre prípad jednej alebo viacerých udalostí pokrytých časťami systému sociálneho zabezpečenia pre zamestnancov alebo samostatne zárobkovo činné osoby alebo v rámci osobitného systému pre štátnych zamestnancov;

                  …“

               10

               Článok 2 tohto nariadenia, nazvaný „Osoby, na ktoré sa nariadenie vzťahuje“, v odseku 1 stanovuje:
               „Toto nariadenie sa vzťahuje na zamestnancov alebo samostatne zárobkovo činné osoby alebo študentov, na ktoré sa vzťahuje alebo sa vzťahovali právne predpisy jedného alebo viacerých členských štátov a ktoré sú štátnymi príslušníkmi jedného z členských štátov, alebo ktoré sú osobami bez štátnej príslušnosti, alebo utečencami s bydliskom na území jedného z členských štátov, ako aj na ich rodinných príslušníkov a ich pozostalých.“

               11

               Hlava II nariadenia č. 1408/71 obsahuje články 13 až 17a, ktoré sa týkajú určenia uplatniteľných právnych predpisov. Uvedený článok 13 najprv vo svojom odseku 1 stanovuje pravidlo, podľa ktorého osoby, na ktoré sa vzťahuje toto nariadenie, v zásade podliehajú právnym predpisom len jedného členského štátu, a následne uvádza:
               „2.   Pokiaľ články 14 až 17 neustanovujú inak:

                        a)

                        na osobu zamestnanú na území jedného členského štátu sa vzťahujú právne predpisy tohto štátu dokonca aj vtedy, ak má bydlisko na území iného členského štátu alebo ak sa sídlo alebo miesto podnikania podniku alebo fyzickej osoby, ktorá ho zamestnáva, nachádza na území iného členského štátu;

                  …

                        c)

                        na osobu zamestnanú na palube plavidla plávajúceho pod vlajkou členského štátu sa vzťahujú právne predpisy tohto členského štátu;

                  …

                        f)

                        na osobu, ktorá prestane podliehať právnym predpisom členského štátu, bez toho, aby sa na ňu začali vzťahovať právne predpisy iného členského štátu v súlade s jedným z pravidiel stanovených v predchádzajúcich odsekoch alebo v súlade s jednou z výnimiek alebo jedným z osobitných ustanovení, ktoré sú uvedené v článkoch 14 až 17, sa budú vzťahovať právne predpisy členského štátu, na území ktorého má bydlisko, a budú sa na ňu vzťahovať iba tieto predpisy.“

               12

               Článok 14 nariadenia č. 1408/71, nazvaný „Osobitné pravidlá, ktoré sa vzťahujú na osoby vykonávajúce závislú činnosť, okrem námorníkov“, obsahuje nasledujúce ustanovenia:
               „Článok 13 ods. 2 písm. a) sa použije s nasledujúcimi výnimkami a výhradami:
               …

                        2.

                        Osoba, ktorá je obvykle zamestnaná na území dvoch alebo viacerých členských štátov, podlieha právnym predpisom, ktoré sú takto určené:

                                 a)

                                 Osoba, ktorá patrí k cestujúcemu alebo lietajúcemu personálu podniku, ktorý si prenajíma alebo na svoj vlastný účet prevádzkuje medzinárodnú prepravu cestujúcich alebo tovaru po železnici, ceste, letecky alebo po vnútrozemských vodných cestách a má svoje sídlo alebo miesto podnikania na území členského štátu, podlieha právnym predpisom tohto druhého štátu s nasledujúcimi obmedzeniami:

                                          i)

                                          ak má podnik pobočku alebo stále zastúpenie na území členského štátu, iného ako je štát, v ktorom má svoje sídlo alebo miesto podnikania, osoba zamestnaná takou pobočkou alebo stálym zastúpením podlieha právnym predpisom členského štátu, na území ktorého sa takáto pobočka alebo stále zastúpenie nachádza;

                                          ii)

                                          ak je osoba zamestnaná najmä na území členského štátu, v ktorom má bydlisko, podlieha právnym predpisom tohto štátu aj vtedy, ak podnik, ktorý ho zamestnáva, nemá sídlo alebo miesto podnikania alebo pobočku alebo stále zastúpenie na tomto území;

                                 b)

                                 Osoba iná, než uvedená pod písm. a), podlieha:

                                          i)

                                          právnym predpisom členského štátu, na území ktorého má bydlisko, ak vykonáva svoju činnosť čiastočne na tomto území alebo pre viaceré podniky alebo viacerých zamestnávateľov, ktorí majú svoje sídla alebo miesta podnikania na území rôznych členských štátoch;

                                          ii)

                                          právnym predpisom členského štátu, na území ktorého sa nachádza sídlo alebo miesto podnikania podniku alebo fyzickej osoby, ktorý ju zamestnáva, ak nemá bydlisko na území žiadneho členského štátu, kde vykonáva svoju činnosť.

                  …“

               13

               Článok 14b nariadenia č. 1408/71, ktorý zavádza osobitné pravidlá pre námorníkov, stanovuje:
               „Článok 13 ods. 2 písm. c) sa použij[e] s nasledujúcimi výnimkami a výhradami:
               …

                        4.

                        Osoba, ktorá je zamestnaná na palube plavidla, ktoré sa plaví pod vlajkou členského štátu, a je odmeňovaná za túto prácu podnikom alebo osobou, ktorých sídlo alebo miesto podnikania je na území druhého členského štátu, podlieha právnym predpisom druhého členského štátu, ak má bydlisko na území tohto štátu; podnik alebo osoba, ktorá vypláca odmenu, sa bude považovať na účely uvedených právnych predpisov za zamestnávateľa.“

               14

               Podľa článku 15 tohto nariadenia s názvom „Pravidlá týkajúce sa dobrovoľného poistenia alebo voliteľného nepretržitého poistenia“:
               „1.   Články 13 a[ž] 14d sa nevzťahujú na dobrovoľné poistenie alebo voliteľné nepretržité poistenie s výnimkou prípadu, pokiaľ v súvislosti s jednou z častí uvedených v článku 4 v ktoromkoľvek členskom štáte existuje len dobrovoľný systém poistenia.
               2.   Ak má uplatnenie právnych predpisov dvoch alebo viacerých členských štátoch za následok prekrývanie poistenia:

                        —

                        pri systéme povinného poistenia a jedného alebo viacerých systémov dobrovoľného alebo voliteľného nepretržitého poistenia sa na dotknutú osobu vzťahuje výlučne systém povinného poistenia,

                  …“

               15

               Dohoda medzi Európskym spoločenstvom a jeho členskými štátmi na jednej strane a Švajčiarskou konfederáciou na strane druhej o voľnom pohybe osôb, podpísaná v Luxemburgu 21. júna 1999, schválená v mene Európskeho spoločenstva rozhodnutím Rady a Komisie 2002/309/ES, Euratom, o dohode o vedeckej a technologickej spolupráci zo 4. apríla 2002 o uzavretí siedmich dohôd so Švajčiarskou konfederáciou (Ú. v. ES L 114, s. 1; Mim. vyd. 11/041, s. 89) (ďalej len „dohoda medzi ES a Švajčiarskom“), v článku 8 stanovuje:
               „Zmluvné strany zabezpečia koordináciu systémov sociálneho zabezpečenia podľa prílohy II, aby dosiahli najmä:

                        a)

                        rovnosť zaobchádzania;

                        b)

                        určenie uplatniteľných právnych predpisov;

                        c)

                        započítanie všetkých dôb poistení zohľadnených podľa rozličných vnútroštátnych právnych úprav na účely získania a zachovania nároku na dávky a výpočtu výšky dávok;

                        d)

                        vyplácanie dávok osobám, ktoré majú bydlisko na území zmluvných strán;

                        e)

                        vzájomnú administratívnu pomoc a spoluprácu medzi orgánmi a inštitúciami.“ [neoficiálny preklad]

               16

               Príloha II dohody medzi ES a Švajčiarskom, pokiaľ ide o koordináciou systémov sociálneho zabezpečenia, v článku 1 stanovuje:
               „1.   Zmluvné strany sa v súvislosti s koordináciou systémov sociálneho zabezpečenia dohodli, že budú vzájomne uplatňovať akty Spoločenstva, na ktoré sa v tejto dohode odkazuje, platné k dátumu podpísania tejto dohody a v znení zmien a doplnení vyplývajúcich z oddielu A tejto prílohy, alebo pravidlá rovnocenné takýmto aktom.
               2.   Pojem ‚členský(é) štát(y)‘ obsiahnutý v právnych aktoch, na ktoré sa odkazuje v oddiele A tejto prílohy [sa chápe tak, že] okrem štátov, na ktoré sa vzťahujú príslušné akty Spoločenstva, zahŕňa aj Švajčiarsko.“ [neoficiálny preklad]

               17

               Oddiel A uvedenej prílohy odkazuje okrem iného na nariadenie č. 1408/71.

               18

               Nariadenie č. 1408/71 bolo nahradené nariadením (ES) Európskeho parlamentu a Rady 883/2004 z 29. apríla 2004 o koordinácii systémov sociálneho zabezpečenia (Ú. v. EÚ L 166, s. 1; Mim. vyd. 05/005, s. 72), ktoré nadobudlo platnosť 1. mája 2010, odkedy bolo nariadenie č. 1408/71 zrušené. Príloha II dohody medzi ES a Švajčiarskom bola aktualizovaná rozhodnutím spoločného výboru zriadeného na základe dohody medzi Európskym spoločenstvom a jeho členskými štátmi na jednej strane a Švajčiarskou konfederáciou na strane druhej, o voľnom pohybe osôb č. 1/2012 z 31. marca 2012, ktorým sa nahrádza príloha II k tejto dohode o koordinácii systémov sociálneho zabezpečenia (Ú. v. EÚ L 103, s. 51), pričom toto rozhodnutie nadobudlo účinnosť 1. apríla 2012. Uvedená príloha od tohto momentu odkazuje na nariadenie č. 883/2004. Napriek tomu sa skutočnosti, ktoré nastali pred nadobudnutím účinnosti tohto rozhodnutia, naďalej spravujú nariadením č. 1408/71, na základe článku 90 ods. 1 nariadenia č. 883/2004, podľa ktorého nariadenie č. 1408/71 zostáva v platnosti a naďalej má právny účinok na účely okrem iného dohody medzi ES a Švajčiarskom, pokiaľ táto dohoda nebola upravená, a na základe prílohy II oddielu A bodu 3 uvedenej dohody v zmenenom a doplnenom znení, ktoré stále odkazuje na nariadenie č. 1408/71, „ak ide o prípady, ktoré nastali v minulosti“.

         Holandské právo

               19

               Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že podľa holandských právnych predpisov o všeobecnom systéme sociálneho zabezpečenia je všeobecným pravidlom, že zamestnanci s bydliskom v Holandsku sú povinne poistení v rozličných odvetviach tohto systému. Výnimočne, podľa článku 12 ods. 1 nariadenia o rozšírení a zúžení okruhu osôb poistených v systéme sociálneho zabezpečenia z roku 1999 (Besluit uitbreiding en beperking kring verzekerden volksverzekeringen 1999), sa toto poistenie ukončí v prípade práce mimo Holandska trvajúcej nepretržite aspoň tri mesiace, pokiaľ sa táto práca nevykonáva v rámci pracovného pomeru so zamestnávateľom, ktorý má sídlo v tomto členskom štáte. Holandská vláda doplnila, že nariadenie o povinnom poistení námorníkov (Besluit verzekeringsplicht zeevarenden) rovnako stanovuje, že ak námorník, ktorý má bydlisko v niektorom členskom štáte, vykonáva činnosť na palube plavidla plaviaceho sa pod vlajkou tretieho štátu, ktorý nie je zmluvným štátom Dohody o Európskom hospodárskom priestore z 2. mája 1992 (Ú. v. ES L 1, 1994, s. 3; Mim. vyd. 11/052, s. 3), na zamestnávateľa so sídlom v Holandsku sa uplatňujú holandské právne predpisy o sociálnom zabezpečení zamestnancov.

         Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky

               20

               Pán Kik, holandský štátny príslušník s bydliskom v Holandsku, pracoval v priebehu roku 2004 na plavidle na kladenie potrubí, ktoré sa plavilo pod panamskou vlajkou. Do 31. mája 2004 bol zamestnaný v spoločnosti so sídlom v Holandsku a podliehal všeobecnému systému sociálneho zabezpečenia tohto členského štátu. Od 1. júna 2004 vykonával tú istú činnosť ako zamestnanec spoločnosti so sídlom vo Švajčiarsku. Jeho plat naďalej podliehal holandskej dani z príjmov. V súlade s holandskou právnou úpravou sa poistenie v uvedenom všeobecnom systéme sociálneho zabezpečenia ukončí v prípade práce mimo Holandska trvajúcej nepretržite aspoň tri mesiace pre zamestnávateľa, ktorý nemá sídlo v tomto členskom štáte.

               21

               Kľúčovou v spore vo veci samej je otázka, či s ohľadom na nariadenie č. 1408/71 bol pán Kik za obdobie od 1. júna do 24. augusta 2004 povinný platiť poistné do holandského systému sociálneho zabezpečenia. Počas tohto obdobia sa plavidlo, na ktorom pracoval, postupne nachádzalo na kontinentálnom šelfe patriacom tretiemu štátu, v medzinárodných vodách a na časti kontinentálneho šelfu patriacej určitým členským štátom (Holandsko a Spojené kráľovstvo).

               22

               Pán Kik sa domnieva, že z nariadenia č. 1408/71 vyplýva, že počas uvedeného obdobia nespadal do holandského systému sociálneho zabezpečenia.

               23

               Proti rozhodnutiu na poslednom stupni, ktoré potvrdilo povinnosť platiť poistné do holandského systému sociálneho zabezpečenia za relevantné obdobie, podal pán Kik kasačný opravný prostriedok na Hoge Raad der Nederlanden (Najvyšší súd Holandska), ktorý skúma otázku uplatniteľnosti tohto nariadenia.

               24

               Tento súd sa v prvom rade zamýšľa, či sa uvedené nariadenie vzťahuje výlučne na migrujúcich pracovníkov, a ak áno, či môže byť pán Kik považovaný za takéhoto pracovníka vzhľadom na miesta, kde svoju činnosť počas sporného obdobia postupne vykonával, vzhľadom na špecifickú povahu plavidla, na palube ktorého pracoval, a vzhľadom na kvalifikáciu v zmysle dohovoru o morskom práve, ako aj prípadne na miesto určenia kladených potrubí.

               25

               Vnútroštátny súd sa konkrétne pýta, či v období, v ktorom sa dotknuté plavidlo nachádzalo na časti kontinentálneho šelfu patriacej Holandsku alebo Spojenému kráľovstvu, mal byť pán Kik považovaný za pracovníka vykonávajúceho svoju činnosť na území týchto členských štátoch. V závislosti od odpovede na túto otázku by sa potom malo konštatovať, či počas celého sporného obdobia alebo jeho veľkej časti dotknutá osoba pracovala mimo územia Európskej únie a nemožno ju považovať za migrujúceho pracovníka, ktorý z tohto titulu patrí do osobnej pôsobnosti nariadenia č. 1408/71.

               26

               Vnútroštátny súd s odkazom na rozsudok Aldewereld (C‑60/93, EU:C:1994:271) sa však domnieva, že aj v prípade vykonávania pracovnej činnosti mimo územia Európskej únie vedie existencia dostatočne úzkej väzby s týmto územím k uplatneniu ustanovení hlavy II tohto nariadenia na pracovníka so štátnou príslušnosťou niektorého členského štátu.

               27

               V tejto súvislosti relevantné faktory väzby pozoruje tak vo vzťahu k Švajčiarskej konfederácii – štátu, ktorý je na účely nariadenia č. 1408/71 považovaný za členský štát – (miesto sídla zamestnávateľa), ako aj vo vzťahu k územiu Únie (výber dane z príjmov v Holandsku, prípadne práca na území Holandského kráľovstva a Spojeného kráľovstva, ak dotknutá práca na palube plavidla na kladenie potrubí vykonávaná na časti kontinentálneho šelfu patriacej týmto členským štátom je považovaná za prácu na ich území). Pokiaľ ide o posledný faktor, je za predpokladu, že je relevantný, potrebné zistiť, či má byť zohľadnený výlučne za obdobia, keď plavidlo pôsobilo na časti kontinentálneho šelfu patriacej uvedeným členským štátom, alebo za celé sporné obdobie, čo by mohlo eventuálne závisieť od skutočnosti, či to bolo alebo nebolo naplánované od počiatku.

               28

               Pokiaľ pán Kik patrí do osobnej pôsobnosti nariadenia č. 1408/71, a teda bolo potrebné uplatniť pravidlá nachádzajúce sa v hlave II tohto nariadenia s cieľom určiť uplatniteľné právne predpisov v oblasti sociálneho zabezpečenia, vnútroštátny súd sa pýta, ktoré pravidlo je relevantné.

               29

               Vnútroštátny súd sa domnieva, že miesto výkonu práce je dôležitým faktorom, a že je preto v tejto súvislosti nevyhnutné tiež zistiť, či má byť závislá činnosť, ktorá je vykonávaná na palube plavidla na kladenie potrubí na časti kontinentálneho šelfu patriacej niektorému členskému štátu, považovaná za prácu vykonávanú na území tohto členského štátu.

               30

               V prípade zápornej odpovede sa pravidlá nachádzajúce sa v uvedenej hlave II ako také neuplatnia. Keďže je neprípustné, aby pracovník, na ktorého sa vzťahuje nariadenie č. 1408/71, nepodliehal žiadnemu systému sociálneho zabezpečenia, bude potrebné určiť najrelevantnejší faktor väzby. Bydlisko pracovníka v prejednávanej veci treba vylúčiť, keďže spis neobsahuje žiadnu informáciu o akejkoľvek súvislosti medzi bydliskom a pracovným vzťahom. Rovnaké platí aj pre miesto zdanenia príjmov z pracovnej činnosti, keďže nariadenie č. 1408/71 tento faktor vonkoncom nezohľadňuje. Vylučovacou metódou možno osobitný význam pripísať miestu sídla zamestnávateľa, na ktoré v tejto súvislosti odkazuje rozsudok Aldewereld (EU:C:1994:271).

               31

               Za predpokladu, že závislá činnosť vykonávaná na palube plavidla na kladenie potrubí na časti kontinentálneho šelfu patriacej členskému štátu má byť považovaná za činnosť vykonávanú na území tohto členského štátu, Hoge Raad der Nederlanden zvažuje dve možné riešenia.

               32

               Prvé riešenie by spočívalo v uplatnení základného pravidla uvedeného v článku 13 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 1408/71, ktoré určuje relevantné právne predpisy na základe miesta zamestnania, a teda v uplatnení právnych predpisov Holandska a Spojeného kráľovstva pre obdobia, počas ktorých malo byť zamestnanie vykonávané na území každého z týchto členských štátov, pričom švajčiarske právne predpisy by sa uplatňovali pre zvyšné obdobie z rovnakých dôvodov, ako boli uvedené v bode 30 tohto rozsudku.

               33

               V zmysle druhého navrhovaného riešenia by sa predpokladalo, že zamestnanie bolo obvykle vykonávané na území niekoľkých členských štátov v zmysle článku 14 ods. 2 tohto nariadenia, a teda by sa použilo pravidlo uvedené v prvej časti tohto odseku 2 písm. b) i), čo by viedlo k uplatneniu právneho poriadku členského štátu bydliska, ak je činnosť čiastočne vykonávaná na tomto území.

               34

               Vnútroštátny súd sa domnieva, že skutočnosť, že článok 14 nariadenia č. 1408/71, ako z jeho názvu vyplýva, obsahuje osobitné pravidlá, ktoré sa vzťahujú na osoby vykonávajúce závislú činnosť, okrem námorníkov, nemôže byť rozhodujúca, keďže článok 14b tohto nariadenia, v ktorom sa nachádzajú osobitné pravidlá pre námorníkov, neobsahuje žiadne ustanovenie uplatniteľné v prejednávanej veci.

               35

               Na druhej strane sa pýta na rozdiel, ktorý treba vidieť medzi touto situáciou a situáciou, keď je závislá činnosť najprv vykonávaná v jednom členskom štáte a následne v inom členskom štáte, upravenou článkom 13 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 1408/71, pretože v skutočnosti dve činnosti nemôžu byť nikdy vykonávané v jednom momente tou istou osobou. V dôsledku toho výraz „je obvykle zamestnaná na území dvoch alebo viacerých členských štátov“ použitý v uvedenom článku 14 ods. 2 tohto nariadenia zahŕňa rovnako činnosť vykonávanú postupne na území niekoľkých členských štátov. Veľmi reštriktívny výklad tohto výrazu by obmedzoval voľný pohyb pracovníkov, keďže by znamenal, že pracovníci, na ktorých sa nevzťahuje toto osobitné pravidlo uvedené v tomto článku 14 ods. 2, by podliehali článku 13 ods. 2 písm. a) uvedeného nariadenia a z toho dôvodu by boli vystavení častým zmenám právnych predpisov, ktoré sú na nich uplatniteľné.

               36

               Za týchto okolností Hoge Raad der Nederlanden rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

                        „1.

                                 a)

                                 Majú sa pravidlá o osobnej pôsobnosti nariadenia č. 1408/71 a pravidlá, ktoré určujú územnú pôsobnosť pravidiel na určenie uplatniteľných právnych predpisov v hlave II nariadenia, vykladať v tom zmysle, že tieto určovacie pravidlá sú uplatniteľné v prípade, akým je prejednávaný prípad, v ktorom ide o pracovníka s bydliskom v Holandsku, ktorý je holandským štátnym príslušníkom, predtým bol v Holandsku jednoznačne povinne poistený, pracuje ako námorník pre zamestnávateľa so sídlom vo Švajčiarsku, svoju prácu vykonáva na palube plavidla na kladenie potrubí, ktoré sa plaví pod panamskou vlajkou, a túto činnosť najprv vykonával mimo územia Únie (asi tri týždne na kontinentálnom šelfe Spojených štátov a približne dva týždne v medzinárodných vodách) a potom na kontinentálnom šelfe Holandska (obdobia v dĺžke jedného mesiaca a približne jedného týždňa) a Spojeného kráľovstva (obdobie v dĺžke asi jedného týždňa), kým príjmy, ktoré tým dosiahol, podliehajú holandskej dani z príjmov?

                                 b)

                                 V prípade kladnej odpovede, uplatňuje sa nariadenie č. 1408/71 len počas dní, v ktorých dotknutá osoba pracovala na kontinentálnom šelfe členského štátu Únie, alebo aj počas obdobia, ktoré týmto dňom predchádzalo, keď dotknutá osoba pracovala na iných miestach mimo územia Únie?

                        2.

                        Ak sa nariadenie č. 1408/71 uplatňuje na takéhoto pracovníka, ktorý právny poriadok alebo ktoré právne poriadky určuje nariadenie ako uplatniteľný(é)?“

         O prejudiciálnych otázkach

         O prvej otázke

               37

               Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa nariadenie č. 1408/71 má vykladať v tom zmysle, že pracovník, akým je pán Kik, ktorý je štátnym príslušníkom členského štátu, kde má bydlisko a kde sú jeho príjmy zdaňované, pracuje na plavidle na kladenie potrubí plaviacom sa pod vlajkou tretieho štátu na rozličných miestach vo svete, okrem iného na časti kontinentálneho šelfu patriacej určitým členským štátom, a bol pôvodne zamestnaný podnikom so sídlom v členskom štáte svojho bydliska, zmení zamestnávateľa a následne je zamestnávaný podnikom so sídlom vo Švajčiarsku, pričom naďalej má bydlisko v tom istom členskom štáte a naďalej sa plaví na tom istom plavidle, patrí do osobnej pôsobnosti tohto nariadenia.

               38

               V tejto súvislosti je po prvé potrebné vychádzať z toho, že podľa článku 2 ods. 1 nariadenia č. 1408/71 sa toto nariadenie vzťahuje okrem iného na zamestnancov, na ktorých sa vzťahuje alebo sa vzťahovali právne predpisy jedného alebo viacerých členských štátov a ktorí sú štátnymi príslušníkmi jedného z členských štátov.

               39

               Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že tak to bolo v prípade pána Kika počas predmetného obdobia. Pán Kik je totiž holandským štátnym príslušníkom a počas tohto obdobia bol poisteným vo všeobecnom systéme sociálneho zabezpečenia v Holandsku z titulu svojho bydliska v tomto členskom štáte. Okrem toho, pokiaľ v spore vo veci samej ide o otázku, či pán Kik podliehal počas uvedeného obdobia holandskej alebo švajčiarskej právnej úprave, nebolo spochybňované, že by podliehal niektorej z týchto úprav.

               40

               Po druhé je potrebné konštatovať, že zamestnanie vykonávané na palube plavidla na kladenie potrubí môže byť považované za zamestnanie vykonávané na území určitého členského štátu, iba ak sa toto plavidlo nachádza na časti kontinentálneho šelfu patriacej tomuto členskému štátu.

               41

               Jurisdikcia, ktorú článok 79 ods. 4 dohovoru o morskom práve priznáva pobrežnému štátu, sa totiž obmedzuje iba na káble a diaľkové potrubia vybudované alebo používané v súvislosti s prieskumom jeho kontinentálneho šelfu alebo využívaním jeho prírodných zdrojov, a teda nezahŕňa plavidlo využívané na kladenie káblov alebo diaľkových potrubí. Okrem toho takéto plavidlo nemožno považovať za „umelý ostrov“, „zariadenie“ ani za „stavbu“ nachádzajúcu sa na kontinentálnom šelfe v zmysle článku 80 tohto dohovoru. V každom prípade z návrhu na začatie prejudiciálneho konania nevyplýva, že by potrubia kladené plavidlom, na ktorom pracoval pán Kik počas období, kedy sa nachádzal na časti kontinentálneho šelfu patriacej určitým členským štátom, boli určené na prieskum kontinentálneho šelfu alebo využívanie jeho prírodných zdrojov.

               42

               V situácii pána Kika však tvrdenie, že zamestnanie vykonávané na palube plavidla na kladenie potrubí nemôže byť považované za zamestnanie vykonávané na území určitého členského štátu, ani ak sa toto plavidlo nachádza na časti kontinentálneho šelfu patriacej tomuto členskému štátu, nemôže samo osebe spochybniť uplatniteľnosť nariadenia č. 1408/71. Samotná okolnosť, že zamestnanie je vykonávané mimo územia Únie, totiž nepostačuje na to, aby sa neuplatňovali pravidlá Únie o voľnom pohybe pracovníkov, pokiaľ si pracovný vzťah zachováva dostatočne úzku väzbu s územím Únie (rozsudok Aldewereld, EU:C:1994:271, bod 14).

               43

               V tejto súvislosti z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že dostatočne úzka väzba medzi dotknutým pracovným vzťahom a územím Únie vyplýva najmä z okolnosti, že občana Únie s bydliskom v členskom štáte zamestnával podnik usadený v inom členskom štáte, pre ktorý vykonáva svoje činnosti (pozri v tomto zmysle rozsudok Petersen, C‑544/11, EU:C:2013:124, bod 42).

               44

               Ako zdôraznil generálny advokát v bode 40 svojich návrhov, práca vykonávaná pánom Kikom v dotknutom období vykazuje niekoľko faktorov väzby s územím Holandského kráľovstva a s územím Švajčiarskej konfederácie, ktorá je na účely nariadenia č. 1408/71 považovaná za členský štát. V tejto súvislosti postačí uviesť, že pán Kik mal bydlisko v Holandsku a sídlo jeho zamestnávateľa sa nachádzalo vo Švajčiarsku.

               45

               Vzhľadom na predchádzajúce úvahy je potrebné na prvú otázku odpovedať tak, že nariadenie č. 1408/71 sa má vykladať v tom zmysle, že pracovník, akým je pán Kik, ktorý je štátnym príslušníkom členského štátu, kde má bydlisko a kde sú zdaňované jeho príjmy, pracuje na plavidle na kladenie potrubí plaviacom sa pod vlajkou tretieho štátu na rozličných miestach vo svete, okrem iného na časti kontinentálneho šelfu patriacej určitým členským štátom, a bol pôvodne zamestnaný podnikom so sídlom v členskom štáte svojho bydliska, zmení zamestnávateľa a následne je zamestnávaný podnikom so sídlom na území Švajčiarskej konfederácie, pričom naďalej má bydlisko v tom istom členskom štáte a naďalej sa plaví na tom istom plavidle, patrí do osobnej pôsobnosti tohto nariadenia.

         O druhej otázke

               46

               Svojou druhou otázkou, ktorá bola položená pre prípad, že nariadenie č. 1408/71 je uplatniteľné na pracovníka, akým je pán Kik, a teda má byť zodpovedaná, sa vnútroštátny súd pýta, ktorý právny poriadok je ustanoveniami o určení uplatniteľných právnych predpisov obsiahnutými v hlave II tohto nariadenia označený za uplatniteľný na takéhoto pracovníka.

               47

               V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že pokiaľ osoba patrí do osobnej pôsobnosti nariadenia č. 1408/71, tak ako je vymedzená v článku 2 tohto nariadenia, v zásade sa uplatní pravidlo výlučnosti stanovené v článku 13 ods. 1 tohto nariadenia a relevantný právny poriadok sa určí v súlade s ustanoveniami hlavy II tohto nariadenia (rozsudok Aldewereld, EU:C:1994:271, bod 10).

               48

               V bode 11 uvedeného rozsudku Súdny dvor konštatoval, že žiadne z ustanovení hlavy II nariadenia sa priamo nevzťahuje na situáciu pracovníka, ktorý, hoci bol zamestnaný podnikom Únie, nevykonáva na území Únie nijakú činnosť, keďže pracuje výlučne na území tretieho štátu.

               49

               Rovnako sa musí posudzovať situácia pracovníka zamestnaného podnikom Únie, aby pracoval na plavidle plaviacom sa pod vlajkou tretieho štátu.

               50

               Platí to bez ohľadu na to, že po období, ktoré je relevantné v rámci uvedeného rozsudku, bolo zavedené ustanovenie článku 13 ods. 2 písm. f) nariadenia č. 1408/71, podľa ktorého na osobu, ktorá prestane podliehať právnym predpisom členského štátu, bez toho, aby sa na ňu začali vzťahovať právne predpisy iného členského štátu v súlade s iným ustanovením hlavy II tohto nariadenia, sa budú vzťahovať právne predpisy členského štátu, na území ktorého má bydlisko.

               51

               V tejto súvislosti treba pripomenúť, že skutočnosť, že sa prestanú uplatňovať právne predpisy členského štátu, predstavuje podmienku uplatnenia tohto ustanovenia, a že samotné toto ustanovenie nedefinuje podmienky, za ktorých právne predpisy členského štátu prestanú byť uplatniteľné (pozri rozsudok Komisia/Belgicko, C‑347/98, EU:C:2001:236, bod 31). Ako Súdny dvor uviedol najmä v bode 33 rozsudku van Pommeren‑Bourgondiën (C‑227/03, EU:C:2005:431), stanovenie týchto podmienok je vecou vnútroštátnych právnych predpisov každého členského štátu.

               52

               Ako sa totiž spresňuje v článku 10b nariadenia Rady (EHS) č. 574/72 z 21. marca 1972, ktorým sa stanovuje postup pri vykonávaní nariadenia (EHS) č. 1408/71 (Ú. v. ES L 74, s. 1; Mim. vyd. 05/001, s. 83), v znení zmenenom, doplnenom a aktualizovanom nariadením č. 118/97, dátum a podmienky, za ktorých sa právne predpisy členského štátu prestanú uplatňovať na osobu uvedenú v článku 13 ods. 2 písm. f) nariadenia č. 1408/71, sa určujú v súlade s ustanoveniami týchto právnych predpisov.

               53

               Podľa holandského práva sa právne predpisy tohto členského štátu v oblasti sociálneho zabezpečenia naďalej uplatňovali na pána Kika počas celého sporného obdobia. Keďže podmienka zastavenia uplatňovania právnych predpisov členského štátu nie je splnená, článok 13 ods. 2 písm. f) nariadenia č. 1408/71 sa nevzťahuje na situáciu, ako je predmetná situácia vo veci samej.

               54

               Preto je potrebné vychádzať z toho, že v takejto situácii, keď pracovný vzťah vykazuje dostatočne úzku väzbu s územím Únie, dôjde k označeniu uplatniteľných právnych predpisov na základe iných ustanovení hlavy II nariadenia č. 1408/71, ako je článok 13 ods. 2 písm. f) tohto nariadenia.

               55

               V bode 44 tohto rozsudku sa v situácii pána Kika konštatovala existencia dostatočne úzkej väzby s územím Únie.

               56

               Pokiaľ ide o určenie, ktoré právne predpisy sú uplatniteľné v takejto situácii podľa nariadenia č. 1408/71, treba vychádzať z toho, že všeobecné pravidlo nachádzajúce sa v článku 13 ods. 2 písm. c) tohto nariadenia, ktoré označuje za relevantné právne predpisy členského štátu vlajky plavidla, pokiaľ ide o námorníkov, nemožno analogicky uplatniť, keďže v prejednávanej veci ide o osobu vykonávajúcu zamestnanie na plavidle plaviacom sa pod vlajkou tretieho štátu.

               57

               Za podobných okolností Súdny dvor usúdil, že uplatniteľné právne predpisy vyplývajú z ustanovení hlavy II tohto nariadenia, pričom sa zohľadňujú faktory väzby dotknutej situácie s právnymi predpismi členských štátov (pozri rozsudok Aldewereld, EU:C:1994:271, bod 20).

               58

               Rovnako ako v situácii v rozsudku Aldewereld (EU:C:1994:271, bod 21), aj v prejednávanej veci sú jedinými faktormi väzby s právnou úpravou členského štátu alebo štátu považovaného za členský štát bydlisko pracovníka a sídlo zamestnávateľa. V bode 22 uvedeného rozsudku pritom Súdny dvor konštatoval, že uplatniteľnosť právnych predpisov členského štátu bydliska v systéme nariadenia č. 1408/71 sa javí ako sekundárne pravidlo, ktoré sa použije za predpokladu, že tieto právne predpisy vykazujú väzbu s pracovným vzťahom. Ak teda pracovník nemá bydlisko na území niektorého z členských štátov, v ktorom vykonáva svoju činnosť, potom sa spravidla uplatní pravidlo miesta podnikania alebo sídla zamestnávateľa.

               59

               V situácii vo veci samej je toto konštatovanie posilnené aj ustanovením článku 14 ods. 2 písm. a) prvej vety nariadenia č. 1408/71, ktoré ukazuje na systematiku tohto nariadenia, pokiaľ ide o osoby vykonávajúce prácu prevažne súvisiacu s cestovaním a uskutočňovanú za podmienok, že jej výkon nemožno spájať s konkrétnym miestom, a podľa ktorého sa na tieto osoby budú uplatňovať právne predpisy členského štátu sídla zamestnávateľa.

               60

               Aj keď totiž toto ustanovenie, ako z jeho názvu vyplýva, obsahuje osobitné pravidlá, ktoré sa vzťahujú na iné osoby ako námorníkov, predmetná situácia pracovníka vykonávajúceho závislú činnosť mimo územia Únie na palube plavidla plaviaceho sa pod vlajkou tretieho štátu je porovnateľná so situáciou osôb priamo uvedených v tomto ustanovení, keďže ani štát vlajky plavidla a ani miesto výkonu zamestnania nevykazujú väzbu s právnymi predpismi členského štátu.

               61

               V dôsledku toho v situácii pracovníka, akým je pán Kik, sú uplatniteľnými právnymi predpismi predpisy členského štátu alebo štátu považovaného za členský štát, v ktorom má podnik zamestnávajúci tohto pracovníka svoje sídlo.

               62

               Vzhľadom na to, že Súdny dvor nedisponuje informáciou o povahe systému poistenia upraveného švajčiarskou právnou úpravou a vzhľadom na to, že podľa holandskej právnej úpravy holandské predpisy upravujú situáciu pracovníka, akým je pán Kik, v dotknutom období tak, že vyžadujú poistenie takéhoto pracovníka v systéme povinného poistenia, treba zdôrazniť, že v súlade s článkom 15 ods. 2 prvej zarážky nariadenia č. 1408/71 ak uplatnenie právnych predpisov viacerých členských štátoch, za ktoré má byť Švajčiarska konfederácia považovaná, má za následok poistenie v systéme dobrovoľného poistenia a povinného poistenia, na dotknutú osobu sa vzťahuje výlučne systém povinného poistenia.

               63

               V prípade ak v súlade s nariadením č. 1408/71 právny poriadok štátu sídla zamestnávateľa nestanovuje poistenie zamestnanca, akým je pán Kik, v žiadnom systéme sociálneho zabezpečenia, uplatnia sa právne predpisy členského štátu bydliska takéhoto pracovníka. Treba totiž pripomenúť, že ustanovenia hlavy II tohto nariadenia majú za cieľ tiež zabrániť tomu, aby osoby, ktoré patria do pôsobnosti tohto nariadenia, boli zbavené ochrany v oblasti sociálneho zabezpečenia v prípade, že by neexistovala právna úprava, ktorá by sa na ne vzťahovala (rozsudok van Pommeren‑Bourgondiën, EU:C:2005:431, bod 34 a citovaná judikatúra).

               64

               S ohľadom na všetky predchádzajúce úvahy je potrebné na druhú otázku odpovedať tak, že ustanovenia o určení uplatniteľných právnych predpisov obsiahnuté v hlave II nariadenia č. 1408/71 sa majú vykladať v tom zmysle, že štátny príslušník členského štátu alebo Švajčiarskej konfederácie, považovanej na účely tohto nariadenia za členský štát, ktorý vykonáva závislú činnosť na palube plavidla plaviaceho sa pod vlajkou tretieho štátu mimo územia Únie, okrem iného na kontinentálnom šelfe členského štátu, ktorý je však zamestnaný podnikom so sídlom na území Švajčiarskej konfederácie, podlieha právnym predpisom členského štátu sídla svojho zamestnávateľa. Ak by však za okolností, o aké ide vo veci samej, viedlo uplatňovanie týchto právnych predpisov v súlade s uvedeným nariadením k poisteniu v systéme dobrovoľného poistenia alebo neviedlo k poisteniu v žiadnom systéme sociálneho zabezpečenia, tento štátny príslušník by podliehal právnym predpisom členského štátu svojho bydliska.

         O trovách

               65

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (piata komora) rozhodol takto:

                           1.

                           Nariadenie Rady (EHS) č. 1408/71 zo 14. júna 1971 o uplatňovaní systémov sociálneho zabezpečenia na zamestnancov, samostatne zárobkovo činné osoby a ich rodinných príslušníkov, ktorí sa pohybujú v rámci spoločenstva, v znení zmenenom, doplnenom a aktualizovanom nariadením Rady (ES) č. 118/97 z 2. decembra 1996, zmenené a doplnené nariadením Rady (ES) č. 307/1999 z 8. februára 1999, sa má vykladať v tom zmysle, že pracovník, akým je pán Kik, ktorý je štátnym príslušníkom členského štátu, kde má bydlisko a kde sú zdaňované jeho príjmy, pracuje na plavidle na kladenie potrubí plaviacom sa pod vlajkou tretieho štátu na rozličných miestach vo svete, okrem iného na časti kontinentálneho šelfu patriacej určitým členským štátom, a bol pôvodne zamestnaný podnikom so sídlom v členskom štáte svojho bydliska, zmení zamestnávateľa a následne je zamestnávaný podnikom so sídlom na území Švajčiarskej konfederácie, pričom naďalej má bydlisko v tom istom členskom štáte a naďalej sa plaví na tom istom plavidle, patrí do osobnej pôsobnosti nariadenia č. 1408/71, v znení zmenenom, doplnenom a aktualizovanom nariadením č. 118/97, zmeneným a doplneným nariadením č. 307/1999.

                           2.

                           Ustanovenia o určení uplatniteľných právnych predpisov obsiahnuté v hlave II nariadenia č. 1408/71, v znení zmenenom, doplnenom a aktualizovanom nariadením č. 118/97 a nariadením č. 307/1999, sa majú vykladať v tom zmysle, že štátny príslušník členského štátu alebo Švajčiarskej konfederácie, považovanej na účely tohto nariadenia za členský štát, ktorý vykonáva závislú činnosť na palube plavidla plaviaceho sa pod vlajkou tretieho štátu mimo územia Únie, okrem iného na kontinentálnom šelfe členského štátu, ktorý je však zamestnaný podnikom so sídlom na území Švajčiarskej konfederácie, podlieha právnym predpisom členského štátu sídla svojho zamestnávateľa. Ak by však za okolností, o aké ide vo veci samej, viedlo uplatňovanie týchto právnych predpisov v súlade s uvedeným nariadením k poisteniu v systéme dobrovoľného poistenia alebo neviedlo k poisteniu v žiadnom systéme sociálneho zabezpečenia, tento štátny príslušník by podliehal právnym predpisom členského štátu svojho bydliska.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: holandčina.


Rozsudok Súdu prvého stupňa (prvá komora) zo 6. marca 2001. # Girish Ojha proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Úradníci - Žaloba o náhradu škody. # Vec T-77/99.


Rozsudok Súdneho dvora z 28. novembra 1989. # Anonymos Etaireia Epichirisseon Metalleftikon Viomichanikon kai Naftiliakon AE a iní proti Komisii a Rade Európskych spoločenstiev. # Žaloba o mimozmluvné zodpovednosti. # Vec C-122/86.


Rozsudok Súdneho dvora z 10. júla 2003. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Conseil des communes et régions d'Europe (CCRE). # Odvolanie. # Vec C-87/01 P.


title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (štvrtá komora) z 11. júla 2007. # Fédération des industries condimentaires de France (FICF) a iní proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Mimozmluvná zodpovednosť - Nezlučiteľnosť zákazu Spoločenstva na dovoz mäsa, ktoré obsahuje látky s hormonálnym účinkom, s pravidlami Svetovej obchodnej organizácie (WTO) - Zavedenie Spojenými štátmi americkými zvýšeného cla na dovoz výrobkov pôvodom zo Spoločenstva na základe schválenia WTO - Ukončenie Komisiou konania o preskúmaní týkajúceho sa prekážok v obchode - Žaloba o náhradu škody spôsobenej zoskupeniam vývozcov Spoločenstva postihnutých zvýšenou daňou. # Vec T-90/03.

text:
      Rozsudok Súdu prvého stupňa (štvrtá komora) z 11. júla 2007 – Fédération des industries condimentaires de France a i./Komisia
      (vec T‑90/03)
      „Mimozmluvná zodpovednosť – Nezlučiteľnosť zákazu Spoločenstva na dovoz mäsa, ktoré obsahuje látky s hormonálnym účinkom, s pravidlami Svetovej obchodnej
         organizácie (WTO) – Zavedenie colnej prirážky na dovoz výrobkov pôvodom zo Spoločenstva Spojenými štátmi americkými na základe schválenia WTO
         – Ukončenie konania o preskúmaní týkajúceho sa prekážok v obchode Komisiou – Žaloba o náhradu škody spôsobenej zoskupeniam vývozcov Spoločenstva dotknutých colnou prirážkou“

      Mimozmluvná zodpovednosť – Podmienky – Dostatočne závažné porušenie práva Spoločenstva (článok 288 druhý odsek ES) (pozri body 37, 47 – 53, 61 – 63, 135 – 137)
      Predmet

               Žaloba o náhradu škody údajne spôsobenej tým, že postup Komisie voči opatreniam majúcich charakter obchodnej retorzie, ktoré
                  prijali Spojené štáty americké v právnej veci nazvanej „hovädzie mäso s hormónmi“, bol v rozpore s právom

            Výrok

                  1.

                  	Žaloba sa zamieta.

                  2.

                  	Žalobcovia spoločne a nerozdielne znášajú svoje vlastné trovy konania a sú povinní nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Komisii.

                  3.

                  	Španielske kráľovstvo znáša svoje vlastné trovy konania.


Rozsudok Súdneho dvora z 31. marca 1982. # C.H.W. proti G.J.H. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Hoge Raad - Holandsko. # Vec 25/81.


Rozsudok Súdneho dvora z 28. júna 1955. # Associazione Industrie Siderurgiche Italiane (ASSIDER) proti Vysokému úradu ESUO. # Vec 5-55.


title: Rozsudok Súdneho dvora (siedma komora) z 21. septembra 2016.#Európska komisia proti Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska.#Nesplnenie povinností členským štátom – Smernica 2001/80/ES – Článok 4 ods. 3 – Príloha VI časť A – Obmedzenie emisií určitých znečisťujúcich látok do ovzdušia z veľkých spaľovacích zariadení – Uplatnenie – Elektráreň Aberthaw.#Vec C-304/15.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (siedma komora)
      z 21. septembra 2016 (
            *1
         )
      „Nesplnenie povinností členským štátom — Smernica 2001/80/ES — Článok 4 ods. 3 — Príloha VI časť A — Obmedzenie emisií určitých znečisťujúcich látok do ovzdušia z veľkých spaľovacích zariadení — Uplatnenie — Elektráreň Aberthaw“
      Vo veci C‑304/15,
      ktorej predmetom je žaloba o nesplnenie povinnosti podľa článku 258 ZFEÚ, podaná 19. júna 2015, ktorá súvisí s konaním:

         Európska komisia, v zastúpení: K. Mifsud‑Bonnici a S. Petrova, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,
      žalobkyňa,
      proti

         Spojenému kráľovstvu Veľkej Británie a Severného Írska, v zastúpení: J. Kraehling a L. Christie, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci G. Facenna, QC,
      žalovanému,
      SÚDNY DVOR (siedma komora),
      v zložení: predsedníčka siedmej komory C. Toader (spravodajkyňa), sudcovia A. Rosas a E. Jarašiūnas,
      generálny advokát: M. Bobek,
      tajomník: M. Aleksejev, referent,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 21. apríla 2016,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 28. júna 2016,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Európska komisia sa svojou žalobou domáha toho, aby Súdny dvor konštatoval, že Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska si tým, že nesprávne uplatnilo smernicu Európskeho parlamentu a Rady 2001/80/ES z 23. októbra 2001 o obmedzení emisií určitých znečisťujúcich látok do ovzdušia z veľkých spaľovacích zariadení (Ú. v. ES L 309, 2001, s. 1; 15/006, s. 299), na elektráreň Aberthaw (Spojené kráľovstvo, ďalej len „elektráreň Aberthaw“), nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 4 ods. 3 tejto smernice v spojení s jej prílohou VI časťou A.

         Právny rámec

               2

               Smernica 2001/80, ktorá nahradila smernicu Rady 88/609/EHS z 24. novembra 1988 o obmedzení emisií určitých znečisťujúcich látok do ovzdušia z veľkých spaľovacích zariadení [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 336, 1988, s. 1), bola s účinnosťou od 1. januára 2016 zrušená smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2010/75/EÚ z 24. novembra 2010 o priemyselných emisiách (integrovaná prevencia a kontrola znečisťovania životného prostredia) (Ú. v. ES L 334, 2010, s. 17). Smernica 2001/80 sa podľa jej článku 1 vzťahovala „na spaľovacie zariadenia, ktorých nominálny tepelný vstup sa rovná alebo je väčší ako 50 MW, bez ohľadu na druh používaného paliva (tuhé, kvapalné alebo plynné)“.

               3

               Podľa odôvodnení 4 až 6 tejto smernice:

                        „(4)

                        Komisia zverejnila oznámenie o stratégii boja proti acidifikácii, v ktorej sa určila revízia smernice [88/609] ako integrálna zložka tejto stratégie s dlhodobým cieľom znižovania emisií oxidu siričitého a oxidov dusíka v miere dostatočnej na pokles usadenín a koncentrácií pod kritickú úroveň a úroveň medzného zaťaženia.

                        (5)

                        V súlade s princípom subsidiarity, ako je vyložený v článku 5 zmluvy, cieľ znižovania kyslých emisií z veľkých spaľovacích zariadení nemôžu členské štáty účinne dosiahnuť, ak budú konať jednotlivo a nekoordinovaná činnosť nezaručuje dosiahnutie požadovaného cieľa; s ohľadom na potrebu znižovania kyslých emisií v celom spoločenstve je účinnejšie konať na úrovni spoločenstva.

                        (6)

                        Existujúce veľké spaľovacie zariadenia výrazne prispievajú k emisiám oxidu siričitého a oxidom dusíka v spoločenstve a je potrebné znížiť tieto emisie. Preto je potrebné upraviť prístup k rozličným charakteristikám sektora veľkých spaľovacích zariadení v členských štátoch.“

               4

               Článok 4 uvedenej smernice stanovoval:
               „1.   Bez toho, aby bol dotknutý článok 17 prijmú členské štáty vhodné opatrenia na zabezpečenie, aby všetky stavebné povolenia, alebo ak takýto postup chýba, všetky povolenia na prevádzku nových spaľovacích zariadení, ktoré sú podľa príslušného orgánu predmetom plnej žiadosti o povolenie pred 27. novembrom 2002, za predpokladu, že sa zariadenie spustí do prevádzky najneskôr do 27. novembra 2003, obsahovali podmienky týkajúce sa dodržiavania hodnôt emisných limitov stanovených v časti A príloh III až VII týkajúce sa oxidu siričitého, oxidov dusíka a prachu.
               …
               3.   Bez vplyvu na smernicu [Rady] 96/61/ES [z 24. septembra 1996 o integrovanej prevencii a kontrole znečisťovania životného prostredia (Ú. v. ES L 257, 1996, s. 26; Mim. vyd. 15/003, s. 80)] a smernicu Rady 96/62/ES z 27. septembra 1996 o posudzovaní a riadení kvality okolitého ovzdušia [(Ú. v. ES L 296, 1996, s. 55; Mim. vyd. 15/003, s. 95)] musia členské štáty dosiahnuť najneskôr do 1. januára 2008 významné zníženie emisií:

                        a)

                        prijatím vhodných opatrení na zabezpečenie, aby všetky povolenia na prevádzku existujúcich spaľovacích zariadení obsahovali podmienky týkajúce sa dodržiavania hodnôt emisných limitov stanovených pre nové zariadenia, na ktoré odkazuje odsek 1, alebo

                        b)

                        zabezpečením, aby existujúce zariadenia boli predmetom národného programu znižovania emisií, na ktorý odkazuje odsek 6;
                        a vo vhodných prípadoch uplatňovaním článkov 5, 7 a 8.

                  …“

               5

               Podľa článku 14 tejto smernice:
               „1.   V prípade nepretržitých meraní sa budú hodnoty emisných limitov uvedených v časti A príloh III až VII považovať za dodržané, ak vyhodnotenie výsledkov prevádzkových hodín v kalendárnom roku ukáže, že:

                        a)

                        žiadna zo stredných mesačných hodnôt neprekročí hodnotu emisného limitu a

                        b)

                        v prípade:
                        …

                                 ii)

                                 oxidov dusíka: 95 % všetkých 48 hodinových stredných hodnôt neprekročí 110 % hodnôt emisných limitov.

                  …“

               6

               Príloha VI časť A smernice 2001/80 v tabuľke stanovovala pre rôzne druhy paliva hodnoty emisných limitov oxidov dusíka, ktoré sa mali použiť na existujúce zariadenia podľa článku 4 ods. 3 tejto smernice. Pre pevné palivá používané v zariadení s kapacitou presahujúcou 500 MW bola hodnota limitu stanovená na 500 miligramov oxidov dusíka na normálny kubický meter (mg/Nm3).

               7

               Pokiaľ ide rovnako o pevné palivá, v tejto tabuľke bol pritom uvedený odkaz na poznámku pod čiarou (3) (ďalej len „poznámka pod čiarou 3“), ktorá znela takto:
               „Do 1. januára 2018 v prípade zariadení, ktoré boli v prevádzke v dvanásťmesačnom období končiacom 1. januárom 2001 a ktoré pokračujú v prevádzke, pri pevných palivách, ktorých prchavý obsah je menší ako 10 % sa má použiť 1200 mg/Nm3.“

               8

               Podľa článku 30 ods. 2 prvého pododseku smernice 2010/75, príloha V časť 1, bod 4, tejto smernice stanovuje hodnoty emisných limitov oxidov dusíka pre zariadenia používajúce pevné palivá. Od 1. januára 2016 sa táto hodnota znižuje na 200 mg/Nm3.

         Konanie pred podaním žaloby

               9

               Dňa 29. mája 2012 začala Komisia vyšetrovanie „EU Pilot“ týkajúce sa otázky, či niektoré veľké spaľovacie zariadenia, predovšetkým elektrárne Aberthaw, dodržiavajú požiadavky smernice 2001/80. Podľa informácií poskytnutých Komisii sa na toto zariadenie na základe poznámky pod čiarou 3 uplatňuje menej prísna hodnota emisného limitu oxidov dusíka, konkrétne 1 200mg/Nm3, než je hodnota emisného limitu obvykle uplatniteľného na tento druh zariadenia používajúceho pevné palivá, konkrétne, v súlade s tabuľkou uvedenou v prílohe VI časti A tejto smernice, 500 mg/Nm3. Podľa Komisie však uvedená poznámka pod čiarou na účely uplatnenia tejto výnimky stanovovala, že používané palivo musí vykazovať obsah prchavých látok (ďalej len „OPL“) menší ako 10 %. Táto inštitúcia preto adresovala Spojenému kráľovstvu otázky týkajúce sa OPL pevného paliva používaného v elektrárni Aberthaw počas rokov 2009 až 2011.

               10

               Spojené kráľovstvo odpovedalo, že podľa jeho názoru sa na elektráreň Aberthaw uplatňuje hodnota emisného limitu oxidov dusíka 1200 mg/Nm3 a že táto hodnota emisného limitu sa má napríklad považovať za dodržanú v prípade, že 95 % stredných hodnôt nameraných za obdobie 48 hodín neprekračuje 1320 mg/Nm3.

               11

               Dňa 20. septembra 2012 adresovala Komisia Spojenému kráľovstvu doplňujúce otázky s cieľom posúdenia, či elektráreň Aberthaw spĺňa podmienky poznámky pod čiarou 3, pokiaľ ide o OPL. Tento členský štát v odpovedi uviedol, že stredná hodnota OPL uhlia používaného v tejto elektrárni od roku 2008 do roku 2011 bola 12,81 %, 11,75 %, 12,89 % a 11,39 % v jednotlivých uvedených rokoch. Podľa týchto informácií tak toto uhlie vykazovalo priemerný OPL menší ako 10 % iba dvakrát od roku 2008 do roku 2010 a päťkrát počas roku 2011.

               12

               Vzhľadom na to, že palivá používané elektrárňou Aberthaw neboli od roku 2008 do roku 2011 vrátane v súlade s podmienkou stanovenou v poznámke pod čiarou 3, pokiaľ ide o OPL, Komisia usúdila, že toto zariadenie nebolo nikdy oprávnené na to, aby sa na neho uplatňovala výnimka uvedená v tejto poznámke pod čiarou, a že od 1. januára 2008 sa na neho mala vzťahovať hodnota emisného limitu oxidov dusíka 500 mg/Nm3.

               13

               Dňa 21. júna 2013 zaslala Komisia formálnu výzvu, v ktorej Spojenému kráľovstvu vytýkala, že si od 1. januára 2008 nesplnilo povinnosť konať v súlade s článkom 4 ods. 3 smernice 2001/80 v spojení s poznámkou pod čiarou 3, z toho dôvodu, že vo vzťahu k elektrárni Aberthaw nebola dodržaná hodnota emisného limitu oxidov dusíka 500 mg/Nm3, ktorá sa na toto zariadenie vzťahovala do 1. januára 2016.

               14

               V odpovedi na túto výzvu Spojené kráľovstvo uviedlo, že sa domnieva, že výnimka stanovená v poznámke pod čiarou 3 bola v smernici 2001/80 zavedená práve preto, aby sa pokryl prípad elektrárne Aberthaw, takže sa táto výnimka má vykladať pružnejšie v tom zmysle, že nie je podmienená tým, aby dotknuté zariadenie fungovalo výlučne na pevné palivo s OPL menším ako 10 %. Tento členský štát tiež tvrdil, že neexistuje priamy vzťah medzi prchavosťou paliva spáleného touto elektrárňou a úrovňou oxidov dusíka, ktoré táto elektráreň vypúšťala.

               15

               Keďže Komisiu odpoveď Spojeného kráľovstva nepresvedčila, 16. októbra 2014 adresovala tomuto členskému štátu odôvodnené stanovisko podľa článku 258 prvého odseku ZFEÚ.

               16

               V tomto odôvodnenom stanovisku Komisia zopakovala svoju argumentáciu, podľa ktorej poznámka pod čiarou 3 predstavuje výnimku z hodnôt bežných limitov stanovených pre zariadenie veľkosti elektrárne Aberthaw a že táto elektráreň prekročila hodnotu emisného limitu oxidov dusíka uplatniteľnú na základe článku 4 ods. 1 a 3 smernice 2001/80 v spojení s touto poznámkou pod čiarou.

               17

               Táto inštitúcia tiež odmietla taký výklad poznámky pod čiarou 3, podľa ktorého táto poznámka pod čiarou nevyžaduje, aby predmetné zariadenie používalo výlučne pevné palivá, ktorých OPL nie je v priemere väčší ako 10 % na základe ročného merania. Hoci totiž tento obsah nie je v smernici 2001/80 výslovne vyjadrený v priemernej ročnej hodnote, takýto výklad je v súlade s duchom tejto smernice, v ktorej článku 14 ods. 1 sa uvádza, že hodnoty emisných limitov uvedených v časti A príloh III až VII uvedenej smernice sa merajú za kalendárny rok.

               18

               Spojené kráľovstvo, ktoré sa oprelo o prípravné práce na smernici 2001/80, vo svojej odpovedi zo 17. decembra 2014 zopakovalo stanovisko, podľa ktorého elektráreň Aberthaw spĺňa požiadavky smernice 2001/80, pričom výnimka stanovená v poznámke pod čiarou 3 sa týka konkrétne tohto zariadenia. Tento členský štát navyše uviedol, že táto elektráreň naďalej využíva investície za účelom zlepšenia svojej prevádzky.

               19

               Keďže Komisiu neuspokojila odpoveď Spojeného kráľovstva, rozhodla sa 19. júna 2015 podať žalobu, na základe ktorej sa začalo toto konanie.

         O žalobe

         Argumentácia účastníkov konania

               20

               Komisia usudzuje, že keďže elektráreň Aberthaw nedodržiava kritérium uvedené v poznámke pod čiarou 3, na toto zariadenie sa nemôže uplatňovať výnimka, ktorá je v tejto poznámke pod čiarou stanovená. Preto by toto zariadenie malo vypúšťať oxidy dusíka v súlade so štandardnou hodnotou limitu 500 mg/Nm3. Hodnota uvedená v povolení na prevádzku tejto elektrárne je však v čase podania tejto žaloby 1050 mg/Nm3, takže by sa tejto žalobe malo vyhovieť.

               21

               Uvedená inštitúcia na podporu tejto výhrady v prvom rade uvádza, že znenie poznámky pod čiarou 3 je jasné. Toto ustanovenie sa podľa nej vzťahuje iba na zariadenia, ktoré skutočne spaľujú pevné palivá s OPL menším ako 10 %. V tejto poznámke pod čiarou sa neuvádzajú ani zariadenia, ktoré „môžu“ fungovať na takéto palivo, ani akýkoľvek limit na uplatnenie zodpovedajúci zanedbateľnému množstvu paliva. Kritérium OPL 10 % bolo totiž zavedené na účely stanovenia maximálnej hodnoty, ktorá má slúžiť na to, aby sa obmedzili možnosti elektrární uplatňovať výnimku.

               22

               V druhom rade skutočnosť, že výnimka, ktorá je obsahom poznámky pod čiarou 3, sa údajne týka konkrétne elektrárne Aberthaw, nie je relevantná, pretože subjektívny zámer určitých aktérov v rámci legislatívneho procesu nie je platným výkladovým kritériom.

               23

               V treťom rade, aj keby sa prijala metóda výpočtu založená na mesačnom, a nie ročnom priemere, elektráreň Aberthaw by aj tak nespĺňala kritériá uvedenej výnimky.

               24

               Spojené kráľovstvo sa domnieva, že výklad poznámky pod čiarou 3, ktorý navrhuje Komisia, je v rozpore so znením tejto poznámky pod čiarou, a zároveň so zámerom normotvorcu Únie, takže sa táto žaloba musí zamietnuť.

               25

               Podľa tohto členského štátu elektráreň Aberthaw vždy fungovala s palivom zloženým hlavne z antracitového čierneho uhlia s OPL medzi 6 % a 15 %, v čom je zahrnutá podstatná časť uhlia s OPL menším ako 10 %. Nikdy by však nefungovala výlučne s uhlím s OPL menším ako 10 % alebo so zmesou, ktorá by v priemere mala OPL menší ako 10 %. Takémuto spôsobu fungovania totiž bránia závažné praktické a bezpečnostné dôvody.

               26

               Ďalej uvedený členský štát po prvé spochybňuje výklad, ktorý navrhuje Komisia a podľa ktorého na to, aby sa na zariadenie mohla uplatňovať výnimka stanovená v poznámke pod čiarou 3, musí toto zariadenie fungovať výlučne s pevným palivom s OPL menším ako 10 %, meraným ako ročný priemer. Takýto výklad by k tejto výnimke pridával požiadavku, na základe ktorej by sa podmienky uplatnenia tejto výnimky stali obmedzujúcejšími. Táto poznámka pod čiarou pritom neobsahuje príslovky „iba“ alebo „výlučne“. Ak chcel normotvorca Únie obmedziť uplatňovanie poznámky pod čiarou 3 iba na elektrárne používajúce uhlie s OPL menším ako 10 %, znenie tejto poznámky pod čiarou by tento zámer výslovne odrážalo. Navyše podľa tohto členského štátu, keď smernica 2001/80 stanovuje použitie priemernej hodnoty, stanovuje tak výslovne.

               27

               Spojené kráľovstvo preto tvrdí, že poznámka pod čiarou 3 sa má uplatňovať na zariadenia, ktoré fungujú s významnou časťou uhlia s OPL menším ako 10 %.

               28

               Po druhé výklad tejto poznámky pod čiarou, ktorý navrhuje Komisia, podľa jeho názoru nezohľadňuje skutočnosť, že výnimka, ktorá je obsahom uvedenej poznámky pod čiarou, bola vyjednaná a zavedená do smernice 2001/80 v priebehu legislatívneho procesu osobitne na to, aby sa pokryl prípad elektrárne Aberthaw.

               29

               Napokon prevádzková požiadavka bezpečnosti pre zmes uhlia používaného v elektrárni Aberthaw je stanovená na minimálny OPL 9 %. Prevádzkovateľ tejto elektrárne by na to, aby spĺňal limity vyplývajúce z výkladu poznámky pod čiarou 3, ktorý zastáva Komisia, musel používať iba pevné palivá umožňujúce dodržiavať veľmi malé rozpätie OPL, od 9 % do 9,9 %. Vzhľadom na všetky parametre, ktoré treba zohľadniť v zmesi týchto palív, konkrétne mieru vlhkosti, popol, síru, chlór, výhrevnosť, priemernú tvrdosť a rozsah, by to pre elektráreň takéhoto druhu nebolo ani realistické, ani možné. Predovšetkým by si tento prevádzkovateľ nemohol ani obstarať v rámci zásobovania, ani testovať presne a spoľahlivo veľmi veľké množstvá uhlia, ktoré elektráreň Aberthaw používa, s cieľom dohliadnuť na to, aby celkový OPL ostal presne na úrovni od 9 % do 9,9 %.

               30

               Navyše výklad poznámky pod čiarou 3, ktorý navrhuje Komisia, nemá podľa jeho názoru ani environmentálny cieľ. Vyššie emisie oxidov dusíka pochádzajúce z elektrárne Aberthaw sú dôsledkom koncepcie kotla a vyšších teplôt potrebných na udržanie spaľovania antracitového čierneho uhlia s nízkym OPL. Tieto emisie nie sú výrazne ovplyvnené OPL zmesi paliva, takže tento obsah by sa výrazne neznížil, ak by táto elektráreň nebola zaviazaná používať ako palivo, tak, ako je tomu v súčasnosti, zmes uhlia s celkovým OPL od 11 % do 12 %, ale, za predpokladu, že by to bolo možné, uhlie, ktorého OPL je 9,5 %. Naopak, spaľovanie uhlia s nižším OPL by viedlo k vyšším emisiám oxidov dusíka.

         Posúdenie Súdnym dvorom

               31

               Ako vyplýva z odôvodnení 4 až 6 smernice 2001/80, cieľom tejto smernice je boj proti acidifikácii znížením emisií oxidu siričitého a oxidov dusíka, na ktorých sa vo veľkej miere podieľajú veľké spaľovacie zariadenia.

               32

               V tejto súvislosti prílohy III až VII tejto smernice stanovujú určité obmedzenia. Konkrétne príloha VI časť A tejto smernice stanovuje pre rôzne druhy paliva hodnoty emisných limitov oxidov dusíka, ktoré sa majú použiť na existujúce zariadenia podľa článku 4 ods. 3 uvedenej smernice. Pre pevné palivá používané v zariadení s kapacitou presahujúcou 500 MW je hodnota limitu stanovená na 500 mg/Nm3.

               33

               Poznámka pod čiarou 3 však stanovuje, že „do 1. januára 2018 v prípade zariadení, ktoré boli v prevádzke v dvanásťmesačnom období končiacom 1. januárom 2001 a ktoré pokračujú v prevádzke, pri pevných palivách, ktorých prchavý obsah je menší ako 10 % sa má použiť 1200 mg/Nm3“.

               34

               V predmetnom prípade Komisia vytýka Spojenému kráľovstvu, že pokiaľ ide o elektráreň Aberthaw, nesplnilo podmienky umožňujúce uplatnenie výnimky uvedenej v tejto poznámke pod čiarou, a v dôsledku uvedeného nedodržala hodnotu emisného limitu oxidov dusíka, ktorá je stanovená pre prípad nesplnenia uvedených podmienok, to znamená 500 mg/Nm3.

               35

               Spojené kráľovstvo a Komisia sa rozchádzajú v názore, najmä pokiaľ ide o obdobie, ktoré má slúžiť ako referenčné obdobie pre údaje, ktorých cieľom je overovať, či dotknuté zariadenia dodržiavajú úrovne emisií oxidov dusíka.

               36

               V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že hoci druhá časť vety, z ktorej pozostáva znenie poznámky pod čiarou 3, toto referenčné obdobie nevymedzuje, prvá časť tohto ustanovenia výslovne obsahuje syntagmu „v prípade zariadení, ktoré boli v prevádzke v dvanásťmesačnom období končiacom 1. januárom 2001“.

               37

               Ako uviedol generálny advokát v bode 29 návrhov, ktoré predniesol v tejto veci, z uvedeného vyplýva, že poznámka pod čiarou 3 sa má analogicky vykladať v tom zmysle, že referenčné obdobie pre zozbieranie údajov s cieľom overovať, či dotknuté zariadenia pokračujú v prevádzke v súlade s ustanoveniami smernice 2001/80, je totožné s obdobím, na základe ktorého je možné posúdiť, či zariadenie spĺňalo podmienky na uplatnenie výnimky uvedenej v tejto poznámke pod čiarou, a ide o obdobie jedného roka.

               38

               Bez ohľadu na to, či sa OPL počíta na ročnej alebo mesačnej báze, však Spojené kráľovstvo nepopiera, že elektráreň Aberthaw nikdy nespĺňala kritérium týkajúce sa palív, ktoré musí zariadenie používať, uvedené v poznámke pod čiarou 3, tak ako ho vykladá Komisia.

               39

               V tejto súvislosti tento členský štát tvrdí, že tento výklad, podľa ktorého na to, aby sa na zariadenie mohla uplatňovať výnimka uvedená v tejto poznámke pod čiarou, musí toto zariadenie používať palivo s priemerným OPL menším ako 10 %, ktorý sa počíta za časové obdobie jedného roka, je nesprávny, keďže v znení tejto poznámky pod čiarou chýba príslovka „výlučne“.

               40

               Túto argumentáciu treba zamietnuť.

               41

               Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora je totiž na určenie zmyslu a pôsobnosti určitého ustanovenia potrebné toto ustanovenie vykladať tak, že sa zohľadní jeho znenie, jeho kontext, ako aj cieľ sledovaný príslušnou právnou úpravou (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 16. júla 2015, A, C‑184/14, EU:C:2015:479, bod 32 a citovanú judikatúru).

               42

               Pokiaľ ide o znenie poznámky pod čiarou 3, táto poznámka pod čiarou stanovuje, že na to, aby sa na zariadenie mohla uplatňovať výnimka, ktorá je v nej uvedená, musí predmetné zariadenie „[fungovať s] pevný[mi] paliv[ami], ktorých prchavý obsah je menší ako 10 %“.

               43

               V tejto súvislosti v rozpore s tvrdeniami Spojeného kráľovstva, zo skutočnosti, že toto znenie neobsahuje príslovky „iba“ alebo „výlučne“, nemožno vyvodiť záver, že na to, aby sa mohol uplatniť režim výnimky, zavedený uvedenou poznámkou pod čiarou, postačuje, aby palivo používané zariadením obsahovalo buď „významnú časť“, alebo „určitú časť“ pevného paliva s OPL menším ako 10 %. Ako uviedol generálny advokát v bode 24 a nasl. návrhov, ktoré predniesol v tejto veci, výklad poznámky pod čiarou 3, ktorý zastáva Spojené kráľovstvo, nemožno oprieť o žiaden právny argument.

               44

               Ako totiž navrhuje generálny advokát v bodoch 27 až 30 návrhov, ktoré predniesol v tejto veci, poznámku pod čiarou 3 treba vykladať v tom zmysle, že hodnota 10 %, ktorá sa v nej uvádza, znamená, že uhlie, ktoré sa v zariadení spotrebúva, musí mať priemerný OPL menší ako 10 %.

               45

               Takýto výklad potvrdzuje kontext poznámky pod čiarou 3, ako aj cieľ smernice 2001/80.

               46

               Pokiaľ ide v prvom rade o kontext tohto ustanovenia, treba pripomenúť, že toto ustanovenie umožňuje, aby sa na zariadenia spĺňajúce podmienky, ktoré stanovuje, uplatňovala vyššia hodnota emisného limitu pre oxidy dusíka, než je všeobecná hodnota emisného limitu 500 mg/Nm3, uvedená v prílohe VI časti A smernice 2001/80.

               47

               Poznámka pod čiarou 3 predstavuje výnimku zo všeobecného pravidla stanoveného v uvedenom ustanovení prílohy VI, a preto sa v súlade s ustálenou judikatúrou Súdneho dvora musí vykladať reštriktívne (pozri analogicky rozsudok z 10. septembra 2015, Nannoka Vulcanus Industries, C‑81/14, EU:C:2015:575, bod 73 a citovanú judikatúru).

               48

               Pokiaľ ide v druhom rade o cieľ smernice 2001/80, tak ako tvrdí Komisia a ako zdôraznil generálny advokát v bode 38 návrhov, ktoré predniesol v tejto veci, vývoj právnych nástrojov Únie, ktorý predchádzal tejto smernici, ako napríklad smernica 88/609, preukazuje, že úroveň hodnôt, stanovených v takých ustanoveniach, akým je poznámka pod čiarou 3, slúži predovšetkým na to, aby sa v maximálnej miere obmedzil počet zariadení, na ktoré sa môže uplatňovať takáto výnimka, čo samo osebe umožňuje prispieť k plneniu cieľov, ktoré sú zverené smernici 2001/80 a pripomína ich bod 34 tohto rozsudku.

               49

               Preto treba zamietnuť argumentáciu Spojeného kráľovstva, podľa ktorej maximálna hodnota OPL 10 % v používanom pevnom palive neumožňuje spĺňať environmentálny cieľ smernice 2001/80, pretože významne neovplyvňuje emisie oxidov dusíka. Ako totiž vyplýva z predchádzajúceho bodu, poznámka pod čiarou 3 prispieva k uvedenému environmentálnemu cieľu tým, že obmedzuje počet zariadení, na ktoré sa výnimka stanovená v tejto poznámke pod čiarou môže uplatňovať.

               50

               Napokon treba po prvé odmietnuť argumentáciu Spojeného kráľovstva vyjadrenú v bode 28 tohto rozsudku, pretože aj keby sa preukázalo, že výnimka stanovená v poznámke pod čiarou 3 bola vyjednaná tak, aby zahŕňala zariadenie, akým je elektráreň Aberthaw, toto zariadenie by aj tak muselo spĺňať kritériá vymedzené v tomto ustanovení na to, aby sa na neho uvedená výnimka uplatnila a aby sa na neho uplatňovala aj naďalej.

               51

               Po druhé treba odmietnuť argumentáciu uvedeného členského štátu, podľa ktorej nie je možné uplatňovať predmetnú maximálnu hodnotu 10 % z bezpečnostných dôvodov. V tejto súvislosti z pripomienok tohto členského štátu vyplýva, že zmes používaná v elektrárni Aberthaw má OPL, ktorý sa môže pohybovať od 6 % do 15 %. Je teda nesporné, že uhlie používané ako palivo v tomto zariadení môže mať priemerný OPL menší ako 10 %.

               52

               Po tretie argumentácia Spojeného kráľovstva, podľa ktorej úpravy s cieľom zlepšiť environmentálny výkon uvedeného zariadenia a začať spĺňať požiadavky poznámky pod čiarou 3 neboli uskutočnené hlavne z dôvodu hospodárskych obmedzení, sa musí tiež odmietnuť. Z judikatúry Súdneho dvora totiž vyplýva, že Spojené kráľovstvo sa v prejednávanej veci s cieľom spochybniť nesplnenie povinnosti, ktoré sa mu vytýka, nemôže platne odvolávať na dôvody čisto hospodárskej povahy (pozri v tomto zmysle rozsudky z 9. decembra 1997, Komisia/Francúzsko, C‑265/95, EU:C:1997:595, bod 62, a z 21. januára 2016, Komisia/Cyprus, C‑515/14, EU:C:2016:30, bod 53).

               53

               Za týchto podmienok treba konštatovať, že Spojené kráľovstvo si tým, že nesprávne uplatnilo smernicu 2001/80 na elektráreň Aberthaw, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 4 ods. 3 tejto smernice v spojení s jej prílohou VI časťou A.

         O trovách

               54

               Podľa článku 138 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora Súdny dvor uloží účastníkovi konania, ktorý vo veci nemal úspech, povinnosť nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia navrhla zaviazať Spojené kráľovstvo na náhradu trov konania a Spojené kráľovstvo nemalo úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (siedma komora) rozhodol a vyhlásil:

                           1.

                           Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska si tým, že nesprávne uplatnilo smernicu Európskeho parlamentu a Rady 2001/80/ES z 23. októbra 2001 o obmedzení emisií určitých znečisťujúcich látok do ovzdušia z veľkých spaľovacích zariadení, na elektráreň Aberthaw (Spojené kráľovstvo), nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 4 ods. 3 tejto smernice v spojení s jej prílohou VI časťou A.

                           2.

                           Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska je povinné nahradiť trovy konania.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: angličtina.