title: Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 24. apríla 2008.#Belgické kráľovstvo proti Komisii Európskych spoločenstiev.#Odvolanie - EPUZF - Odvetvie plodín pestovaných na ornej pôde - Zúčtovanie výdavkov EPUZF - Spoľahlivý a funkčný kontrolný systém - Výdavky vylúčené z financovania Spoločenstvom - Paušálna oprava - Retroaktívne uplatnenie právneho predpisu o kontrolách - Implicitné povinnosti - Zásada proporcionality - Právna istota - Plná rozhodovacia právomoc.#Vec C-418/06 P.

text:
      Vec C‑418/06 P
      Belgické kráľovstvo
      proti
      Komisii Európskych spoločenstiev
      „Odvolanie – EPUZF – Odvetvie plodín pestovaných na ornej pôde – Zúčtovanie výdavkov EPUZF‑u – Spoľahlivý a funkčný kontrolný systém – Výdavky vylúčené z financovania Spoločenstvom – Paušálna oprava – Retroaktívne uplatnenie právneho predpisu o kontrolách – Implicitné povinnosti – Zásada proporcionality – Právna istota – Neobmedzená právomoc“
      Abstrakt rozsudku
      1.        Poľnohospodárstvo – Spoločná poľnohospodárska politika – Financovanie z EPUZF-u
      (Nariadenia Rady č. 729/70 a č. 3508/92; nariadenia Komisie č. 3887/92 a č. 2419/2001)
      2.        Poľnohospodárstvo – EPUZF – Zúčtovanie výdavkov
      3.        Poľnohospodárstvo – Spoločná poľnohospodárska politika – Financovanie z EPUZF-u
      (Nariadenia Rady č. 729/70 a č. 1258/99)
      4.        Poľnohospodárstvo – EPUZF – Zúčtovanie výdavkov
      (Nariadenie Rady č. 729/70)
      5.        Poľnohospodárstvo – EPUZF – Zúčtovanie výdavkov
      (Článok 229 ES)
      1.        Aj keď právna úprava týkajúca sa poskytovania pomoci a prémií neukladá členským štátom výslovne povinnosť prijať opatrenia
         dozoru a spôsoby kontroly, ako ich uviedla Komisia počas zúčtovania výdavkov EPUZF‑u, a znížiť plochu, ktorá sa má zohľadniť
         pri výpočte pomoci, keď deklarovaná plocha je väčšia ako plocha zapísaná v Informatizovanom geografickom informačnom systéme
         (GIS), takáto povinnosť môže členským štátom vyplynúť prípadne implicitne zo skutočnosti, že na základe predmetnej právnej
         úpravy sú členské štáty povinné vytvoriť účinný systém dohľadu a kontroly.

      Na jednej strane boli totiž správna kontrola a kontrola na mieste zákonodarcom Spoločenstva koncipované ako dva nástroje preverenia,
         ktoré, hoci sú oddelené, sa navzájom dopĺňajú. Na druhej strane správna kontrola, ktorá predchádza kontrolám na mieste, sa
         musí vykonať takým spôsobom, aby z nej vnútroštátne orgány mohli vyvodiť všetky možné závery, či už isté alebo neisté, o dodržiavaní
         podmienok na poskytnutie pomoci a prémií. Ak však neexistuje kontrola na mieste alebo ďalšie akékoľvek dodatočné preverenie,
         potom ani deklarované plochy, ani plochy vyplývajúce z GIS‑u nemôžu byť potvrdené ako presné. Preto rozpor medzi týmito dvoma
         zdrojmi informácií je odchýlkou, ktorá poukazuje na riziko straty pre EPUZF, ktorý žiada dotknutý členský štát, aby prijal
         kontrolné opatrenia, či už ide o kontroly na mieste alebo akékoľvek ďalšie dodatočné preverenie.

      (pozri body 68, 70, 72, 73, 75)
      2.        Počas prípravy rozhodnutí týkajúcich sa zúčtovania výdavkov EPUZF‑u, každý prípad musí byť v zásade posudzovaný oddelene,
         aby sa zistilo, či predmetný členský štát počas uskutočnenia finančných operácií EPUZF‑om splnil požiadavky, ktoré vyplývajú
         z práva Spoločenstva, a pokiaľ ich nesplnil, tak do akej miery. Členský štát sa môže dovolávať porušenia zásady rovnosti zaobchádzania,
         ak sú uvádzané prípady prinajmenšom porovnateľné vzhľadom na všetky okolnosti, ktoré ich charakterizujú, ku ktorým patrí najmä
         obdobie, počas ktorého boli výdavky vynaložené, predmetné odvetvia a charakter vytýkaných nezrovnalostí. Zakázaná diskriminácia
         môže existovať v prípade, že sa s porovnateľnými situáciami zaobchádza rôzne, ibaže je takéto zaobchádzanie objektívne odôvodnené.
         Teda situácia členského štátu, ktorý disponuje vďaka dobrovoľne zriadenému systému relevantnými informáciami, ktorými ďalšie
         členské štáty nedisponujú, nie je porovnateľná so situáciou iných členských štátov.

      (pozri body 91 – 94)
      3.        V oblasti zúčtovania výdavkov EPUZF‑u skutočnosť, že konanie sa môže zdokonaliť, sama osebe neodôvodňuje finančnú opravu.
         Musí existovať významný nedostatok pri uplatňovaní výslovných pravidiel Spoločenstva a takýto nedostatok musí vystaviť EPZUF
         reálnemu nebezpečenstvu straty alebo nesúladu s pravidlami. Paušálna oprava môže byť uplatnená, aj keď sa zistí nečinnosť
         pri uplatňovaní implicitných pravidiel, pokiaľ je dodržiavanie týchto implicitných pravidiel nevyhnutné na dodržiavanie explicitného
         pravidla.

      (pozri body 124, 126)
      4.        V rámci procedúry zúčtovania výdavkov EPUZF‑u prináleží Komisii uniesť dôkazné bremeno o porušení pravidiel Spoločenstva,
         a len čo je toto porušenie dokázané, prináleží členskému štátu, aby prípadne uniesol dôkazné bremeno o tom, že Komisia sa
         dopustila omylu, pokiaľ ide o finančné dôsledky z toho vyplývajúce. V tejto súvislosti, keď sa Komisia namiesto toho, aby
         zamietla výdavky, na ktoré sa vzťahuje protiprávne konanie, v celom rozsahu, snažila vytvoriť pravidlá, ktoré sa zameriavajú
         na diferencované zaobchádzanie s prípadmi nezrovnalostí podľa úrovne nedostatkov spočívajúcich v nečinnostiach súvisiacich
         s kontrolami a podľa stupňa nebezpečenstva, ktorému je vystavený EPUZF, potom členský štát musí preukázať, že tieto kritériá
         sú svojvoľné a nespravodlivé.

      (pozri body 135, 138)
      5.        V oblasti EPUZF-u žiadne ustanovenie nepriznáva súdnym orgánom Spoločenstva neobmedzenú právomoc v súlade s článkom 229 ES.
         Neobmedzená právomoc týchto orgánov o výške finančných opráv, ktorú stanovila Komisia v rámci zúčtovania výdavkov EPUZF‑u,
         nemá oporu v údajnej sankčnej povahe finančnej opravy. Takéto opravy totiž majú zabrániť výdavkom na ťarchu EPUZF‑u, ktoré
         by neslúžili na financovanie cieľa, ktorý sleduje uvedená právna úprava Spoločenstva, a preto nepredstavujú sankciu.

ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (druhá komora)
      z 24. apríla 2008 (*)

      „Odvolanie – EPUZF – Odvetvie plodín pestovaných na ornej pôde – Zúčtovanie výdavkov EPUZF‑u – Spoľahlivý a funkčný kontrolný systém – Výdavky vylúčené z financovania Spoločenstvom – Paušálna oprava – Retroaktívne uplatnenie právneho predpisu o kontrolách – Implicitné povinnosti – Zásada proporcionality – Právna istota – Neobmedzená právomoc“
      Vo veci C‑418/06 P,
      ktorej predmetom je odvolanie podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora, podané 9. októbra 2006,
      Belgické kráľovstvo, v zastúpení: pôvodne A. Hubert, neskôr L. Van den Broeck, splnomocnené zástupkyne, za právnej pomoci H. Gilliams, P. de Bandt
         a L. Goossens, advokáti,

      odvolateľ,
      ďalší účastník konania:
      Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: M. Nolin a L. Visaggio, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      žalovaná v prvostupňovom konaní,
      SÚDNY DVOR (druhá komora),
      v zložení: predseda druhej komory C. W. A. Timmermans, sudcovia L. Bay Larsen, K. Schiemann, J. Makarczyk a C. Toader (spravodajkyňa),
      generálny advokát: P. Mengozzi,
      tajomník: M.‑A. Gaudissart, vedúci sekcie,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 21. júna 2007,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 10. januára 2008,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Vo svojom odvolaní Belgické kráľovstvo najmä navrhuje, aby Súdny dvor:

      –        zrušil rozsudok Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev z 25. júla 2006, Belgicko/Komisia (T‑221/04, ďalej len „napadnutý
         rozsudok“), ktorým zamietol jeho žalobu o čiastočné zrušenie rozhodnutia Komisie 2004/136/ES zo 4. februára 2004, ktorým sa
         vylučujú z financovania Spoločenstvom niektoré výdavky vynaložené členskými štátmi v rámci záručnej sekcie Európskeho poľnohospodárskeho
         usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF) [neoficiálny preklad] (Ú. v. EÚ L 40, s. 31, ďalej len „sporné rozhodnutie“), a subsidiárne o zníženie vo vzťahu k tomuto štátu finančnej opravy,
         ktorú stanovila Komisia Európskych spoločenstiev v spornom rozhodnutí, na sumu 1 079 814 eur,

      –        vyhovel jeho návrhom, ktoré uviedol v prvostupňovom konaní, a teda zrušil sporné rozhodnutie,
      –        subsidiárne zrušil napadnutý rozsudok a na základe neobmedzenej právomoci, ktorú má Súdny dvor v tejto oblasti, znížil finančnú
         opravu, ktorú stanovila Komisia, na sumu 1 491 085 eur.

      I –  Právny rámec
      A –  Financovanie výdavkov EPUZF‑u
      2        Nariadenie Rady (EHS) č. 729/70 z 21. apríla 1970 o financovaní spoločnej poľnohospodárskej politiky [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 94, s. 13), zmenené a doplnené nariadením Rady (ES) č. 1287/95 z 22. mája 1995 (Ú. v. ES L 125, s. 1, ďalej
         len „nariadenie č. 729/70“), zakotvuje všeobecné pravidlá, ktoré upravujú financovanie spoločnej poľnohospodárskej politiky.
         Nariadenie Rady (ES) č. 1258/1999 zo 17. mája 1999 o financovaní Spoločnej poľnohospodárskej politiky (Ú. v. ES L 160, s. 103;
         Mim. vyd. 3/025 s. 414) nahrádza nariadenie č. 729/70, pokiaľ ide o výdavky vynaložené od 1. januára 2000.

      3        Z článku 1 ods. 2 písm. b) a z článku 3 ods. 1 nariadenia č. 729/70 vyplýva, že intervencie zamerané na stabilizáciu poľnohospodárskych
         trhov vykonávané podľa pravidiel Spoločenstva financuje v rámci spoločnej organizácie poľnohospodárskych trhov záručná sekcia
         Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF).

      4        Článok 5 ods. 2 písm. c) nariadenia č. 729/70 určuje, že Komisia rozhodne o vylúčení výdavkov z financovania prostriedkami
         Spoločenstva, ak zistí, že platba týchto výdavkov nebola uskutočnená v súlade s pravidlami Spoločenstva.

      5        Článok 7 ods. 4 nariadenia č. 1258/1999 je sformulovaný rovnako ako článok 5 ods. 2 písm. c) nariadenia č. 729/70.

      6        Článok 8 ods. 1 nariadenia č. 729/70 stanovuje:

      „Členské štáty v súlade s vnútroštátnymi ustanoveniami stanovenými zákonmi, nariadeniami alebo administratívnymi opatreniami
         vykonajú opatrenia potrebné na:

      –        uistenie sa o tom, že transakcie financované fondom sa skutočne a správne uskutočnili;
      –        predchádzanie nezrovnalostiam a ich riešenie;
      –        vymáhanie čiastok stratených v dôsledku nezrovnalostí alebo nedbalosti.
      …“ [neoficiálny preklad]

      7        Článok 8 ods. 1 nariadenia č. 1258/1999 je sformulovaný rovnako ako článok 8 ods. 1 nariadenia č. 729/70.

      B –  Metodické pokyny Komisie
      8        Dňa 23. decembra 1997 Komisia prijala „Usmernenia na výpočet finančných dôsledkov pri príprave rozhodnutia o zúčtovaní výdavkov
         z EPUZF‑u – záručná sekcia“ [neoficiálny preklad] (dokument Komisie č. VI/5330/97, ďalej len „usmernenia“). Tie určujú, že paušálna oprava vo výške 2 %, 5 %, 10 % a 25 %,
         dokonca vo väčšej výške, v závislosti od závažnosti porušení zistených pri vykonaných kontrolách, môže byť použitá na výdavky,
         ktoré uvádza členský štát, keď informácie, ktoré má Komisia k dispozícii, neumožňujú stanoviť výšku strát, ktoré vznikli Európskemu
         spoločenstvu v dôsledku uvedených porušení.

      C –  Právna úprava v oblasti kontroly v odvetví plodín pestovaných na ornej pôde
      9        Nariadenie Rady (EHS) č. 3508/92 z 27. novembra 1992, ktorým sa stanovuje integrovaný systém spravovania a kontroly určitých
         schém poskytovania pomoci v spoločenstve (Ú. v. ES L 355, s. 1; Mim. vyd. 3/013, s. 223), v článkoch 1 a 2 stanovuje, že každý
         členský štát si vytvorí integrovaný systém, ktorý obsahuje najmä počítačovú databázu, identifikačný systém poľnohospodárskych
         parciel a integrovaný systém kontroly.

      10      Článok 4 nariadenia č. 3508/92 vo svojom pôvodnom znení uvádza, že identifikačný systém parciel sa vytvorí na základe katastrálnych
         máp a dokumentov, iných kartografických referencií alebo leteckých fotografií, alebo satelitných záberov. V znení zmenenom
         a doplnenom nariadením Rady (ES) č. 1593/2000 zo 17. júla 2000 (Ú. v. ES L 182, s. 4; Mim. vyd. 3/030, s. 94) uvedený článok
         ustanovuje, že použité techniky sa opierajú o informatizovaný geografický informačný systém (ďalej len „GIS“), ktorý prednostne
         obsahuje pokrytie leteckou alebo družicovou ortometriou.

      11      Článok 8 nariadenia č. 3508/92 určuje:

      „1.      Členský štát vykoná správne kontroly žiadostí o pomoc.
      2.      Správne kontroly budú doplnené kontrolou na mieste týkajúcom sa vzorky poľnohospodárskych majetkov. Na všetky uvedené kontroly
         vypracuje členský štát vzorový plán.

      …
      4.      Národné inštitúcie môžu podľa presne stanovených podmienok používať diaľkové snímanie na určenie plochy poľnohospodárskych
         parciel, na identifikáciu plodín a overenie ich stavu.

      …“
      12      Článok 6 nariadenia Komisie (EHS) č. 3887/92 z 23. decembra 1992, ktorým sa ustanovujú podrobné pravidlá uplatňovania integrovaného
         správneho a kontrolného systému pre určité programy pomoci spoločenstva [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 391, s. 36), zmeneného a doplneného nariadením Komisie (ES) č. 1678/98 z 29. júla 1998 (Ú. v. ES L 212, s. 23,
         ďalej len „nariadenie č. 3887/92“), stanovuje:

      „1.      Správne kontroly a kontroly na mieste sa vykonajú tak, aby sa zabezpečilo účinné overenie dodržania podmienok pre poskytnutie
         pomoci a prémií.

      2.      Správna kontrola… uvedená v článku 8 ods. 1 nariadenia (EHS) č. 3508/92 obsahuje najmä:
      a)      krížové preverenia parciel a deklarovaných zvierat, aby sa tak zabránilo akémukoľvek dvojitému neodôvodnenému prideleniu pomoci
         za rovnaký kalendárny rok;

      …
      3.      Predmetom kontrol na mieste je aspoň významná vzorka žiadostí. Táto vzorka musí obsahovať aspoň:
      …
      –        5 % žiadostí o podporu ‚na plochu‘…
      Ak kontroly na mieste preukážu značné nezrovnalosti v nejakom regióne alebo časti regiónu, vykonajú príslušné orgány v danom
         roku dodatočné kontroly a zvýšia percentuálny pomer žiadostí, ktoré sa preskúmajú v danom regióne alebo časti regiónu v nasledujúcom
         roku.

      4.      Žiadosti, ktoré sú predmetom kontrol na mieste, určuje príslušný orgán najmä na základe analýzy rizík, ako aj reprezentatívnosti
         predložených žiadostí o podporu.

      Analýza rizík zohľadní:
      –        čiastky podpôr,
      –        množstvo parciel, plochu alebo počet zvierat, pre ktoré sa žiada pomoc,
      –        vývoj oproti predchádzajúcemu roku,
      –        výsledky kontrol v predchádzajúcom roku,
      –        iné ukazovatele stanovené členským štátom,
      –        porušenia nariadenia (ES) č. 820/97.
      …
      7.      Plocha poľnohospodárskych parciel sa určí na základe akéhokoľvek primeraného prostriedku, ktorý vymedzí príslušný orgán a ktorý
         zaručí presnosť merania prinajmenšom porovnateľnú s presnosťou, ktorá sa vyžaduje pre oficiálne merania v súlade s vnútroštátnymi
         ustanoveniami. Tento orgán určí hranicu odchýlky, so zreteľom najmä na techniku použitého merania, na presnosť dostupných
         oficiálnych dokumentov, na miestnu situáciu (napríklad sklon alebo forma parcely) a ustanovenia nasledujúceho odseku.

      …
      8.      Skutočnosť, či poľnohospodárske pozemky spĺňajú podmienky, sa overí akýmkoľvek primeraným prostriedkom. Za týmto účelom sa
         vyžiada, pokiaľ je to nutné, o predloženie dodatočných dôkazov.

      …“ [neoficiálny preklad]

      13      Podľa článku 9 nariadenia č. 3887/92:

      „1.      Ak sa zistí, že skutočne zistená plocha je väčšia než plocha deklarovaná v žiadosti o pomoc ‚na plochu‘, táto deklarovaná
         plocha sa zohľadní ako základ na výpočet výšky pomoci.

      2.      Ak sa zistí, že plocha deklarovaná v žiadosti o pomoc ‚na plochu‘ presahuje zistenú plochu, základom na výpočet výšky pomoci
         bude plocha skutočne zistená v rámci kontroly. …

      …“ [neoficiálny preklad]

      14      Nariadenie Komisie (ES) č. 2419/2001 z 11. decembra 2001 stanovujúce podrobné pravidlá uplatňovania integrovaného správneho
         a kontrolného systému pre určité programy pomoci spoločenstva, zriadeného nariadením Rady (EHS) č. 3508/92 (Ú. v. ES L 327,
         s. 11; Mim. vyd. 3/034 s. 308), stanovuje:

      „2. … ak deklarovaná plocha v žiadosti o pomoc na plochu presahuje plochu určenú pre túto skupinu plodín ako výsledok administratívnej
         kontroly alebo kontroly na mieste, pomoc je vypočítaná na základe plochy stanovenej pre túto skupinu plodín.“

      II –  Skutkové okolnosti, ako vyplývajú z napadnutého rozsudku
      15      Belgické orgány zaviedli od roku 1996 identifikačný systém poľnohospodárskych parciel vypracovaný na základe leteckých fotografií
         na báze GIS‑u, ako ho upravuje článok 4 nariadenia č. 3508/92. Parcely sa na leteckých fotografiách identifikovali prostredníctvom
         manuálneho vyznačenia pestovateľmi na týchto leteckých fotografiách a následne správne úrady graficky zakótovali tieto údaje
         do GIS‑u.

      16      V súlade s článkom 9 ods. 2 nariadenia č. 729/70 a v súlade s článkom 9 ods. 2 nariadenia č. 1258/1999 služby Komisie poverené
         zúčtovaním výdavkov EPUZF‑u vykonali v Belgicku previerky od 15. do 17. mája 2001, ktoré sa týkali odvetvia plodín pestovaných
         na ornej pôde na účely zúčtovania výdavkov za rozpočtové obdobia 1999, 2000 a 2001. Tieto služby dospeli k záveru, že existujú
         nezrovnalosti v kontrolách, ktoré vykonali belgické úrady.

      17      Po výmene korešpondencie, po dvojstrannej schôdzke medzi dotknutým členským štátom a Komisiou, ako ju upravuje článok 8 ods. 1
         druhý pododsek nariadenia Komisie (ES) č. 1663/95 zo 7. júla 1995 stanovujúceho podrobné pravidlá uplatňovania nariadenia
         Rady (EHS) č. 729/70 týkajúceho sa postupu pri zúčtovaní výkazov záručnej sekcie EPUZF‑u (Ú. v. ES L 158, s. 6, Mim. vyd.
         3/018 s. 31) a po pokuse o zmierenie v súlade s rozhodnutím Komisie 94/442/ES z 1. júla 1994, ktorým sa ustanovuje zmierovací
         postup v rámci zaúčtovania výdavkov záručnej sekcie Európskeho poľnohospodárskeho usmerňovacieho a záručného fondu (EPUZF)
         (Ú. v. ES L 182, s. 45; Mim. vyd. 03/016, s. 268) Komisia prijala 30. septembra 2003 súhrnnú správu (ďalej len „súhrnná správa“).

      18      Z tejto správy vyplýva, že Komisia sa domnievala na jednej strane, že Belgické kráľovstvo porušilo tak článok 8 nariadenia
         č. 3508/92, ako aj články 6 a 9 nariadenia č. 3887/92 z dôvodu omeškania grafického zakótovania poľnohospodárskych parciel
         do GIS‑u, čím zabránilo zohľadneniu určitých spisových materiálov pri analýze rizík. Na druhej strane Komisia zistila porušenie
         uvedených ustanovení v dôsledku toho, že nebola znížená plocha pozemkov deklarovaných v žiadostiach o pomoc (ďalej len „deklarovaná
         plocha“), a/alebo v dôsledku toho, že neboli vykonané kontroly na mieste v prípadoch, v ktorých správne kontroly uvádzali,
         že deklarovaná plocha presahovala plochu tých istých parciel zakótovaných do GIS‑u (ďalej len „plocha GIS‑u“).

      19      V tejto súvislosti sa v bode B.7.1.1. uvedenej správy píše:

      „Služby Komisie prešetrovali nezrovnalosti, ktoré sa zistili prostredníctvom systému belgickej správnej kontroly za obdobie
         rokov zberu úrody 1999 až 2001. Vyšlo najavo, že belgický geografický informačný systém (GIS) bol užitočným nástrojom na určenie
         odchýlok alebo prípadných nedodržaní pravidiel. Aj keď však tieto rozdiely medzi údajmi obsiahnutými v GIS‑e a plochami, ktoré
         deklarovali poľnohospodári, boli oznámené, neboli prijaté primerané opatrenia. Následné kontroly vykonané na mieste sa týkali
         iba obmedzeného množstva prípadov, keď odchýlka bola vyššia ako 5 % na úrovni skupiny plodín. Niektoré žiadosti o pomoc, keď
         zjavné rozdiely presiahli 5 %, neboli predmetom dodatočného prešetrovania a pomoci boli vyplatené na základe deklarovanej
         plochy. Keď bol rozdiel nižší ako 5 %, žiadosti neboli vôbec považované za postihnuté nezrovnalosťami a pomoci boli vyplatené
         bez dodatočného prešetrenia na základe deklarovanej plochy.

      Ďalej vo všetkých prípadoch, keď sa nevykonala kontrola na mieste, plocha, ktorú deklaroval poľnohospodár, bola prijatá systémom
         a bola uvedená v tlačive žiadosti, ktoré bolo zaslané poľnohospodárovi na budúci rok. …

      Belgické úrady vysvetlili, že podľa ich názoru iba plochy skutočne zmerané na mieste mohli byť použité na výpočet/prepočet
         sumy pomoci.

      Služby Komisie nesúhlasia s tvrdením, podľa ktorého rozdiely zistené počas správnej kontroly vďaka GIS‑u nemôžu byť použité
         na právne odôvodnenie zníženia výšky pomoci; naopak sa domnievajú, že vyvodenie dôsledkov z odchýlok zistených na základe
         správnej kontroly nebolo zabezpečené s nevyhnutnou dôslednosťou. Skutočnosť, že belgické úrady neznížili výšku pomoci a/alebo
         neuplatnili sankcie, je bezpochyby zdrojom straty pre Fond.“

      20      V bode B.7.1.3 súhrnnej správy sa píše:

      „Na záver, Belgicko nevykonalo niektoré doplňujúce kontroly náležitým spôsobom alebo v súlade s platnou právnou úpravou. Keďže
         Belgicko neznížilo deklarované plochy a/alebo nevykonalo kontroly na mieste, keď správna kontrola poukázala na nezrovnalosti
         v deklaráciách, je zodpovedné za nadmerné výdavky Fondu.“

      21      Dňa 4. februára 2004 Komisia prijala sporné rozhodnutie, ktorým rozhodla, že pokiaľ ide o plodiny pestované na ornej pôde,
         výdavky vynaložené platobnou agentúrou alebo platobnými agentúrami akreditovanými Belgickým kráľovstvom deklarované v rámci
         záručnej sekcie EPUZF‑u na rozpočtové roky 2000 – 2002 sa paušálne znižujú o 2 %, teda vo výške 9 322 809 eur, a to z dôvodu
         nedostatkov doplňujúcich kontrol.

      III –  Konanie pred Súdom prvého stupňa a napadnutý rozsudok
      22      Návrhom podaným do kancelárie Súdneho dvora 13. apríla 2004 Belgické kráľovstvo podalo žalobu o zrušenie sporného rozhodnutia.
         Uznesením z 8. júna 2004 Súdny dvor postúpil vec Súdu prvého stupňa, ktorý ju zaregistroval pod číslom T‑221/04.

      23      Na podporu svojej žaloby Belgické kráľovstvo uviedlo tri dôvody založené po prvé na neporušení článku 8 nariadenia č. 3508/92,
         ako aj článkov 6 a 9 nariadenia č. 3887/92, po druhé na tom, že Komisia nesplnila podmienky, ktoré stanovujú usmernenia, a to
         pokiaľ ide o pojmy významný nedostatok pri uplatňovaní pravidiel Spoločenstva a skutočné riziko straty pre EPUZF, a nakoniec
         po tretie na porušení zásady proporcionality pri určení výšky finančnej opravy.

      24      Navrhlo, aby Súd prvého stupňa čiastočne zrušil sporné rozhodnutie v časti, v ktorej stanovuje pre Belgické kráľovstvo paušálnu
         opravu vo výške 2 %, alebo subsidiárne na základe svojej neobmedzenej právomoci znížil výšku výdavku vylúčeného z financovania
         na sumu 1 079 814 eur a nakoniec zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.

      25      Komisia navrhla, aby Súd prvého stupňa zamietol žalobu a zaviazal Belgické kráľovstvo na náhradu trov konania.

      26      V napadnutom rozsudku Súd prvého stupňa najskôr rozhodol, že žalobný návrh týkajúci sa zníženia finančnej opravy je neprípustný
         z dôvodu, že v oblasti EPUZF‑u žiadne ustanovenie nepriznáva súdnym orgánom Spoločenstva neobmedzenú právomoc v súlade s článkom
         229 ES.

      27      Následne, rozhodujúc o veci samej, Súd prvého stupňa pripomenul judikatúru v oblasti EPUZF‑u:

      „29      Na úvod je vhodné pripomenúť, že EPUZF financuje iba zásahy uskutočnené v súlade s ustanoveniami Spoločenstva v rámci spoločnej
         organizácie poľnohospodárskych trhov (pozri rozsudok Súdneho dvora z 24. februára 2005, Grécko/Komisia, C‑300/02, Zb. s. I‑1341,
         bod 32 a citovanú judikatúru).

      30      Rovnako je namieste pripomenúť, že je úlohou Komisie, aby preukázala porušenie predpisov, ktoré upravujú spoločnú organizáciu
         poľnohospodárskych trhov (pozri rozsudok Grécko/Komisia, už citovaný v bode 29 vyššie, bod 33 a citovanú judikatúru). Komisia
         však nie je povinná vyčerpávajúcim spôsobom preukázať nedostatky kontrol, ktoré vykonali vnútroštátne správne orgány, alebo
         nesprávnosť nimi predložených čísel, ale len existenciu vážnej a opodstatnenej pochybnosti, ktorú má a ktorá sa týka týchto
         kontrol alebo čísel (pozri rozsudok Grécko/Komisia, už citovaný v bode 29 vyššie, bod 34 a citovanú judikatúru).

      31      Dotknutý členský štát nemôže vyvrátiť zistenia Komisie bez tvrdení, ktoré sú podložené dôkazom o spoľahlivosti a funkčnosti
         systému kontroly. Ak sa mu teda nepodarí preukázať, že zistenia Komisie sú nesprávne, majú tieto zistenia za následok vznik
         vážnych pochybností týkajúcich sa vytvorenia primeraného a účinného systému opatrení pre dohľad a kontrolu (pozri rozsudok
         Grécko/Komisia, už citovaný v bode 29 vyššie, bod 35 a citovanú judikatúru).

      32      Dôvodom tohto uľahčenia dôkaznej povinnosti Komisie je, že členský štát má lepšiu možnosť zhromaždiť a preveriť údaje potrebné
         na zúčtovanie výdavkov EPUZF‑u, a že mu preto prináleží, aby predložil čo najpodrobnejší a najúplnejší dôkaz o skutočnom stave
         kontrol a číselných údajov, prípadne o nepresnostiach v tvrdeniach Komisie (rozsudok Grécko/Komisia, už citovaný v bode 29
         vyššie, bod 36 a citovaná judikatúra).

      33      Toto vymedzenie na základe judikatúry dôkazného bremena neovplyvňuje podmienka, ktorú stanovujú usmernenia a v zmysle ktorej
         paušálna finančná oprava predpokladá existenciu ‚významného nedostatku pri uplatňovaní pravidiel Spoločenstva‘. Na jednej
         strane táto podmienka sa musí vykladať so zreteľom na podmienku, ktorá je uvedená v predchádzajúcom odseku usmernení a podľa
         ktorej o paušálnych opravách sa musí uvažovať, keď Komisia zistí, že kontrolné opatrenie, ktoré výslovne vyžaduje nariadenie
         ‚alebo ktoré je implicitne nevyhnutné pre dodržanie výslovného pravidla‘ nebolo vykonané primeraným spôsobom. Na druhej strane
         vyžadovať od Komisie nielen unesenie dôkazného bremena o vážnej a opodstatnenej pochybnosti, ktorú má, ale aj preukázanie
         existencie významného nedostatku pri uplatňovaní výslovných pravidiel Spoločenstva je v rozpore s ustálenou judikatúrou Súdneho
         dvora v oblasti dôkazného bremena, ktorá zostala zachovaná po prijatí usmernení (pozri, pokiaľ ide o súčasné uplatňovanie
         tejto judikatúry a usmernení, rozsudky Súdneho dvora z 9. januára 2003, Grécko/Komisia, C‑157/00, Zb. s. I‑153, body 28, 29,
         35 a 36, a z 24. februára 2005, Holandsko/Komisia, C‑318/02, neuverejnený v Zbierke, body 34 a 35).“

      28      V bode 34 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa ďalej uviedol, že vzhľadom na tieto úvahy treba skúmať argumentáciu belgickej
         vlády voči dôvodom, na ktorých Komisia založila sporné rozhodnutie.

      29      V rámci spoločného skúmania prvého dôvodu a prvej časti druhého dôvodu sa Súd prvého stupňa v bodoch 47 až 50 napadnutého
         rozsudku pod názvom „O význame odchýlok, ktoré zistila Komisia“, domnieval, že odchýlky medzi deklarovanou plochou a plochou
         GIS‑u zistené v štádiu správnej kontroly boli odchýlkami, ktoré poukazovali na prípadné nezrovnalosti žiadostí o pomoc, z ktorých
         vyplýva riziko straty pre EPUZF.

      30      V bode 49 uvedeného rozsudku Súd prvého stupňa uviedol, že právne predpisy účinné v čase skutkových okolností nezaväzovali
         členské štáty používať GIS. Rozhodol však, že tým, že belgické úrady zaobstarali GIS vopred, predtým, než sa stal povinným
         alebo zastaraným v dôsledku zovšeobecnenia kontroly satelitným diaľkovým snímaním, získali nástroj kontroly schopný poskytnúť
         relevantné údaje nad rámec povinností výslovne vyplývajúcich z článku 6 ods. 2 nariadenia č. 3887/92. Podľa Súdu prvého stupňa
         Komisia nemohla nezohľadniť túto skutočnosť, ktorá zakladala vážnu a opodstatnenú pochybnosť a jasne naznačovala riziko straty
         pre EPUZF len preto, lebo systém, ktorý odhalil odchýlky, nebol povinný alebo nebol zriadený na tento účel.

      31      Následne Súd prvého stupňa v bode 52 napadnutého rozsudku pripustil, že právna úprava účinná v čase skutkových okolností neukladala
         členským štátom výslovne povinnosť uplatňovať kontrolné postupy, ktoré stanovila Komisia vo svojej súhrnnej správe. Podľa
         právnej úvahy Súdu prvého stupňa, ktorá vychádza z judikatúry založenej rozsudkami Súdneho dvora z 12. júna 1990, Nemecko/Komisia
         (C‑8/88, Zb. s. I‑2321, bod 16), a zo 14. apríla 2005, Španielsko/Komisia (C‑468/02, bod 35), však tieto povinnosti reagovať
         na odchýlky, ktoré zistil GIS, vyplývali prípadne implicitne z účinnej právnej úpravy, podľa ktorej je úlohou členských štátov
         vytvoriť systém kontroly a dohľadu.

      32      V bodoch 53 a 54 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa spresnil, že z tejto právnej úpravy vyplynulo, že členské štáty sú
         povinné vykonávať hĺbkové administratívne kontroly a kontroly na mieste, ktoré umožnia zabezpečiť riadne dodržiavanie hmotnoprávnych
         a procesných podmienok na poskytovanie pomoci. Ďalej Súd prvého stupňa uviedol, že z judikatúry tiež vyplýva, že správna kontrola,
         ktorá predchádza kontrolám na mieste, musí byť vykonávaná takým spôsobom, aby z nej vnútroštátne orgány mohli vyvodiť všetky
         možné závery, či už isté alebo neisté, o dodržiavaní podmienok na poskytovanie pomoci (pozri najmä rozsudky z 3. októbra 1996,
         Nemecko/Komisia, C‑41/94, Zb. s. I‑4733, bod 17, a zo 14. apríla 2005, Španielsko/Komisia, už citovaný, bod 40).

      33      V bode 55 napadnutého rozsudku sa teda Súd prvého stupňa domnieval, že voči riziku straty pre EPUZF, ktoré bolo jednoznačne
         zistené počas správnej kontroly, nečinnosť belgických orgánov sa jasne rovnala neprijatiu implicitných opatrení nevyhnutných
         na dodržiavanie výslovných pravidiel účinných v čase skutkových okolností.

      34      V bode 57 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa vyvodil záver, že belgické úrady boli povinné reagovať na odchýlky, ktoré
         odhalil GIS.

      35      Pokiaľ ide o opatrenia, ktoré prijalo Belgické kráľovstvo, Súd prvého stupňa sa však v bode 62 napadnutého rozsudku domnieval,
         že za týchto podmienok a vzhľadom na skutočnosti, ktoré sa zistili počas previerok vykonaných v priebehu mája 2001, Komisia
         mohla zotrvať v závažných pochybnostiach o presnosti deklarovaných plôch a o účinnosti vykonaných kontrol.

      36      Následne v bodoch 65 až 70 napadnutého rozsudku sa Súd prvého stupňa stotožnil s tvrdením Komisie, podľa ktorého z dôvodu
         omeškania kótovania údajov do GIS‑u niektoré spisové materiály mohli uniknúť kontrole na mieste. Súd prvého stupňa sa najmä
         domnieval:

      „69      Keďže belgická vláda neuviedla relevantné skutočnosti, ktoré by mohli vyvrátiť tvrdenia Komisie o nevykonaní kontroly na mieste
         z dôvodu omeškania kótovania, nutné je konštatovať, že určitý počet spisových materiálov unikol takejto kontrole (pozri v tomto
         zmysle rozsudok Súdneho dvora z 10. novembra 2005, Taliansko/Komisia, C‑307/03, neuverejnený v Zbierke, body 33 až 35).

      70      Skutočnosť, že žiadna právna úprava týkajúca sa EPUZF‑u nestanovovala grafické zakótovanie pred 31. augustom každoročne, nespochybňuje
         tento záver. Neexistencia výslovne stanovených povinností totiž nemôže odstrániť pochybnosti, ktoré vznikli z dôvodu nevykonania
         kontrol na mieste. V každom prípade, ak toto omeškanie má za následok nevykonanie kontroly, je to v rozpore so všeobecnou
         povinnosťou úradu vykonať takéto kontroly. Rovnako skutočnosť, že kontroly na mieste boli vykonávané po 31. auguste a boli
         dôvodom na opravy, neznamená, že všetky potrebné kontroly boli vykonané, a nepreukazuje, že tieto kontroly na mieste vyplývali
         z účinnej analýzy rizík vykonanej po 31. auguste.“

      37      Súd prvého stupňa v bodoch 71 a 72 tohto rozsudku teda dospel k záveru, že členský štát žalobca neuviedol dostatočné skutočnosti,
         ktoré by umožnili vyvrátiť vážne a opodstatnené pochybnosti Komisie o spoľahlivosti kontrol, ktoré vyplynuli z nedostatočného
         zohľadnenia odchýlok, ktoré odhalil GIS, a z nevykonania kontroly. Domnieval sa, že preto bola Komisia oprávnená uplatniť
         finančnú opravu. Za týchto podmienok prvý dôvod, ako aj prvá časť druhého dôvodu sa zamietli.

      38      Pokiaľ ide o druhú časť druhého dôvodu založenú na neexistencii skutočného rizika straty pre EPUZF a tretí dôvod založený
         na neprimeranom charaktere paušálnej opravy so zreteľom na stratu, ktorá skutočne vznikla EPUZF‑u, ktorými sa Súd prvého stupňa
         rozhodol zaoberať spoločne, tento súd sa nestotožnil s metódou výpočtu, ktorú uviedlo Belgické kráľovstvo, aby preukázalo
         údajne neprimeranú povahu uplatnených finančných opráv. V bodoch 88 a 90 napadnutého rozsudku najmä zdôraznil, že extrapolácie,
         ktoré uviedla belgická vláda a ktoré majú preukázať maximálnu stratu, ktorá vznikla EPUZF‑u, nezohľadňovali vrátenie nenáležitých
         platieb a že bolo nemožné vedieť, či obsahovali spisové materiály, ktoré boli s omeškaním zakótované.

      39      Zo skutočnosti, že tento členský štát nemohol preukázať maximálnu stratu, ktorá vznikla EPUZF‑u, Súd prvého stupňa v bodoch
         92 a 93 napadnutého rozsudku vyvodil záver, že Komisia mohla v súlade s právom uložiť paušálnu opravu, a keďže tá bola stanovená
         na najnižšej úrovni určenej usmerneniami, čiže vo výške 2 %, a keďže tieto usmernenia Belgické kráľovstvo nenapadlo, potom
         táto oprava v nijakom prípade nemohla porušiť zásadu proporcionality.

      40      Preto Súd prvého stupňa zamietol druhú časť druhého dôvodu, ako aj tretí dôvod.

      41      Za týchto podmienok Súd prvého stupňa žalobu zamietol a Belgické kráľovstvo zaviazal na náhradu trov konania.

      IV –  Návrhy účastníkov konania
      42      V tomto odvolaní Belgické kráľovstvo navrhuje, aby Súdny dvor:

      –        zrušil napadnutý rozsudok a sporné rozhodnutie,
      –        subsidiárne zrušil napadnutý rozsudok a na základe neobmedzenej právomoci znížil výšku finančnej opravy na 1 491 085 eur,
      –        ešte viac subsidiárne zrušil napadnutý rozsudok a vrátil vec Súdu prvého stupňa na ďalšie konanie,
      –        zaviazal Komisiu na náhradu trov konania pred Súdom prvého stupňa a Súdnym dvorom.
      43      Komisia vo svojom vyjadrení navrhuje zamietnuť odvolanie a zaviazať Belgické kráľovstvo na náhradu trov konania.

      V –  Odvolacie dôvody
      44      Na podporu svojho odvolania Belgické kráľovstvo uvádza v podstate päť odvolacích dôvodov na zrušenie napadnutého rozsudku,
         ktoré sú založené na:

      –        skreslení skutkových okolností,
      –        porušení článku 8 nariadenia č. 3508/92, ako aj článkov 6 a 9 nariadenia č. 3887/92,
      –        porušení povinnosti odôvodnenia,
      –        porušení zásady proporcionality a
      –        nesprávnom právnom posúdení, pokiaľ ide o neexistenciu neobmedzenej právomoci súdnych orgánov Spoločenstva o výške finančných
         opráv, ktoré stanovila Komisia v oblasti EPUZF‑u.

      A –  O prvom dôvode založenom na skreslení skutkových okolností
      1.     Argumentácia účastníkov konania
      45      Belgické kráľovstvo tvrdí, že Súd prvého stupňa skreslil skutkové okolnosti, keď v bode 47 napadnutého rozsudku konštatoval
         najmä, že „ak z GIS‑u pri správnej kontrole vyplynie, že plocha deklarovaná v žiadosti o pomoc presahuje plochu GIS‑u, takýto
         rozdiel predstavuje odchýlku, ktorá naznačuje prípadné nezrovnalosti tejto žiadosti“, lebo „ak plocha GIS‑u zodpovedá viac
         skutočnej ploche než ploche deklarovanej v žiadosti o pomoc, potom vyplatenie pomoci na plochu na základe deklarovanej plochy
         predstavuje neoprávnené vyplatenie pomoci v prospech žiadateľa, a teda stratu pre EPUZF“.

      46      Takéto tvrdenie vyjadruje nesprávne pochopenie fungovania GIS‑u zriadeného Belgickým kráľovstvom. Podľa jeho názoru predstavuje
         skreslenie skutkových okolností, pokiaľ Súd prvého stupňa považuje GIS za nástroj merania, ktorý sa približuje skôr skutočným
         údajom o ploche ako údajom, ktoré deklarovali poľnohospodári, a že preto tento systém umožňuje zistiť odchýlky a zistiť nepochybne
         riziká strát pre EPUZF. Podľa názoru tohto členského štátu však GIS slúži len na identifikáciu poľnohospodárskych parciel
         a určenie prekrytia parciel a odhalenie dvojitých deklarácií bez toho, aby umožňoval určiť skutočné plochy parciel, najmä
         z toho dôvodu, že niektoré použité fotografie sú staré.

      47      Komisia tvrdí, že Súd prvého stupňa v bode 47 napadnutého rozsudku sa nedomnieval, že GIS bol nástrojom na meranie, ale že
         neprimeranosť medzi deklarovanou plochou a plochou GIS‑u umožňovala zotrvať v závažných pochybnostiach o skutočnom stave plochy,
         ktorú deklaroval poľnohospodár. Okrem toho cieľ, ktorý spája Belgické kráľovstvo s GIS‑om, je nedostatočný vzhľadom na požiadavky
         vyplývajúce z článku 6 ods. 2 písm. a) nariadenia č. 3887/92, ktoré stanovuje, že správna kontrola žiadostí o pomoc spočíva
         najmä v krížových kontrolách. Použitie príslovky „najmä“ má nevyhnutne za následok to, že správna kontrola obsahuje iné opatrenia
         ako iba tieto krížové kontroly.

      2.     Posúdenie Súdnym dvorom
      48      Treba konštatovať, že v bode 47 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa vychádzal z konštatovania, že keď plocha deklarovaná
         v žiadosti o pomoc presahovala plochu GIS‑u, potom ide o odchýlku, ktorá poukazuje na prípadnú nezrovnalosť. V tomto prípade
         a za predpokladu, že plocha GIS‑u zodpovedá viac skutočnej ploche než ploche uvedenej v žiadosti o pomoc, Súd prvého stupňa
         totiž chcel len konštatovať, že za týchto okolností vyplatenie pomoci na plochu v závislosti od deklarovanej plochy mohlo
         mať za následok neoprávnené vyplatenie pomoci v prospech žiadateľa, a teda stratu pre EPUZF.

      49      Súd prvého stupňa však vôbec netvrdil, že GIS bol spoľahlivým nástrojom merania, ako sa mu snaží vytýkať Belgické kráľovstvo.
         V odpovedi na tvrdenia tohto členského štátu, pokiaľ ide o nepresnosti údajov GIS‑u, v bode 48 napadnutého rozsudku zdôraznil,
         že nepresnosti týchto údajov nespôsobovali ich bezvýznamnosť, ale naopak spôsobovali, že nebol vylúčený vznik rizika straty
         pre EPUZF. Súd prvého stupňa takto uznal nepresnosť údajov GIS‑u. No konštatovaním, že takáto nepresnosť bránila zisteniu
         toho, či takáto strata bola skutočnou, z uvedeného vyvodil záver, že takto jasne preukázané odchýlky poukazovali na riziko
         straty pre EPUZF.

      50      Súd prvého stupňa úvahou najmä v bode 49 napadnutého rozsudku v skutočnosti smeroval k tomu, že GIS nie je nástrojom na meranie,
         ale nástrojom kontroly, prostredníctvom ktorého možno pochopiť deklarované plochy. Takto nemal v úmysle priznať viac spoľahlivosti
         údajom o plochách GIS‑u než údajom vyplývajúcim zo žiadostí o pomoc.

      51      Pokiaľ ide o schopnosť GIS‑u odhaliť odchýlky, treba konštatovať, že tak deklarované plochy, ako aj plochy GIS‑u vyplývali
         in fine z deklarácií poľnohospodárov, pričom deklarované plochy zodpovedali plochám, ktoré uviedli poľnohospodári v tlačivách žiadosti
         o pomoc, zatiaľ čo druhé vyplynuli z ich manuálneho vyznačenia poľnohospodármi na leteckých fotografiách.

      52      Keďže však neexistuje kontrola na mieste ani akékoľvek ďalšie dodatočné preverenie, potom ani deklarované rozlohy, ani plochy
         vyplývajúce z GIS‑u nemožno potvrdiť ako presné. Preto rozpor medzi týmito dvoma zdrojmi informácií mohol byť odchýlkou (pozri
         v tomto zmysle rozsudky Súdneho dvora z 19. septembra 2002, Nemecko/Komisia, C‑377/99, Zb. s. I‑7421, bod 48, ako aj z 12. januára
         2006, Nemecko/Komisia, C‑183/03, body 61 a 62).

      53      Preto Súd prvého stupňa v bode 47 napadnutého rozsudku správne vyjadril právny názor, že keď GIS poukáže počas správnej kontroly
         na to, že deklarovaná plocha presahuje plochu GIS‑u, potom uvedený rozdiel predstavuje odchýlku naznačujúcu prípadnú nezrovnalosť
         tejto žiadosti.

      54      Prvý odvolací dôvod sa ako nedôvodný zamieta.

      B –  O druhom dôvode založenom na porušení článku 8 nariadenia č. 3508/92, ako aj článkov 6 a 9 nariadenia č. 3887/92
      55      Tento dôvod sa skladá v podstate zo štyroch častí, ktoré treba skúmať oddelene.

      1.     O prvej časti založenej na porušení článku 6 ods. 7 nariadenia č. 3887/92
      a)     Argumentácia účastníkov konania
      56      Belgické kráľovstvo sa domnieva, že Súd prvého stupňa porušil článok 6 ods. 7 nariadenia č. 3887/92, keď sa domnieval, že
         členský štát tým, že vytvoril GIS, mal k dispozícii relevantný nástroj na meranie plochy poľnohospodárskych parciel, hoci
         na jednej strane výber nástrojov na meranie je v právomoci iba členských štátov a na druhej strane tento členský štát si na
         účely oficiálneho merania vybral geometriu alebo fotometrickú interpretáciu satelitných snímok.

      57      Takto Súd prvého stupňa mohol v bode 49 napadnutého rozsudku iba konštatovať, že belgické úrady mali na základe GIS‑u k dispozícii
         nástroj kontroly schopný poskytnúť relevantné údaje nad rámec povinností, ktoré výslovne vyplývajú z článku 6 ods. 2 uvedeného
         nariadenia.

      58      Komisia pripomína, že belgické úrady si z vlastnej iniciatívy zvolili možnosť použitia leteckých fotografií, aby vykonali
         správne kontroly vyžadované nariadením č. 3508/92. Preto mali v prípade rozdielov medzi deklarovanou plochou a plochou GIS‑u
         vyvodiť všetky dôsledky, čo však neurobili. Okrem toho odkaz na článok 6 ods. 7 nariadenia 3887/92 nie je relevantný, keďže
         toto ustanovenie o technických meraniach sa uplatňuje na určenie plochy poľnohospodárskych parciel v rámci kontroly na mieste.

      b)     Posúdenie Súdnym dvorom
      59      Treba pripomenúť, ako sa konštatuje v bode 49 tohto rozsudku, že Súd prvého stupňa nepriznal belgickému GIS‑u kvalitu nástroja
         na meranie. Okolnosť, že sa v bode 49 napadnutého rozsudku domnieval, že GIS bol nástrojom kontroly schopným poskytnúť relevantné
         údaje nad rámec povinností, ktoré výslovne vyplývajú z článku 6 ods. 2 uvedeného nariadenia, nemôže spochybniť toto konštatovanie.

      60      Súdu prvého stupňa preto nemožno vytýkať, že vymedzil namiesto Belgického kráľovstva nástroj na meranie, ktorý mal v úmysle
         použiť v súlade s článkom 6 ods. 7 tohto nariadenia na účely určenia plochy poľnohospodárskych parciel.

      61      Preto nemožno uznať prvú časť druhého žalobného dôvodu.

      2.     O druhej časti, ktorá sa týka implicitných záväzkov
      a)     Argumentácia účastníkov konania
      62      Belgické kráľovstvo vytýka Súdu prvého stupňa, že retroaktívne stanovil členským štátom spôsoby kontroly, ktoré Komisia upravila
         v jej súhrnnej správe, ktorá slúžila ako základ sporného rozhodnutia, hoci právna úprava účinná v čase skutkových okolností
         neukladala povinnosť uplatňovať ich. V prípade, že deklarovaná plocha bola väčšia ako plocha GIS‑u, boli členské štáty povinné
         buď vykonať kontrolu na mieste, alebo znížiť plochu, na ktorú sa poskytne pomoc.

      63      Podľa názoru Belgického kráľovstva takéto povinnosti sú v rozpore so znením článku 6 ods. 3 nariadenia č. 3887/92, na základe
         ktorého predmetom kontrol na mieste musí byť len významná vzorka, ktorá obsahuje aspoň 5 % žiadostí o pomoc.

      64      Ďalej účinná právna úprava neurčovala v rámci správnych kontrol zníženie plochy, na ktorú sa poskytne pomoc, iba na základe
         údajov GIS‑u. Takéto zníženie v súlade s článkom 9 ods. 2 nariadenia 3887/92 bolo stanovené len v prípade, že deklarovaná
         plocha bola väčšia ako plocha určená v skutočnosti. Takéto určenie však mohlo byť v súlade so zákonom možné podľa práva uplatniteľného
         ratione temporis iba v rámci kontroly na mieste v zmysle judikatúry vyplývajúcej z rozsudku Súdneho dvora z 28. novembra 2002, Agrargenossenschaft
         Pretzsch (C‑417/00, Zb. s. I‑11053, bod 48). Takúto povinnosť zníženia v štádiu správnej kontroly určite zaviedol článok 31
         nariadenia č. 2419/2001, ale bola uplatniteľná len od roku zberu úrody 2002.

      65      Okrem toho uloženie takýchto implicitných povinností nebolo nevyhnutné, pokiaľ členský štát žalobca zohľadnil spomenuté odchýlky
         v rámci analýzy rizík.

      66      Nakoniec tieto implicitné povinnosti porušujú na jednej strane zásadu právnej istoty, keďže ukladajú sankcie poľnohospodárom
         v štádiu správnej kontroly, hoci takúto sankciu stanovovala právna úprava účinná ratione temporis, len pre nedostatky zistené v rámci kontroly na mieste. Na druhej strane porušujú zásadu zákazu diskriminácie, pretože trestajú
         iba členský štát, ktorý zaviedol presný a účinný systém založený na leteckých fotografiách, čím išiel nad rámec povinností,
         ktoré ho zaväzovali v štádiu správnej kontroly.

      67      Najskôr Komisia pripomína, že predmetom správnej kontroly musí byť súbor žiadostí o pomoc. Aby bol zabezpečený potrebný účinok
         tejto správnej kontroly, malo teda Belgické kráľovstvo vzhľadom na odhalené rozdiely medzi deklarovanou plochou a plochou
         GIS‑u reagovať. Teda je v súlade s právom, že Súd prvého stupňa rozhodol tak, že nečinnosť belgických úradov bola porovnateľná
         s neprijatím kontrolných opatrení, ktoré sú implicitne nevyhnutné na dodržiavanie jedného z výslovných pravidiel účinných
         v čase skutkových okolností. Nejde teda o vytvorenie implicitných povinností, ale o zistenie povinností, ktoré súvisia s dodržiavaním
         existujúcich výslovných povinností.

      68      Pokiaľ ide o implicitnú povinnosť znížiť plochu, ktorá sa má zohľadniť pri výpočte pomoci, keď deklarovaná plocha je väčšia
         ako plocha GIS‑u, Komisia tvrdí, že judikatúra Súdneho dvora zakotvuje túto povinnosť počas všetkých druhov kontrol a že v každom
         prípade belgické úrady mohli vykonať kontrolu na mieste na účely tohto zníženia. Ďalej článok 31 ods. 2 nariadenia č. 2419/2001,
         ktorý stanovuje takéto zníženie v štádiu správnej kontroly, je len objasnením článku 9 ods. 2 nariadenia č. 3887/92, ktorý
         je uplatniteľný ratione temporis.

      69      Podľa názoru Komisie tvrdenie, ktoré sa týka právnej istoty, je neopodstatnené, keď, ako pripomenul Súd prvého stupňa v bode
         56 napadnutého rozsudku, belgické úrady môžu vykonať kontrolu na mieste. Ďalej zásada zákazu diskriminácie, na ktorú poukázalo
         Belgické kráľovstvo, sa neuplatňuje v situáciách, keď členské štáty majú na základe právnych predpisov Spoločenstva na výber
         medzi viacerými technickými možnosťami. Len čo si zvolilo metódu identifikácie, pričom treba spresniť, že si ju zvolili aj
         ďalšie členské štáty, Belgické kráľovstvo bolo povinné používať údaje vyplývajúce z tohto nástroja, aby vykonalo kontroly
         v súlade s článkom 6 ods. 1 nariadenia č. 3887/92.

      b)     Posúdenie Súdnym dvorom
      70      Na úvod treba konštatovať, ako pripomenul Súd prvého stupňa v bode 52 napadnutého rozsudku, že aj keď právna úprava týkajúca
         sa poskytovania pomoci a prémií neukladá členským štátom výslovne povinnosť prijať opatrenia dozoru a spôsoby kontroly, ako
         ich uviedla Komisia počas zúčtovania výdavkov EPUZF‑u, takáto povinnosť môže členským štátom vyplynúť prípadne implicitne
         zo skutočnosti, že na základe predmetnej právnej úpravy sú členské štáty povinné vytvoriť účinný systém dohľadu a kontroly
         (pozri v tomto zmysle rozsudky z 12. júna 1990, Nemecko/Komisia, už citovaný, bod 16, a zo 14. apríla 2005, Španielsko/Komisia,
         už citovaný, bod 35).

      71      Preto vzniká otázka, či povinnosti, na ktoré odkazuje Súd prvého stupňa v napadnutom rozsudku, implicitne vyplývajú z povinnosti,
         ktorá zaväzuje členské štáty povinnosťou vytvoriť účinný systém kontroly a dohľadu, prípadne či sú v rozpore s niektorými
         ustanoveniami práva Spoločenstva.

      i)     O rozsahu a existencii popieraných implicitných povinností
      72      V tejto súvislosti treba zdôrazniť na jednej strane, že správna kontrola a kontrola na mieste boli zákonodarcom Spoločenstva
         koncipované ako dva nástroje preverenia, ktoré, hoci sú oddelené, sa navzájom dopĺňajú (pozri rozsudky z 3. októbra 1996,
         Nemecko/Komisia, už citovaný, bod 43, a zo 14. apríla 2005, Španielsko/Komisia, už citovaný, bod 39). Na druhej strane správna
         kontrola, ktorá predchádza kontrolám na mieste, sa musí vykonať takým spôsobom, aby z nej vnútroštátne orgány mohli vyvodiť
         všetky možné závery, či už isté alebo neisté, o dodržiavaní podmienok na poskytnutie pomoci a prémií (pozri rozsudky z 3. októbra
         1996, Nemecko/Komisia, už citovaný, bod 17, a zo 14. apríla 2005, Španielsko/Komisia, už citovaný, bod 40).

      73      Ako sa však konštatuje v bode 52 tohto rozsudku, ak neexistuje kontrola na mieste alebo ďalšie akékoľvek dodatočné preverenie,
         potom ani deklarované plochy, ani plochy vyplývajúce z GIS‑u nemohli byť potvrdené ako presné. Preto rozpor medzi týmito dvoma
         zdrojmi informácií mohol byť odchýlkou, ktorá poukazuje na riziko straty pre EPUZF.

      74      V prípade takýchto odchýlok mali teda vnútroštátne úrady vyvodiť všetky možné závery, či už isté alebo neisté, o dodržiavaní
         podmienok na poskytnutie pomoci.

      75      Z uvedeného vyplýva, že takéto odchýlky povzbudzovali predmetný členský štát, aby prijal kontrolné opatrenia, či už ide o kontroly
         na mieste alebo akékoľvek ďalšie dodatočné preverenie, a že v tejto súvislosti jednoduché zohľadnenie v analýze rizík uvedených
         odchýlok sa ukázalo nedostatočné na účely odstránenia pochybností, ktoré sa týkajú nepresnosti deklarovaných plôch.

      76      Preto argumentácia Belgického kráľovstva, ktorá smeruje k spochybneniu existencie v prejednávanej veci implicitných povinností
         vykonať kontrolu na mieste alebo ďalšie administratívne kontroly, musí byť zamietnutá ako neopodstatnená.

      77      Rovnako treba konštatovať, že v bode 71 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa mohol správne vyvodiť záver, že odchýlky odhalené
         GIS‑om boli nedostatočne zohľadnené, a to napriek tomu, že boli zohľadnené v analýze rizík.

      78      Pokiaľ ide o povinnosť zníženia uvedenú v bode 51 napadnutého rozsudku, ak sa aj Súd prvého stupňa v nasledujúcom bode tohto
         rozsudku nepochybne domnieval, že táto povinnosť implicitne vyplývala z povinnosti, ktorá zaväzuje členské štáty vytvoriť
         účinný systém kontroly a dohľadu, napriek tomu nevysvetlil rozsah tejto povinnosti explicitne. Preto slabosti v sekundárnych
         kontrolách, ktoré vyplývajú z neexistencie kontroly na mieste a/alebo zníženia deklarovaných plôch, ktoré boli predmetom diskusie
         pred Súdom prvého stupňa, sa môžu chápať len vzhľadom na súhrnnú správu, v ktorej boli tieto dôvody pôvodne vyjadrené a rozvinuté.

      79      Ako je však vysvetlené v bodoch 19 a 20 tohto rozsudku, Komisia v podstate vytýka tomuto členskému štátu v bode B.7.1.1 uvedenej
         správy, že nezabezpečil s nevyhnutnou dôslednosťou vyvodenie dôsledkov z odchýlok zistených na základe správnej kontroly,
         a v bode B.7.1.3, že neznížil deklarované plochy a/alebo nevykonal kontroly na mieste, keď správna kontrola odhalila odchýlky.
         Komisia bezpochyby uviedla, že rozdiely medzi deklarovanými plochami a plochami GIS‑u zistené v štádiu správnej kontroly mohli
         právne odôvodniť zníženie výšky pomoci, nevyjadrila sa však ku konkrétnym spôsobom, ktoré by mohli viesť k takémuto zníženiu.

      80      Z toho vyplýva, že Komisia nevyžadovala od Belgického kráľovstva zníženie plôch, na ktoré sa poskytne subvencia iba na základe
         údajov GIS‑u, ako to tvrdí tento členský štát.

      81      Okrem toho tento členský štát nemôže vytýkať Súdu prvého stupňa, že v bodoch 51 a 52 napadnutého rozsudku vyžadoval, aby boli
         deklarované plochy znížené iba na základe údajov o plochách GIS‑u. Podobná požiadavka totiž vôbec nie je uvedená v napadnutom
         rozsudku.

      82      Preto odvolacie dôvody o údajnej povinnosti znížiť deklarované plochy na základe plôch GIS‑u sa musia zamietnuť ako nedôvodné.

      ii)  O nezlučiteľnosti implicitných povinností s niektorými požiadavkami vyvodenými z práva Spoločenstva
      83      Predovšetkým, aj za predpokladu, že v súlade s článkom 9 ods. 2 nariadenia č. 3887/92 uplatniteľným ratione temporis akékoľvek zníženie subvencie mohlo byť urobené len na základe plôch zistených v súlade so zákonom, a to po vykonaní kontroly
         na mieste, je nutné konštatovať, že v každom prípade členský štát žalobca mohol vykonať takúto kontrolu na účely zníženia
         plochy, na ktorú sa má poskytnúť subvencia.

      84      Preto nemožno Súdu prvého stupňa vytýkať, že porušil článok 9 ods. 2 nariadenia č. 3887/92 a judikatúru vyplývajúcu z už citovaného
         rozsudku Agrargenossenschaft Pretzsch, keď sformuloval právny názor, že belgické úrady boli povinné reagovať primerane na
         odchýlky odhalené ich GIS‑om v štádiu správnej kontroly.

      85      V každom prípade treba zdôrazniť, že cieľmi nariadenia č. 3887/92 v súlade so siedmym a s deviatym odôvodnením je účinným
         spôsobom kontrolovať dodržiavanie ustanovení v oblasti pomoci Spoločenstva a prijať ustanovenia, ktoré majú predchádzať a účinne
         sankcionovať nezrovnalosti a podvody (pozri v tomto zmysle rozsudok Agrargenossenschaft Pretzsch, už citovaný, bod 33).

      86      Takto v prípade existencie odchýlok, pokiaľ ide o presnosť deklarovaných plôch, povinnosť vykonať kontroly na mieste a/alebo
         znížiť deklarované plochy po určení predmetných plôch, čo nie je vôbec v rozpore s uplatniteľnou právnou úpravou, v skutočnosti
         smeruje k naplneniu cieľov tejto právnej úpravy, ktoré sú uvedené v predchádzajúcom bode tohto rozsudku.

      87      Následne je nutné konštatovať, že implicitné povinnosti, ktoré vyvodil Súd prvého stupňa, vôbec neporušujú ustanovenia článku
         6 ods. 3 nariadenia č. 3887/92, na základe ktorých predmetom kontrol na mieste mala byť len významná vzorka, ktorá obsahuje
         aspoň 5 % žiadostí o podporu.

      88      Na jednej strane totiž toto ustanovenie ustanovuje kontrolu členským štátom aspoň 5 % žiadostí o pomoc, čo nevylučuje, aby
         predmetom kontrol mohol byť ich väčší pomer, a na druhej strane, ako konštatoval Súd prvého stupňa v bode 56 napadnutého rozsudku,
         spisové materiály, ktoré vykazujú odchýlky, predstavovali len 2,1 % až 4 % spisových materiálov žiadostí o pomoc.

      89      Pokiaľ ide o uvádzané porušenie zásady právnej istoty, treba zdôrazniť, že počas správnej kontroly v prípade odchýlky, ktorá
         poukazuje na prípadné precenenie deklarovanej plochy, suma pomoci mohla byť opravená na základe plochy skutočne určenej počas
         kontroly na mieste.

      90      Preto Belgické kráľovstvo nemohlo uviesť v prospech poľnohospodárov zásadu právnej istoty, ktorá bráni zníženiu plochy, na
         ktorú sa má poskytnúť subvencia, v štádiu správnej kontroly.

      91      Pokiaľ ide o uvádzané porušenie zásady rovnosti zaobchádzania, najskôr treba zdôrazniť, že každý prípad musí byť v zásade
         posudzovaný oddelene, aby sa zistilo, či predmetný členský štát počas uskutočnenia finančných operácií EPUZF‑om splnil požiadavky,
         ktoré vyplývajú z práva Spoločenstva, a pokiaľ ich nesplnil, tak do akej miery (rozsudky z 18. mája 2000, Belgicko/Komisia,
         C‑242/97, Zb. s. I‑3421, bod 129, a z 20. septembra 2001, Belgicko/Komisia, C‑263/98, Zb. s. I‑6063, bod 132).

      92      To neznamená, že členský štát nie je oprávnený dovolávať sa porušenia zásady rovnosti zaobchádzania. Môže tak však urobiť
         len vtedy, ak sú uvádzané prípady prinajmenšom porovnateľné vzhľadom na všetky okolnosti, ktoré ich charakterizujú, ku ktorým
         patrí najmä obdobie, počas ktorého boli výdavky vynaložené, predmetné odvetvia a charakter vytýkaných nezrovnalostí (pozri
         rozsudky z 18 mája 2000, Belgicko/Komisia, už citovaný, bod 130, a z 20. septembra 2001, Belgicko/Komisia, už citovaný, bod
         133).

      93      Následne treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry môže existovať zakázaná diskriminácia v prípade, že sa s porovnateľnými
         situáciami zaobchádza rôzne, ibaže je takéto zaobchádzanie objektívne odôvodnené (pozri v tomto zmysle rozsudky z 18. mája
         1994, Codorniu/Rada, C‑309/89, Zb. s. I‑1853, bod 26, a z 13. septembra 2001, Španielsko/Komisia, C‑375/99, Zb. s. I‑5983,
         bod 28).

      94      Keďže však Belgické kráľovstvo malo vďaka dobrovoľne zriadenému systému k dispozícii relevantné informácie, ktoré ďalšie členské
         štáty v prípade nepoužitia takého nepovinného systému v čase skutkových okolností nemali, situácia Belgického kráľovstva a situácia
         ostatných členských štátov nebola porovnateľná (pozri v tomto zmysle rozsudky z 20. septembra 2001, Belgicko/Komisia, už citovaný,
         body 135 a 136, ako aj z 13. septembra 2001, Španielsko/Komisia, už citovaný, bod 29).

      95      Z toho vyplýva, že keďže situácie neboli porovnateľné, zásada rovnosti zaobchádzania nebola porušená.

      96      Preto tým, že Súd prvého stupňa v bode 49 napadnutého rozsudku zaujal stanovisko, že Komisia nemohla prehliadnuť predmetné
         odchýlky z jednoduchého dôvodu, že systém, ktorý ich odhalil, nebol povinný alebo nebol určený na tento účel, nedospel k nesprávnemu
         právnemu posúdeniu.

      97      Vzhľadom na predchádzajúce úvahy nemožno druhú časť druhého dôvodu uznať.

      3.     O tretej časti, ktorá sa týka uplatniteľnosti hranice odchýlky v štádiu správnej kontroly
      a)     Argumentácia účastníkov konania
      98      Touto časťou Belgické kráľovstvo vytýka Súdu prvého stupňa, že porušil ustanovenia článku 8 nariadenia č. 3508/92, ako aj
         článkov 6 a 9 nariadenia č. 3887/92, pretože sa nesprávne domnieval, že systém belgickej kontroly nebol účinný v dôsledku
         neexistencie vyvodenia dôsledkov z údajov pochádzajúcich z GIS‑u. Súd prvého stupňa odôvodnil odmietnutie argumentácie belgickej
         vlády len jediným dôvodom, z právnej stránky nesprávnym, to znamená, že žiadna hranica odchýlky nemohla byť uplatniteľná v štádiu
         správnych kontrol.

      99      Komisia tvrdí, že hranica odchýlky, ktorú uvádzajú belgické úrady, sa týka len fyzických kontrol a neistôt, ktoré súvisia
         s týmto typom kontrol. To nemôže odôvodniť hranicu odchýlky v správnych kontrolách, keď plocha referenčných parciel musí byť
         vopred stanovená v každej žiadosti a v rámci akejkoľvek formy kontroly vrátane správnych kontrol.

      100    Komisia uznala, že hranica odchýlky je prípustná počas pôvodnej tvorby referenčných parciel uskutočnenej na základe článku
         4 nariadenia č. 3508/92, ale takúto hranicu nemožno používať opakovane a trvalo podľa vzoru praxe belgických úradov, ak bol
         už systém vytvorený.

      b)     Posúdenie Súdnym dvorom
      101    Treba zdôrazniť, že Súd prvého stupňa sa v bode 60 napadnutého rozsudku bezpochyby domnieval, že hranicu odchýlky nemožno
         v štádiu správnej kontroly pripustiť. V bode 61 napadnutého rozsudku však konštatoval, že kontroly, ktoré vykonali belgické
         úrady, mohli zabrániť len tomu, aby boli pomoci vyplatené bez dodatočných vyšetrovaní, pokiaľ ide o niektoré spisové materiály
         vykazujúce odchýlky v rozsahu menšom ako 5 %.

      102    Preto nezávisle od otázky uplatniteľnosti hranice odchýlky 5 % v štádiu správnej kontroly Súd prvého stupňa v každom prípade
         konštatoval nedostatky vo vykonaných kontrolách v prípade spisových materiálov vykazujúcich odchýlku väčšiu ako 5 % medzi
         deklarovanou plochou a plochou vyplývajúcou z GIS‑u.

      103    Preto je tretia časť druhého dôvodu neuplatniteľná.

      4.     O štvrtej časti týkajúcej sa omeškaného kótovania údajov do GIS‑u
      a)     Argumentácia účastníkov konania
      104    Touto časťou sa Belgické kráľovstvo snaží preukázať, že Súd prvého stupňa porušil článok 8 nariadenia č. 3508/92, ako aj články
         6 a 9 nariadenia č. 3887/92, keďže sa nesprávne domnieval, že kontrolný systém, ktorý zaviedli belgické úrady, nie je účinný
         z dôvodu omeškaného kótovania grafických údajov do GIS‑u.

      105    Tento členský štát tiež vytýka Súdu prvého stupňa, že si nesplnil povinnosť odôvodnenia, pokiaľ ide o body 65 až 70 napadnutého
         rozsudku. Súd prvého stupňa najmä neodôvodnil, ako boli grafické kótovanie a analýza rizík urobené po 31. auguste omeškaním,
         keď nariadenie neobsahovalo odkaz na takýto deň. Rovnako neodpovedal na argumentáciu belgickej vlády, podľa ktorej kontroly
         na mieste uskutočnené po 31. auguste boli rovnako účinné ako kontroly vykonané pred týmto dňom, keďže vo vzťahu k niektorým
         plodinám pokosené pozemky nie sú ešte obrobené v septembri a v októbri, zatiaľ čo v prípade iných plodín zbery úrod sa uskutočnili
         len na konci októbra, alebo dokonca na začiatku novembra.

      106    Komisia sa domnieva, že dôvod prediskutovaný pred Súdom prvého stupňa sa netýkal omeškania kontrol na mieste, ako sa zdá,
         že to chápe Belgické kráľovstvo, ale omeškaného zavedenia grafických údajov do GIS‑u. Toto omeškané kótovanie údajov do GIS‑u
         neumožnilo vykonať správne kontroly v potrebnom čase, v dôsledku čoho zabránilo vykonaniu neskorších kontrol na mieste alebo
         spôsobilo ich omeškanie. Belgické úrady ďalej uznali, že omeškané zavedenie grafických údajov do GIS‑u malo vplyv na výber
         žiadosti o pomoc v rámci analýz rizík.

      b)     Posúdenie Súdnym dvorom
      107    Na úvod treba zdôrazniť, ako uviedla Komisia, že v bodoch 65 až 70 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa neposudzoval účinnosť
         kontrol na mieste vykonávaných po 31. auguste, ale omeškanie kótovania údajov o ploche do GIS‑u, čo následne neumožnilo vykonať
         v potrebnom čase správne kontroly, a teda zabránilo kontrolám na mieste.

      108    Pokiaľ ide o nedostatok odôvodnenia, tvrdenia uvedené v tejto súvislosti belgickou vládou sú nedôvodné. V bode 70 napadnutého
         rozsudku totiž Súd prvého stupňa vysvetlil, prečo sa domnieval, že omeškané kótovanie mohlo vzbudiť pochybnosti o spoľahlivosti
         následných kontrol. Rozhodol tiež tak, že tento záver nespochybnila skutočnosť, že žiaden text týkajúci sa EPUZF‑u nestanovoval
         grafické kótovanie každoročne pred 31. augustom.

      109    Pokiaľ ide o dôvodnosť týchto záverov Súdu prvého stupňa, Súdny dvor už mal príležitosť konštatovať, že v súlade s cieľom
         a so štruktúrou nariadenia č. 3887/92 je potrebné článok 6 ods. 3 druhý pododsek tohto nariadenia vykladať v tom zmysle, že
         tak úvodné, ako aj dodatočné kontroly sa musia vykonávať dovtedy, kým existujú dôkazy o plodinách na ornej pôde alebo úhorení
         pôdy na plochách, ktoré boli predmetom platieb, a v každom prípade v bežnom roku (pozri rozsudok zo 7. októbra 2004, Španielsko/Komisia,
         C‑153/01, Zb. s. I‑9009, bod 152).

      110    Súdny dvor pokračoval, pričom zdôraznil, že v záujme efektivity treba kontroly na plochách určených na plodiny na ornej pôde
         vykonávať pred žatvou a na plochách určených na úhorenie predtým, ako sa táto povinnosť skončí, t. j. 31. augusta bežného
         roka. V každom prípade, čím viac kontroly meškajú, tým viac je pravdepodobné, že Komisia dospeje k logickému záveru, že uvedené
         kontroly neposkytujú požadovanú úroveň záruk zákonnosti žiadostí a že riziko strát pre EPUZF bude značné (rozsudok zo 7. októbra
         2004, Španielsko/Komisia, už citovaný, bod 153).

      111    Takto z judikatúry jasne vyplýva, že časové hľadisko, ktoré je relevantné na účely posúdenia omeškania kontrol vykonaných
         členským štátom, ktoré sa týkajú plodín na ornej pôde, zodpovedá obdobiu zberu úrody. V tejto súvislosti, ako uznalo samotné
         Belgické kráľovstvo najmä v bode 104 svojho odvolania, zber úrody niektorých plodín nastal pred 31. augustom.

      112    Kótovanie údajov o ploche do GIS‑u však bolo vopred nevyhnutné pre výber, najmä na základe analýzy rizík, spisových materiálov
         žiadostí o pomoc, ktoré mali byť predmetom kontroly na mieste.

      113    Z toho vyplýva, že Komisia mohla použiť tento dátum, ako je vysvetlené v bode 65 napadnutého rozsudku, na účely posúdenia
         percentuálneho zastúpenia údajov zakótovaných do GIS‑u k tomuto dňu a následne posúdiť spoľahlivosť kontrolného systému zriadeného
         týmto členským štátom.

      114    Preto sa Súd prvého stupňa správne domnieval, že kótovanie údajov do GIS‑u vykonané po 31. auguste mohlo mať charakter určitého
         omeškania. Rovnako sa mohol oprávnene domnievať, že za týchto podmienok Komisia, ako sa konštatuje v bode 67 napadnutého rozsudku,
         mohla dôvodne tvrdiť, že toto kótovanie neumožnilo vykonať správne kontroly v potrebnom čase, teda zabránilo kontrolám na
         mieste, a že ako sa uvádza v bode 69 uvedeného rozsudku, v dôsledku tejto skutočnosti určitý počet spisových materiálov unikol
         tejto kontrole.

      115    Štvrtú časť druhého dôvodu nemožno preto uznať.

      116    Keďže prvé tri časti druhého dôvodu boli tiež zamietnuté, tento dôvod sa musí zamietnuť.

      C –  O treťom dôvode založenom na porušení povinnosti odôvodnenia
      1.     Argumentácia účastníkov konania
      117    Belgické kráľovstvo tvrdí, že odôvodnenie uvedené v bodoch 29 až 71 napadnutého rozsudku je zjavne nedostatočné a/alebo rozporné.

      118    Po prvé v bode 33 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa bez akéhokoľvek rozboru potvrdil tvrdenie Komisie, podľa ktorého
         podmienka stanovená usmerneniami, ktorá určuje, že paušálna finančná oprava predpokladá existenciu významného nedostatku pri
         uplatňovaní výslovných pravidiel Spoločenstva, mala byť vykladaná so zreteľom na podmienku uvedenú v predchádzajúcom odseku
         týchto usmernení, podľa ktorej o paušálnych opravách sa musí uvažovať, keď Komisia zistí, že kontrolné opatrenie, ktoré výslovne
         vyžaduje nariadenie alebo ktoré je implicitne nevyhnutné na dodržanie explicitného pravidla, nebolo vykonané primeraným spôsobom.
         Podobné tvrdenie je však v rozpore so samotným znením týchto usmernení, keď táto podmienka významného nedostatku v uplatňovaní
         výslovných pravidiel Spoločenstva sa viaže na povahu kontrolného konania a na jeho charakter, ktorý možno alebo nemožno zdokonaliť.

      119    Po druhé Súd prvého stupňa neodpovedal na tvrdenie belgickej vlády, podľa ktorého povinnosti, ktoré Komisia odporúča v súhrnnej
         správe, to znamená v prípade odchýlok vykonať buď kontrolu na mieste, alebo zníženie plochy, na ktorú sa má poskytnúť subvencia,
         boli v rozpore s uplatniteľnou právnou úpravou a s judikatúrou Súdneho dvora, ktorá vyplýva z už citovaného rozsudku Agrargenossenschaft
         Pretzsch.

      120    Po tretie Súd prvého stupňa sa v bode 52 napadnutého rozsudku domnieval, že Komisia v súlade s právom stanovila spôsoby kontroly,
         ktoré upravuje súhrnná správa. V predchádzajúcom bode napadnutého rozsudku však Súd prvého stupňa bez opodstatnenia tvrdil,
         že Komisia uložila povinnosť uvedeným úradom vykonať buď kontrolu na mieste, alebo znížiť plochu, na ktorú sa má poskytnúť
         subvencia, alebo vykonať iné správne kontroly, aj keď uvedená správa vôbec neodkazuje na tieto ďalšie správne kontroly.

      121    Po štvrté tvrdenia Súdu prvého stupňa obsiahnuté v bodoch 60 až 70 napadnutého rozsudku sú protirečivé. Podľa názoru Belgického
         kráľovstva totiž analýza rizík je buď ako celok neúčinná z dôvodu uplatňovania hranice odchýlky, alebo je účinná, ale len
         v prípade žiadostí o pomoc, ktoré boli kótované pred 31. augustom.

      122    Podľa názoru Komisie Súd prvého stupňa si splnil povinnosť odôvodnenia najmä tým, že v bodoch 52 a 57 napadnutého rozsudku
         pripomenul, že je úlohou členských štátov vytvoriť účinný systém kontroly a dohľadu a že belgické úrady boli povinné reagovať
         na odchýlky odhalené GIS‑om.

      123    Ďalej sa Komisia domnieva, že body 60 a 70 napadnutého rozsudku neskrývajú v sebe nijaké protirečenia, keďže Súd prvého stupňa
         rozobral v týchto dvoch bodoch uvedeného rozsudku dva rôzne druhy nezrovnalostí.

      2.     Posúdenie Súdnym dvorom
      124    Pokiaľ ide o údajné protirečenie a/alebo nedostatočné odôvodnenie, ktoré sa vzťahujú na bod 33 napadnutého rozsudku, najskôr
         treba zdôrazniť, že skutočnosť, že konanie sa môže zdokonaliť, sama osebe neodôvodňuje finančnú opravu. Musí existovať významný
         nedostatok pri uplatňovaní výslovných pravidiel Spoločenstva a takýto nedostatok musí vystaviť EPZUF reálnemu nebezpečenstvu
         straty alebo nesúladu s pravidlami (pozri rozsudok z 24. februára 2005, Holandsko/Komisia, už citovaný, bod 34, a rozsudok
         zo 7. júla 2005, Grécko/Komisia, C‑5/03, Zb. s. I‑5925, bod 51).

      125    Podľa názoru Belgického kráľovstva Súd prvého stupňa nevysvetlil, prečo vyššie uvedené pravidlo, ktoré Komisia prebrala do
         svojich usmernení, malo byť vykladané vzhľadom na pravidlo, ktoré obsahuje uvedené usmernenia, podľa ktorého o paušálnych
         opravách sa musí uvažovať, keď Komisia zistí, že kontrolné opatrenie, ktoré explicitne vyžaduje nariadenie alebo ktoré je
         implicitne nevyhnutné na účely dodržovania výslovného pravidla, sa nevykonalo.

      126    V tejto súvislosti treba konštatovať, že Súd prvého stupňa odôvodnil spojený výklad ustanovení usmernení, pričom vychádzal
         najmä z pravidiel o dôkaznom bremene v sporoch týkajúcich sa zúčtovania výdavkov EPUZF‑u. Takéto odôvodnenie sa však zdá dostatočné.
         Napriek rozsahu záväznosti pravidla prima facie vysvetleného v bode 124 tohto rozsudku totiž paušálna oprava môže byť uplatnená, aj keď sa zistí nečinnosť pri uplatňovaní
         implicitných pravidiel, pokiaľ je dodržiavanie týchto implicitných pravidiel nevyhnutné na dodržiavanie explicitného pravidla
         (pozri, pokiaľ ide o paušálnu opravu súvisiacu s porušením implicitných povinností, rozsudok z 9. januára 2003, Grécko/Komisia,
         už citovaný, body 28 a 37).

      127    Následne, pokiaľ ide o údajnú nezlučiteľnosť predmetných implicitných povinností s judikatúrou Spoločenstva, zdá sa, že so
         zreteľom na to, čo je zdôraznené v bode 84 tohto rozsudku, nebolo treba, aby Súd prvého stupňa analyzoval uvádzané protirečenie.

      128    Pokiaľ ide o bod 51 napadnutého rozsudku, treba pripomenúť, že ten spočíva vo vysvetlení právneho stanoviska Belgického kráľovstva,
         ktoré tvrdilo, že Komisia mu v prípade odchýlok uložila povinnosť buď vykonať kontrolu na mieste, alebo znížiť plochu, na
         ktorú sa má poskytnúť subvencia, alebo vykonať ďalšie administratívne kontroly.

      129    Pokiaľ však ide o „ďalšie administratívne kontroly“, treba konštatovať, že v bode B.7.1. súhrnnej správy Komisia už vytýkala
         tomuto členskému štátu nevykonanie dodatočných vyšetrovaní vrátane administratívnych, pokiaľ ide o žiadosti o pomoc, v prípade
         ktorých odchýlky plôch presiahli 5 %. Z toho vyplýva, že Súd prvého stupňa nešiel nad rámec výhrad, ktoré sú uvedené v spornom
         rozhodnutí, teda nemusel v tejto súvislosti vyjadriť osobitné odôvodnenie.

      130    Pokiaľ ide nakoniec o body 60 a 70 napadnutého rozsudku, je nutné konštatovať, že obe odlišné konštatovania Súdu prvého stupňa
         nie sú rozporné.

      131    Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba tretí dôvod zamietnuť ako nedôvodný.

      D –  O štvrtom dôvode založenom na porušení zásady proporcionality
      1.     Argumentácia účastníkov konania
      132    Na základe tohto dôvodu Belgické kráľovstvo vytýka Súdu prvého stupňa, že nesprávne uplatnil zásadu proporcionality, keď sa
         domnieval, že Komisia mu dôvodne uložila finančnú opravu vo výške 9 322 809 eur. Podľa metódy extrapolácie, ktorú v konaní
         pred Súdom prvého stupňa uviedol tento členský štát, skutočná škoda, ktorá vznikla EPUZF‑u v dôsledku nezrovnalostí, dosiahla
         výšku 1 079 814 eur alebo najviac 1 491 085 eur.

      133    Okrem toho belgická vláda tvrdí, že jej vyčíslenie škody, ktorá skutočne vznikla EPUZF‑u, Súd prvého stupňa nesprávne zamietol
         iba preto, lebo nezohľadňovalo vrátenie nenáležitých platieb a spisové materiály, ktoré boli s omeškaním kótované. Aj keby
         neexistovali tieto dve skutočnosti, tento členský štát uvádza, že jeho extrapolácie v každom prípade preukázali neprimeraný
         charakter paušálnej finančnej opravy, ktorú použila Komisia.

      134    Komisia zotrváva na stanovisku, že belgické úrady mali vo svojej pôvodnej extrapolácii zohľadniť vrátenie nenáležitých platieb,
         čo však neurobili. V skutočnosti sa snažili predstaviť novú extrapoláciu tým, že v štádiu odvolacieho konania tvrdili, že
         maximálna potenciálna škoda EPUZF‑u dosiahla výšku 3 500 000 eur.

      2.     Posúdenie Súdnym dvorom
      135    Podľa ustálenej judikatúry prináleží Komisii uniesť dôkazné bremeno o porušení pravidiel Spoločenstva, a len čo je toto porušenie
         dokázané, prináleží členskému štátu, aby prípadne uniesol dôkazné bremeno o tom, že Komisia sa dopustila omylu, pokiaľ ide
         o finančné dôsledky z toho vyplývajúce (rozsudok zo 7. júla 2005, Grécko/Komisia, už citovaný, bod 38 a citovaná judikatúra).

      136    Pokiaľ ide o druh použitej opravy, treba pripomenúť, že vo svetle usmernení, ak nie je možné presne vyčísliť škodu, ktorá
         vznikla Spoločenstvu, potom Komisia môže uvažovať o paušálnej oprave (pozri rozsudok z 18. septembra 2003, Spojené kráľovstvo/Komisia,
         C‑346/00, Zb. s. I‑9293, bod 53).

      137    V prejednávanej veci to bol presne tento prípad, a pokiaľ ide o sadzbu opravy 2 %, ktorú použila Komisia v spornom rozhodnutí,
         ide o najnižšiu z uplatniteľných sadzieb (pozri v tomto zmysle rozsudok Spojené kráľovstvo/Komisia, už citovaný, bod 56).

      138    V tejto súvislosti, keď sa Komisia namiesto toho, aby zamietla výdavky, na ktoré sa vzťahuje protiprávne konanie, v celom
         rozsahu, snažila vytvoriť pravidlá, ktoré sa zameriavajú na diferencované zaobchádzanie s prípadmi nezrovnalostí podľa úrovne
         nedostatkov spočívajúcich v nečinnostiach súvisiacich s kontrolami a podľa stupňa nebezpečenstva, ktorému je vystavený EPUZF,
         potom členský štát musí preukázať, že tieto kritériá sú svojvoľné a nespravodlivé (pozri v tomto zmysle rozsudky z 1. októbra
         1998, Taliansko/Komisia, C‑242/96, Zb. s. I‑5863, bod 75, ako aj z 22. apríla 1999, Holandsko/Komisia, C‑28/94, Zb. s. I‑1973,
         bod 56, a z 21. marca 2002, Španielsko/Komisia, C‑130/99, Zb. s. I‑3005, bod 44).

      139    Pokiaľ ide o paušálnu opravu vo výške 2 % použitú v spornom rozhodnutí, Belgické kráľovstvo uviedlo extrapoláciu, na základe
         ktorej sa snažilo preukázať, že maximálna škoda, ktorá vznikla EPUZF‑u, bola nižšia ako suma, ktorá vyplýva z paušálnej opravy,
         ktorú použila Komisia.

      140    Treba však konštatovať, že v prípade nedostatkov v kontrolách, vyčíslenie škody, ktorá mohla vniknúť EPUZF‑u v dôsledku nich,
         musí zohľadniť najmä vrátenie od poľnohospodárov nenáležitých pomocí vyplatených na plochu.

      141    Preto sa Súd prvého stupňa správne domnieval, že Belgické kráľovstvo nepreukázalo, že maximálna škoda, ktorá vznikla EPUZF‑u,
         nemohla byť vyššia ako 1 491 085 eur. V tejto súvislosti v rozpore s tým, čo tvrdí tento členský štát, v prípade, že sa nezohľadnilo
         vrátenie nenáležitých pomocí, predložená extrapolácia nemohla mať dôkazný charakter na účely preukázania toho, že predmetná
         paušálna finančná oprava mala neprimeraný charakter.

      142    Ďalej Belgické kráľovstvo tým, že uvádza najmä v štádiu odvolacieho konania druhotnú extrapoláciu maximálnej škody, ktorá
         mohla vzniknúť EPUZF‑u v dôsledku nedostatkov v činnosti jeho úradov v oblasti kontrol, potvrdzuje určitý druh dôkazného charakteru
         jeho prvých extrapolácií, ktoré Súd prvého stupňa zamietol.

      143    V tejto súvislosti z toho vyplýva, že Súdu prvého stupňa nemožno vytýkať, že porušil zásadu proporcionality.

      144    V bode 122 svojho odvolania Belgické kráľovstvo bezpochyby odkázalo na bod 93 napadnutého rozsudku, v ktorom sa Súd prvého
         stupňa domnieval, že keď sa paušálna oprava stanovila v najnižšej výške, ktorú určujú usmernenia, čiže 2 %, a keď tieto usmernenia
         neboli spochybnené, uvedená oprava nemohla v tomto prípade porušiť zásadu proporcionality. Tento členský štát však v danej
         súvislosti neuviedol osobitnú argumentáciu, ktorou by sa snažil spochybniť toto konštatovanie Súdu prvého stupňa.

      145    Podľa ustálenej judikatúry však z článku 225 ES, článku 58 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora a článku 112 ods. 1 písm. c)
         Rokovacieho poriadku Súdneho dvora vyplýva, že v odvolaní musí byť presne uvedené, ktoré časti rozsudku, ktorého zrušenie
         sa navrhuje, sa napádajú, ako aj právne argumenty, ktoré tento návrh osobitným spôsobom podporujú (pozri rozsudky z 12. septembra
         2006, Reynolds Tobacco a i./Komisia, C‑131/03 P, Zb. s. I‑7795, bod 49, ako aj z 11. septembra 2007, Lindorfer/Rada, C‑227/04
         P, Zb. s. I‑6767, bod 45).

      146    Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba štvrtý odvolací dôvod zamietnuť.

      E –  O piatom dôvode založenom na nesprávnom právnom posúdení, pokiaľ ide o neexistenciu neobmedzenej právomoci o výške finančných
            opráv
      1.     Argumentácia účastníkov konania
      147    Belgické kráľovstvo sa domnieva, že Súd prvého stupňa sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď zamietol ako neprípustný
         jeho návrh na zníženie výšky finančnej opravy, ktorú stanovila Komisia, na základe jeho neobmedzenej právomoci.

      148    V tejto súvislosti uvedený členský štát tvrdí, že článok 229 ES, ktorý stanovuje, že nariadenia prijaté spoločne Európskym
         parlamentom a Radou, ako aj Radou môžu Súdnemu dvoru priznať neobmedzenú právomoc vo veci ukladania sankcií podľa týchto nariadení,
         sa neuplatní. Predmetné finančné sankcie totiž neupravuje nariadenie, ale upravujú ho usmernenia Komisie.

      149    Belgická vláda, opierajúc sa o rozsudok z 2. októbra 2001, EIB/Hautem (C‑449/99 P, Zb. s. I‑6733), zaujíma stanovisko, že
         neobmedzenú právomoc možno uznať ex nihilo súdnym orgánom Spoločenstva.

      150    Komisia pripomína zásadu, že EPUZF môže financovať len výdavky vynaložené v súlade s pravidlami Spoločenstva. Potom teda bola
         povinná odmietnuť financovanie každého výdavku, ktorý je postihnutý nezrovnalosťou, a keďže je nemožné určiť presnú sumu výdavkov
         postihnutých nezrovnalosťou, potom môže odmietnuť financovať výdavky aj v celom rozsahu.

      151    V tomto poslednom prípade a so zreteľom na proporcionalitu systém paušálnych opráv umožňuje diferencovať prípady nezrovnalostí
         na základe uplatnenia finančných opráv určených v závislosti od nebezpečenstva straty, ktorým ohrozila rozpočet skutočnosť,
         že členský štát nedodržal pravidlá Spoločenstva. Uvedené teda vylučuje, aby sa tento systém považoval za systém peňažných
         sankcií, ktorý je v rozpore s pravidlami.

      152    Pokiaľ ide o už citovaný rozsudok EIB/Hautem, Komisia zastáva názor, že Súdny dvor uznal existenciu svojej neobmedzenej právomoci
         v tejto právnej veci len z dôvodu osobitnej povahy predmetného sporu a pre ktorý sudca rozhodujúci o zmluve požíva vo všeobecnosti
         neobmedzenú právomoc. Zúčtovanie výdavkov EPUZF‑om však neobsahuje sankcie, spory, ktoré s tým súvisia, nemajú osobitnú povahu,
         ktorá by odôvodňovala takéto priznanie.

      2.     Posúdenie Súdnym dvorom
      153    Treba konštatovať, že v oblasti EPUZF‑u, ako správne uviedol Súd prvého stupňa, žiadne ustanovenie nepriznáva súdnym orgánom
         Spoločenstva neobmedzenú právomoc, ako ju zakotvuje článok 229 ES.

      154    Pokiaľ ide o tvrdenie založené na údajnej donucovacej povahe finančných opráv, ktoré stanovila Komisia v súlade s usmerneniami
         a ktoré prijala v danej oblasti, treba pripomenúť, že takáto finančná oprava má zabrániť výdavkom na ťarchu EPUZF‑u, ktoré
         by neslúžili na financovanie cieľa, ktorý sleduje uvedená právna úprava Spoločenstva, a preto nepredstavuje sankciu (pozri
         rozsudky z 11. januára 2001, Grécko/Komisia, C‑247/98, Zb. s. I‑1, body 13 a 14, ako aj z 9. septembra 2004, Grécko/Komisia,
         C‑332/01, Zb. s. I‑7699, bod 63).

      155    Za týchto podmienok argumentácia belgickej vlády, ktorá smeruje k tomu, aby sa súdnym orgánom Spoločenstva priznala neobmedzená
         právomoc o výške finančnej opravy, ktorú stanovila Komisia v rámci zúčtovania výdavkov EPUZF‑u, nemá oporu v údajnej sankčnej
         povahe finančnej opravy.

      156    Preto treba piaty dôvod zamietnuť ako nedôvodný.

      157    Vzhľadom na predchádzajúce úvahy je potrebné odvolanie zamietnuť.

      VI –  O trovách
      158    Podľa článku 69 ods. 3 prvého pododseku rokovacieho poriadku, ktorý je uplatniteľný na odvolacie konanie na základe článku
         118 tohto rokovacieho poriadku, Súdny dvor môže rozdeliť náhradu trov konania medzi účastníkov konania alebo rozhodnúť tak,
         že každý z účastníkov konania znáša svoje vlastné trovy konania. V prejednávanej veci je opodstatnené rozhodnúť tak, že každý
         z účastníkov konania znáša svoje vlastné trovy konania.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol a vyhlásil:
      1.      Odvolanie sa zamieta.
      2.      Belgické kráľovstvo a Komisia Európskych spoločenstiev znášajú svoje vlastné trovy konania.
      Podpisy
      * Jazyk konania: francúzština.


Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) zo 16. novembra 2000. # Metsä-Serla Sales Oy proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Odvolanie - Hospodárska súťaž - Odôvodnenie. # Vec C-298/98 P.


Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) zo 14. septembra 2000. # Vitor Manuel Mendes Ferreira a Maria Clara Delgado Correia Ferreira proti Companhia de Seguros Mundial Confiança SA. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Tribunal da Comarca de Setúbal - Portugalsko. # Vec C-348/98.