title: Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 1. júna 2006. # innoventif Limited. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Landgericht Berlin - Nemecko. # Sloboda usadiť sa - Články 43 ES a 48 ES - Organizačná zložka spoločnosti s ručením obmedzeným usadenej v inom členskom štáte - Zápis predmetu činnosti do vnútroštátneho obchodného registra - Požiadavka preddavku na náklady zverejnenia predmetu činnosti v plnom znení - Zlučiteľnosť. # Vec C-453/04.

text:
      Vec C‑453/04
      Konanie začaté na návrh
      innoventif Limited
      (návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný rozhodnutím Landgericht Berlin)
      „Sloboda usadiť sa – Články 43 ES a 48 ES – Organizačná zložka spoločnosti s ručením obmedzeným usadenej v inom členskom štáte – Zápis predmetu činnosti do vnútroštátneho obchodného registra – Požiadavka preddavku na náklady na zverejnenie predmetu činnosti v plnom znení – Zlučiteľnosť“
      Abstrakt rozsudku
      Voľný pohyb osôb – Sloboda usadiť sa – Obmedzenia
      (Článok 43 ES a 48 ES; smernica Rady 89/666)
      Článkom 43 ES a 48 ES neodporuje právna úprava členského štátu, ktorá podmieňuje zápis do obchodného registra organizačnej
         zložky spoločnosti s ručením obmedzeným usadenej v inom členskom štáte zaplatením preddavku na predpokladané náklady na zverejnenie
         predmetu činnosti opísaného v zakladateľskom akte tejto spoločnosti.

      Požiadavka zaplatenia preddavku, ktorý odráža len skutočné administratívne náklady na zverejnenie v súlade s jedenástou smernicou
         89/666 o požiadavkách na sprístupnenie údajov týkajúcich sa pobočiek zriadených v určitom členskom štáte určitými druhmi obchodných
         spoločností, ktoré sa spravujú právom iného štátu, nemôže predstavovať obmedzenie slobody usadiť sa, pretože výkonu tejto
         slobody neprekáža a ani ho nerobí menej príťažlivým. Okrem toho taká právna úprava nie je spôsobilá uviesť spoločnosti z iného
         členského štátu do skutkového či právneho postavenia, ktoré by ich znevýhodňovalo vo vzťahu k spoločnostiam členského štátu
         usadenia.

      (pozri body 38, 39, 43 a výrok)

ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (druhá komora)
      z 1. júna 2006 (*)

      „Sloboda usadiť sa – Články 43 ES a 48 ES – Organizačná zložka spoločnosti s ručením obmedzeným usadenej v inom členskom štáte – Zápis predmetu činnosti do vnútroštátneho obchodného registra – Požiadavka preddavku na náklady na zverejnenie predmetu činnosti v plnom znení – Zlučiteľnosť“
      Vo veci C‑453/04,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Landgericht Berlin (Nemecko)
         z 31. augusta 2004 a doručený Súdnemu dvoru 28. októbra 2004, ktorý súvisí s konaním začatým na návrh

      innoventif Limited,
      SÚDNY DVOR (druhá komora),
      v zložení: predseda druhej komory C. W. A. Timmermans, sudcovia R. Schintgen, R. Silva de Lapuerta, P. Kūris a L. Bay Larsen
         (spravodajca),

      generálny advokát: A. Tizzano,
      tajomník: R. Grass,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        nemecká vláda, v zastúpení: C. Schulze-Bahr, splnomocnená zástupkyňa,
      –        španielska vláda, v zastúpení: F. Díez Moreno, splnomocnený zástupca,
      –        slovenská vláda, v zastúpení: R. Procházka, splnomocnený zástupca,
      –        Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: G. Braun, splnomocnený zástupca,
      so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článkov 43 ES a 48 ES.

      2        Tento návrh bol predložený v súvislosti so žalobou, ktorú podala innoventif Limited (ďalej len „innoventif“) proti rozhodnutiu
         Amtsgericht Charlottenburg o zamietnutí jej návrhu na zápis jej organizačnej zložky usadenej v Nemecku do vnútroštátneho obchodného
         registra z dôvodu, že innoventif odmietla zaplatiť preddavok na predpokladané náklady na zverejnenie predmetu činnosti uvedeného
         v jej zakladateľskom akte.

       Právny rámec
       Právo Spoločenstva
      3        Prvá smernica Rady 68/151/EHS z 9. marca 1968 o koordinácii ochranných opatrení, ktoré členské štáty vyžadujú od obchodných
         spoločností na ochranu záujmov spoločníkov a tretích osôb v zmysle druhého odseku článku 58 zmluvy s cieľom zabezpečiť rovnocennosť
         týchto ochranných opatrení v rámci celého spoločenstva (Ú. v. ES L 65, s. 8; Mim. vyd. 17/001, s. 3, ďalej len „prvá smernica“)
         sa vzťahuje na kapitálové spoločnosti. S cieľom ochrany tretích osôb, ktoré prichádzajú do styku s týmito spoločnosťami, predvída
         okrem iného založenie spisu obsahujúceho určité údaje. Tento spis sa vedie pre každú spoločnosť zapísanú do miestne príslušného
         obchodného registra.

      4        V článku 2 ods. 1 písm. a) prvej smernice sa uvádza:

      „1.      Členské štáty prijmú opatrenia potrebné na zabezpečenie, aby spoločnosti povinne zverejňovali prinajmenšom nasledujúce doklady
         a údaje:

      a)      akt o založení spoločnosti a stanovy, ak predstavujú osobitný dokument“.
      5        Článok 3 ods. 2 a 4 prvej smernice znie:

      „2.      Všetky doklady a údaje, ktoré sa musia zverejniť podľa článku 2, musia byť vedené v spise alebo zaradené do registra…
      …
      4.      Zverejnenie dokladov a údajov uvedených v odseku 2 sa vykoná uverejnením v národnom vestníku určenom na tento účel členským
         štátom buď v plnom znení, alebo len ako časť textu, alebo prostredníctvom odkazu na doklad, ktorý bol uložený v spise alebo
         zapísaný do registra.“

      6        Jedenásta smernica Rady 89/666/EHS z 21. decembra 1989 o požiadavkách na sprístupnenie údajov týkajúcich sa pobočiek zriadených
         v určitom členskom štáte určitými druhmi obchodných spoločností, ktoré sa spravujú právom iného štátu (Ú. v. ES L 395, s. 36;
         Mim. vyd. 17/001, s. 100, ďalej len „jedenásta smernica“), sa týka organizačných zložiek kapitálových spoločností.

      7        Článok 1 ods. 1 jedenástej smernice stanovuje:

      „Listiny a údaje týkajúce sa pobočiek vytvorených v členskom štáte spoločnosťami, ktoré sa spravujú právnymi predpismi iného
         členského štátu a na ktoré sa vzťahuje smernica 68/151/EHS, sú zverejňované v súlade s článkom 3 uvedenej smernice podľa právnych
         predpisov členského štátu, v ktorom sa nachádza pobočka.“

      8        Článok 2 ods. 1 jedenástej smernice obsahuje zoznam listín a údajov, ktoré sa majú zverejniť v členskom štáte, v ktorom je
         organizačná zložka usadená. Odsek 2 písm. b) tohto článku umožňuje členskému štátu, v ktorom bola organizačná zložka zriadená,
         aby stanovil dodatočné povinnosti v oblasti zverejňovania, ktoré sa okrem iného týkajú „aktu, ktorým sa spoločnosť zakladá,
         a stanov, ak sú obsahom samostatného dokumentu, v súlade s článkom 2 ods. 1 písm. a), b) a c) [prvej] smernice“.

      9        Článok 4 jedenástej smernice stanovuje, že členský štát, v ktorom bola organizačná zložka zriadená, môže nariadiť používanie
         ďalšieho úradného jazyka Európskeho spoločenstva, ako aj overený preklad zverejnených listín, najmä na účely zverejnenia uvedeného
         v článku 2 ods. 2 písm. b) tejto smernice.

       Vnútroštátne právo
      10      § 8 ods. 1 a 2 spolkového zákona o poplatkoch v nesporových veciach (Gesetz über die Kosten in Angelegenheiten der freiwilligen
         Gerichtsbarkeit) z 26. júla 1957 (BGBl. 1957 I, s. 960, ďalej len „KostO“) pod nadpisom „Preddavky“ uvádza:

      „1.      Pri úkonoch vykonávaných na návrh má osoba, ktorá je povinná hradiť náklady konania, zaplatiť dostatočný preddavok na ich
         krytie…

      2.      Pri úkonoch vykonávaných na návrh je ich výkon podmienený zaplatením alebo zabezpečením preddavku.“
      11      § 14 KostO s nadpisom „Stanovenie výšky nákladov, sťažnosť, odvolanie“ znie:

      „1.      Výšku nákladov stanoví súd, ktorý prejednáva alebo naposledy prejednával vec, aj keď vznikli v konaní na dožiadanom súde…
      2.      O sťažnostiach dlžníka poplatku a štátnej pokladnice proti stanoveniu výšky nákladov rozhodne súd, ktorý stanovil výšku nákladov.
      3.      Proti rozhodnutiu o sťažnosti môžu dlžník poplatku a štátna pokladnica podať odvolanie, ak hodnota predmetu odvolania presahuje
         200 eur.“

      12      Obchodný zákonník (Handelsgesetzbuch) z 10. mája 1897 (RGBl. 1897, s. 219), naposledy zmenený § 1 zákona z 15. decembra 2004
         (BGBl. 2004 I, s. 3408, ďalej len „HGB“), upravuje zápis organizačných zložiek do obchodného registra.

      13      § 13b HGB pod nadpisom „Organizačné zložky spoločností s ručením obmedzeným v tuzemsku“ v odsekoch 2 a 3 uvádza:

      „2.      Návrh na zápis organizačnej zložky podávajú konatelia. Návrh na zápis sa predkladá spolu s úradne overenou kópiou spoločenskej
         zmluvy…

      3.      Zápis obsahuje aj údaje uvedené v § 10 ods. 1 a 2 zákona o spoločnostiach s ručením obmedzeným.“
      14      V súvislosti s organizačnými zložkami zahraničných spoločností s ručením obmedzeným § 13g ods. 2 a 3 HGB uvádza:

      „2.      Návrh na zápis sa predkladá spolu s úradne overenou kópiou spoločenskej zmluvy, a pokiaľ spoločenská zmluva nie je vyhotovená
         v nemeckou jazyku, aj s overeným prekladom do nemeckého jazyka. …

      3.      Zápis zriadenia organizačnej zložky obsahuje aj údaje uvedené v § 10 ods. 1 a 2 zákona o spoločnostiach s ručením obmedzeným…“.
      15      § 10 zákona o spoločnostiach s ručením obmedzeným (Gesetz betreffend die Gesellschaften mit beschränkter Haftung) z 20. apríla
         1892 (RGBl. 1892, s. 477), naposledy zmeneného § 13 zákona z 9. decembra 2004 (BGBl. 2004 I, s. 3214, ďalej len „GmbHG“),
         pod nadpisom „Zápis do obchodného registra“ vo svojom odseku 1 stanovuje:

      „Pri zápise do obchodného registra sa zapisuje obchodné meno a sídlo spoločnosti, predmet činnosti… a konanie v mene spoločnosti.“
       Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
      16      Spoločnosť s ručením obmedzeným so sídlom v Birminghame (Spojené kráľovstvo), innoventif, bola založená podľa anglického práva
         a zapísaná do „Companies House“ v Cardiffe (Spojené kráľovstvo) 1. apríla 2004. Jej predmet činnosti je taxatívne opísaný
         v bode 3 jej zakladateľského aktu pod nadpisom „The objects of which the Company is established are“. Tento bod 3 sa skladá
         z 23 bodov od A až po W a má rozsah viacerých strán.

      17      Dňa 13. apríla 2004 innoventif zriadila organizačnú zložku usadenú v Berlíne, o ktorej zápis do obchodného registra požiadala
         na Amtsgericht Charlottenburg.

      18      Rozhodnutím z 23. apríla 2004 Amtsgericht Charlottenburg podmienil navrhovaný zápis zaplatením preddavku na náklady vo výške
         3 000 eur. Túto sumu stanovil na základe predpokladaných nákladov na zverejnenie predmetu činnosti, ako je opísaný v zakladateľskom
         akte spoločnosti innoventif, keďže bol presvedčený, že opis v bode 3 A až W tohto aktu zodpovedá predmetu činnosti, ktorý
         sa má v plnom znení zapísať do registra.

      19      Keďže podľa názoru innoventif pozostával predmet činnosti spoločnosti výlučne z bodu 3 A a B jej zakladateľského aktu, podala
         18. mája 2004 podľa § 14 ods. 2 KostO sťažnosť na Amtsgericht Charlottenburg.

      20      Amtsgericht Charlottenburg sťažnosť zamietol s odôvodnením, že preddavok na predpokladané náklady, akým je aj ten vo veci
         samej, sa požaduje, ak je pravdepodobné, že dlžník poplatku nemá vedomosť o výške sumy poplatku, ktorý bude musieť zaplatiť.

      21      Spoločnosť innoventif podala odvolanie na Landgericht Berlin podľa § 14 ods. 3 KostO, pričom tvrdila, že zaplatenie preddavku
         v požadovanej výške je v rozpore s jedenástou smernicou a zásadou slobody usadiť sa.

      22      Podľa Landgericht Berlin závisí otázka, či možno zápis organizačnej zložky spoločnosti innoventif do obchodného registra podmieniť
         zaplatením preddavku na predpokladané náklady na zverejnenie predmetu činnosti innoventif, ako to požaduje vnútroštátne právo,
         od výkladu článkov 43 ES a 48 ES.

      23      Za týchto okolností rozhodol Landgericht Berlin prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:

      „Je zlučiteľné so slobodou spoločností usadiť sa stanovenou v článkoch 43 ES a 48 ES, ak je zápis organizačnej zložky kapitálovej
         spoločnosti usadenej v Spojenom kráľovstve do obchodného registra v Nemecku podmienený zaplatením preddavku na predpokladané
         náklady na zverejnenie predmetu činnosti spoločnosti tak, ako je uvedený v príslušných ustanoveniach Memorandum of Association?“

       O prejudiciálnej otázke
       O prípustnosti
      24      Komisia Európskych spoločenstiev a španielska vláda majú pochybnosti o prípustnosti prejudiciálnej otázky.

      25      Komisia usudzuje, že prejudiciálna otázka je možno neprípustná, pretože vnútroštátny súd neuviedol dôvody, ktoré ho viedli
         k položeniu tejto otázky.

      26      V tejto súvislosti je vhodné pripomenúť, že Súdny dvor nástojí na tom, aby vnútroštátny súd uviedol presné dôvody, pre ktoré
         považuje výklad práva Spoločenstva za sporný a položenie prejudiciálnych otázok za potrebné. V tomto zmysle Súdny dvor rozhodol,
         že je nevyhnutné, aby vnútroštátny súd v minimálnej miere objasnil dôvody výberu ustanovení práva Spoločenstva, o ktorých
         výklad žiada, a súvislosť, ktorá existuje medzi týmito ustanoveniami a vnútroštátnou právnou úpravou uplatniteľnou na spor
         (pozri najmä uznesenie z 8. októbra 2002, Viacom, C‑190/02, Zb. s. I‑8287, bod 16, a rozsudok zo 6. decembra 2005, ABNA a i.,
         C‑453/03, C‑11/04, C‑12/04 a C‑194/04, Zb. s. I‑10423, bod 46).

      27      Vnútroštátny súd však vo veci samej na jednej strane vymedzil skutkový a právny rámec, do ktorého sa včleňuje prejudiciálna
         otázka, a na druhej strane stručne, ale postačujúco uviedol dôvod, ktorý ho viedol k položeniu prejudiciálnej otázky, a síce,
         že má pochybnosti o tom, či vo vnútroštátnom práve stanovená požiadavka preddavku na predpokladané náklady na zverejnenie
         predmetu činnosti spoločnosti so sídlom v inom členskom štáte, ktorá podala návrh na zápis do vnútroštátneho obchodného registra
         jej organizačnej zložky, môže obmedziť výkon slobody usadiť sa, ktorá tejto spoločnosti vyplýva zo Zmluvy ES.

      28      Podľa španielskej vlády je prejudiciálna otázka neprípustná, pretože sa týka výkladu vnútroštátneho ustanovenia.

      29      V tejto súvislosti je vhodné zdôrazniť, že právomoc Súdneho dvora sa obmedzuje na preskúmanie ustanovení práva Spoločenstva
         (pozri uznesenie z 21. decembra 1995, Max Mara, C‑307/95, Zb. s. I‑5083, bod 5). Posúdenie pôsobnosti vnútroštátnych ustanovení
         a spôsob, akým sa majú uplatniť, prináleží vnútroštátnemu sudcovi (pozri rozsudok zo 7. decembra 1995, Ayuntamiento de Ceuta,
         C‑45/94, Zb. s. I‑4385, bod 26).

      30      Vo veci samej má vnútroštátny súd síce výlučnú právomoc rozhodnúť o tom, že bude požadovať preddavok na náklady, aké stanovuje
         § 8 KostO, a prípadne aj určiť jeho výšku a zamietnuť návrh na zápis v prípade nezaplatenia tohto preddavku; otázka, či požiadavku
         takéhoto preddavku možno považovať za obmedzenie slobody usadiť sa, však patrí do právomoci Súdneho dvora.

      31      Z uvedeného vyplýva, že prejudiciálna otázka je prípustná.

       O veci samej
      32      Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či článkom 43 ES a 48 ES odporuje vnútroštátna právna úprava, ktorá podmieňuje
         zápis do obchodného registra organizačnej zložky spoločnosti s ručením obmedzeným usadenej v inom členskom štáte zaplatením
         preddavku na predpokladané náklady na zverejnenie predmetu činnosti opísaného v zakladateľskom akte tejto spoločnosti.

      33      Po prvé je potrebné konštatovať, že požiadavka stanovená v členskom štáte, v ktorom je zriadená organizačná zložka spoločnosti
         usadenej v inom členskom štáte, týkajúca sa zverejnenia predmetu činnosti spoločností s ručením obmedzeným, ktoré podajú návrh
         na zápis ich organizačných zložiek do obchodného registra, v plnom znení je zlučiteľná s jedenástou smernicou.

      34      Článok 2 ods. 2 písm. b) jedenástej smernice totiž členským štátom výslovne umožňuje, aby od zahraničnej spoločnosti pri zápise
         jej organizačnej zložky do obchodného registra požadovali zverejnenie zakladateľského aktu a stanov, pokiaľ sú obsiahnuté
         v samostatnom dokumente.

      35      § 13b ods. 3 a § 13g ods. 3 HGB v spojení s § 10 ods. 1 GmbHG, ktorý platí rovnako pre spoločnosti usadené na vnútroštátnom
         území ako aj v zahraničí, totiž požadujú len zverejnenie predmetu činnosti spoločností s ručením obmedzeným, ktoré podajú
         návrh na zápis organizačnej zložky do obchodného registra, a nie, ako to pripúšťa jedenásta smernica, zverejnenie zakladateľského
         aktu týchto spoločností v plnom znení.

      36      Navyše z článku 3 prvej smernice, na ktorý sa odvoláva článok 1 ods. 1 jedenástej smernice v súvislosti s organizačnými zložkami,
         vyplýva, že listiny a údaje, ktoré podliehajú zverejneniu, sa majú zverejniť jedným zo spôsobov stanovených v článku 3.

      37      Po druhé, pokiaľ ide o otázku, či je požiadavka zaplatenia preddavku na náklady vypočítaného na základe zverejnenia predmetu
         činnosti v plnom znení zlučiteľná s článkami 43 ES a 48 ES, je potrebné preskúmať, či takáto požiadavka predstavuje obmedzenie
         slobody usadiť sa, ak organizačnej zložke spoločnosti založenej podľa práva iného členského štátu ukladá riadiť sa pravidlami
         členského štátu usadenia týkajúcimi sa preddavkov na predpokladané náklady na zverejnenie.

      38      Z tohto hľadiska možno konštatovať, že požiadavka zaplatenia preddavku, ktorý odráža len skutočné administratívne náklady
         na zverejnenie v súlade s jedenástou smernicou, nemôže predstavovať obmedzenie slobody usadiť sa, pretože výkonu tejto slobody
         neprekáža a ani ho nerobí menej príťažlivým.

      39      Okrem toho právna úprava, ktorá za okolností ako vo veci samej požaduje zaplatenie preddavku, nie je spôsobilá uviesť spoločnosti
         z iného členského štátu do skutkového či právneho postavenia, ktoré by ich znevýhodňovalo vo vzťahu k spoločnostiam členského
         štátu usadenia (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 17. júna 1997, Sodemare a i., C‑70/95, Zb. s. I‑3395, bod 33).

      40      Z toho vyplýva, že požiadavka zaplatenia takéhoto preddavku na predpokladané náklady na zverejnenie nepredstavuje pre spoločnosť
         s ručením obmedzeným usadenú v jednom členskom štáte obmedzenie jej činností v inom členskom štáte prostredníctvom organizačnej
         zložky na jeho území.

      41      Vnútroštátny súd sa má na základe dĺžky textu opisujúceho predmet činnosti uistiť, že výška požadovaného preddavku zodpovedá
         predpokladaným nákladom na zverejnenie v príslušnom vestníku. Pritom by mal tento súd prihliadať na predmet činnosti, ako
         je opísaný v zakladateľskom akte spoločnosti, ktorá podala návrh na zápis organizačnej zložky.

      42      V tejto súvislosti je vhodné upresniť, že vnútroštátny súd nemusí skúmať, či podľa práva členského štátu, v ktorom je spoločnosť
         podávajúca návrh na zápis jej organizačnej zložky usadená, možno predmet činnosti považovať za vymedzený v plnom znení už
         len časťou ustanovení uvedených pod nadpisom „Predmet činnosti“ v zakladateľskom akte tejto spoločnosti.

      43      Preto je na položenú otázku potrebné odpovedať tak, že článkom 43 ES a 48 ES neodporuje právna úprava členského štátu, ktorá
         podmieňuje zápis do obchodného registra organizačnej zložky spoločnosti s ručením obmedzeným usadenej v inom členskom štáte
         zaplatením preddavku na predpokladané náklady na zverejnenie predmetu činnosti opísaného v zakladateľskom akte tejto spoločnosti.

       O trovách
      44      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol takto:
      Článkom 43 ES a 48 ES neodporuje právna úprava členského štátu, ktorá podmieňuje zápis do obchodného registra organizačnej
            zložky spoločnosti s ručením obmedzeným usadenej v inom členskom štáte zaplatením preddavku na predpokladané náklady na zverejnenie
            predmetu činnosti opísaného v zakladateľskom akte tejto spoločnosti.
      Podpisy
      * Jazyk konania: nemčina.


Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 11. júla 1974. # Franz Becker proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Vec 10-74.


Rozsudok Súdneho dvora z 1. októbra 1991. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Francúzskej republike. # Nesplnenie povinnosti. # Vec C-64/90.


title: Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 28. júla 2011. # Orifarm A/S a iní (C-400/09) a Paranova Danmark A/S a Paranova Pack A/S (C-207/10) proti Merck Sharp & Dohme Corp. a Merck Sharp & Dohme BV a Merck Sharp & Dohme. # Návrhy na začatie prejudiciálneho konania: Højesteret - Dánsko. # Ochranné známky - Smernica 89/104/EHS - Článok 7 ods. 2 - Farmaceutické výrobky - Súbežný dovoz - Úprava balenia výrobku označeného ochrannou známkou - Nové balenie uvádzajúce držiteľa povolenia na uvádzanie výrobkov na trh, podľa ktorého pokynov bol výrobok prebalený, ako pôvodcu úpravy balenia - Fyzická úprava balenia vykonaná nezávislým podnikom. # Spojené veci C-400/09 a C-207/10.

text:
      Spojené veci C‑400/09 a C‑207/10
      Orifarm A/S a i.
      proti
      Merck Sharp & Dohme Corp., predtým Merck & Co. Inc., a i.
      (návrhy na začatie prejudiciálneho konania podané Højesteret)
      „Ochranné známky – Smernica 89/104/EHS – Článok 7 ods. 2 – Farmaceutické výrobky – Súbežný dovoz – Úprava balenia výrobku označeného ochrannou známkou – Nové balenie uvádzajúce držiteľa povolenia na uvádzanie výrobkov na trh, podľa ktorého pokynov bol výrobok prebalený, ako
         pôvodcu úpravy balenia – Fyzická úprava balenia vykonaná nezávislým podnikom“

      Abstrakt rozsudku
      Aproximácia právnych predpisov – Ochranné známky – Smernica 89/104 – Súbežný dovoz liekov po úprave balenia a opätovnom označení
            ochrannou známkou – Nové balenie uvádzajúce držiteľa povolenia na uvádzanie výrobkov na trh ako pôvodcu úpravy balenia – Fyzická
            úprava balenia vykonaná nezávislým podnikom – Námietka majiteľa – Neprípustnosť
      (Smernica Rady 89/104, článok 7 ods. 2)
      Článok 7 ods. 2 smernice 89/104 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok sa má vykladať
         v tom zmysle, že majiteľovi ochrannej známky súvisiacej so súbežne dovážaným farmaceutickým výrobkom neumožňuje zabrániť neskoršiemu
         uvádzaniu tohto prebaleného výrobku na trh len z dôvodu, že nové balenie ako podnik zabezpečujúci úpravu balenia neuvádza
         podnik, ktorý na objednávku skutočne upravil balenie tohto výrobku a má na to povolenie, ale uvádza podnik, ktorý je držiteľom
         povolenia na uvádzanie uvedeného výrobku na trh, podľa ktorého pokynov došlo k úprave balenia a ktorý je za ňu zodpovedný.

      Pokiaľ ide o podmienku vyčerpania práv z ochrannej známky, podľa ktorej musí byť na obale jasne uvedený pôvodca úpravy balenia
         výrobku, táto požiadavka je odôvodnená záujmom majiteľa ochrannej známky zabrániť tomu, aby si spotrebiteľ alebo konečný užívateľ
         mohol myslieť, že majiteľ je zodpovedný za úpravu balenia.

      Tento záujem majiteľa ochrannej známky je plne zachovaný, pokiaľ je na obale prebaleného výrobku jasne uvedený názov podniku,
         na ktorého objednávku a na základe ktorého pokynov bola úprava balenia vykonaná a ktorý ja za ňu zodpovedný. Takýto údaj totiž
         v prípade, že je zrozumiteľne vytlačený tak, že mu bežne pozorná osoba rozumie, môže zabrániť vyvolaniu chybného dojmu v mysli
         spotrebiteľa alebo konečného užívateľa o tom, že balenie výrobku bolo upravené majiteľom ochrannej známky.

      Navyše na základe skutočnosti, že tento podnik nesie plnú zodpovednosť za úkony súvisiace s úpravou balenia, majiteľ sa môže
         domáhať svojich práv a prípadne dosiahnuť náhradu škody v prípade, že úpravou balenia došlo k poškodeniu pôvodného stavu výrobku
         obsiahnutého v obale alebo že ide o taký vzhľad výrobku, ktorý by mohol poškodiť dobré meno ochrannej známky. Za tohto predpokladu
         podnik, ktorý je na novom balení prebaleného výrobku uvedený ako pôvodca úpravy balenia, musí niesť zodpovednosť za akúkoľvek
         škodu spôsobenú podnikom, ktorý skutočne vykonal úpravu balenia, a nemôže sa zbaviť svojej zodpovednosti najmä tvrdením, že
         tento podnik konal v rozpore s jeho pokynmi.

      Za týchto podmienok majiteľ ochrannej známky nemá legitímny záujem požadovať, aby bol na obale uvedený názov podniku, ktorý
         skutočne vykonal úpravu balenia výrobku, len z dôvodu, že úprava balenia môže poškodiť pôvodný stav tohto výrobku a tým prípadne
         poškodiť práva z ochrannej známky.

      Záujem majiteľa ochrannej známky na zachovaní pôvodného stavu výrobku obsiahnutého v obale je totiž dostatočne chránený požiadavkou,
         podľa ktorej sa musí preukázať, že úprava balenia nemôže poškodiť pôvodný stav uvedeného výrobku. Táto povinnosť preukázať
         túto skutočnosť prislúcha držiteľovi povolenia na uvádzanie výrobkov na trh, podľa ktorého pokynov došlo k úprave balenia
         a ktorý je za ňu zodpovedný.

      (pozri body 28 – 32, 36 a výrok)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (prvá komora)
      z 28. júla 2011 (*)

      „Ochranné známky – Smernica 89/104/EHS – Článok 7 ods. 2 – Farmaceutické výrobky – Súbežný dovoz – Úprava balenia výrobku označeného ochrannou známkou – Nové balenie uvádzajúce držiteľa povolenia na uvádzanie výrobkov na trh, podľa ktorého pokynov bol výrobok prebalený, ako
         pôvodcu úpravy balenia – Fyzická úprava balenia vykonaná nezávislým podnikom“

      V spojených veciach C‑400/09 a C‑207/10,
      ktorých predmetom sú návrhy na začatie prejudiciálneho konania podľa článkov 234 ES a 267 ZFEÚ, podané rozhodnutiami Højesteret
         (Dánsko) zo 7. októbra 2009 a 22. apríla 2010 a doručené Súdnemu dvoru 19. októbra 2009 a 30. apríla 2010, ktoré súvisia s konaniami:

      Orifarm A/S,
      Orifarm Supply A/S,
      Handelsselskabet af 5. januar 2002 A/S, v likvidácii,

      Ompakningsselskabet af 1. november 2005 A/S (C‑400/09)

      a
      Paranova Danmark A/S,
      Paranova Pack A/S (C‑207/10)

      proti
      Merck Sharp & Dohme Corp., predtým Merck & Co. Inc.,

      Merck Sharp & Dohme BV,
      Merck Sharp & Dohme,
      SÚDNY DVOR (prvá komora),
      v zložení: predseda prvej komory A. Tizzano, sudcovia J.‑J. Kasel, M. Ilešič (spravodajca), E. Levits a M. Safjan,
      generálny advokát: Y. Bot,
      tajomník: C. Strömholm, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 7. apríla 2011,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        Orifarm A/S, Orifarm Supply A/S, Handelsselskabet af 5. januar 2002 A/S, v likvidácii, a Ompakningsselskabet af 1. november
         2005 A/S, v zastúpení: J. J. Bugge a K. Jensen, advokater,

      –        Paranova Danmark A/S a Paranova Pack A/S, v zastúpení: E. B. Pfeiffer, advokat,
      –        Merck Sharp & Dohme Corp., predtým Merck & Co. Inc., Merck Sharp & Dohme BV a Merck Sharp & Dohme, v zastúpení: R. Subiotto,
         QC, a T. Weincke, advokat,

      –        česká vláda, v zastúpení: M. Smolek a K. Havlíčková, splnomocnení zástupcovia,
      –        talianska vláda, v zastúpení: G. Palmieri, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci S. Fiorentino, avvocato dello Stato,
      –        portugalská vláda, v zastúpení: L. Inez Fernandes a P. A. Antunes, splnomocnení zástupcovia,
      –        Európska komisia, v zastúpení: H. Krämer, H. Støvlbæk a F. W. Bulst, splnomocnení zástupcovia,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 12. mája 2011,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Návrhy na začatie prejudiciálneho konania sa týkajú výkladu článku 7 ods. 2 prvej smernice Rady 89/104/EHS z 21. decembra
         1988 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok (Ú. v. ES L 40, 1989, s. 1; Mim. vyd. 017/001,
         s. 92), ako aj súvisiacej judikatúry Súdneho dvora, a najmä rozsudkov z 23. mája 1978, Hoffmann-La Roche (102/77, Zb. s. 1139);
         z 3. decembra 1981, Pfizer (1/81, Zb. s. 2913), ako aj z 11. júla 1996, Bristol‑Myers Squibb a i. (C‑427/93, C‑429/93 a C‑436/93,
         Zb. s. I‑3457), a MPA Pharma (C‑232/94, Zb. s. I‑3671). Súdny dvor v týchto rozsudkoch spresnil podmienky, za ktorých súbežný
         dovozca môže predávať lieky označené ochrannou známkou, ktorých balenie bolo upravené bez toho, aby majiteľ ochrannej známky
         mohol tomu zabrániť.

      2        Tieto návrhy boli podané v rámci sporov medzi Orifarm A/S (ďalej len „Orifarm“), Orifarm Supply A/S (ďalej len „Orifarm Supply“),
         Handelsselskabet af 5. januar 2002 A/S, v likvidácii (ďalej len „Handelsselskabet“), a Ompakningsselskabet af 1. november
         2005 A/S (ďalej len „Ompakningsselskabet“) vo veci C‑400/10 a Paranova Danmark A/S (ďalej len „Paranova Danmark“) a Paranova
         Pack A/S (ďalej len „Paranova Pack“) vo veci C‑207/10 na jednej strane a Merck Sharp & Dohme Corp. (predtým Merck & Co. Inc.),
         Merck Sharp & Dohme BV, ako aj Merck Sharp & Dohme (ďalej spoločne len „Merck“) na druhej strane vo veci neuvedenia podniku,
         ktorý je skutočne zodpovedný za úpravu balenia, na novom balení súbežne dovážaných liekov.

       Právny rámec
      3        Smernica 89/104 bola zrušená smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2008/95/ES z 22. októbra 2008 o aproximácii právnych predpisov
         členských štátov v oblasti ochranných známok (kodifikované znenie) (Ú. v. EÚ L 299, s. 25), ktorá nadobudla účinnosť 28. novembra
         2008. Na spor vo veci samej sa však vzhľadom na čas, keď nastali skutkové okolnosti, vzťahuje ešte smernica 89/104.

      4        Článok 5 smernice 89/104 nazvaný „Práva z ochrannej známky“ stanovuje:

      „1.      Zapísaná ochranná známka dáva svojmu majiteľovi výlučné práva. Majiteľ bude mať právo zabrániť všetkým tretím stranám, ktoré
         nemajú jeho súhlas, aby v obchodnom styku používali:

      a)      akékoľvek označenie, ktoré je zhodné s ochrannou známkou pre tovary alebo služby, ktoré sú zhodné s tými, pre ktoré je ochranná
         známka zapísaná;

      b)      akékoľvek označenia, ktoré je zhodné s ochrannou známkou alebo je jej natoľko podobné, a zároveň sú si natoľko podobné príslušné
         tovary alebo služby, že existuje pravdepodobnosť zámeny zo strany verejnosti, vrátane pravdepodobnosti asociácie medzi označením
         a ochrannou známkou.

      2.      Každý členský štát môže tiež stanoviť, že majiteľ bude mať právo zabrániť všetkým tretím stranám, ktoré nemajú jeho súhlas,
         aby používali v obchodnom styku akékoľvek označenie, ktoré je zhodné s ochrannou známkou alebo je jej podobné, pre tovary
         alebo služby, ktoré nie sú podobné tým, pre ktoré je ochranná známka zapísaná, ak má táto ochranná známka v členskom štáte
         dobré meno a ak by používanie označenia bez náležitého dôvodu znamenalo, že by nečestne ťažilo z dobrého mena alebo rozlišovacej
         spôsobilosti tejto ochrannej známky, alebo by to dobrému menu alebo rozlišovacej spôsobilosti tejto ochrannej známky škodilo.

      3.      V rámci odsekov 1 a 2 možno okrem iného zakázať toto:
      a)      umiestňovať označenie na tovary alebo na ich obal;
      b)      ponúkať tovary alebo ich uvádzať na trh, alebo na tieto účely skladovať pod týmto označením, alebo ponúkať alebo poskytovať
         takto označené služby;

      c)      dovážať alebo vyvážať takto označený tovar;
      d)      používať toto označenie v obchodnej korešpondencii a v reklame.
      …“
      5        Podľa článku 7 tej istej smernice nazvaného „Vyčerpanie práv z ochrannej známky“:

      „1.      Ochranná známka neoprávňuje majiteľa, aby zakázal jej používanie na tovary, ktoré boli pod touto ochrannou známkou uvedené
         majiteľom alebo s jeho súhlasom na trh v spoločenstve.

      2.      Odsek 1 sa nepoužije v prípade, ak má majiteľ opodstatnené dôvody brániť ďalšiemu obchodovaniu s tovarom, najmä ak sa po uvedení
         tovaru na trhu zmenil alebo zhoršil jeho stav.“

       Spory vo veciach samých a prejudiciálne otázky
       Vec C‑400/09
      6        Spoločnosti Orifarm, Orifarm Supply, Handelsselskabet a Ompakningsselskabet sú súčasťou obchodnej skupiny Orifarm. Táto skupina
         je najdôležitejším súbežným dovozcom liekov v škandinávskych štátoch a v roku 2008 bola najdôležitejším dodávateľom liekov
         pre dánske lekárne. Hlavné sídlo skupiny sa nachádza v Odense (Dánsko).

      7        Merck, ktorá patrí medzi najdôležitejšie svetové obchodné zoskupenia výroby liekov, vyrábala dotknuté výrobky vo veci samej,
         ktoré sa súbežne dovážali na dánsky trh skupinou Orifarm. Merck je takisto majiteľkou práv z ochranných známok súvisiacich
         s týmito liekmi a je oprávnená domáhať sa súdnej ochrany na základe licenčných zmlúv uzavretých s majiteľmi práv z ochranných
         známok.

      8        Spoločnosti Orifarm a Handelsselskabet sú alebo boli držiteľkami povolení na uvádzanie uvedených liekov na trh a ich predaj,
         zatiaľ čo Orifarm Supply a Ompakningsselskabet, ktoré uskutočnili úpravu ich balenia, sú alebo boli držiteľkami povolení na
         túto úpravu balenia.

      9        Všetky rozhodnutia týkajúce sa nákupu, úpravy balenia a predaja dotknutých liekov vo veci samej vrátane rozhodnutí týkajúcich
         sa vzhľadu nových balení, ako aj označovania prijala Orifarm alebo Handelsselskabet. Ompakningsselskabet a Orifarm Supply
         kúpili a prebalili tieto lieky, pričom prevzali zodpovednosť za dodržiavanie smerníc, ktoré stanovil Lægemiddelstyrelsen (Dánsky
         úrad pre liečivá) a ktoré sú určené podnikom vykonávajúcim úpravu balenia.

      10      Na obale týchto liekov je uvedené, že úpravu balenia uskutočnila Orifarm alebo Handelsselskabet.

      11      Merck podala na Sø- og Handelsretten (námorný a obchodný súd) dve žaloby proti Orifarm a Orifarm Supply, ako aj proti Handelsselskabet
         a Ompakningsselskabet z dôvodu, že na balení dotknutých liekov vo veci samej nebolo uvedené meno skutočného pôvodcu úpravy
         balenia. V rozsudkoch vyhlásených jednak 21. februára 2008 a jednak 20. júna 2008 Sø- og Handelsretten uviedol, že žalované
         spoločnosti porušili práva skupiny Merck z ochrannej známky, pretože na balení neuviedli názov podniku, ktorý skutočne vykonal
         úpravu balenia, a z tohto dôvodu im uložil povinnosť zaplatiť spoločnosti Merck peňažnú náhradu.

      12      Højesteret, ktorý rozhoduje o kasačných opravných prostriedkoch podaných spoločnosťami Orifarm, Orifarm Supply, Handelsselskabet
         a Ompakningsselskabet proti týmto rozsudkom Sø- og Handelsretten, rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto
         prejudiciálne otázky:

      „1.      Má sa judikatúra Súdneho dvora, ako vyplýva z [už citovaných rozsudkov Bristol-Myers Squibb a i., ako aj MPA Pharma], vykladať
         v tom zmysle, že súbežný dovozca, ktorý je držiteľom povolenia na uvádzanie súbežne dovážaného lieku na trh a disponuje informáciami,
         ktoré sa tohto lieku týkajú, a ktorý nezávislému podniku dáva pokyny na nákup a úpravu balenia lieku, ako aj podrobné pokyny
         týkajúce sa vonkajšieho vzhľadu balenia a ďalších aspektov týkajúcich sa tohto lieku, porušuje práva majiteľa ochrannej známky
         tým, že sám seba uvádza na vonkajšom obale súbežne dovezeného lieku ako podnik, ktorý uskutočnil úpravu balenia, namiesto
         toho, aby uviedol názov nezávislého podniku, ktorý je držiteľom povolenia na úpravu balenia a ktorý liek doviezol a uskutočnil
         fyzickú úpravu balenia, vrátane (opätovného) uvedenia predmetnej ochrannej známky?

      2.      Má pre odpoveď na prvú otázku význam, že sa možno domnievať, že ak držiteľ povolenia na uvádzanie výrobkov na trh sám seba
         uvedie ako podnik uskutočňujúci úpravu balenia namiesto podniku, ktorý uskutočnil fyzickú úpravu balenia na objednávku, neexistuje
         nebezpečenstvo, že by spotrebiteľ/konečný používateľ mohol byť uvedený do omylu o tom, že majiteľ ochrannej známky je zodpovedný
         za úpravu balenia predmetného lieku?

      3.      Má pre odpoveď na prvú otázku význam, že sa možno domnievať, že nebezpečenstvo uvedenia do omylu spotrebiteľa/konečného používateľa
         o tom, že majiteľ ochrannej známky je zodpovedný za úpravu balenia lieku, je vylúčené v tom prípade, ak podnik, ktorý vykonal
         fyzickú úpravu balenia, je uvedený ako podnik uskutočňujúci úpravu balenia?

      4.      Má pre odpoveď na prvú otázku význam len nebezpečenstvo, že by spotrebiteľ/konečný používateľ mohol byť uvedený do omylu o tom,
         že majiteľ ochrannej známky je zodpovedný za úpravu balenia lieku, alebo sú pre odpoveď na prvú otázku dôležité aj iné okolnosti
         týkajúce sa majiteľa ochrannej známky…:

      a)      že podnik, ktorý uskutočňuje dovoz a fyzickú úpravu balenia a (opätovne) uvádza ochrannú známku jej majiteľa na vonkajšom
         obale výrobku, môže týmto konaním samostatne porušiť práva majiteľa ochrannej známky a

      b)      že faktory, za ktoré je zodpovedný pôvodca fyzickej úpravy balenia, môžu spôsobiť, že úprava balenia ovplyvní pôvodný stav
         lieku, alebo že vonkajší vzhľad upraveného balenia je taký, že sa možno domnievať, že dobré meno majiteľa ochrannej známky
         bolo poškodené (pozri najmä [už citovaný] rozsudok Bristol-Myers Squibb a i.)?

      5.      Má pre odpoveď na prvú otázku význam, že držiteľ povolenia na uvádzanie výrobkov na trh, ktorý sa sám uviedol ako podnik uskutočňujúci
         úpravu balenia, patrí (ako sesterská spoločnosť) v okamihu upovedomenia majiteľa ochrannej známky o zamýšľanom predaji súbežne
         dovážaných liekov po úprave ich balenia do tej istej skupiny ako skutočný pôvodca úpravy balenia?“

       Vec C‑207/10
      13      Spoločnosti Paranova Danmark a Paranova Pack sú dcérskymi spoločnosťami Paranova Group A/S, ktorá vykonáva súbežný dovoz liekov
         do Dánska, Švédska a Fínska. Sídlo obchodnej skupiny sa nachádza v Ballerupe (Dánsko), kde sídlia aj obidve uvedené dcérske
         spoločnosti.

      14      Podobne ako v prípade skutkových okolností vo veci C‑400/09, Paranova Group súbežne dováža do Dánska dotknuté lieky vo veci
         samej, ktoré boli vyrobené obchodnou skupinou Merck, ktorá je majiteľkou práv z ochrannej známky označujúcej tieto lieky alebo
         je oprávnená domáhať sa súdnej ochrany na základe licenčných zmlúv uzavretých s majiteľmi práv k ochranným známkam.

      15      Paranova Danmark je držiteľkou povolenia na uvádzanie uvedených liekov na trh a ich predaj, zatiaľ čo Paranova Pack, ktorá
         uskutočnila úpravu ich balenia, je alebo bola držiteľkou povolenia na túto úpravu balenia.

      16      Všetky rozhodnutia týkajúce sa nákupu, úpravy balenia a predaja dotknutých liekov vo veci samej vrátane rozhodnutí týkajúcich
         sa vzhľadu nových balení, ako aj označovania prijala Paranova Danmark. Paranova Pack kúpila a skutočne prebalila tieto lieky
         v súlade s podmienkami, ktoré stanovil Lægemiddelstyrelsen pre podniky vykonávajúce úpravu balenia, a predávala ich v súlade
         s právnou úpravou pre farmaceutickú oblasť, pričom prevzala zodpovednosť súvisiacu s týmito jednotlivými úkonmi.

      17      Na obale uvedených liekov je uvedené, že úpravu balenia uskutočnila Paranova Danmark.

      18      Merck podala dve žaloby proti Paranova Danmark a Paranova Pack z dôvodu, že na balení dotknutých liekov vo veci samej nebolo
         uvedené meno skutočného pôvodcu úpravy balenia. V nadväznosti na tieto žaloby bolo Paranova Danmark a Paranova Pack nariadené
         jednak uznesením fogedretten i Ballerup z 26. októbra 2004, potvrdeným v odvolacom konaní 15. augusta 2007 Sø- og Handelsretten,
         ako aj rozsudkom uvedenej súdnej inštancie z 31. marca 2008, predať uvedené lieky, pretože ich balenie neuvádzalo názov podniku,
         ktorý skutočne vykonal úpravu balenia.

      19      Højesteret, ktorý rozhoduje o kasačných opravných prostriedkoch podaných spoločnosťami Paranova Danmark a Paranova Pack proti
         rozsudkom Sø- og Handelsretten, rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

      „1.      Má sa článok 7 ods. 2 [smernice 89/104/EHS] a súvisiaca judikatúra, najmä [už citované] rozsudky Súdneho dvora vo veciach
         Hoffmann-La Roche, Pfizer, ako aj Bristol-Myers Squibb a i., vykladať v tom zmysle, že majiteľ ochrannej známky môže na základe
         týchto ustanovení zabrániť tomu, aby spoločnosť, ktorá uvádza na trh súbežne dovážané lieky a ktorá je držiteľkou povolenia
         na uvádzanie liekov na trh pre daný liek v členskom štáte, predávala tento liek s informáciou, že úpravu balenia lieku uskutočňuje
         spoločnosť uvádzajúca lieky na trh, hoci pre túto spoločnosť vykonáva fyzickú úpravu balenia iná spoločnosť, pôvodca úpravy
         balenia, ktorej spoločnosť uvádzajúca lieky na trh dáva pokyny týkajúce sa nákupu a úpravy balenia lieku, podrobného vzhľadu
         balenia lieku a iných požiadaviek súvisiacich s liekom a ktorá je držiteľkou povolenia na úpravu balenia a opätovne uvádza
         ochrannú známku na novom balení v rámci úpravy balenia?

      2.      Má pre odpoveď na prvú otázku význam, že možno predpokladať, že spotrebiteľ alebo konečný používateľ nebude uvedený do omylu
         v súvislosti s pôvodom tovaru a že nenadobudne dojem, že majiteľ ochrannej známky zodpovedá za úpravu balenia, na základe
         toho, že súbežný dovozca na balení uvedie názov výrobcu spolu s uvedeným označením podniku zodpovedného za úpravu balenia?

      3.      Má pre odpoveď na prvú otázku význam iba riziko uvedenia spotrebiteľa alebo konečného používateľa do omylu o tom, že za úpravu
         balenia zodpovedá majiteľ ochrannej známky, alebo sú relevantné aj iné okolnosti týkajúce sa majiteľa ochrannej známky, napríklad:

      a)      že subjekt, ktorý v skutočnosti vykonáva nákup a úpravu balenia a opätovne uvádza ochrannú známku majiteľa ochrannej známky
         na balení lieku, tým môže samostatne porušiť práva majiteľa ochrannej známky, ktoré z nej vyplývajú, a že to môže byť spôsobené
         faktormi, za ktoré zodpovedá subjekt, ktorý vykonáva fyzickú úpravu balenia;

      b)      že úprava balenia má vplyv na pôvodný stav výrobku alebo
      c)      že prebalený výrobok sa prezentuje tak, že možno predpokladať, že poškodí ochrannú známku alebo dobré meno jej majiteľa?
      4.      Ak v rámci odpovede na tretiu otázku Súdny dvor dospeje k záveru, že je tiež relevantné prihliadať na skutočnosť, že samotná
         spoločnosť uskutočňujúca úpravu balenia môže poškodiť práva majiteľa ochrannej známky, ktoré z nej vyplývajú, od Súdneho dvora
         sa žiada, aby uviedol, či je pre túto odpoveď relevantné, že spoločnosť uvádzajúca lieky na trh, ktorá patrí súbežnému dovozcovi,
         a spoločnosť uskutočňujúca úpravu balenia podľa vnútroštátneho práva spoločne a nerozdielne zodpovedajú za porušenie práv
         majiteľa ochrannej známky, ktoré z nej vyplývajú.

      5.      Má pre odpoveď na prvú otázku význam skutočnosť, že súbežný dovozca, ktorý je držiteľom povolenia na uvádzanie liekov na trh
         a uviedol sa ako subjekt zodpovedný za úpravu balenia, v čase upovedomenia majiteľa ochrannej známky pred plánovaným predajom
         lieku s upraveným balením patrí do rovnakej skupiny ako spoločnosť, ktorá vykonala úpravu balenia (sesterská spoločnosť)?

      6.      Má pre odpoveď na prvú otázku význam, že spoločnosť uskutočňujúca úpravu balenia je v príbalovom letáku uvedená ako výrobca?“
      20      Uznesením predsedu prvej komory Súdneho dvora z 31. januára 2011 boli veci C‑400/09 a C‑207/10 spojené na účely ústnej časti
         konania a vyhlásenia rozsudku.

       O prejudiciálnych otázkach
      21      Vnútroštátny súd sa svojimi otázkami, ktoré treba preskúmať spoločne, v podstate pýta, či článok 7 ods. 2 smernice 89/104
         sa má vykladať v tom zmysle, že majiteľovi ochrannej známky súvisiacej so súbežne dovážaným farmaceutickým výrobkom umožňuje
         zabrániť neskoršiemu uvádzaniu tohto prebaleného výrobku na trh z dôvodu, že nové balenie ako podnik zabezpečujúci úpravu
         balenia neuvádza podnik, ktorý na objednávku skutočne upravil balenie tohto výrobku, pričom ide o držiteľa povolenia na uvádzanie
         uvedeného výrobku na trh, podľa ktorého pokynov bola úprava balenia vykonaná a ktorý je za ňu zodpovedný.

      22      Orifarm, Paranova Danmark, česká a portugalská vláda, ako aj Európska komisia sa domnievajú, že na tieto otázky tak, ako boli
         preformulované, treba odpovedať záporne, zatiaľ čo Merck a talianska vláda zastávajú opačný názor.

      23      V prvom rade treba pripomenúť, že podľa článku 7 ods. 2 smernice 89/104 môže majiteľ ochrannej známky zabrániť úprave balenia
         výrobkov označených touto ochrannou známkou, pričom sa takéto konanie chápe ako výnimka z voľného pohybu tovarov iba vtedy,
         ak výkon tohto práva majiteľom nepredstavuje skryté obmedzovanie obchodu medzi členskými štátmi v zmysle článku 30 druhej
         vety ES, teraz článku 36 druhej vety ZFEÚ (pozri rozsudok z 26. apríla 2007, Boehringer Ingelheim a i., C‑348/04, Zb. s. I‑3391,
         bod 16, ako aj citovanú judikatúru).

      24      Uplatnenie práva majiteľa ochrannej známky zabrániť úprave balenia je skrytým obmedzovaním obchodu, ak toto uplatnenie prispieva
         k umelému rozdeľovaniu trhu medzi členskými štátmi a ak sa okrem toho úprava balenia uskutočnila tak, že legitímne záujmy
         majiteľa boli rešpektované (pozri rozsudok Boehringer Ingelheim a i., už citovaný, bod 17, ako aj citovanú judikatúru).

      25      V tejto poslednej súvislosti Súdny dvor konštatoval, že v prípade, že úprava balenia sa vykonáva za podmienok, ktorými nemožno
         poškodiť pôvodný stav výrobku obsiahnutého v obale, hlavná úloha ochrannej známky ako záruky pôvodu výrobku je zachovaná.
         Spotrebiteľ alebo konečný užívateľ nie je teda uvedený do omylu v súvislosti s pôvodom výrobkov, ale získa naozaj výrobky
         vyrobené pod samotným dohľadom majiteľa ochrannej známky (pozri rozsudky Bristol‑Myers Squibb a i., už citovaný, bod 67, ako
         aj MPA Pharma, už citovaný, bod 39).

      26      Súdny dvor pritom takisto uviedol, že skutočnosť, že majiteľovi by nebolo umožnené domáhať sa svojho práva z ochrannej známky,
         aby zabránil uvádzaniu výrobkov na trh po úprave ich balenia dovozcom, znamená, že dovozcovi je priznaná určitá možnosť, ktorá
         je za normálnych okolností vyhradená samotnému majiteľovi. V jeho záujme ako majiteľa ochrannej známky a na účely jeho ochrany
         pred akýmkoľvek zneužitím treba preto túto možnosť pripustiť, len ak dovozca dodrží tiež niektoré ďalšie požiadavky (pozri
         v tomto zmysle rozsudky Bristol-Myers Squibb a i., už citovaný, body 68 a 69, ako aj MPA Pharma, už citovaný, body 40 a 41).

      27      Z ustálenej judikatúry, a najmä z rozsudkov, o ktorých výklad vnútroštátny súd žiada Súdny dvor, vyplýva, že majiteľ ochrannej
         známky je oprávnený zabrániť ďalšiemu obchodovaniu s farmaceutickým výrobkom označeným jeho ochrannou známkou, ak dovozca
         upravil balenie tohto výrobku a znovu na ňom vyobrazil ochrannú známku:

      –        ak sa zistí, že takéto zabránenie prispieva k zániku umelého rozdeľovania trhov medzi členskými štátmi, najmä z dôvodu, že
         úprava balenia je potrebná na uvádzanie výrobku na trh v členskom štáte dovozu,

      –        ak sa preukáže, že úprava balenia nemôže poškodiť pôvodný stav výrobku obsiahnutého v obale,
      –        ak sa na novom balení jasne uvedie názov toho, kto upravil balenie výrobku, a názov výrobcu,
      –        ak vzhľad prebaleného výrobku nemôže poškodiť dobré meno ochrannej známky a jej majiteľa, čo znamená najmä, že obal nesmie
         byť poškodený, nekvalitný alebo špinavý, a

      –        ak dovozca pred uvedením prebaleného výrobku na trh upozorní majiteľa ochrannej známky a poskytne mu na jeho žiadosť vzorku
         výrobku v upravenom balení (pozri najmä rozsudky Hoffmann-La Roche, už citovaný, bod 14; Bristol-Myers Squibb a i., už citovaný,
         bod 79; MPA Pharma, už citovaný, bod 50, a Boehringer Ingelheim a i., už citovaný, bod 21, ako aj z 22. decembra 2008, The
         Wellcome Foundation, C‑276/05, Zb. s. I‑10479, bod 23).

      28      Pokiaľ ide o dotknutú podmienku vo veciach samých, podľa ktorej musí byť na obale jasne uvedený pôvodca úpravy balenia výrobku,
         táto požiadavka je odôvodnená záujmom majiteľa ochrannej známky zabrániť tomu, aby si spotrebiteľ alebo konečný užívateľ mohol
         myslieť, že majiteľ je zodpovedný za úpravu balenia (pozri rozsudky Bristol-Myers Squibb a i., už citovaný, bod 70, ako aj
         MPA Pharma, už citovaný, bod 42).

      29      Ako pritom konštatoval generálny advokát v bodoch 34 a 35 svojich návrhov, tento záujem je plne zachovaný, pokiaľ je na obale
         prebaleného výrobku jasne uvedený názov podniku, na ktorého objednávku a na základe ktorého pokynov bola úprava balenia vykonaná
         a ktorý ja za ňu zodpovedný. Takýto údaj totiž v prípade, že je zrozumiteľne vytlačený tak, že mu bežne pozorná osoba rozumie,
         môže zabrániť vyvolaniu chybného dojmu v mysli spotrebiteľa alebo konečného užívateľa o tom, že balenie výrobku bolo upravené
         majiteľom ochrannej známky.

      30      Navyše na základe skutočnosti, že tento podnik nesie plnú zodpovednosť za úkony súvisiace s úpravou balenia, majiteľ sa môže
         domáhať svojich práv a prípadne dosiahnuť náhradu škody v prípade, že úpravou balenia došlo k poškodeniu pôvodného stavu výrobku
         obsiahnutého v obale alebo že ide o taký vzhľad výrobku, ktorý by mohol poškodiť dobré meno ochrannej známky. V tejto súvislosti
         treba spresniť, že za tohto predpokladu podnik, ktorý je na novom balení prebaleného výrobku uvedený ako pôvodca úpravy balenia,
         musí niesť zodpovednosť za akúkoľvek škodu spôsobenú podnikom, ktorý skutočne vykonal úpravu balenia, a nemôže sa zbaviť svojej
         zodpovednosti najmä tvrdením, že tento podnik konal v rozpore s jeho pokynmi.

      31      Za týchto podmienok majiteľ ochrannej známky nemá legitímny záujem požadovať, aby bol na obale uvedený názov podniku, ktorý
         skutočne vykonal úpravu balenia výrobku, len z dôvodu, že úprava balenia môže poškodiť pôvodný stav tohto výrobku a tým prípadne
         poškodiť práva z ochrannej známky.

      32      Záujem majiteľa ochrannej známky na zachovaní pôvodného stavu výrobku obsiahnutého v obale je dostatočne chránený požiadavkou,
         spomenutou v bode 27 tohto rozsudku, podľa ktorej sa musí preukázať, že úprava balenia nemôže poškodiť pôvodný stav uvedeného
         výrobku. Povinnosť preukázať túto skutočnosť prislúcha za podmienok, o aké ide vo veciach samých, držiteľovi povolenia na
         uvádzanie výrobkov na trh, podľa ktorého pokynov došlo k úprave balenia a ktorý je za ňu zodpovedný.

      33      Merck však tvrdí, že na účely ochrany spotrebiteľov je potrebné uviesť na obale prebaleného výrobku názov podniku, ktorý skutočne
         vykonal úpravu balenia. Spotrebitelia majú totiž záujem poznať názov tohto podniku, aby mohli podľa ich vnútroštátneho práva
         podať žalobu nielen proti majiteľovi povolenia na uvádzanie výrobkov na trh, ale aj proti pôvodcovi úpravy balenia, najmä
         ak im v dôsledku tejto úpravy balenia bola spôsobená škoda.

      34      Túto argumentáciu však nemožno prijať. V tejto súvislosti stačí konštatovať, že z článku 7 ods. 2 smernice 89/104 vyplýva,
         že výnimka zo zásady vyčerpania práv z ochrannej známky stanovenej v tomto ustanovení sa obmedzuje na ochranu legitímnych
         záujmov majiteľa ochrannej známky, pričom osobitnú ochranu legitímnych záujmov spotrebiteľov ako takú zabezpečujú iné právne
         nástroje.

      35      V každom prípade, aj keby sa záujmy majiteľa ochrannej známky prekrývali čo i len čiastočne so záujmami spotrebiteľa, nič
         to nemení na skutočnosti, ako to uviedol generálny advokát v bodoch 42 a 43 svojich návrhov, že uvedenie názvu podniku zodpovedného
         za úpravu balenia na obale umožňuje, aby bol spotrebiteľ z hľadiska práva ochranných známok riadne informovaný.

      36      Zo všetkých predchádzajúcich úvah vyplýva, že článok 7 ods. 2 smernice 89/104 sa má vykladať v tom zmysle, že majiteľovi ochrannej
         známky súvisiacej so súbežne dovážaným farmaceutickým výrobkom neumožňuje zabrániť neskoršiemu uvádzaniu tohto prebaleného
         výrobku na trh len z dôvodu, že nové balenie ako podnik zabezpečujúci úpravu balenia neuvádza podnik, ktorý na objednávku
         skutočne upravil balenie tohto výrobku a má na to povolenie, ale uvádza podnik, ktorý je držiteľom povolenia na uvádzanie
         uvedeného výrobku na trh, podľa ktorého pokynov došlo k úprave balenia a ktorý je za ňu zodpovedný.

       O trovách
      37      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol takto:
      Článok 7 ods. 2 prvej smernice Rady 89/104/EHS z 21. decembra 1988 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti
            ochranných známok sa má vykladať v tom zmysle, že majiteľovi ochrannej známky súvisiacej so súbežne dovážaným farmaceutickým
            výrobkom neumožňuje zabrániť neskoršiemu uvádzaniu tohto prebaleného výrobku na trh len z dôvodu, že nové balenie ako podnik
            zabezpečujúci úpravu balenia neuvádza podnik, ktorý na objednávku skutočne upravil balenie tohto výrobku a má na to povolenie,
            ale uvádza podnik, ktorý je držiteľom povolenia na uvádzanie uvedeného výrobku na trh, podľa ktorého pokynov došlo k úprave
            balenia a ktorý je za ňu zodpovedný.
      Podpisy
      * Jazyk konania: dánčina.


Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 8. mája 1973. # Monique Gunnella proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Vec 33-72.


Rozsudok Všeobecného súdu (šiesta komora) z 12. apríla 2013. # Föreningen Svenska Tonsättares Internationella Musikbyrå u.p.a. (Stim) proti Európskej komisii. # Hospodárska súťaž - Kartely - Autorské práva týkajúce sa verejného predvádzania hudobných diel prostredníctvom internetu, satelitu a káblovej retransmisie - Rozhodnutie, ktorým sa konštatuje porušenie článku 81 ES - Rozdelenie geografického trhu - Dvojstranné dohody medzi vnútroštátnymi organizáciami kolektívnej správy - Zosúladený postup vylučujúci možnosť udeľovať licencie pre viaceré územia a multirepertoárové licencie - Článok 151 ods. 4 ES - Kultúrna rôznorodosť. # Vec T-451/08.


Rozsudok Súdu prvého stupňa (druhá komora) z 3. decembra 2003. # Audi AG proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Ochranná známka Spoločenstva - Nariadenie (ES) č. 40/94 - Absolútne dôvody zamietnutia. # Vec T-16/02.


Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) zo 14. júla 1988. # Syndicat des libraires de Normandie proti L'Aigle distribution. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Tribunal de grande instance d'Alençon - Francúzsko. # Vec 254/87.


Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) zo 16. júla 1998. # The Scotch Whisky Association proti Compagnie financière européenne de prises de participation (Cofepp), Prisunic SA a Centrale d'achats et de services alimentaires SARL (Casal). # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Tribunal de grande instance de Paris - Francúzsko. # Vec C-136/96.


Rozsudok Súdneho dvora z 29. februára 1996. # Trestné konania proti Sofia Skanavi a Konstantin Chryssanthakopoulos. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Amtsgericht Tiergarten, Berlin - Nemecko. # Voľný pohyb osôb. # Vec C-193/94.


Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) zo 16. apríla 1991. # Upjohn Company a Upjohn NV proti Farzoo Inc. a J. Kortmann. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Hoge Raad - Holandsko. # Vec C-112/89.