title: Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) zo 14. septembra 2017.#Trustees of the P Panayi Accumulation & Maintenance Settlements proti Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal First-tier Tribunal (Tax Chamber).#Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Priame dane – Sloboda usadiť sa – Slobodné poskytovanie služieb – Voľný pohyb kapitálu – Poručnícky fond – Správcovia – Iné právnické osoby – Pojem – Daň z kapitálových výnosov súvisiacich s majetkom zahrnutým v poručníckom fonde z dôvodu premiestnenia daňovej rezidencie správcov do iného členského štátu – Stanovenie výšky dane v čase tohto presunu – Okamžitý výber dane – Odôvodnenie – Proporcionalita.#Vec C-646/15.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (prvá komora)
      zo 14. septembra 2017 (
            *1
         )
      „Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Priame dane – Sloboda usadiť sa – Slobodné poskytovanie služieb – Voľný pohyb kapitálu – Poručnícky fond – Správcovia – Iné právnické osoby – Pojem – Daň z kapitálových výnosov súvisiacich s majetkom zahrnutým v poručníckom fonde z dôvodu premiestnenia daňovej rezidencie správcov do iného členského štátu – Stanovenie výšky dane v čase tohto presunu – Okamžitý výber dane – Odôvodnenie – Proporcionalita“
      Vo veci C‑646/15,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím First‑tier Tribunal (Tax Chamber) [prvostupňový súd (oddelenie pre daňové spory), Spojené kráľovstvo] z 30. novembra 2015 a doručený Súdnemu dvoru 3. decembra 2015, ktorý súvisí s konaním:

         Trustees of the P Panayi Accumulation & Maintenance Settlements

      proti

         Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs,

      SÚDNY DVOR (prvá komora),
      v zložení: predsedníčka prvej komory R. Silva de Lapuerta, sudcovia E. Regan, J.‑C. Bonichot, C.‑G. Fernlund (spravodajca) a S. Rodin,
      generálna advokátka: J. Kokott,
      tajomník: R. Schiano, referent,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 20. októbra 2016,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               –

               Trustees of the P Panayi Accumulation & Maintenance Settlements, v zastúpení: M. Lemos, barrister, a P. Baker, QC,

               –

               vláda Spojeného kráľovstva, v zastúpení: M. Holt, D. Robertson a S. Simmons, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci R. Hill a J. Bremner, barristers,

               –

               rakúska vláda, v zastúpení: C. Pesendorfer, splnomocnená zástupkyňa,

               –

               nórska vláda, v zastúpení: K. B. Moen, K. E. B. Kloster a J.T. Kaasin, splnomocnení zástupcovia,

               –

               Európska komisia, v zastúpení: W. Roels a J. Samnadda, splnomocnení zástupcovia,

               –

               Dozorný úrad EZVO, v zastúpení: C. Zatschler, Ø. Bø a A. Steinarsdóttir, splnomocnení zástupcovia,

         po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 21. decembra 2016,
      vyhlásil tento
      Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článkov 49, 54, 56 a 63 ZFEÚ.

               2

               Tento návrh bol predložený v rámci sporu medzi Trustees of the P Panayi Accumulation & Maintenance Settlements (ďalej len „správcovia Panayi“) a Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (ďalej len „daňová správa“), ktorý sa týka zdanenia skrytých rezerv súvisiacich s majetkom v poručníckom fonde z dôvodu premiestnenia rezidencie správcov tohto fondu do iného členského štátu ako je členský štát pôvodu.

         Právny rámec v Spojenom kráľovstve
      Poručnícke fondy

               3

               Zo spisu predloženého Súdnemu dvoru vyplýva, že v štátoch uplatňujúcich common law, tzv. poručnícky fond, v podstate vzniká na základe trojstranného právneho úkonu, prostredníctvom ktorého zriaďovateľ poručníckeho fondu prevedie majetok na osobu – správcu, aby ho podľa listiny o poručníckom fonde spravovala v prospech tretej, oprávnenej osoby. Poručnícke fondy zriadené v prospech špecifických osôb sa niekedy označujú ako settlements.

               4

               Poručnícky fond charakterizuje skutočnosť, že vlastníkom majetku, ktoré ho tvoria, je v právnom slova zmysle správca a v ekonomickom slova zmysle oprávnená osoba.

               5

               Napriek tomu, že poručnícky fond je právne uznaným inštitútom a má právne účinky, nemá vlastnú právnu subjektivitu a musí konať prostredníctvom svojho správcu. Majetok, ktorý poručnícky fond tvorí, sa nestáva majetkom správcu. Správca je povinný spravovať tento majetok v rámci samostatného fondu, odlišného od jeho vlastného majetku. Základnou povinnosťou správcu je dodržiavať podmienky a povinnosti stanovené listinou o poručníckom fonde a všeobecnú právnu úpravu.

         Zdaňovanie kapitálových výnosov

               6

               Taxation of Chargeable Gains Act 1992 (zákon z roku 1992 o zdaňovaní ziskov), v znení platnom v čase udalostí vo veci samej (ďalej len „ZZZ“) vo svojom článku 2 ods. 1 stanovuje, že osoba podlieha dani z kapitálových výnosov vo vzťahu k zdaniteľným ziskom, ktoré dosiahla v posudzovanom roku, ak bola v ktoromkoľvek období daného roka rezidentom Spojeného kráľovstva alebo ak bola v danom roku obvyklým rezidentom Spojeného kráľovstva.

               7

               Podľa článku 69 ZZZ sa so správcami zaobchádza, ako keby „boli jednotným a trvalým združením osôb“, nezávislým od jednotlivých osôb, ktoré môžu v rôznom čase vykonávať funkciu správcu. Tento článok ďalej stanovuje, že „s týmto združením sa má zaobchádzať, ako keby bolo rezidentom alebo obvyklým rezidentom v Spojenom kráľovstve, ibaže by sa všeobecná správa poručníckych fondov vykonávala mimo Spojeného kráľovstva a správcovia alebo väčšina z nich by v danom čase nebola rezidentom alebo obvyklým rezidentom v Spojenom kráľovstve“.

               8

               Článok 80 ods. 1 až 4 ZZZ znie:
               „Premiestnenie rezidencie správcov zo Spojeného kráľovstva
               1)   Tento článok sa uplatní, ak správcovia poručníckeho fondu v určitom okamihu (‚relevantný dátum‘) prestanú byť rezidentmi alebo obvyklými rezidentmi v Spojenom kráľovstve.
               2)   Na účely tohto zákona sa predpokladá, že správcovia

                        a)

                        bezprostredne pred relevantným dátumom disponovali určitým majetkom a

                        b)

                        tento majetok okamžite opätovne nadobudli

                  v trhovej hodnote uplatňovanej v tomto čase.
               3)   Pokiaľ ustanovenia odsekov 4 a 5 nestanovujú inak, definovaný majetok zahŕňa všetky aktíva predstavujúce majetok poručníckeho fondu bezprostredne pred relevantným dátumom...
               4)   Ak bezprostredne po relevantnom dátume

                        a)

                        vykonávajú správcovia obchodnú činnosť v Spojenom kráľovstve prostredníctvom organizačnej zložky alebo obchodného zastúpenia a

                        b)

                        aktíva sa nachádzajú v Spojenom kráľovstve a sú buď použité v rámci či na účet obchodnej činnosti, alebo sú použité organizačnou zložkou prípadne obchodným zastúpením, či v držbe týchto subjektov, majetok uvedený v písm. b) vyššie nepredstavuje definovaný majetok.“

               9

               Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že podľa článku 87 ZZZ sa kapitálové výnosy dosiahnuté správcami, ktorí nie sú rezidentmi ani obvyklými rezidentmi v Spojenom kráľovstve, majú pripísať oprávneným osobám v rozsahu, v akom správcovia vykonávajú kapitálové platby oprávneným osobám. Tento článok stanovuje, že výška kapitálových výnosov dosiahnutých správcami nerezidentmi sa stanovuje rovnako, ako keby boli rezidentmi v Spojenom kráľovstve. Takýto celkový objem kapitálových výnosov sa potom pripisuje oprávneným osobám, ktorým správcovia poskytli kapitálové platby. Kapitálové platby sú definované v širokom zmysle, tak, aby zahŕňali väčšinu plnení, ktoré poručnícky fond prijme. Oprávnené osoby, ktoré sú rezidentmi v Spojenom kráľovstve, sú povinné zaplatiť zo ziskov zodpovedajúcich kapitálovým platbám, ktoré sa im poskytli, daň z kapitálových výnosov.

               10

               Ďalej, článok 91 ZZZ stanovuje zvýšenie dane, pokiaľ existuje rozdiel medzi ziskami, ktoré správcovia vytvorili, a kapitálovými platbami, ktoré prijali oprávnené osoby.

         Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky

               11

               Štyri poručnícke fondy, ktoré sú predmetom konania vo veci samej, zriadil v roku 1992 pán Panico Panayi (ďalej len „poručnícke fondy Panayi“), ktorý je štátnym príslušníkom Cyperskej republiky a tieto fondy zriadil v prospech svojich detí a iných rodinných príslušníkov. Na tieto poručnícke fondy previedol 40 % akcií spoločnosti Cambos Entreprises Limited, ktorá je materskou spoločnosťou podnikov, ktoré založil.

               12

               Z listín o uvedených poručníckych fondoch vyplýva, že počas svojho života ani pán Panayi, ani jeho manželka nie sú oprávnenými osobami týchto fondov. Ako „protektor“ si však pán Panayi zachováva právo vymenovať nových alebo ďalších správcov poručníckych fondov. Oprávnené osoby týchto fondov však takéto právo nemajú.

               13

               V čase, keď pán Panayi zriaďoval poručnícke fondy, boli on, jeho manželka a ich deti rezidentmi v Spojenom kráľovstve. Pôvodnými správcami poručníckych fondov Panayi boli pán Panayi a KSL Trustees Limited, ktorá je tzv. „trust company“ so sídlom v Spojenom kráľovstve. Pani Panayi bola dodatočne vymenovaná ako správkyňa v roku 2003.

               14

               Začiatkom roku 2004 sa pán a pani Panayi rozhodli opustiť Spojené kráľovstvo a vrátiť sa natrvalo na Cyprus. Ešte pred odchodom, 19. augusta 2004, sa obaja vzdali svojich funkcií správcov poručníckych fondov. V ten istý deň pán Panayi vymenoval troch nových správcov, ktorí majú všetci traja domicil na Cypre. Spoločnosť KSL Trustees Limited, ktorá má sídlo v Spojenom kráľovstve, si zachovala postavenie správcu až do 14. decembra 2005. Väčšina správcov poručníckych fondov Panayi od 19. augusta 2004 nebola rezidentmi Spojeného kráľovstva.

               15

               Dňa 19. decembra 2005 správcovia Panayi predali akcie vlastnené poručníckymi fondmi Panayi a výnos z predaja opätovne investovali. Dňa 31. januára 2006 uvedení správcovia podali svoje daňové priznania, ktoré zahŕňali ich vlastné posúdenie daňovej povinnosti vzhľadom na každý z poručníckych fondov Panayi v zdaňovacom období 2004/2005. Sprievodný list adresovaný daňovej správe obsahoval spresnenia o zmene správcov Panayi a následnom prevode akcií, ktorý títo správcovi uskutočnili.

               16

               Vzhľadom na to, že tieto daňové priznania neobsahovali relevantné vyjadrenia o dlhu podľa článku 80 ZZZ, daňová správa začala vyšetrovanie. V septembri 2010 prijala uvedená správa voči správcom poručníckych fondov rozhodnutie o prehodnotení daňovej povinnosti z dôvodu, že existovala daň splatná na základe tohto ustanovenia. Daňová správa sa domnievala, že skutočnosťou zakladajúcou vznik daňovej povinnosti bolo vymenovanie nových správcov 19. augusta 2004, keďže od tohto dňa väčšina správcov Panayi už nebola rezidentmi Spojeného kráľovstva, čím sa podľa tohto daňového orgánu správa poručníckych fondov Panayi premiestnila v zdaňovacom období 2004/2005 na Cyprus. Vyrubená daň sa stala splatnou 31. januára 2006.

               17

               Správcovia Panayi podali na First‑tier Tribunal (Tax Chamber) [prvostupňový súd (oddelenie pre daňové spory), Spojené kráľovstvo] žalobu, v ktorej spochybnili zlučiteľnosť zdanenia pri odchode a okamžitého výberu dane, ktoré sú stanovené v článku 80 ZZZ, so základnými slobodami pohybu podľa práva Únie.

               18

               Daňová správa sa naopak domnieva, že z dôvodu právnej povahy poručníckeho fondu vzhľadom na právo Anglicka a Walesu sa v prejednávanej veci neuplatní žiadna zo slobôd pohybu. Za predpokladu, že by sa niektorá zo slobôd považovala za uplatniteľnú, táto správa pripúšťa, že okamžitý výber dane pri odchode a priori predstavuje obmedzenie, ktoré je však odôvodnené a primerané.

               19

               Vnútroštátny súd poukazuje na to, že ak by správcovia poručníckych fondov zostali rezidentmi Spojeného kráľovstva, predaj akcií vo vlastníctve poručníckeho fondu, ktorý títo správcovia uskutočnili 19. decembra 2005, by bol skutočnosťou zakladajúcou vznik daňovej povinnosti na daň z kapitálových výnosov súvisiacich s týmto predajom. Táto daň by sa stala splatnou 31. januára 2007.

               20

               Predmetný vnútroštátny súd uvádza, že Súdny dvor vo veciach týkajúcich sa zdanenia pri odchode ešte neskúmal otázku, či sa poručnícky fond, jeho zakladateľ, správcovia alebo oprávnené osoby môžu odvolávať na niektorú zo základných slobôd pohybu. Za predpokladu, že by sa niektorá z týchto slobôd uplatnila, si vnútroštátny súd kladie otázku, či možno jej obmedzenie odôvodniť naliehavým dôvodom všeobecného záujmu súvisiacim s vyváženým rozdelením daňovej právomoci medzi členskými štátmi a či by takéto obmedzenie bolo primerané.

               21

               Za týchto podmienok First‑tier Tribunal (Tax Chamber) (prvostupňový súd, oddelenie pre daňové spory) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

                        „1.

                        Je zlučiteľné so slobodou usadiť sa, voľným pohybom kapitálu a slobodou poskytovať služby, ak členský štát prijme a udržiava v platnosti právnu úpravu, akou je článok 80 ZZZ, podľa ktorého vzniká daňová povinnosť zo skrytých rezerv na základe hodnoty majetku zahrnutého v poručníckom fonde, ak správcovia poručníckeho fondu v istom okamihu prestanú byť rezidentmi alebo obvyklými rezidentmi v tomto členskom štáte?

                        2.

                        Ak takáto daňová povinnosť obmedzuje výkon príslušnej slobody, možno ju odôvodniť vyváženým rozdelením daňovej právomoci a je takáto daňová povinnosť primeraná, ak daná právna úprava neumožňuje správcom, aby daňovú povinnosť odložili alebo daň platili v splátkach, ani nezohľadňuje prípadné následné kapitálové straty týkajúce sa majetku poručníckeho fondu?

                  Konkrétne sa predkladajú nasledujúce prejudiciálne otázky:

                        3.

                        Ide o zásah do základných slobôd, ak členský štát uloží povinnosť zaplatiť daň zo skrytých rezerv na základe nárastu hodnoty majetku zahrnutého v poručníckom fonde v čase, keď väčšina správcov už nie je rezidentom alebo obvyklým rezidentom v danom členskom štáte?

                        4.

                        Je obmedzenie slobody, ktoré vznikne v dôsledku tejto výstupnej daňovej povinnosti, odôvodnené vyváženým rozdelením daňovej právomoci v prípade, ak by bolo za daných okolností ešte možné zdaniť realizované zisky, avšak iba ak v budúcnosti nastanú úplne konkrétne okolnosti?

                        5.

                        Určuje sa primeranosť na základe skutkových okolností konkrétneho prípadu? Je najmä obmedzenie, ktoré vzniklo v dôsledku uvedenej daňovej povinnosti, primerané, ak:

                                 a)

                                 právna úprava nestanovuje možnosť odložiť zaplatenie dane ani platenie v splátkach a nezohľadňuje, ani prípadné následné zníženie hodnoty majetku poručníckeho fondu po výstupe,

                                 b)

                                 ale za konkrétnych okolností vyrubenia dane, ktoré je predmetom tohto konania, sa majetok predal skôr, než sa daň stala splatnou a nedošlo k zníženiu hodnoty príslušného majetku v období medzi premiestnením poručníckeho fondu a dňom jeho predaja?“

         O prejudiciálnych otázkach

               22

               Svojimi otázkami, ktoré je potrebné preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či za okolností, o aké ide vo veci samej, kde sú správcovia podľa vnútroštátneho práva považovaní za jednotné a trvalé združenie osôb, nezávislé od jednotlivých osôb, ktoré môžu v rôznom čase vykonávať funkciu správcu, odporuje ustanoveniam Zmluvy o FEÚ týkajúcim sa slobody usadiť sa právna úprava členského štátu, ako je úprava dotknutá vo veci samej, ktorá stanovuje zdanenie skrytých rezerv súvisiacich s majetkom zahrnutým v poručníckom fonde, ak väčšina správcov premiestni svoju rezidenciu do iného členského štátu, a zároveň neumožňuje odklad výberu tejto dane.

               23

               Na účely odpovede na položené otázky treba najskôr stanoviť, či sa na poručnícke fondy, o aké ide vo veci samej, vzťahuje sloboda usadiť sa a či sa táto sloboda uplatní na situáciu, o akú ide vo veci samej.

         O uplatnení slobody usadiť sa na poručnícke fondy

               24

               Článok 49 ZFEÚ zakazuje obmedzenie slobody štátnych príslušníkov členského štátu usadiť sa na území iného členského štátu. V súlade s článkom 54 prvým odsekom ZFEÚ sa so spoločnosťami založenými podľa práva členského štátu, ktoré majú registrované sídlo, ústredie alebo hlavnú prevádzkareň v Únii, na účely ustanovení Zmluvy o FEÚ týkajúcich sa slobody usadiť sa zaobchádza rovnako ako s fyzickými osobami, ktoré sú štátnymi príslušníkmi členských štátov.

               25

               Podľa článku 54 druhého odseku ZFEÚ „spoločnosťami“ sú spoločnosti založené podľa občianskeho alebo obchodného práva vrátane družstiev a iných právnických osôb podľa verejného alebo súkromného práva, s výnimkou neziskových spoločností.

               26

               V tejto súvislosti je potrebné konštatovať, že sloboda usadiť sa, ktorá je jednou zo základných slobôd práva Únie (rozsudok z 24. mája 2011, Komisia/Belgicko, C‑47/08, EU:C:2011:334, bod 77 a citovaná judikatúra) a prispieva k dosiahnutiu vytvorenia vnútorného trhu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. decembra 2005, SEVIC Systems, C‑411/03, EU:C:2005:762, bod 19), má veľmi široký rozsah.

               27

               Z judikatúry Súdneho dvora vyplýva po prvé, že výnimky z tejto slobody treba vykladať doslovne (pozri v tomto zmysle rozsudky z 21. júna 1974, Reyners, 2/74, EU:C:1974:68, body 43 až 55, ako aj z 1. februára 2017, Komisia/Maďarsko, C‑392/15, EU:C:2017:73, bod 106 a citovanú judikatúru), po druhé, že hoci cieľom ustanovení Zmluvy týkajúcich sa uvedenej slobody je zabezpečiť zaobchádzanie v hostiteľskom členskom štáte podľa podmienok stanovených pre vlastných štátnych príslušníkov, rovnako bránia tomu, aby členský štát pôvodu zasahoval do usadenia niektorého z jeho štátnych príslušníkov alebo spoločnosti založenej v súlade s jeho právnou úpravou v inom členskom štáte (rozsudky z 27. septembra 1988, Daily Mail and General Trust, 81/87, EU:C:1988:456, bod 16, ako aj z 21. mája 2015, Verder LabTec, C‑657/13, EU:C:2015:331, bod 33 a citovaná judikatúra), a po tretie, že pojem „usadiť sa“ v zmysle Zmluvy je veľmi široký pojem, ktorý zahŕňa možnosť štátneho príslušníka Únie trvale a nepretržite sa zúčastňovať na hospodárskom živote v inom členskom štáte, než je jeho členský štát pôvodu, a mať z toho prospech, čo podporuje vzájomné hospodárske a sociálne prelínanie v rámci Únie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 30. novembra 1995, Gebhard, C‑55/94, EU:C:1995:411, bod 25).

               28

               V prejednávanej veci je nesporné, že poručnícke fondy dotknuté vo veci samej sú založené podľa práva Spojeného kráľovstva a tiež, že dané fondy sa z hľadiska tohto práva nepovažujú za spoločnosti založené podľa občianskeho alebo obchodného práva vrátane družstiev. Preto treba stanoviť, či sa na tieto poručnícke fondy môže vzťahovať výraz „iné právnické osoby“ podľa verejného alebo súkromného práva s výnimkou neziskových spoločností, v zmysle článku 54 druhého odseku ZFEÚ.

               29

               V tejto súvislosti generálna advokátka v bodoch 33 a 34 svojich návrhov v podstate uviedla, že tento pojem „iná právnická osoba“ zahŕňa subjekt, ktorý na základe vnútroštátneho práva disponuje právami a povinnosťami, ktoré mu umožňujú v dotknutom právnom poriadku konať ako takému napriek tomu, že nemá osobitnú právnu formu, a je zriadený na účely dosahovania zisku.

               30

               V prejednávanej veci zo spisu predloženého Súdnemu dvoru vyplýva po prvé, že na základe dotknutého vnútroštátneho práva predstavuje majetok v poručníckom fonde majetok oddelený od osobného majetku správcov, ktorí majú právo a povinnosť spravovať tento majetok a nakladať s ním v súlade s podmienkami uvedenými v listine o poručníckom fonde a vnútroštátnym právom.

               31

               Po druhé, ako bolo uvedené v bodoch 7 a 8 tohto rozsudku, podľa článku 69 ZZZ sa správcovia na základe vnútroštátneho práva považujú za jednotné a trvalé združenie osôb, nezávislé od jednotlivých osôb, ktoré môžu v rôznom čase vykonávať funkciu správcu. Tento článok 69 tiež stanovuje, že takéto združenie sa považuje za rezidenta alebo obvyklého rezidenta v Spojenom kráľovstve, ibaže by sa všeobecná správa poručníckych fondov vykonávala mimo Spojeného kráľovstva a správcovia alebo väčšina z nich by nebola rezidentom alebo obvyklým rezidentom v Spojenom kráľovstve. Ďalej, podľa článku 80 ZZZ, pokiaľ správcovia poručníckeho fondu v istom okamihu prestanú byť rezidentmi alebo obvyklými rezidentmi v Spojenom kráľovstve, uplatní sa domnienka, že bezprostredne predtým previedli a ihneď opätovne nadobudli aktíva predstavujúce majetok v poručníckom fonde za trhovú hodnotu.

               32

               Je preto zjavné, že právna úprava dotknutá vo veci samej na účely svojich ustanovení posudzuje správcov spoločne, ako jednotný celok, a nie ako jednotlivé osoby povinné platiť daň zo skrytých rezerv súvisiacich s majetkom v poručníckom fonde, ak sa predpokladá, že tento fond premiestnil sídlo svojej správy do iného členského štátu ako Spojené kráľovstvo. K tomuto premiestneniu dochádza, pokiaľ väčšina správcov prestane byť rezidentmi v Spojenom kráľovstve. Činnosť správcov, pokiaľ ide o vlastníctvo a správu majetku poručníckeho fondu, je teda neoddeliteľne spojená so samotným poručníckym fondom a spolu s ním predstavuje nerozdeliteľný celok. Za týchto podmienok treba daný poručnícky fond považovať za subjekt, ktorý na základe vnútroštátneho práva disponuje právami a povinnosťami, ktoré mu umožňujú v dotknutom právnom poriadku konať ako takému.

               33

               Pokiaľ ide o otázku, či poručnícke fondy dotknuté vo veci samej boli zriadené na účely dosahovania zisku, stačí konštatovať, že zo spisu predloženého Súdnemu dvoru vyplýva, že tieto fondy nemajú dobročinné ani sociálne ciele a boli zriadené preto, aby oprávnené osoby mohli mať úžitok zo ziskov vytvorených z majetku, ktorý je súčasťou uvedených fondov.

               34

               Z toho vyplýva, že subjekt, akým je poručnícky fond, ktorý na základe vnútroštátneho práva disponuje právami a povinnosťami, ktoré mu umožňujú konať ako takému, a vykonáva skutočnú ekonomickú činnosť, sa môže odvolávať na slobodu usadiť sa.

               35

               Vzniká teda otázka, či sa táto sloboda uplatní v situácii, o akú ide vo veci samej, kde premiestnenie rezidencie správcov do iného členského štátu ako Spojené kráľovstvo predstavuje skutočnosť, na základe ktorej vzniká daňová povinnosť na daň z kapitálových výnosov súvisiacich s majetkom v poručníckom fonde.

         O uplatniteľnosti slobody usadiť sa

               36

               Súdny dvor už konštatoval, že spoločnosť založená podľa práva členského štátu, ktorá premiestňuje miesto svojho skutočného vedenia do iného členského štátu bez toho, aby toto premiestnenie malo vplyv na jej postavenie ako spoločnosti prvého členského štátu, sa môže dovolávať slobody usadiť sa na účely spochybnenia zákonnosti jej zdanenia vykonávaného prvým členským štátom pri príležitosti tohto premiestnenia (rozsudok z 29. novembra 2011, National Grid Indus, C‑371/10, EU:C:2011:785, bod 33).

               37

               Vo veci samej treba konštatovať po prvé, že pokiaľ správcovia majú právo a povinnosť spravovať majetok v poručníckom fonde a skutočnosťou zakladajúcou vznik daňovej povinnosti na daň z kapitálových výnosov súvisiacich s majetkom v poručníckom fonde je premiestnenie rezidencie týchto správcov mimo územia Spojeného kráľovstva, toto premiestnenie rezidencie správcov z hľadiska vnútroštátneho práva predstavuje aj premiestnenie sídla správy tohto fondu.

               38

               Po druhé zo spisu predloženého Súdnemu dvoru vyplýva, že premiestnenie sídla správy, o ktoré ide vo veci samej, z hľadiska predmetného vnútroštátneho práva zjavne nemalo vplyv na samotné postavenie poručníckych fondov dotknutých vo veci samej.

               39

               Za týchto podmienok sa judikatúra Súdneho dvora týkajúca sa zdanenia kapitálových výnosov z majetku spoločnosti pri premiestnení sídla skutočného vedenia tejto spoločnosti do iného členského štátu vzťahuje aj na prípad, kde členský štát zdaňuje kapitálové zisky súvisiace s majetkom v poručníckom fonde z dôvodu premiestnenia sídla správy tohto fondu do iného členského štátu. Z toho vyplýva, že sloboda usadiť sa je uplatniteľná v situácii, o akú ide v konaní vo veci samej.

               40

               Preto treba stanoviť, či právna úprava členského štátu, o akú ide vo veci samej, ktorá v prípade premiestnenia sídla správy poručníckeho fondu do iného členského štátu stanovuje jednak zdanenie kapitálových výnosov súvisiacich s majetkom v poručníckom fonde z dôvodu tohto premiestnenia a jednak okamžitý výber splatnej dane z týchto ziskov, predstavuje obmedzenie danej slobody.

         O existencii obmedzenia slobody usadiť sa

               41

               Podľa ustálenej judikatúry článok 49 ZFEÚ nariaďuje odstránenie obmedzení slobody usadiť sa. Táto sloboda zahŕňa aj právo spoločností, ktoré sú založené v súlade s právnou úpravou členského štátu a majú svoje registrované sídlo, ústredie alebo hlavnú prevádzkareň v Únii, vykonávať svoju činnosť v iných členských štátoch prostredníctvom dcérskej spoločnosti, organizačnej zložky alebo obchodného zastúpenia (rozsudok z 21. mája 2015, Verder LabTec, C‑657/13, EU:C:2015:331, bod 32 a citovaná judikatúra).

               42

               Ako už bolo pripomenuté v bode 27 tohto rozsudku, hoci cieľom ustanovení Zmluvy o FEÚ týkajúcich sa slobody usadiť sa je podľa ich znenia zabezpečiť zaobchádzanie v hostiteľskom členskom štáte podľa podmienok stanovených pre vlastných štátnych príslušníkov, tieto ustanovenia rovnako bránia tomu, aby členský štát pôvodu zasahoval do usadenia niektorého z jeho štátnych príslušníkov alebo spoločnosti založenej v súlade s jeho právnou úpravou v inom členskom štáte.

               43

               Za obmedzenia slobody usadiť sa je nutné považovať všetky opatrenia, ktoré zakazujú výkon tejto slobody, bránia mu alebo ho robia menej príťažlivým (rozsudok z 21. mája 2015, Verder LabTec, C‑657/13, EU:C:2015:331, bod 34 a citovaná judikatúra).

               44

               V prejednávanej veci zo spisu predloženého Súdnemu dvoru vyplýva, že právna úprava dotknutá vo veci samej len v prípade premiestnenia sídla správy poručníckeho fondu do iného členského štátu ako Spojené kráľovstvo stanovuje jednak zdanenie skrytých rezerv súvisiacich s majetkom v poručníckom fonde pri danom premiestnení sídla, a jednak okamžitý výber splatnej dane súvisiacej s týmito rezervami. Nedochádza k tomu však pri podobnom premiestnení sídla v rámci územia Spojeného kráľovstva.

               45

               Z toho vyplýva, ako to uznáva vláda Spojeného kráľovstva, že skryté rezervy dotknuté vo veci samej by Spojené kráľovstvo nezdanilo, ak by noví správcovia boli rezidentmi v tomto členskom štáte.

               46

               Z toho vyplýva, že právna úprava dotknutá vo veci samej stanovuje rozdiel v zaobchádzaní s poručníckym fondom, ktorý zachová sídlo svojej správy v Spojenom kráľovstve, a poručníckym fondom, ktorého sídlo správy je premiestnené do iného členského štátu z dôvodu, že miesto rezidencie jeho nových správcov sa nachádza v tomto inom členskom štáte.

               47

               Toto rozdielne zaobchádzanie môže odradiť správcov poručníckeho fondu od toho, aby premiestnili sídlo správy tohto fondu do iného členského štátu, a zároveň zriaďovateľa poručníckeho fondu od toho, aby za nových správcov ustanovil nerezidentov, pokiaľ mu to listina o poručníckom fonde umožňuje. Dané zaobchádzanie teda predstavuje obmedzenie slobody usadiť sa.

               48

               Toto obmedzenie je prípustné iba vtedy, ak sa týka situácií, ktoré nie sú objektívne porovnateľné, alebo ak je odôvodnené naliehavými dôvodmi všeobecného záujmu, ktoré sú uznané právom Únie. V takomto prípade sa tiež vyžaduje, aby obmedzenie bolo spôsobilé dosiahnuť sledovaný cieľ a aby nešlo nad rámec toho, čo je na jeho dosiahnutie nevyhnutné (rozsudok zo 17. decembra 2015, Timac Agro Deutschland, C‑388/14, EU:C:2015:829, body 26 a 29 a citovaná judikatúra).

               49

               Pokiaľ ide o porovnateľnosť dotknutých situácií, stačí konštatovať, že vzhľadom na právnu úpravu členského štátu, ktorá zdaňuje zisky vytvorené na území tohto štátu, situácia poručníckeho fondu, ktorý premiestňuje sídlo svojej správy do iného členského štátu je, pokiaľ ide o zdanenie ziskov súvisiacich s majetkom v poručníckom fonde, ktoré boli vytvorené v prvom členskom štáte pred týmto premiestnením, podobná situácii poručníckeho fondu, ktorý zachová sídlo svojej správy v tomto prvom členskom štáte (pozri v tomto zmysle rozsudok z 29. novembra 2011, National Grid Indus, C‑371/10, EU:C:2011:785, bod 38).

               50

               Podľa Spojeného kráľovstva je toto obmedzenie odôvodnené dôvodom všeobecného záujmu súvisiacim so zachovaním vyváženého rozdelenia daňovej právomoci medzi členskými štátmi.

               51

               V tejto súvislosti je na jednej strane potrebné pripomenúť, že zachovanie rozdelenia daňovej právomoci medzi členskými štátmi je legitímnym cieľom uznaným Súdnym dvorom. Na druhej strane, v prípade neexistencie opatrení na zjednotenie alebo harmonizáciu na úrovni Únie majú členské štáty naďalej právomoc, aby prostredníctvom zmluvy alebo jednostranne definovali kritériá rozdelenia svojej daňovej právomoci s cieľom zamedziť dvojitému zdaneniu (rozsudok z 21. mája 2015, Verder LabTec, C‑657/13, EU:C:2015:331, bod 42 a citovaná judikatúra).

               52

               V prejednávanej veci z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že premiestnenie sídla správy poručníckeho fondu z jedného členského štátu do iného členského štátu neznamená, že sa členský štát pôvodu musí vzdať svojho práva zdaniť kapitálové výnosy vzniknuté v rámci jeho daňovej právomoci pred uvedeným premiestnením. V tejto súvislosti Súdny dvor konštatoval, že členský štát je v súlade so zásadou daňovej teritoriality spojenej s časovým prvkom, a to daňovou rezidenciou daňovníka na vnútroštátnom území v období, keď sa skryté rezervy objavili, oprávnený zdaniť uvedené rezervy v okamihu premiestnenia tejto rezidencie do iného členského štátu. Účelom takéhoto opatrenia je predísť situáciám, ktoré by mohli ohroziť právo členského štátu pôvodu vykonávať svoju daňovú právomoc v súvislosti s činnosťami uskutočňovanými na jeho území, a môže byť teda opodstatnené dôvodmi spojenými so zachovaním rozdelenia daňovej právomoci medzi členskými štátmi (rozsudok z 29. novembra 2011, National Grid Indus, C‑371/10, EU:C:2011:785, bod 46 a citovaná judikatúra).

               53

               Súdny dvor však spresnil, že cieľ spočívajúci v zachovaní rozdelenia daňovej právomoci medzi členskými štátmi môže odôvodniť vnútroštátne opatrenie len vtedy, ak sa členskému štátu, na území ktorého boli zisky vytvorené, skutočne bráni vo výkone jeho daňovej právomoci nad uvedenými ziskami (rozsudok z 23. januára 2014, DMC, C‑164/12, EU:C:2014:20, bod 56).

               54

               V konaní vo veci samej však správcovia Panayi uvádzajú, že aj keby nedošlo k okamžitému zdaneniu dotknutých ziskov pri premiestnení sídla správy daných poručníckych fondov, Spojenému kráľovstvu by nič nebránilo v zdanení týchto ziskov súvisiacich s majetkom vo vlastníctve poručníckych fondov Panayi, keďže podľa článku 87 ZZZ zisky vytvorené správcami nerezidentmi a vo forme kapitálových platieb pripísané oprávneným osobám rezidentom môžu byť zdanené na úrovni týchto oprávnených osôb.

               55

               Ako uvádza generálna advokátka v bode 50 svojich návrhov, vnútroštátnu právnu úpravu, ako je úprava dotknutá vo veci samej, ktorá daňovú právomoc dotknutého členského štátu úplne podriaďuje diskrečnej právomoci správcov a oprávnených osôb, nemožno považovať za postačujúcu na zachovanie daňovej právomoci tohto členského štátu, pokiaľ ide o zisky vytvorené na jeho území.

               56

               V dôsledku toho treba konštatovať, že právna úprava členského štátu, ktorá v situácii, o akú ide vo veci samej, stanovuje zdanenie skrytých rezerv súvisiacich s majetkom v poručníckom fonde pri premiestnení sídla správy tohto fondu do iného členského štátu, napriek skutočnosti, že prvý uvedený členský štát má možnosť zachovať prípadnú daňovú právomoc nad týmito rezervami, je vhodná na zabezpečenie zachovania rozdelenia daňovej právomoci medzi členskými štátmi, keďže prvý uvedený členský štát po danom premiestnení sídla stráca svoju právomoc zdaniť tieto rezervy.

               57

               Napokon, pokiaľ ide o primeranosť dotknutého opatrenia, z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že skutočnosť, že členský štát na účely zachovania výkonu svojej daňovej právomoci určí sumu dane zo skrytých rezerv vytvorených na jeho území v okamihu, keď jeho daňová právomoc vo vzťahu k týmto rezervám prestáva existovať, v prejednávanej veci v okamihu premiestnenia sídla správy poručníckeho fondu do iného členského štátu zodpovedá zásade proporcionality (rozsudok z 29. novembra 2011, National Grid Indus, C‑371/10, EU:C:2011:785, bod 52). Ďalej, právna úprava členského štátu, ktorá stanovuje, že poručnícky fond, ktorý premiestňuje sídlo svojej správy do iného členského štátu, si môže zvoliť medzi okamžitým výberom dane z týchto skrytých rezerv a odkladom výberu uvedenej dane, prípadne spolu s úrokmi podľa uplatniteľnej vnútroštátnej úpravy predstavuje opatrenie, ktoré zasahuje do slobody usadiť sa menej než okamžitý výber splatnej dane (pozri v tomto zmysle rozsudok z 21. mája 2015, Verder LabTec, C‑657/13, EU:C:2015:331, bod 49 a citovanú judikatúru).

               58

               Okrem toho, v tejto súvislosti je dôležité spresniť, že odklad výberu dane nemôže viesť k povinnosti členského štátu pôvodu zohľadniť prípadné straty, ktoré by mohli vzniknúť po premiestnení sídla správy poručníckeho fondu do iného členského štátu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 29. novembra 2011, National Grid Indus, C‑371/10, EU:C:2011:785, bod 61).

               59

               Zo spisu predloženého Súdnemu dvoru však vyplýva, že právna úprava dotknutá vo veci samej stanovuje len okamžitý výber spornej dane. Z toho vyplýva, že táto právna úprava prekračuje to, čo je nevyhnutné na dosiahnutie cieľa spočívajúceho v zachovaní rozdelenia daňovej právomoci medzi členskými štátmi a predstavuje preto neodôvodnené obmedzenie slobody usadiť sa.

               60

               Toto posúdenie nemôže spochybniť skutočnosť, že za okolností vo veci samej boli zisky vytvorené po tom, ako bola stanovená výška dane, ale predtým, ako sa táto daň stala splatnou, keďže neprimeraná povaha právnej úpravy dotknutej vo veci samej vyplýva zo skutočnosti, že táto právna úprava nestanovuje možnosť daňovníka odložiť okamih zaplatenia vyrubenej dane.

               61

               Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na položené otázky odpovedať tak, že za okolností, o aké ide vo veci samej, kde sú správcovia podľa vnútroštátneho práva považovaní za jednotné a trvalé združenie osôb, nezávislé od jednotlivých osôb, ktoré môžu v rôznom čase vykonávať funkciu správcu, právna úprava členského štátu, ako je úprava dotknutá vo veci samej, ktorá stanovuje zdanenie skrytých rezerv súvisiacich s majetkom zahrnutým v poručníckom fonde, ak väčšina správcov premiestni svoju rezidenciu do iného členského štátu, a zároveň neumožňuje odklad výberu tejto dane, odporuje ustanoveniam Zmluvy o FEÚ týkajúcim sa slobody usadiť sa.

         O trovách

               62

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol takto:

                     Za okolností, o aké ide vo veci samej, kde sú správcovia podľa vnútroštátneho práva považovaní za jednotné a trvalé združenie osôb, nezávislé od jednotlivých osôb, ktoré môžu v rôznom čase vykonávať funkciu správcu, právna úprava členského štátu, ako je úprava dotknutá vo veci samej, ktorá stanovuje zdanenie skrytých rezerv súvisiacich s majetkom zahrnutým v poručníckom fonde, ak väčšina správcov premiestni svoju rezidenciu do iného členského štátu, a zároveň neumožňuje odklad výberu tejto dane, odporuje ustanoveniam Zmluvy o FEÚ týkajúcim sa slobody usadiť sa.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: angličtina.


Rozsudok Súdu pre verejnú službu (tretia komora) z 25. júna 2014. # Ginny Maynard proti Európsky policajný úrad (Europol). # Vec F-121/12.


Rozsudok Všeobecného súdu (deviata komora) z 8. októbra 2014. # Laboratoires Polive proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Vec T-77/13.


Rozsudok Všeobecného súdu (šiesta komora) z 10. septembra 2015.#EE Ltd proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT).#Ochranná známka Spoločenstva – Prihláška obrazovej ochrannej známky Spoločenstva zobrazujúcej biele bodky na modrom podklade – Absolútny dôvod zamietnutia – Nedostatok rozlišovacej spôsobilosti – Článok 7 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009.#Vec T-94/14.


title: Vec T-61/22: Žaloba podaná 31. januára 2022 – OD/Eurojust

text:
               14.3.2022

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 119/57

      Žaloba podaná 31. januára 2022 – OD/Eurojust
      (Vec T-61/22)
      (2022/C 119/81)
      Jazyk konania: francúzština

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: OD (v zastúpení: N. de Montigny, advokátka)

         Žalovaná: Agentúra Európskej únie pre justičnú spoluprácu v trestných veciach

         Návrhy

      Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

                  —

                  zrušil rozhodnutie zo 17. júna 2021,

                  —

                  v prípade potreby zrušil rozhodnutie z 21. októbra 2021 v rozsahu, v akom obsahuje doplňujúce odôvodnenie,

                  —

                  uložil Agentúre povinnosť nahradiť žalobkyni škodu pozostávajúcu z psychickej ujmy, majetkovej škody a nemajetkovej ujmy, stanovenú ex aequo et bono na sumu 35 000 eur,

                  —

                  uložil žalovanej povinnosť nahradiť trovy konania.

         Dôvody a hlavné tvrdenia

      Na podporu svojej žaloby proti rozhodnutiu o preradení žalobkyňa uvádza štyri žalobné dôvody.

                  1.

                  Prvý žalobný dôvod je založený na porušení zásady dôvernosti v súvislosti so žiadosťou o pomoc a na nedostatku zjavnej nestrannosti pri vybavovaní spisu žalobkyne Eurojustom.

                  2.

                  Druhý žalobný dôvod je založený na nedostatku právomoci administratívneho riaditeľa prijať napadnuté rozhodnutie z dôvodu konfliktu záujmov na jeho strane, nedostatku nestrannosti vo vzťahu k žalobkyni alebo prinajmenšom nedostatku zjavnej nestrannosti, ako aj na porušení pravidiel týkajúcich sa nahradenia zamestnancov orgánom povereným uzatváraním pracovných zmlúv v prípade nemožnosti zasiahnuť.

                  3.

                  Tretí žalobný dôvod je založený na zneužití konania a zneužití právomoci zo strany administratívneho riaditeľa.

                  4.

                  Štvrtý žalobný dôvod je založený na skutočnosti, že preradenie, ku ktorému údajne došlo v záujme služby, bolo vykonané v rozpore s povinnosťou náležitej starostlivosti, bez zohľadnenia záujmov zamestnanca a záujmov služby, bez dodržania práva byť vypočutý a bez dodržania povinnosti odôvodniť rozhodnutie, ktoré sa týka záujmov dotknutého zamestnanca.


title: Vec T-361/20: Uznesenie Všeobecného súdu z 21. decembra 2021 – El Corte Inglés/EUIPO – Europull (GREEN COAST)

text:
               14.3.2022

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 119/58

      Uznesenie Všeobecného súdu z 21. decembra 2021 – El Corte Inglés/EUIPO – Europull (GREEN COAST)
      (Vec T-361/20) (1)

      (2022/C 119/82)
      Jazyk konania: angličtina
      Predseda tretej komory nariadil výmaz veci.

         (1)  Ú. v. EÚ C 255, 3.8.2020.


title: Vec T-724/20: Uznesenie Všeobecného súdu z 21. decembra 2021 – Senseon Tech/EUIPO – Accuride International (SENSEON)

text:
               14.3.2022

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 119/58

      Uznesenie Všeobecného súdu z 21. decembra 2021 – Senseon Tech/EUIPO – Accuride International (SENSEON)
      (Vec T-724/20) (1)

      (2022/C 119/83)
      Jazyk konania: angličtina
      Predsedníčka šiestej komory nariadila výmaz veci.

         (1)  Ú. v. EÚ C 44, 8.2.2021.


title: Spojené veci T-23/21, T-50/21 a T-51/21: Uznesenie Všeobecného súdu z 27. januára 2022 – About You/EUIPO – Safe-1 Immobilieninvest (Y/O/U), (Y/O/U YOUR ORIGINAL U) a (/Y/O/U YOUR ORIGINAL U)

text:
               14.3.2022

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 119/59

      Uznesenie Všeobecného súdu z 27. januára 2022 – About You/EUIPO – Safe-1 Immobilieninvest (Y/O/U), (Y/O/U YOUR ORIGINAL U) a (/Y/O/U YOUR ORIGINAL U)
      (Spojené veci T-23/21, T-50/21 a T-51/21) (1)

      (2022/C 119/84)
      Jazyk konania: angličtina
      Predseda piatej komory nariadil výmaz veci.

         (1)  Ú. v. EÚ C 79, 8.3.2021.


title: Vec T-380/21: Uznesenie Všeobecného súdu z 13. januára 2022 – Flybe/Komisia

text:
               14.3.2022

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 119/59

      Uznesenie Všeobecného súdu z 13. januára 2022 – Flybe/Komisia
      (Vec T-380/21) (1)

      (2022/C 119/85)
      Jazyk konania: angličtina
      Predsedníčka šiestej komory nariadila výmaz veci.

         (1)  Ú. v. EÚ C 338, 23.8.2021.


title: Vec T-488/21: Uznesenie Všeobecného súdu z 20. januára 2022 – Tralux a i./Parlament

text:
               14.3.2022

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 119/59

      Uznesenie Všeobecného súdu z 20. januára 2022 – Tralux a i./Parlament
      (Vec T-488/21) (1)

      (2022/C 119/86)
      Jazyk konania: francúzština
      Predseda piatej komory nariadil výmaz veci.

         (1)  Ú. v. EÚ C 422, 18.10.2021.


title: Vec C-151/21: Uznesenie Súdneho dvora (ôsma komora) z 13. decembra 2021 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha – Španielsko) – Servicio de Salud de Castilla-La Mancha (SESCAM)/BF (Rámcová dohoda o práci na dobu určitú, ktorú uzavreli ETUC, UNICE a CEEP – Doložka 4 – Zásada nediskriminácie – Oblasť verejného zdravia – Výpočet príplatkov za odpracované roky – Vnútroštátna právna úprava, ktorá v prípade zamestnancov v stálom služobnom pomere odmieta zohľadniť, na účely výpočtu príplatkov za odpracované roky, obdobia zodpovedajúce dočasnému výkonu činností vo vyššej profesijnej kategórii)

text:
               14.3.2022

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 119/14

      Uznesenie Súdneho dvora (ôsma komora) z 13. decembra 2021 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha – Španielsko) – Servicio de Salud de Castilla-La Mancha (SESCAM)/BF
      (Vec C-151/21) (1)

      (Rámcová dohoda o práci na dobu určitú, ktorú uzavreli ETUC, UNICE a CEEP - Doložka 4 - Zásada nediskriminácie - Oblasť verejného zdravia - Výpočet príplatkov za odpracované roky - Vnútroštátna právna úprava, ktorá v prípade zamestnancov v stálom služobnom pomere odmieta zohľadniť, na účely výpočtu príplatkov za odpracované roky, obdobia zodpovedajúce dočasnému výkonu činností vo vyššej profesijnej kategórii)
      (2022/C 119/18)
      Jazyk konania: španielčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

         Účastníci konania

         Žalobca: Servicio de Salud de Castilla-La Mancha (SESCAM)

         Žalovaný: BF

         Výrok

      Doložka 4 rámcovej dohody o práci na dobu určitú, uzavretej 18. marca 1999, ktorá sa nachádza v prílohe smernice Rady 1999/70/ES z 28. júna 1999 o rámcovej dohode o práci na dobu určitú, ktorú uzavreli ETUC, UNICE a CEEP, sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje, že v prípade pracovníka na dobu neurčitú, ktorý dočasne vykonáva povinnosti patriace do vyššej profesijnej kategórie ako je kategória do ktorej patrí, sú príplatky za odpracované trojročné obdobie, na ktoré má nárok, príplatkami zodpovedajúcimi poslednej uvedenej kategórii, hoci v prípade pracovníka na dobu určitú, ktorý sa nachádza v rovnakej situácii, zodpovedajú príplatky za odpracované trojročné obdobie príplatkom tej profesijnej kategórii, v ktorej boli jeho povinnosti skutočne vykonávané.

         (1)  Dátum podania: 9/3/2021


title: Vec C-226/21: Uznesenie Súdneho dvora (ôsma komora) z 13. decembra 2021 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n° 1 de Toledo – Španielsko) – KQ/Servicio de Salud de Castilla-La Mancha (SESCAM) (Rámcová dohoda o práci na dobu určitú, ktorú uzavreli ETUC, UNICE a CEEP – Doložka 4 – Zásada nediskriminácie – Pojem „pracovnoprávne podmienky“ – Oslobodenie od výkonu lekárskej pohotovostnej služby z dôvodu veku priznané výlučne pracovníkom na dobu neurčitú)

text:
               14.3.2022

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 119/14

      Uznesenie Súdneho dvora (ôsma komora) z 13. decembra 2021 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 1 de Toledo – Španielsko) – KQ/Servicio de Salud de Castilla-La Mancha (SESCAM)
      (Vec C-226/21) (1)

      (Rámcová dohoda o práci na dobu určitú, ktorú uzavreli ETUC, UNICE a CEEP - Doložka 4 - Zásada nediskriminácie - Pojem „pracovnoprávne podmienky“ - Oslobodenie od výkonu lekárskej pohotovostnej služby z dôvodu veku priznané výlučne pracovníkom na dobu neurčitú)
      (2022/C 119/19)
      Jazyk konania: Španielčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 1 de Toledo

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: KQ

         Žalovaná: Servicio de Salud de Castilla-La Mancha (SESCAM)

         Výrok rozsudku

      Doložka 4 bod 1 rámcovej dohody o práci na dobu určitú uzavretej 18. marca 1999, ktorá sa nachádza v prílohe smernice Rady 1999/70/ES z 28. júna 1999 o rámcovej dohode o práci na dobu určitú, ktorú uzavreli ETUC, UNICE a CEEP, sa má vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej sa právo na oslobodenie od výkonu pohotovostnej služby priznáva pracovníkom na dobu neurčitú, s výnimkou pracovníkov na dobu určitú.

         (1)  Dátum podania: 8/4/2021


title: Vec C-740/21: Uznesenie predsedu Súdneho dvora z 5. januára 2022 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Landgericht Düsseldorf – Nemecko) – SN a i./Eurowings GmbH (Letecká doprava – Náhrada cestujúcim v leteckej doprave v prípade odmietnutia nástupu do lietadla – Cestujúci, ktorí sa dostavili na letisko včas – Zmeškaný let z dôvodu nezvyčajne dlhého času na odbavenie – Organizačné nedostatky alebo poruchy vzniknuté na strane letiska)

text:
               14.3.2022

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 119/15

      Uznesenie predsedu Súdneho dvora z 5. januára 2022 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Landgericht Düsseldorf – Nemecko) – SN a i./Eurowings GmbH
      (Vec C-740/21) (1)

      (Letecká doprava - Náhrada cestujúcim v leteckej doprave v prípade odmietnutia nástupu do lietadla - Cestujúci, ktorí sa dostavili na letisko včas - Zmeškaný let z dôvodu nezvyčajne dlhého času na odbavenie - Organizačné nedostatky alebo poruchy vzniknuté na strane letiska)
      (2022/C 119/20)
      Jazyk konania: nemčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Landgericht Düsseldorf

         Účastníci konania

         Žalobcovia: SN, DR, GI, právny zástupca SN a DR

         Žalovaná: Eurowings GmbH

         Výrok

      Vec C-740/21 sa vymazáva z registra Súdneho dvora.

         (1)  Dátum podania: 1/12/2021


title: Vec C-169/21 P: Odvolanie podané 15. marca 2021: Sergio Spadafora proti rozsudku Všeobecného súdu (štvrtá komora) z 10. februára 2021 vo veci T-130/19, Spadafora/Komisia

text:
               14.3.2022

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 119/15

      Odvolanie podané 15. marca 2021: Sergio Spadafora proti rozsudku Všeobecného súdu (štvrtá komora) z 10. februára 2021 vo veci T-130/19, Spadafora/Komisia
      (Vec C-169/21 P)
      (2022/C 119/21)
      Jazyk konania: taliančina

         Účastníci konania

         Odvolateľ: Sergio Spadafora (v zastúpení: G. Belotti, advokát)

         Ďalší účastníci konania: Európska komisia, CC
      Uznesením z 25. januára 2022 Súdny dvor (deviata komora) rozhodol, že odvolanie sa zamieta ako sčasti zjavne neprípustné a sčasti zjavne nedôvodné, a rozhodol, že Sergio Spadafora znáša svoje vlastné trovy konania.


title: Vec C-514/21: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Court of Appeal (Írsko) 20. augusta 2021 – LU/Minister for Justice and Equality

text:
               14.3.2022

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 119/16

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Court of Appeal (Írsko) 20. augusta 2021 – LU/Minister for Justice and Equality
      (Vec C-514/21)
      (2022/C 119/22)
      Jazyk konania: angličtina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Court of Appeal

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Odvolateľ: LU

         Odporca: Minister for Justice and Equality

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                              a)

                              V prípade žiadosti o odovzdanie vyžiadanej osoby na účely výkonu trestu odňatia slobody, ktorý bol ab initio podmienečne odložený, ale ktorý bol následne nariadený v dôsledku odsúdenia vyžiadanej osoby za ďalší trestný čin, a ak príslušný príkaz na výkon trestu vydal súd, ktorý odsúdil vyžiadanú osobu za tento ďalší trestný čin, je konanie, ktoré viedlo k tomuto následnému odsúdeniu a vydaniu príkazu na výkon trestu, súčasťou „konania, ktoré viedlo k vydaniu rozhodnutia“ v zmysle článku 4a písm. 1) rámcového rozhodnutia Rady 2002/584/SVV (1)?

                              b)

                              Je pre odpoveď na otázku 1 písm. a) relevantné, či bol súd, ktorý vydal príkaz na výkon trestu, povinný vydať tento príkaz zo zákona, alebo či bolo vydanie takéhoto príkazu na jeho uvážení?

                  2.

                  Je za okolností uvedených v prvej otázke vykonávajúci súdny orgán oprávnený skúmať, či konanie, ktoré viedlo k následnému odsúdeniu a vydaniu príkazu na výkon trestu, a to v neprítomnosti vyžiadanej osoby, prebehlo v súlade s článkom 6 Európskeho dohovoru o ľudských právach a základných slobodách, a najmä či neprítomnosť vyžiadanej osoby znamenala porušenie práva na obhajobu a/alebo práva vyžiadanej osoby na spravodlivý proces?

                  3.

                              a)

                              Za okolností uvedených v prvej otázke, ak je vykonávajúci súdny orgán presvedčený, že konanie, ktoré viedlo k následnému odsúdeniu a vydaniu príkazu na výkon trestu, nebolo vedené v súlade s článkom 6 Európskeho dohovoru o ľudských právach a základných slobodách, a najmä že neprítomnosť vyžiadanej osoby znamenala porušenie práva na obhajobu a/alebo práva vyžiadanej osoby na spravodlivý proces, je vykonávajúci súdny orgán oprávnený a/alebo povinný a) odmietnuť odovzdanie vyžiadanej osoby z dôvodu, že takéto odovzdanie by bolo v rozpore s článkom 6 Dohovoru a/alebo článkom 47 a článkom 48 ods. 2 Charty základných práv Európskej únie a/alebo b) požadovať od vydávajúceho súdneho orgánu ako podmienku odovzdania záruku, že vyžiadaná osoba bude mať po odovzdaní nárok na obnovu konania alebo odvolanie, na ktorých má právo zúčastniť sa a ktoré umožnia opätovné preskúmanie samotnej veci vrátane nových dôkazov a ktoré môžu viesť k zrušeniu pôvodného rozhodnutia, pokiaľ ide o odsúdenie, ktoré viedlo k vydaniu príkazu na výkon trestu?

                              b)

                              Je na účely vyššie uvedenej otázky 3 písm. a) uplatniteľné kritérium, či by odovzdanie vyžiadanej osoby porušilo podstatu jej základných práv podľa článku 6 Dohovoru a/alebo článku 47 a článku 48 ods. 2 Charty, a ak áno, je skutočnosť, že konanie, ktoré viedlo k následnému odsúdeniu a príkazu na výkon trestu, sa uskutočnilo v neprítomnosti a že vyžiadaná osoba nebude mať v prípade svojho odovzdania právo na obnovu konania alebo odvolanie, dostatočná na to, aby vykonávajúci súdny orgán dospel k záveru, že odovzdanie by porušilo podstatu týchto práv?

         (1)  2002/584/SVV: Rámcové rozhodnutie Rady z 13. júna 2002 o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi (Ú. v. EÚ L 190, 2002, s. 1; Mim. vyd. 19/006, s. 34).


title: Vec C-515/21: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Court of Appeal (Írsko) 20. augusta 2021 – PH/Minister for Justice and Equality

text:
               14.3.2022

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 119/17

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Court of Appeal (Írsko) 20. augusta 2021 – PH/Minister for Justice and Equality
      (Vec C-515/21)
      (2022/C 119/23)
      Jazyk konania: angličtina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Court of Appeal

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Odvolateľ: PH

         Odporca: Minister for Justice and Equality

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  V prípade žiadosti o odovzdanie vyžiadanej osoby na účely výkonu trestu odňatia slobody, ktorý bol ab initio podmienečne odložený, ale ktorý bol následne nariadený v dôsledku odsúdenia vyžiadanej osoby za ďalší trestný čin, za okolností, kedy bol príkaz na výkon trestu vydaný zo zákona, je konanie, ktoré viedlo k tomuto následnému odsúdeniu a/alebo konanie, ktoré viedlo k vydaniu príkazu na výkon trestu, súčasťou „konania, ktoré viedlo k vydaniu rozhodnutia“ v zmysle článku 4a písm. 1) rámcového rozhodnutia Rady 2002/584/SVV (1)?

                  2.

                  Je za okolností uvedených v prvej otázke vykonávajúci súdny orgán oprávnený a/alebo povinný skúmať, či konanie, ktoré viedlo k následnému odsúdeniu a/alebo konanie, ktoré viedlo k vydaniu príkazu na výkon trestu, pričom obe boli vedené v neprítomnosti vyžiadanej osoby, prebehli v súlade s článkom 6 Európskeho dohovoru o ľudských právach a základných slobodách, a najmä či neprítomnosť vyžiadanej osoby znamenala porušenie práva na obhajobu a/alebo práva vyžiadanej osoby na spravodlivý proces?

                  3.

                              a)

                              Za okolností uvedených v prvej otázke, ak je vykonávajúci súdny orgán presvedčený, že konanie, ktoré viedlo k následnému odsúdeniu a vydaniu príkazu na výkon trestu, nebolo vedené v súlade s článkom 6 Európskeho dohovoru o ľudských právach a základných slobodách, a najmä že neprítomnosť vyžiadanej osoby znamenala porušenie práva na obhajobu a/alebo práva vyžiadanej osoby na spravodlivý proces, je vykonávajúci súdny orgán oprávnený a/alebo povinný a) odmietnuť odovzdanie vyžiadanej osoby z dôvodu, že takéto odovzdanie by bolo v rozpore s článkom 6 Dohovoru a/alebo článkom 47 a článkom 48 ods. 2 Charty základných práv Európskej únie a/alebo b) požadovať od vydávajúceho súdneho orgánu ako podmienku odovzdania záruku, že vyžiadaná osoba bude mať po odovzdaní nárok na obnovu konania alebo odvolanie, na ktorých má právo zúčastniť sa a ktoré umožnia opätovné preskúmanie samotnej veci vrátane nových dôkazov a ktoré môžu viesť k zrušeniu pôvodného rozhodnutia, pokiaľ ide o odsúdenie, ktoré viedlo k vydaniu príkazu na výkon trestu?

                              b)

                              Je na účely otázky 3 písm. a) uplatniteľné kritérium, či by odovzdanie vyžiadanej osoby porušilo podstatu jej základných práv podľa článku 6 Dohovoru a/alebo článku 47 a článku 48 ods. 2 Charty, a ak áno, je skutočnosť, že konanie, ktoré viedlo k následnému odsúdeniu a príkazu na výkon trestu, sa uskutočnilo v neprítomnosti a že vyžiadaná osoba nebude mať v prípade svojho odovzdania právo na obnovu konania alebo odvolanie, dostatočná na to, aby vykonávajúci súdny orgán dospel k záveru, že odovzdanie by porušilo podstatu týchto práv?

         (1)  2002/584/SVV: Rámcové rozhodnutie Rady z 13. júna 2002 o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi (Ú. v. EÚ L 190, 2002, s. 1; Mim. vyd. 19/006, s. 34).


title: Vec C-518/21 P: Odvolanie podané 20. augusta 2021: FT a i. proti rozsudku Všeobecného súdu (ôsma komora) z 9. júna 2021 vo veci T-699/19, FT a i./Komisia

text:
               14.3.2022

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 119/18

      Odvolanie podané 20. augusta 2021: FT a i. proti rozsudku Všeobecného súdu (ôsma komora) z 9. júna 2021 vo veci T-699/19, FT a i./Komisia
      (Vec C-518/21 P)
      (2022/C 119/24)
      Jazyk konania: francúzština

         Účastníci konania

         Odvolatelia: FT, FU, FV, FY, FZ, GA, GB, GC, GD, GG, GE, GF, GH, GI, GJ, GK, GL, GM, GN, GO, GP, GQ, GR, GS, GT, GU (v zastúpení: J.-N. Louis, advokát)

         Ďalší účastník konania: Európska komisia
      Uznesením z 27. januára 2022 Súdny dvor (siedma komora) zamietol odvolanie ako zjavne neprípustné a uložil odvolateľom povinnosť znášať svoje vlastné trovy konania.


title: Vec C-713/21: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Bundesfinanzhof (Nemecko) 25. novembra 2021 – A/Finanzamt X

text:
               14.3.2022

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 119/18

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Bundesfinanzhof (Nemecko) 25. novembra 2021 – A/Finanzamt X
      (Vec C-713/21)
      (2022/C 119/25)
      Jazyk konania: nemčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Bundesfinanzhof

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobca a navrhovateľ v konaní o opravnom prostriedku „Revision“: A

         Žalovaný a odporca v konaní o opravnom prostriedku „Revision“: Finanzamt X

         Prejudiciálna otázka

      O význame článku 2 ods. 1 písm. c) smernice 2006/112/ES (1) vo výklade rozsudku Súdneho dvora Európskej únie z 10. novembra 2016, Baštová (2):
      Poskytuje vlastník tréningovej stajne pre dostihové kone majiteľom koní jednotné plnenie, ktoré pozostáva z ustajnenia, tréningu a účasti koní na dostihoch, aj za protihodnotu, ak majiteľ koňa toto plnenie uhradí postúpením polovice nároku na cenu, ktorá mu patrí v prípade úspešnej účasti na pretekoch?

         (1)  Smernica Rady z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty (Ú. v. EÚ L 347, 2006, s. 1)

         (2)  C-432/15, EU:C:2016:855


title: Vec C-741/21: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Landgericht Saarbrücken (Nemecko) 1. decembra 2021 – GP/juris GmbH

text:
               14.3.2022

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 119/19

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Landgericht Saarbrücken (Nemecko) 1. decembra 2021 – GP/juris GmbH
      (Vec C-741/21)
      (2022/C 119/26)
      Jazyk konania: nemčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Landgericht Saarbrücken

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobca: GP

         Žalovaná: juris GmbH

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Má sa pojem nemajetková ujma uvedený v článku 82 ods. 1 GDPR (1) so zreteľom na odôvodnenie 85 a odôvodnenie 146 tretiu vetu [GDPR] chápať v tom zmysle, že zahŕňa každý zásah do chráneného právneho postavenia bez ohľadu na iné účinky a závažnosť tohto zásahu?

                  2.

                  Je zodpovednosť za škodu podľa článku 82 ods. 3 GDPR vylúčená tým, že porušenie právnych predpisov bolo spôsobené ľudským zlyhaním osoby konajúcej na základe poverenia v zmysle článku 29 GDPR v konkrétnom prípade?

                  3.

                  Môže, resp. musí sa pri určovaní náhrady nemajetkovej ujmy vychádzať z kritérií na stanovenie výšky uvedených v článku 83 GDPR, najmä v článku 83 ods. 2 a 5 GDPR?

                  4.

                  Má sa náhrada škody určiť pre každé konkrétne porušenie, alebo sa viaceré – prinajmenšom viaceré obdobné – porušenia sankcionujú celkovým odškodnením, ktoré sa neurčí sčítaním jednotlivých súm, ale spočíva na hodnotiacom celkovom posúdení?

         (1)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/679 z 27. apríla 2016 o ochrane fyzických osôb pri spracúvaní osobných údajov a o voľnom pohybe takýchto údajov, ktorým sa zrušuje smernica 95/46/ES (všeobecné nariadenie o ochrane údajov) (Ú. v. EÚ L 119, 2016, s. 1).


title: Vec C-746/21 P: Odvolanie podané 2. decembra 2021: Altice Group Lux Sàrl, predtým New Altice Europe BV, v likvidácii proti rozsudku Všeobecného súdu (šiesta komora) z 22. septembra 2021 vo veci T-425/18, Altice Europe/Komisia

text:
               14.3.2022

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 119/19

      Odvolanie podané 2. decembra 2021: Altice Group Lux Sàrl, predtým New Altice Europe BV, v likvidácii proti rozsudku Všeobecného súdu (šiesta komora) z 22. septembra 2021 vo veci T-425/18, Altice Europe/Komisia
      (Vec C-746/21 P)
      (2022/C 119/27)
      Jazyk konania: angličtina

         Účastníci konania

         Odvolateľka: Altice Group Lux Sàrl, predtým New Altice Europe BV, v likvidácii (v zastúpení: R. Allendesalazar Corcho, H. Brokelmann, abogados)

         Ďalší účastníci konania: Európska komisia, Rada Európskej únie

         Návrhy odvolateľky

      Odvolateľka navrhuje, aby Súdny dvor:

                  —

                  zrušil články 1, 2, 3 a 4 rozhodnutia Komisie C(2018) 2418 final z 24. apríla 2018 o uložení pokuty za uskutočnenie koncentrácie v rozpore s článkom 4 ods. 1 a článkom 7 ods. 1 nariadenia Rady (ES) č. 139/2004 (1) (vec M.7993-Altice/PT Portugal, konanie podľa článku 14 ods. 2) (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“),

                  —

                  subsidiárne uplatnil svoju neobmedzenú právomoc s cieľom podstatne znížiť pokuty uložené v článkoch 3 a 4 napadnutého rozhodnutia, ktoré bolo zmenené rozsudkom Všeobecného súdu,

                  —

                  subsidiárne v druhom rade vrátil vec Všeobecnému súdu, aby rozhodol, pričom je viazaný rozhodnutím Súdneho dvora v právnych otázkach,

                  —

                  zaviazal Komisiu na náhradu trov konania odvolateľky tak v odvolacom konaní, ako aj v konaní pred Všeobecným súdom.

         Odvolacie a hlavné tvrdenia

      Po prvé: Napadnutý rozsudok je postihnutý nesprávnym právnym posúdením v rozsahu, v akom zamietol námietku nezákonnosti vznesenú spoločnosťou Altice
      V napadnutom rozsudku došlo k nesprávnemu právnemu posúdeniu a porušeniu zásady proporcionality a zákazu dvojitého trestu, ktorý vychádza zo všeobecných zásad spoločných pre právne systémy členských štátov v prípadoch súbehu zákonov, tým, že zamietol námietku nezákonnosti vznesenú spoločnosťou Altice (článok 277 ZFEÚ) s ohľadom na článok 14 ods. 2 písm. a) v spojení s článkom 4 ods. 1 nariadenia č. 139/2004 (ďalej len „NEÚF“). V článku 4 ods. 1 NEÚF neexistuje „oznamovacia povinnosť“ na rozdiel od „povinnosti zdržať sa konania“ v článku 7 ods. 1 NEÚF, keďže porušenie článku 4 ods. 1 si nevyhnutne vyžaduje „uskutočnenie“ koncentrácie. Článok 4 ods. 1 a článok 7 ods. 1 prvá časť vety sa uplatňujú na rovnaké správanie a sledujú ten istý právny záujem. Možnosť uložiť dve kumulatívne pokuty podľa článku 14 ods. 2 písm. a) a b) NEÚF je preto v rozpore s uvedenými všeobecnými zásadami práva Únie.
      Po druhé: Napadnutý rozsudok je postihnutý nesprávnym právnym posúdením v rozsahu, v akom zamietol, že napadnuté rozhodnutie tým, že uložilo dve kumulatívne pokuty za to isté konanie, porušilo zásady proporcionality a zákazu dvojitého trestu.
      Judikatúra Súdneho dvora vyžaduje, aby v prípade, že zásada ne bis in idem nebráni uloženiu dvoch pokút podniku v jednom rozhodnutí za tie isté skutočnosti, sa orgán „ubezpeči[l], že spolu uložené pokuty sú primerané povahe porušenia“. Napadnutý rozsudok nie je v súlade s touto povinnosťou. Iba pokuta uložená podľa článku 14 ods. 2 písm. b) NEÚF za porušenie článku 7 ods. 1 NEÚF môže byť zlučiteľná s požiadavkou proporcionality. Druhá pokuta uložená podľa článku 14 ods. 2 písm. a) NEÚF je podľa definície prehnaná, a teda neprimeraná, a je tiež v rozpore so zákazom dvojitého trestu, ktorý vychádza zo všeobecných zásad spoločných pre právne systémy členských štátov v prípadoch súbehu zákonov.
      Tretí dôvod: Napadnutý rozsudok je postihnutý nesprávnym právnym posúdením pokiaľ ide o výklad pojmu „uskutočnenie“ v článku 4 ods. 1 a článku 7 ods. 1 NEÚF.
      Tým, že napadnutý rozsudok konštatoval, že „možnosť vykonávať rozhodujúci vplyv“ už znamená uskutočnenie koncentrácie, je postihnutý nesprávnym právnym posúdením, keďže zamieňa pojmy „koncentrácia“ a „uskutočnenie“ a vychádza z nepresného výkladu rozsudku z 31. mája 2018 vo veci C-633/16, Ernst & Young, v ktorom sa uvádza, že transakcie, ktoré nie sú nevyhnutné na zmenu kontroly, nespadajú pod článok 7 ods. 1 NEÚF, pretože nemajú funkčnú väzbu s jeho uskutočnením.
      Štvrtý dôvod: Napadnutý rozsudok je postihnutý nesprávnym právnym posúdením pokiaľ ide o výklad pojmu „právo veta“ v zmysle článku 3 ods. 2, článku 4 ods. 1 a článku 7 ods. 1 NEÚF alebo subsidiárne skreslil SPA tým, že ju vyložil tak, že priznáva „právo veta“.
      Za predpokladu quod non, že samotná „možnosť vykonávať rozhodujúci vplyv“ predstavuje „uskutočnenie“ koncentrácie, článok 3 ods. 2 NEÚF vyžaduje trvalú zmenu kontroly vyplývajúcu z prostriedkov, ktoré poskytujú „právo veta na strategické obchodné rozhodnutia“, t. j. „právomoc zablokovať“ strategické správanie podniku. V napadnutom rozsudku došlo k nesprávnemu právnemu posúdeniu tým, že rozšíril pojem „právo veta“ na situácie, ktoré nestanovujú právomoc blokovať strategické rozhodnutia. Subsidiárne napadnutý rozsudok skreslil SPA tým, že vykladal jej dojednania pred zavŕšením akvizície ako dohodu, ktorá priznáva spoločnosti Altice „právo veta“.
      Piaty dôvod: Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď dospel k záveru, že výmeny informácií predstavujú „uskutočnenie“ koncentrácie v zmysle článku 4 ods. 1 a článku 7 ods. 1 NEÚF.
      V napadnutom rozsudku došlo k nesprávnemu právnemu posúdeniu v tom zmysle, že sa v ňom uvádza, že výmena informácií v rámci koncentrácie spadá pod článok 4 ods. 1 a článok 7 ods. 1 NEÚF, zatiaľ čo článok 101 ZFEÚ a nariadenie (ES) č. 1/2003 (2) predpokladajú mechanizmus ex post. To je v rozpore s rozsudkom vo veci C-633/16 a obmedzilo by to rozsah pôsobnosti nariadenia (ES) č. 1/2003. Napadnutý rozsudok tiež skresľuje napadnuté rozhodnutie, keď konštatuje, že výmena informácií sama osebe neporušila článok 4 ods. 1 a článok 7 ods. 1 NEÚF, ale len „prispela“ k preukázaniu porušenia.
      Po šieste: Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že zamietol námietky nezákonnosti a neprimeranosti pokút vznesené spoločnosťou Altice
      V napadnutom rozsudku došlo k nesprávnemu právnemu posúdeniu, keďže sa v ňom konštatuje, že Altice konala z nedbanlivosti. Okrem toho výška pokút vyplývajúca z napadnutého rozsudku je prehnaná do takej miery, až je neprimeraná. Všeobecný súd sa teda dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v rámci výkonu svojej neobmedzenej právomoci podstatne neznížil výšku pokút.

         (1)  Nariadenie Rady (ES) č. 139/2004 z 20. januára 2004 o kontrole koncentrácií medzi podnikmi (nariadenie ES o fúziách) (Ú. v. EÚ L 24, 2004, s. 1; Mim. vyd. 08/003, s. 40).

         (2)  Nariadenie Rady (ES) č. 1/2003 zo 16. decembra 2002 o vykonávaní pravidiel hospodárskej súťaže stanovených v článkoch 81 a 82 Zmluvy (Ú. v. ES L 1, 2003, s. 1; Mim. vyd. 08/002, s. 205).


title: Vec C-766/21 P: Odvolanie podané 8. decembra 2021: Európsky parlament proti rozsudku Všeobecného súdu (ôsma komora) z 29. septembra 2021 vo veci T-384/19, Parlament/Axa Assurances Luxembourg SA a i.

text:
               14.3.2022

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 119/21

      Odvolanie podané 8. decembra 2021: Európsky parlament proti rozsudku Všeobecného súdu (ôsma komora) z 29. septembra 2021 vo veci T-384/19, Parlament/Axa Assurances Luxembourg SA a i.
      (Vec C-766/21 P)
      (2022/C 119/28)
      Jazyk konania: francúzština

         Účastníci konania

         Odvolateľ: Európsky parlament (v zastúpení: E. Paladini a B. Schäfer, splnomocnení zástupcovia)

         Ďalší účastníci konania: Axa Assurances Luxembourg SA, Bâloise Assurances Luxembourg SA, La Luxembourgeoise SA, Nationale-Nederlanden Schadeverzekering Maatschappij NV

         Návrhy odvolateľa

                  —

                  zrušiť druhý a štvrtý bod výroku napadnutého rozsudku,

                  —

                  vrátiť vec Všeobecnému súdu,

                  —

                  rozhodnúť, že o trovách konania sa rozhodne neskôr s výnimkou tých, ktoré sú predmetom tretieho bodu výroku napadnutého rozsudku.

            Subsidiárne,

                  —

                  zrušiť druhý a štvrtý bod výroku napadnutého rozsudku,

                  —

                  vyhovieť návrhom Európskeho parlamentu na prvom stupni vo vzťahu k Axa Assurances Luxembourg SA, Bâloise Assurances Luxembourg SA a La Luxembourgeoise SA.

         Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia

      Na podporu svojho odvolania Európsky parlament uvádza tri odvolacie dôvody.
      Prvý odvolací dôvod je založený na nesprávnom právnom posúdení spočívajúcom v porušení zásad výkladu európskeho práva. Parlament sa domnieva, že Všeobecný súd nezohľadnil najmä výkladové pravidlo spočívajúce v zohľadnení účelu zmluvy a kontextu, v ktorom sa jej pojmy, konkrétne pojem „záplavy“, vyskytujú. Subsidiárne sa Parlament domnieva, že Všeobecný súd skreslil ustanovenie o vylúčení týkajúce sa záplav.
      Druhý odvolací dôvod je založený na nesprávnom odôvodnení napadnutého rozsudku, ktoré je podľa Parlamentu poznačené rozporom v odôvodnení Všeobecného súdu, pokiaľ ide o výklad pojmu „záplavy“.
      Po tretie sa Parlament domnieva, že napadnutý rozsudok obsahuje viacero skreslení skutkového stavu a dôkazov: Všeobecný súd skreslil stanovisko Parlamentu k výkladu pojmu „záplavy“, zjavne nesprávne posúdil situáciu na stavenisku v čase vzniku škody a skreslil aj závery znaleckého posudku o príčinách vzniku škody.


title: Vec C-778/21 P: Odvolanie podané 14. decembra 2021: Európska komisia proti rozsudku Všeobecného súdu (deviata rozšírená komora) z 29. septembra 2021 v spojených veciach T-344/19 a T-365/19, Front Polisario/Rada

text:
               14.3.2022

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 119/22

      Odvolanie podané 14. decembra 2021: Európska komisia proti rozsudku Všeobecného súdu (deviata rozšírená komora) z 29. septembra 2021 v spojených veciach T-344/19 a T-365/19, Front Polisario/Rada
      (Vec C-778/21 P)
      (2022/C 119/29)
      Jazyk konania: francúzština

         Účastníci konania

         Odvolateľka: Európska komisia (v zastúpení: A. Bouquet, F. Castillo de la Torre, A. Stobiecka-Kuik,, splnomocnení zástupcovia)

         Ďalší účastníci konania: Ľudový front za oslobodenie Saguia el Hamra a Rio de Oro (Front Polisario), Rada Európskej únie, Španielske kráľovstvo, Francúzska republika, Chambre des pêches maritimes de la Méditerranée, Chambre des pêches maritimes de l’Atlantique Nord, Chambre des pêches maritimes de l’Atlantique Centre, Chambre des pêches maritimes de l’Atlantique Sud

         Návrhy odvolateľky

                  —

                  zrušiť body 1 a 2 výroku napadnutého rozsudku a v dôsledku toho:

                  —

                  zamietnuť žalobu podanú na prvom stupni Front Polisario, alebo ak Súdny dvor rozhodne, že stav konania nedovoľuje rozhodnúť vo veci, vrátiť vec Všeobecnému súdu,

                  —

                  uložiť Front Polisario povinnosť nahradiť trovy konania na oboch stupňoch.

         Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia

                  —

                  Prvý odvolací dôvod je založený na nesprávnom právnom posúdení procesnej spôsobilosti Front Polisario,

                  —

                  Druhý odvolací dôvod je založený na nesprávnom právnom posúdení neexistencie priamej dotknutosti Front Polisario,

                  —

                  Tretí odvolací dôvod je založený na nesprávnom právnom posúdení neexistencie osobnej dotknutosti Front Polisario,

                  —

                  Štvrtý odvolací dôvod je založený na nesprávnom právnom posúdení, pokiaľ ide: po prvé o rozsah súdneho preskúmania, rozsah voľnej úvahy inštitúcií a potrebu uplatniť zjavne nesprávne posúdenie; po druhé o neexistenciu požiadavky súhlasu ľudu Západnej Sahary; po tretie o skutočnosť, že pojem súhlas je príliš striktný a teoretický, že je odmietaná dostatočnosť konzultácie a že preskúmanie výhod sa zamieta; po piate o identifikáciu Front Polisario ako subjektu, ktorý má povinnosť udeliť takýto súhlas, s ohľadom na svoj obmedzený štatút a obmedzenú schopnosť zastupovať,

                  —

                  Piaty odvolací dôvod je založený na nesprávnom právnom posúdení, pokiaľ ide o možnosť odvolávať sa na obyčajové medzinárodné právo počas preskúmania platnosti aktu Únie.


title: Vec C-779/21 P: Odvolanie podané 14. decembra 2021: Európska komisia proti rozsudku Všeobecného súdu (deviata rozšírená komora) z 29. septembra 2021 vo veci T-279/19, Front Polisario/Rada

text:
               14.3.2022

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 119/23

      Odvolanie podané 14. decembra 2021: Európska komisia proti rozsudku Všeobecného súdu (deviata rozšírená komora) z 29. septembra 2021 vo veci T-279/19, Front Polisario/Rada
      (Vec C-779/21 P)
      (2022/C 119/30)
      Jazyk konania: francúzština

         Účastníci konania

         Odvolateľka: Európska komisia (v zastúpení: A. Bouquet, F. Castillo de la Torre, F. Clotuche-Duvieusart, B. Eggers,, splnomocnení zástupcovia)

         Ďalší účastníci konania: Ľudový front za oslobodenie Saguia el Hamra a Rio de Oro (Front Polisario), Rada Európskej únie, Francúzska republika, Marocká konfederácia pre poľnohospodárstvo a rozvoj vidieka (Comader)

         Návrhy odvolateľky

                  —

                  zrušiť napadnutý rozsudok a v dôsledku toho:

                  —

                  zamietnuť žalobu podanú na prvom stupni Front Polisario, alebo ak Súdny dvor rozhodne, že stav konania nedovoľuje rozhodnúť vo veci, vrátiť vec Všeobecnému súdu,

                  —

                  uložiť Front Polisario povinnosť nahradiť trovy konania na oboch stupňoch.

         Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia

                  —

                  prvý odvolací dôvod je založený na nesprávnom právnom posúdení procesnej spôsobilosti Front Polisario,

                  —

                  druhý odvolací dôvod je založený na nesprávnom právnom posúdení neexistencie priamej dotknutosti Front Polisario,

                  —

                  tretí odvolací dôvod je založený na nesprávnom právnom posúdení neexistencie osobnej dotknutosti Front Polisario,

                  —

                  štvrtý odvolací dôvod je založený na nesprávnom právnom posúdení, pokiaľ ide: po prvé o rozsah súdneho preskúmania, rozsah voľnej úvahy inštitúcií a potrebu uplatniť zjavne nesprávne posúdenie; po druhé o neexistenciu požiadavky súhlasu ľudu Západnej Sahary; po tretie o skutočnosť, že pojem súhlas je príliš striktný a teoretický, že je odmietaná dostatočnosť konzultácie a že preskúmanie výhod sa zamieta; po piate o identifikáciu Front Polisario ako subjektu, ktorý má povinnosť udeliť takýto súhlas s ohľadom na svoj obmedzený štatút a obmedzenú schopnosť zastupovať,

                  —

                  piaty odvolací dôvod je založený na nesprávnom právnom posúdení, pokiaľ ide o možnosť odvolávať sa na obyčajové medzinárodné právo počas preskúmania platnosti aktu Únie.


title: Vec C-798/21 P: Odvolanie podané 16. decembra 2021: Rada Európskej únie proti rozsudku Všeobecného súdu (deviata rozšírená komora) z 29. septembra 2021 v spojených veciach T-344/19 a T-365/19, Front Polisario/Rada

text:
               14.3.2022

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 119/23

      Odvolanie podané 16. decembra 2021: Rada Európskej únie proti rozsudku Všeobecného súdu (deviata rozšírená komora) z 29. septembra 2021 v spojených veciach T-344/19 a T-365/19, Front Polisario/Rada
      (Vec C-798/21 P)
      (2022/C 119/31)
      Jazyk konania: francúzština

         Účastníci konania

         Odvolateľka: Rada Európskej únie (v zastúpení: F. Naert, V. Piessevaux, splnomocnení zástupcovia)

         Ďalší účastníci konania: Ľudový front za oslobodenie Saguia el Hamra a Rio de Oro (Front Polisario), Španielske kráľovstvo, Francúzska republika, Európska komisia, Chambre des pêches maritimes de la Méditerranée, Chambre des pêches maritimes de l’Atlantique Nord, Chambre des pêches maritimes de l’Atlantique Centre, Chambre des pêches maritimes de l’Atlantique Sud

         Návrhy odvolateľky

                  —

                  zrušiť napadnutý rozsudok v časti, v ktorej zrušuje rozhodnutie 2019/441 (1),

                  —

                  vydať konečný rozsudok o otázkach, ktoré sú predmetom odvolania, a zamietnuť žalobu podanú Front Polisario vo veci T-344/19,

                  —

                  uložiť Front Polisario povinnosť nahradiť trovy odvolacieho konania a konania vo veci T-344/19,

                  —

                  subsidiárne zachovať účinky rozhodnutia 2019/441 počas 12 mesiacov odo dňa vyhlásenia rozsudku v tejto veci.

         Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia

      Prvý odvolací dôvod je založený na porušení článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ v rozsahu, v akom sa v napadnutom rozsudku rozhodlo, že Front Polisario má procesnú spôsobilosť pred súdom Únie.
      Druhý odvolací dôvod je založený na porušení článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ a porušení zásady prezumpcie správnosti aktov a týka sa napadnutého rozsudku v časti, v ktorej sa rozhodlo, že Front Polisario je sporným rozhodnutím priamo a osobne dotknutý.
      Tretí odvolací dôvod je založený na nesprávnom právnom posúdení odvolávania sa na normy medzinárodného práva a týka sa napadnutého rozsudku v časti, v ktorej sa rozhodlo, že Front Polisario sa môže odvolávať na zásadu sebaurčenia a zásadu relatívneho účinku zmlúv.
      Štvrtý odvolací dôvod je založený na nesprávnom výklade a uplatnení všeobecnej zásady relatívneho účinku zmlúv a práva na sebaurčenie, porušení zásady prezumpcie správnosti aktov, skreslení argumentácie Rady a porušení článku 36 v spojení s článkom 53 prvým odsekom Štatútu Súdneho dvora. Týka sa napadnutého rozsudku v časti, v ktorej ľud Západnej Sahary nedal súhlas s dohodou, ktorej sa týka rozhodnutie 2019/441.

         (1)  Rozhodnutie Rady (EÚ) 2019/441 zo 4. marca 2019 o uzavretí Dohody o partnerstve v odvetví udržateľného rybárstva medzi Európskou úniou a Marockým kráľovstvom, vykonávacieho protokolu k nej a výmeny listov pripojenej k dohode (Ú. v. EÚ L 77, 2019, s. 4).


title: Vec C-799/21 P: Odvolanie podané 16. decembra 2021: Rada Európskej únie proti rozsudku Všeobecného súdu (deviata rozšírená komora) z 29. septembra 2021 vo veci T-279/19, Front Polisario/Rada

text:
               14.3.2022

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 119/24

      Odvolanie podané 16. decembra 2021: Rada Európskej únie proti rozsudku Všeobecného súdu (deviata rozšírená komora) z 29. septembra 2021 vo veci T-279/19, Front Polisario/Rada
      (Vec C-799/21 P)
      (2022/C 119/32)
      Jazyk konania: francúzština

         Účastníci konania

         Odvolateľka: Rada Európskej únie (v zastúpení: F. Naert, V. Piessevaux, splnomocnení zástupcovia)

         Ďalší účastníci konania: Ľudový front za oslobodenie Saguia el Hamra a Rio de Oro (Front Polisario), Francúzska republika, Európska komisia, Marocká konfederácia pre poľnohospodárstvo a rozvoj vidieka (Comader)

         Návrhy odvolateľky

                  —

                  zrušiť napadnutý rozsudok,

                  —

                  vydať konečný rozsudok o otázkach, ktoré sú predmetom odvolania, a zamietnuť žalobu podanú Front Polisario,

                  —

                  uložiť Front Polisario povinnosť nahradiť trovy odvolacieho konania a konania vo veci T-279/19,

                  —

                  subsidiárne zachovať účinky rozhodnutia 2019/217 (1) počas 12 mesiacov odo dňa vyhlásenia rozsudku v tejto veci.

         Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia

      Prvý odvolací dôvod je založený na porušení článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ v rozsahu, v akom sa v napadnutom rozsudku rozhodlo, že Front Polisario má procesnú spôsobilosť pred súdom Únie.
      Druhý odvolací dôvod je založený na porušení článku 263 štvrtého odseku ZFEÚ a porušení zásady prezumpcie správnosti aktov a týka sa napadnutého rozsudku v časti, v ktorej sa rozhodlo, že Front Polisario je sporným rozhodnutím priamo a osobne dotknutý.
      Tretí odvolací dôvod je založený na nesprávnom právnom posúdení odvolávania sa na normy medzinárodného práva a týka sa napadnutého rozsudku v časti, v ktorej sa rozhodlo, že Front Polisario sa može odvolávať na zásadu sebaurčenia a relatívneho účinku zmlúv.
      Štvrtý odvolací dôvod je založený na nesprávnom výklade a uplatnení všeobecnej zásady relatívneho účinku zmlúv a práva na sebaurčenie, porušení zásady prezumpcie správnosti aktov, skreslení argumentácie Rady a porušení článku 36 v spojení s článkom 53 prvým odsekom Štatútu Súdneho dvora. Týka sa napadnutého rozsudku v časti, v ktorej ľud Západnej Sahary nedal súhlas s dohodou, ktorej sa týka rozhodnutie 2019/217.

         (1)  Rozhodnutie Rady (EÚ) 2019/217 z 28. januára 2019 o uzavretí Dohody vo forme výmeny listov medzi Európskou úniou a Marockým kráľovstvom o zmene protokolov č. 1 a č. 4 k Euro-stredomorskej dohode o pridružení medzi Európskymi spoločenstvami a ich členskými štátmi na jednej strane a Marockým kráľovstvom na strane druhej (Ú. v. EÚ L 34, 2019, s. 1).


title: Vec C-822/21: Žaloba podaná 30. decembra 2021 – Lotyšská republika/Švédske kráľovstvo

text:
               14.3.2022

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 119/25

      Žaloba podaná 30. decembra 2021 – Lotyšská republika/Švédske kráľovstvo
      (Vec C-822/21)
      (2022/C 119/33)
      Jazyk konania: švédčina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Lotyšská republika (v zastúpení: K. Pommere, J. Davidoviča a I. Romanovska)

         Žalovaný: Švédske kráľovstvo

         Návrhy žalobkyne

      Lotyšská republika navrhuje, aby Súdny dvor:

                  —

                  určil, že Švédske kráľovstvo si nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú:

                              —

                              z článku 14 ods. 3 smernice 2014/ES (1), keďže odmietnutím previesť na lotyšský záručný fond (fond ochrany vkladov) príspevky zaplatené lotyšskou pobočkou Nordea Bank AB vypočítané za príspevkové obdobie v súlade s článkom 14 ods. 3 smernice 2014/49/EÚ Švédske kráľovstvo postupovalo v rozpore s cieľom smernice 2014/49/EÚ a nezaručilo užitočný účinok ustanovení uvedenej smernice,

                              —

                              z článku 4 ods. 3 ZEÚ, keďže odmietnutím previesť na lotyšský záručný fond (fond ochrany vkladov) príspevky zaplatené lotyšskou pobočkou Nordea Bank AB vypočítané za príspevkové obdobie v súlade s článkom 14 ods. 3 smernice 2014/49/EÚ Švédske kráľovstvo negatívne ovplyvňuje začlenenie do jednotného trhu a narúša vzájomnú dôveru medzi členskými štátmi, ktorá je základným predpokladom cezhraničnej integrácie,

                  —

                  pokiaľ Súdny dvor konštatuje, že Švédske kráľovstvo nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 14 ods. 3 smernice 2014/49/EÚ a článku 4 ods. 3 ZEÚ:

                  —

                  aby uložil Švédskemu kráľovstvu povinnosť napraviť porušenie a previesť na lotyšský záručný fond celú sumu príspevkov zaplatených lotyšskou pobočkou Nordea Bank AB vypočítaných za príspevkové obdobie v súlade s článkom 14 ods. 3 smernice 2014/49/EÚ,

                  —

                  v prípade, ak článok 14 ods. 3 smernice 2014/49/EÚ môže byť vykladaný reštriktívne, aby konštatoval jeho zlučiteľnosť s cieľom smernice 2014/49/EÚ a povinnosť švédskeho záručného fondu previesť na lotyšský záručný fond príspevky zaplatené lotyšskou pobočkou Nordea Bank AB,

                  —

                  zaviazal Švédske kráľovstvo na náhradu trov konania.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

      Žalobkyňa na podporu svojej žaloby uvádza porušenie článku 14 ods. 3 smernice 2014/49/EÚ a Zmluvy o EÚ (zásada lojálnej spolupráce).

                  1.

                  Odmietnutím previesť na lotyšský záručný fond príspevky zaplatené lotyšskou pobočkou Nordea Bank AB vypočítané za príspevkové obdobie v súlade s článkom 14 ods. 3 smernice 2014/49/EÚ Švédske kráľovstvo postupovalo v rozpore s cieľom smernice 2014/49/EÚ.

                  2.

                  Odmietnutím previesť na lotyšský záručný fond príspevky zaplatené lotyšskou pobočkou Nordea Bank AB vypočítané za príspevkové obdobie v súlade s článkom 14 ods. 3 smernice 2014/49/EÚ Švédske kráľovstvo negatívne ovplyvňuje začlenenie do jednotného trhu a narúša vzájomnú dôveru medzi členskými štátmi, ktorá je základným predpokladom cezhraničnej integrácie. Švédske kráľovstvo tak porušuje článok 4 ods. 3 ZEÚ.

                  3.

                  Lotyšská republika tvrdí, že odmietnutím previesť zaplatené príspevky a formálnym založením tohto odmietnutia na dátumu, kedy boli príspevky skutočné zaplatené, Švédske kráľovstvo porušilo smernicu 2014/49/EÚ, pričom toto porušenie ohrozilo dosiahnutie cieľov Európskej únie a zbavilo Lotyšska práva na príspevky, ktoré majú kompenzovať riziko spojené s chránenými vkladmi úverovej inštitúcie v jej zodpovednosti, čím bola porušená zásada lojálnej spolupráce zakotvená v článku 4 ods. 3 ZEÚ a ciele smernice 2014/49/EÚ.

         (1)  Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2014/49/EÚ zo 16. apríla 2014 o systémoch ochrany vkladov (Ú. v. EÚ L 173, 2014, s. 179).


title: Vec C-832/21: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Oberlandesgericht Düsseldorf (Nemecko) 27. decembra 2021 – Beverage City & Lifestyle GmbH a i./Advance Magazine Publishers, Inc.

text:
               14.3.2022

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 119/26

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Oberlandesgericht Düsseldorf (Nemecko) 27. decembra 2021 – Beverage City & Lifestyle GmbH a i./Advance Magazine Publishers, Inc.
      (Vec C-832/21)
      (2022/C 119/34)
      Jazyk konania: nemčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Oberlandesgericht Düsseldorf

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalovaní a navrhovatelia v odvolacom konaní: Beverage City & Lifestyle GmbH, MJ, Beverage City Polska Sp.z.o.o., FE

         Žalobkyňa a odporkyňa v odvolacom konaní: Advance Magazine Publishers, Inc.

         Prejudiciálna otázka

      Oberlandesgericht Düsseldorf predkladá v prejudiciálnom konaní Súdnemu dvoru Európskej únie nasledujúcu otázku týkajúcu sa výkladu článku 122 nariadenia (EÚ) 2017/1001 (1) v spojení s článkom 8 bodom 1 nariadenia (EÚ) č. 1215/2012 (2):
      Ide o „navzájom tak súvisiace“ nároky, že je vhodnejšie o nich konať a rozhodnúť spoločne, aby sa predišlo navzájom si protirečiacim rozhodnutiam v zmysle článku 8 bodu 1 nariadenia č. 1215/2012, ak v prípade žaloby o porušenie ochrannej známky EÚ súvislosť spočíva v tom, že žalovaná so sídlom v jednom členskom štáte (tu: Poľsko) dodala tovar porušujúci ochrannú známku EÚ žalovanej so sídlom v inom členskom štáte (tu: Nemecko), ktorej zákonný zástupca taktiež žalovaný ako porušovateľ je určujúcim žalovaným, keď sú účastníci konania navzájom prepojení len prostredníctvom samotného dodávateľského vzťahu a neexistuje ani právne ani faktické prepojenie presahujúce tento rámec?

         (1)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/1001 zo 14. júna 2017 o ochrannej známke Európskej únie (Ú. v. EÚ L 154, 2017, s. 1).

         (2)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1215/2012 z 12. decembra 2012 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (Ú. v. EÚ L 351, 2012, s. 1).


title: Vec C-337/19 P: Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) zo 16. septembra 2021 – Európska komisia/Belgické kráľovstvo, Magnetrol International, Írsko (Odvolanie – Štátna pomoc – Schéma pomoci vykonaná Belgickým kráľovstvom – Oslobodenie nadmerného zisku od dane – Záväzné daňové stanovisko (tax ruling) – Ustálená správna prax – Nariadenie (EÚ) 2015/1589 – Článok 1 písm. d) – Pojem „schéma pomoci“ – Pojem „akt“ – Pojem „ďalšie vykonávajúce opatrenia“ – „Všeobecná a abstraktná“ definícia príjemcov pomoci – Vzájomné odvolanie – Prípustnosť – Daňová autonómia členských štátov)

text:
               22.11.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 471/3

      Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) zo 16. septembra 2021 – Európska komisia/Belgické kráľovstvo, Magnetrol International, Írsko
      (Vec C-337/19 P) (1)

      (Odvolanie - Štátna pomoc - Schéma pomoci vykonaná Belgickým kráľovstvom - Oslobodenie nadmerného zisku od dane - Záväzné daňové stanovisko (tax ruling) - Ustálená správna prax - Nariadenie (EÚ) 2015/1589 - Článok 1 písm. d) - Pojem „schéma pomoci“ - Pojem „akt“ - Pojem „ďalšie vykonávajúce opatrenia“ - „Všeobecná a abstraktná“ definícia príjemcov pomoci - Vzájomné odvolanie - Prípustnosť - Daňová autonómia členských štátov)
      (2021/C 471/03)
      Jazyk konania: angličtina

         Účastníci konania

         Odvolateľka: Európska komisia (v zastúpení: P.-J. Loewenthal a F. Tomat, splnomocnení zástupcovia)

         Ďalší účastníci konania: Belgické kráľovstvo (v zastúpení: J.-C. Halleux, C. Pochet a M. Jacobs, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci M. Segura a M. Clayton, avocates), Magnetrol International, (v zastúpení: H. Gilliams a L. Goossens, advocaten), Írsko

         Vedľajší účastníci, ktorí v konaní podporujú žalovaných: Soudal NV, Esko-Graphics BVBA (v zastúpení: H. Viaene, avocat), Flir Systems Trading Belgium BVBA (v zastúpení: T. Verstraeten a C. Docclo, avocats, a N. Reypens, advocaat), Anheuser-Busch InBev SA/NV, Ampar BVBA, Atlas Copco Airpower NV, Atlas Copco AB (v zastúpení: A. von Bonin, Rechtsanwalt, W. O. Brouwer a A. Pliego Selie, advocaten, a A. Haelterman, avocat), Wabco Europe BVBA (v zastúpení: E. Righini a L. Villani, avvocati, S. Völcker, Rechtsanwalt a A. Papadimitriou, avocat), Celio International NV (v zastúpení: H. Gilliams a L. Goossens, advocaten)

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Rozsudok Všeobecného súdu Európskej únie zo 14. februára 2019, Belgicko a Magnetrol International/Komisia (T-131/16 a T-263/16, EU:T:2019:91), sa zrušuje.

                  2.

                  Prvý a druhý žalobný dôvod vo veci T-131/16, ako aj prvý žalobný dôvod a prvá časť tretieho žalobného dôvodu vo veci T-263/16 sa zamietajú.

                  3.

                  Vec sa vracia späť Všeobecnému súdu Európskej únie, aby rozhodol o treťom až piatom žalobnom dôvode vo veci T-131/16, ako aj o druhom žalobnom dôvode, druhej a tretej časti tretieho žalobného dôvodu a štvrtom žalobnom dôvode vo veci T-236/16.

                  4.

                  O trovách konania sa rozhodne neskôr.

         (1)  Ú. v. EÚ C 213, 24.6.2019.


title: Vec C-410/19: Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) zo 16. septembra 2021 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Supreme Court of the United Kingdom – Spojené kráľovstvo) – The Software Incubator Ltd/Computer Associates (UK) Ltd (Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Samostatní obchodní zástupcovia – Smernica 86/653/ES – Článok 1 ods. 2 – Pojem „obchodný zástupca“ – Dodanie počítačového softvéru zákazníkom elektronicky – Udelenie trvalej licencie na používanie – Pojmy „predaj“ a „tovar“)

text:
               22.11.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 471/4

      Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) zo 16. septembra 2021 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Supreme Court of the United Kingdom – Spojené kráľovstvo) – The Software Incubator Ltd/Computer Associates (UK) Ltd
      (Vec C-410/19) (1)

      (Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Samostatní obchodní zástupcovia - Smernica 86/653/ES - Článok 1 ods. 2 - Pojem „obchodný zástupca“ - Dodanie počítačového softvéru zákazníkom elektronicky - Udelenie trvalej licencie na používanie - Pojmy „predaj“ a „tovar“)
      (2021/C 471/04)
      Jazyk konania: angličtina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Supreme Court of the United Kingdom

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobkyňa: The Software Incubator Ltd

         Žalovaná: Computer Associates (UK) Ltd

         Výrok rozsudku

      Pojem „predaj tovaru“ uvedený v článku 1 ods. 2 smernice Rady 86/653/EHS z 18. decembra 1986 o koordinácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa samostatných obchodných zástupcov sa má vykladať v tom zmysle, že môže zahŕňať dodanie počítačového softvéru zákazníkovi elektronicky za zaplatenie ceny, keď je toto dodanie spojené s udelením licencie na používanie tohto softvéru na dobu neurčitú.

         (1)  Ú. v. EÚ C 255, 29.7.2019.