title: Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 19. septembra 2006.#Lidl Belgium GmbH & Co. KG proti Etablissementen Franz Colruyt NV.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania Rechtbank van koophandel te Brussel - Belgicko.#Smernice 84/450/EHS a 97/55/ES - Klamlivá reklama - Porovnávacia reklama - Podmienky prípustnosti - Porovnanie všeobecnej úrovne cien uplatňovaných obchodnými reťazcami - Porovnanie cien sortimentu výrobkov.#Vec C-356/04.

text:
      Vec C‑356/04
      Lidl Belgium GmbH & Co. KG
      proti
      Etablissementen Franz Colruyt NV
      (návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný
      rechtbank van koophandel te Brussel)
      „Smernice 84/450/EHS a 97/55/ES – Klamlivá reklama – Porovnávacia reklama – Podmienky prípustnosti – Porovnanie všeobecnej úrovne cien uplatňovaných obchodnými reťazcami – Porovnanie cien sortimentu výrobkov“
      Abstrakt rozsudku
      1.        Aproximácia právnych predpisov – Klamlivá a porovnávacia reklama – Smernica 84/450
      [Smernica Rady 84/450, článok 3a ods. 1 písm. b)]
      2.        Aproximácia právnych predpisov – Klamlivá a porovnávacia reklama – Smernica 84/450
      [Smernica Rady 84/450, článok 3a ods. 1 písm. c)]
      3.        Aproximácia právnych predpisov – Klamlivá a porovnávacia reklama – Smernica 84/450
      [Smernica Rady 84/450, článok 3a ods. 1 písm. c)]
      4.        Aproximácia právnych predpisov – Klamlivá a porovnávacia reklama – Smernica 84/450
      [Smernica Rady 84/450, článok 3a ods. 1 písm. c)]
      5.        Aproximácia právnych predpisov – Klamlivá a porovnávacia reklama – Smernica 84/450
      [Smernica Rady 84/450, článok 3a ods. 1 písm. a)]
      1.        Podmienka prípustnosti porovnávacej reklamy stanovená v článku 3a ods. 1 písm. b) smernice 84/450 o aproximácii zákonov, iných
         právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov týkajúcich sa klamlivej reklamy zmenenej a doplnenej smernicou 97/55,
         ktorá stanovuje, že porovnávacia reklama je prípustná pod podmienkou, že porovnávané tovary alebo služby slúžia na rovnaké
         potreby alebo sú určené na ten istý účel, sa má vykladať v tom zmysle, že s ňou nie je v rozpore, ak sa porovnávacia reklama
         vzťahuje hromadne na sortimenty výrobkov bežnej spotreby predávané dvoma konkurenčnými obchodnými reťazcami, pokiaľ obidva
         tieto sortimenty pozostávajú z jednotlivých výrobkov, ktoré vnímané v pároch individuálne spĺňajú podmienku porovnateľnosti
         stanovenú v tomto ustanovení.

      Možnosť uskutočniť hromadné porovnávanie vzťahujúce sa na sortiment porovnateľných výrobkov totiž umožňuje zadávateľovi reklamy
         ponúknuť spotrebiteľovi reklamnú informáciu, ktorá obsahuje súhrnné a zosumarizované údaje, ktoré môžu byť pre neho veľmi
         užitočné. To platí najmä pre taký sektor, akým sú nákupné strediská, v ktorých spotrebiteľ zvyčajne opakovane uskutočňuje
         nákupy na uspokojenie bežných životných potrieb. Z hľadiska týchto nákupov môže byť porovnávacia informácia týkajúca sa všeobecnej
         úrovne cien uplatňovaných obchodnými reťazcami alebo úrovne cien uplatňovaných obchodnými reťazcami na určitý sortiment výrobkov,
         ktorý predávajú, pre spotrebiteľa oveľa užitočnejšia ako porovnávacia informácia obmedzená na ceny takéhoto alebo iného jednotlivého
         výrobku.

      (pozri body 34, 35, 39, bod 1 výroku)
      2.        Podmienka stanovená v článku 3a ods. 1 písm. c) smernice 84/450 o aproximácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych
         opatrení členských štátov týkajúcich sa klamlivej reklamy zmenenej a doplnenej smernicou 97/55, že reklama „objektívne porovnáva“
         vlastnosti príslušných tovarov, sa má vykladať v tom zmysle, že nevyžaduje, aby v prípade porovnávania cien sortimentu porovnateľných
         výrobkov bežnej spotreby, ktoré predávajú konkurenčné obchodné reťazce, alebo porovnávania všeobecnej úrovne cien nimi uplatňovaných
         na dotknutý sortiment porovnateľných výrobkov, ktoré predávajú, boli porovnávané výrobky a ceny tak zadávateľa reklamy, ako
         aj všetkých ostatných súťažiteľov zahrnutých do porovnania, výslovne a taxatívne vymenované v reklame.

      (pozri bod 54, bod 2 výroku)
      3.        Článok 3a ods. 1 písm. c) smernice 84/450 o aproximácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov
         týkajúcich sa klamlivej reklamy zmenenej a doplnenej smernicou 97/55 sa má vykladať v tom zmysle, že „kontrolovateľnými“ vlastnosťami
         tovarov, ktoré predávajú dva konkurenčné obchodné reťazce, v zmysle tohto ustanovenia sú:

      –      ceny týchto tovarov,
      –      všeobecná úroveň cien uplatňovaných obchodnými reťazcami na ich sortimenty porovnateľných výrobkov a výška ročne dosiahnuteľných
         úspor spotrebiteľom podľa toho, či nakupuje tieto výrobky prevažne v jednom alebo v inom obchodnom reťazci, pokiaľ sú dotknuté
         tovary skutočne súčasťou sortimentu porovnateľných výrobkov, na základe ktorých sa určila uvedená všeobecná úroveň cien.

      (pozri bod 62, bod 3 výroku)
      4.        Článok 3a ods. 1 písm. c) smernice 84/450 o aproximácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov
         týkajúcich sa klamlivej reklamy zmenenej a doplnenej smernicou 97/55 sa má vykladať v tom zmysle, že vlastnosť uvedená v porovnávacej
         reklame spĺňa podmienku kontrolovateľnosti stanovenú v tomto ustanovení, len ak zadávateľ reklamy v prípade, že porovnávané
         údaje, o ktoré sa opiera tvrdenie o určitej vlastnosti, nie sú uvedené v tejto reklame, informuje najmä adresátov tejto reklamy,
         kde a ako sa môžu s týmito údajmi ľahko oboznámiť, aby skontrolovali ich správnosť, ako aj príslušnú vlastnosť, alebo ak nemajú
         potrebnú odbornosť, aby ich nechali skontrolovať.

      Táto povinnosť má totiž umožniť v súlade s cieľom ochrany spotrebiteľov sledovaným smernicou, aby adresát reklamy bol schopný
         sa uistiť, že bol v súvislosti s realizovanými nákupmi bežnej spotreby správne informovaný.

      (pozri body 71, 72, 74, bod 4 výroku)
      5.        Článok 3a ods. 1 písm. a) smernice 84/450 o aproximácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov
         týkajúcich sa klamlivej reklamy zmenenej a doplnenej smernicou 97/55 sa má vykladať v tom zmysle, že porovnávacia reklama,
         ktorá vyzdvihuje nižšiu všeobecnú úroveň cien zadávateľa reklamy vo vzťahu k jeho hlavným súťažiteľom, hoci porovnanie sa
         vzťahuje na vzorku výrobkov, môže byť klamlivá, ak reklama:

      –      neuvádza, že porovnanie sa týka len tejto vzorky a nie všetkých výrobkov zadávateľa reklamy,
      –      neidentifikuje použité prvky porovnávania alebo neuvádza zdroj informácií, na základe ktorého je možná takáto identifikácia,
         alebo

      –      obsahuje hromadný odkaz na rozdiel v úsporách, ktoré môže spotrebiteľ dosiahnuť svojimi nákupmi bežnej spotreby prevažne u zadávateľa
         reklamy než u jeho súťažiteľov, bez konkretizácie všeobecnej úrovne cien uplatňovaných každým týmto súťažiteľom a výšky úspor
         dosiahnuteľných nákupmi prevažne u zadávateľa reklamy a nie u iných súťažiteľov.

      Je úlohou vnútroštátneho súdu preveriť, či sporné reklamy vo veci samej spĺňajú uvedené vlastnosti.
      (pozri body 85, 86, bod 5 výroku)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA
      z 19. septembra 2006 (*)

      „Smernice 84/450/EHS a 97/55/ES – Klamlivá reklama – Porovnávacia reklama – Podmienky prípustnosti – Porovnanie všeobecnej úrovne cien uplatňovaných obchodnými reťazcami – Porovnanie cien sortimentu výrobkov“
      Vo veci C‑356/04,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím rechtbank van koophandel
         te Brussel (Belgicko) z 29. júla 2004 a doručený Súdnemu dvoru 18. augusta 2004, ktorý súvisí s konaním:

      Lidl Belgium GmbH & Co KG
      proti
      Etablissementen Franz Colruyt NV,

      SÚDNY DVOR (veľká komora),
      v zložení: predseda V. Skouris, predsedovia komôr P. Jann, C. W. A. Timmermans, K. Schiemann (spravodajca) a J. Malenovský,
         sudcovia J. N. Cunha Rodrigues, R. Silva de Lapuerta, K. Lenaerts, P. Kūris, E. Juhász, G. Arestis, A. Borg Barthet a M. Ilešič,

      generálny advokát: A. Tizzano,
      tajomník: C. Strömholm, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 7. decembra 2005,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        Lidl Belgium GmbH & Co KG, v zastúpení: M. Lebbe, advocaat,
      –        Etablissementen Franz Colruyt NV, v zastúpení: H. De Bauw, advocaat,
      –        belgická vláda, v zastúpení: M. Wimmer, splnomocnený zástupca,
      –        francúzska vláda, v zastúpení: G. de Bergues a R. Loosli‑Surrans, splnomocnení zástupcovia,
      –        poľská vláda, v zastúpení: T. Nowakowski, splnomocnený zástupca,
      –        Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: A. Aresu a R. Troosters, splnomocnení zástupcovia,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 29. marca 2006,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Predmetom návrhu na začatie prejudiciálneho konania je výklad článku 3a ods. 1 písm. a), b) a c) smernice Rady 84/450/EHS
         z 10. septembra 1984 o aproximácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov týkajúcich sa klamlivej
         reklamy (Ú. v. ES L 250, s. 17; Mim. vyd. 15/001, s. 227) zmenenej a doplnenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady 97/55/ES
         zo 6. októbra 1997 (Ú. v. ES L 290, s. 18; Mim. vyd. 15/003, s. 365, ďalej len „smernica“).

       Právny rámec
      2        Článok 1 smernice stanovuje:

      „Účelom tejto smernice je chrániť spotrebiteľov, osoby vykonávajúce živnosť alebo obchodujúce alebo vykonávajúce remeslo alebo
         profesiu, ako aj chrániť záujmy verejnosti vo všeobecnosti proti klamlivej reklame a jej nekalým následkom a stanoviť podmienky,
         za ktorých je porovnávacia reklama povolená.“

      3        Podľa článku 2 bodu 2 smernice sa klamlivou reklamou rozumie:

      „… každá reklama, ktorá akýmkoľvek spôsobom, vrátane predvedenia, klame alebo pravdepodobne môže klamať osoby, ktorým je určená
         alebo ktoré zasiahne, a ktorá pre svoj klamlivý charakter pravdepodobne ovplyvní ich ekonomické správanie, alebo ktorá z týchto
         dôvodov poškodí alebo môže poškodiť iného súťažiteľa.“

      4        Článok 2 bod 2 a smernice definuje porovnávaciu reklamu ako:

      „… akúkoľvek reklamu, ktorá explicitne alebo ako samozrejmý dôsledok [nepriamo – neoficiálny preklad] identifikuje súťažiteľa alebo tovary alebo služby ponúkané súťažiteľom.“

      5        Článok 3 smernice znie:

      „Pri posudzovaní, či je reklama klamlivá, je nevyhnutné vziať do úvahy všetky jej črty, najmä v nej obsiahnuté informácie
         týkajúce sa:

      a)      vlastností tovaru alebo služieb, ako je ich dostupnosť, charakter, vyhotovenie, zloženie, výrobný postup a dátum výroby alebo
         dodávky, účel použitia, možnosti použitia, množstvo, špecifikácia, krajina pôvodu alebo krajiny výroby alebo očakávané výsledky
         použitia, alebo výsledky a podstatné časti skúšok alebo previerok vykonaných na tovare alebo službách;

      b)      ceny alebo spôsobu, akým je vypočítaná cena, a podmienok, za ktorých sa tovar dodáva alebo poskytujú služby;
      c)      podstaty, charakteristických čŕt a práv zadávateľa reklamy, ako je jeho totožnosť a majetok, kvalifikácia a práva priemyselného
         vlastníctva, práva hmotných a nehmotných statkov alebo jeho ocenenie a vyznamenanie.“

      6        Článok 3a ods. 1 smernice stanovuje:

      „Porovnávacia reklama, čo sa porovnávania týka, sa povoľuje [je prípustná – neoficiálny preklad], ak sú splnené tieto podmienky:

      a)      nie je klamlivá podľa článku 2 bodu 2, článku 3…;
      b)      porovnáva tovary alebo služby spĺňajúce rovnaké potreby alebo určené na ten istý účel;
      c)      objektívne porovnáva jednu alebo viac materiálnych [podstatných – neoficiálny preklad], dôležitých, kontrolovateľných a reprezentatívnych vlastností týchto tovarov a služieb, ktoré môžu zahŕňať cenu;

      …“
      7        Článok 4 ods. 1 smernice znie:

      „Členský štát zabezpečí, aby existovali primerané a účinné prostriedky na boj proti klamlivej reklame a na dodržiavanie ustanovení
         o porovnávacej reklame v záujme spotrebiteľov, ako aj súťažiteľov a širokej verejnosti.

      …“
      8        V zmysle článku 6 smernice:

      „Členské štáty prenesú na súdy alebo správne orgány právomoci, ktoré ich v občianskom súdnom konaní alebo správnom konaní
         uvedenom v článku 4 splnomocňujú:

      a)      požadovať od inzerenta [zadávateľa reklamy – neoficiálny preklad] predloženie dôkazov týkajúcich sa presnosti faktických tvrdení použitých v reklame, ak sa pri zohľadnení oprávnených záujmov
         inzerenta [zadávateľa reklamy – neoficiálny preklad] a ktoréhokoľvek iného účastníka konania javí byť takáto požiadavka primeranou na základe okolností konkrétneho príkladu
         a v prípade porovnávacej reklamy požadovať od inzerenta [zadávateľa reklamy – neoficiálny preklad], aby takýto dôkaz predložil v krátkom časovom období;

      a
      b)      považovať skutkové tvrdenia za nesprávne, ak sa dôkaz v súlade s písmenom a) neposkytne alebo ho súd alebo správny orgán považuje
         za nedostatočný.“

       Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
      9        Spoločnosti Lidl Belgium GmbH & Co KG (ďalej len „Lidl“) a Etablissementen Franz Colruyt NV (ďalej len „Colruyt“) prevádzkujú
         v Belgicku sieť obchodných domov, ktorých činnosť spočíva najmä v predaji výrobkov bežnej spotreby pod značkami Lidl a Colruyt
         na maloobchodnej úrovni.

      10      Dňa 19. januára 2004 Colruyt zaslal svojim zákazníkom leták (ďalej len „sporný leták“) s týmto obsahom:

      „…
      V priebehu uplynulého roka 2003 ste s Colruyt opäť značne ušetrili.
      Na základe nášho ukazovateľa priemerných cien minulého roka sme vypočítali, že rodina, ktorá minie v Colruyt 100 eur týždenne:
      –        ušetrila 366 až 1 129 eur vďaka tomu, že nakupovala v Colruyt a nie v inom supermarkete (napr. Carrefour, Cora, Delhaize atď.);
      –        ušetrila 155 až 293 eur vďaka tomu, že nakupovala v Colruyt a nie v ‚hard discounter‘ alebo vo ‚veľkoobchode‘ (Aldi, Lidl,
         Makro).

      Na zadnej strane vidíte vývoj rozdielov medzi cenami v iných obchodoch v roku 2003. Tieto čísla dokazujú, že rozdiel medzi
         cenami v Colruyt a v iných obchodoch v týchto posledných mesiacoch ešte narástol.

      S cieľom zabezpečiť dlhodobo najnižšie ceny každý deň porovnávame 18 000 cien v iných obchodoch. Okrem toho zbierame aj všetky
         akcie. Na základe toho sú naše údaje úplne čerstvé. Archivujeme všetky ceny v našom centrálnom počítači.

      Na základe toho vypočítame každý mesiac rozdiel medzi cenou v Colruyt a inými obchodmi. To je nami nazývaný náš cenový index,
         ktorý je certifikovaný Quality Control, nezávislým úradom na kontrolu kvality.

      Záver: každý deň a kedykoľvek v roku profitujete v Colruyt z najnižších cien. Aj v roku 2004 zostaneme verní tejto záruke.“
      11      Na druhej strane letáku sú dva grafy. Prvý graf ukazuje rozdiel v cenovej úrovni medzi Colruyt a inými súťažiteľmi z 22. decembra
         2003, pričom sa uvádza, že zistený rozdiel bol vypočítaný pomocou denného porovnávania cien, vrátane akciových cien porovnateľných
         výrobkov predávaných vo všetkých obchodoch Colruyt a v obchodoch súťažiteľov nachádzajúcich sa v regióne. Druhý graf zobrazuje
         vývoj toho istého rozdielu za celý rok 2003.

      12      Navyše sa na pokladničných blokoch vydaných obchodmi prevádzkovanými Colruyt nachádza oznámenie, ktoré znie:

      „Koľko ste ušetrili v roku 2003?
      Za predpokladu, že ste minuli každý týždeň 100 eur v Colruyt, ušetrili ste podľa nášho cenového indexu:
      –        366 až 1 129 eur v porovnaní s inými supermarketmi (napr. Carrefour, Cora, Delhaize atď.),
      –        155 až 293 eur v porovnaní s hard discounter alebo s veľkoobchodom (Aldi, Lidl, Makro).“
      13      Tak sporný leták, ako aj pokladničné bloky sa tiež odvolávali na internetovú stránku Colruyt, na ktorej je podrobnejšie vysvetlený
         ním uplatnený systém porovnávania cien a spôsob výpočtu cenového indexu.

      14      Okrem toho reklamné letáky Colruyt a pokladničné bloky, ktoré vydal Colruyt, obsahovali toto tvrdenie vzťahujúce sa na sortiment
         výrobkov bežnej spotreby, ktoré predávajú obchody Colruyt rozpoznateľné podľa červenej etikety na nich umiestnenej s názvom
         „BASIC“:

      „BASIC: absolútne najnižšia cena/najnižšie ceny v Belgicku.
      Ešte lacnejšie ako porovnateľný sortiment hard discounters (Aldi, Lidl) a ‚Eerste prijs/premier prix‘ (najnižšia cena) iných
         obchodov (napr. Carrefour, Cora atď.).

      Výrobky BASIC spoznáte podľa červenej etikety s názvom BASIC.“
      15      Niektoré reklamné letáky tiež obsahovali takéto vyjadrenia:

      „BASIC = Absolútne najnižšia cena
      Okrem silného všeobecného zníženia cien vám teraz ponúkame celý rad výrobkov, ktoré môžete porovnať s výrobkami v bežných
         hard discounters (napr. Aldi a Lidl) a výrobkami ‚Eerste prijs/premier prix‘ (najnižšia cena) v iných supermarketoch. To sú
         naše BASIC výrobky: základné výrobky dennej potreby s absolútne najnižšou cenou.“

      16      Lidl podal žalobu na rechtbank van koophandel te Brussel s cieľom dosiahnuť zastavenie týchto rôznych reklamných praktík,
         pretože sa domnieva, že sú v rozpore s článkom 23 bis belgického zákona zo 14. júla 1991 o obchodných praktikách a o informovaní
         a ochrane spotrebiteľa v znení zákona z 25. mája 1999 (Moniteur belge/Belgisch Staatsblad z  23. júna 1999, s. 23670), pričom týmto vnútroštátnym predpisom bol prebraný článok 3 a smernice.

      17      Podľa Lidla predmetné reklamy nie sú objektívne, nie sú kontrolovateľné a sú klamlivé. Na jednej strane sa reklama týka všeobecnej
         úrovne cien, ktorá neuvádza ani porovnávané výrobky, ani ich množstvo, ani ich ceny. Táto všeobecná úroveň cien vypočítaná
         na základe vybranej vzorky výrobkov predávaných Colruyt je rozšírená vo všeobecnosti na celý sortiment výrobkov tohto zadávateľa
         reklamy. Napokon táto reklama nerozlišuje jednotlivo medzi rôznymi súťažiteľmi zadávateľa reklamy osobitným odkazom na všeobecnú
         úroveň cien každého z nich, ale odkazuje na týchto súťažiteľov ako skupinu a stavia ich bez upresnenia na jednu úroveň cien.
         Na druhej strane pokiaľ ide o výrobky označené „BASIC“, sporné reklamy nerozlišujú ani porovnávané výrobky, ani ich ceny.

      18      Za týchto okolností rechtbank van koophandel te Brussel rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne
         otázky:

      „1.      Má sa článok 3a ods. 1 písm. a) [smernice] vykladať v tom zmysle, že nie je prípustné porovnávanie všeobecnej úrovne cien
         zadávateľov reklamy a ich súťažiteľov, v rámci ktorého prichádza na základe porovnávania ceny vybranej vzorky tovarov k zovšeobecneniu,
         keďže sa ním vyvoláva dojem, že zadávateľ reklamy je lacnejší v súvislosti s celým jeho sortimentom výrobkov, avšak uskutočnené
         porovnávanie sa vzťahuje len na ohraničenú vybranú vzorku výrobkov, s výnimkou toho, ak by reklama umožňovala rozpoznať, ktoré
         výrobky zadávateľa reklamy a v akom množstve na jednej strane a porovnávaného súťažiteľa na druhej strane sa porovnávajú a umožňuje
         zistiť, na akej pozícii sa umiestnili porovnávaní súťažitelia a aké vysoké sú ich ceny v porovnaní s cenami zadávateľa reklamy
         a s inými porovnávanými súťažiteľmi?

      2.      Má sa článok 3a ods. l písm. b) [smernice] vykladať v tom zmysle, že porovnávacia reklama je prípustná len vtedy, keď sa porovnávanie
         týka jednotlivých tovarov a služieb uspokojujúcich rovnaké potreby alebo určených na ten istý účel a sortiment výrobkov je
         vylúčený aj v prípade, keď tento sortiment ako celok a nie každá časť tohto sortimentu slúži na uspokojenie rovnakých potrieb
         alebo na ten istý účel?

      3.      Má sa článok 3a ods. l písm. c) [smernice] vykladať v tom zmysle, že porovnávacia reklama zameraná na porovnávanie cien výrobkov
         alebo všeobecnú úroveň cien súťažiteľov je objektívna iba vtedy, keď obsahuje zoznam porovnávaných výrobkov a cien zadávateľa
         reklamy a všetkých porovnávaných súťažiteľov a umožňuje rozpoznať ceny uplatňované zadávateľom reklamy a ostatnými súťažiteľmi,
         pričom v tomto prípade všetky porovnávané výrobky musia byť výslovne uvedené a musia byť rozdelené podľa dodávateľov?

      4.      Má sa článok 3a ods. 1 písm. c) [smernice] vykladať v tom zmysle, že vlastnosť uvedená v porovnávacej reklame spĺňa požiadavku
         kontrolovateľnosti v zmysle tohto článku len v prípade, ak môže byť jej správnosť preverená prostredníctvom tých osôb, na
         ktoré sa reklama zameriava, alebo postačuje, že môže byť preverená prostredníctvom tretích osôb, na ktorú sa reklama nezameriava?

      5.      Má sa článok 3a ods. l písm. c) [smernice] vykladať v tom zmysle, že cena výrobkov a všeobecná úroveň cien súťažiteľov predstavujú
         ako také kontrolovateľné vlastnosti?“

       O prejudiciálnych otázkach
       Úvodné poznámky
      19      Na úvod treba zdôrazniť, že predmetom veci samej sú dva rôzne spôsoby porovnávacej reklamy.

      20      V prvom prípade ide o porovnávanie všeobecnej úrovne cien uplatňovaných konkurenčnými obchodnými reťazcami na ich sortimenty
         porovnateľných výrobkov a vyvodenie výšky ročne dosiahnuteľných úspor spotrebiteľa podľa toho, či spotrebiteľ robí obvykle
         bežné nákupy prevažne v jednom alebo v inom obchodnom reťazci (ďalej len „prvý sporný spôsob porovnávania“). Táto všeobecná
         úroveň cien sa zisťuje mesačne a následne ročne na základe denného zaznamenávania jednotlivých cien výrobkov zo značne širokej
         vzorky buď identických výrobkov bežnej spotreby (značkové výrobky), alebo obdobných výrobkov (neznačkové výrobky alebo výrobky
         predávané pod vlastnou značkou distribútora) predávaných jednak zadávateľom reklamy a jednak každým z jeho súťažiteľov. Na
         účely tohto zisťovania sú jednotlivé ceny už spomínaných výrobkov vážené podľa príslušných množstiev, v akých sa nakupujú
         u zadávateľa reklamy.

      21      Druhý spôsob reklamy spočíva v tvrdení, podľa ktorého všetky výrobky zadávateľa reklamy s červenou etiketou s názvom „BASIC“
         predáva tento zadávateľ za najnižšiu cenu ponúkanú na belgickom území (ďalej len „druhý sporný spôsob porovnávania“). Tento
         sortiment výrobkov zahŕňa jednak značkové výrobky a jednak neznačkové výrobky alebo výrobky predávané pod vlastnou značkou
         distribútora. Porovnávanie cien sa v prvej kategórii týka výlučne identických značkových výrobkov predávaných tak zadávateľom
         reklamy, ako aj jeho súťažiteľom a v druhej kategórii sa týka výrobkov porovnateľnej kvality predávaných zadávateľom reklamy
         a jeho súťažiteľom.

      22      Po druhé treba uviesť, že vzhľadom na ciele smernice a predovšetkým na skutočnosť, že odôvodnenie č. 2 smernice 97/55 zdôrazňuje,
         že porovnávacia reklama môže prispieť k objektívnemu vyzdvihnutiu výhod rôznych porovnateľných výrobkov, ako aj stimulovať
         hospodársku súťaž medzi dodávateľmi tovarov a služieb v prospech spotrebiteľov, podľa ustálenej judikatúry podmienky stanovené
         pre porovnávaciu reklamu sa majú vykladať v čo najpriaznivejšom zmysle pre túto reklamu (rozsudky z 25. októbra 2001, Toshiba
         Europe, C‑112/99, Zb. s. I‑7945, body 36 a 37, ako aj z 8. apríla 2003, Pippig Augenoptik, C‑44/01, Zb. s. I‑3095, bod 42;
         pozri tiež rozsudok z 23. februára 2006, Siemens, C‑59/05, Zb. s. I‑2147, body 22 až 24).

       O poradí skúmaných otázok
      23      Keďže prvá otázka sa vzťahuje osobitne na pojem klamlivá reklama a je položená výlučne v súvislosti s prvým sporným spôsobom
         porovnávania, je vhodné sa najprv zaoberať ďalšími štyrmi otázkami, ktoré sa oveľa všeobecnejšie týkajú ostatných podmienok
         prípustnosti porovnávacej reklamy a vzťahujú sa na prvý, ako aj na druhý sporný spôsob porovnávania.

       O druhej otázke
      24      Druhou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 3 a ods. 1 písm. b) smernice vykladať v tom zmysle, že
         porovnávacia reklama týkajúca sa sortimentov výrobkov bežnej spotreby ako celku a nie jednotlivých výrobkov predávaných konkurenčnými
         obchodnými reťazcami môže spĺňať podmienku „porovnávania tovarov alebo služieb spĺňajúcich rovnaké potreby alebo určené na
         ten istý účel“ uvedenú v tomto ustanovení.

      25      Ako vyplýva z odôvodnenia č. 2 smernice 97/55 harmonizácia podmienok používania porovnávacej reklamy má prispieť k objektívnemu
         vyzdvihnutiu výhod „rôznych porovnateľných výrobkov“. Podľa odôvodnenia č. 9 tejto smernice táto podmienka porovnateľnosti
         výrobkov má predovšetkým predchádzať porovnávacej reklame používanej nekonkurenčným a nečestným spôsobom.

      26      Článok 3a ods. 1 písm. b) smernice uvedenú podmienku upresňuje a stanovuje, že v tejto súvislosti je porovnávacia reklama
         prípustná pod podmienkou, že porovnávané konkurenčné tovary slúžia na rovnaké potreby alebo sú určené na ten istý účel, t. j.
         predstavujú pre spotrebiteľa dostatočný stupeň zameniteľnosti.

      27      Z uvedeného vyplýva, že na splnenie podmienky stanovenej v tomto ustanovení každá porovnávacia reklama musí tak v záujme spotrebiteľov,
         ako aj súťažiteľov v konečnom dôsledku spočívať v porovnávaní párov výrobkov spĺňajúcich túto podmienku zameniteľnosti.

      28      Naopak článok 3a ods. 1 písm. b) smernice nemožno vykladať v tom zmysle, že vyžaduje, aby každá porovnávacia reklama odkazovala
         výlučne na takéto páry porovnateľných výrobkov vnímaných oddelene, bez možnosti zoskupovať ich do dvoch sortimentov zložených
         z takýchto porovnateľných výrobkov.

      29      Súdny dvor už predtým zdôraznil, že závisí od slobodného rozhodnutia podnikateľského subjektu, koľko porovnaní medzi výrobkami,
         ktoré ponúka sám zadávateľ reklamy, a výrobkami, ktoré ponúkajú ostatní súťažitelia, zamýšľa uskutočniť (rozsudok Pippig Augenoptik,
         už citovaný, bod 81).

      30      Nič neoprávňuje a priori tvrdiť, že takáto sloboda nezahŕňa súčasne možnosť uskutočniť porovnávanie týkajúce sa celého porovnateľného sortimentu alebo
         jeho časti predávaného zadávateľom reklamy a jeho súťažiteľom.

      31      Po prvé znenie článku 3a ods. 1 písm. b) smernice absolútne nesmeruje k takémuto výkladu.

      32      Po druhé, ako už bolo uvedené v bode 22 tohto rozsudku, podmienky stanovené pre porovnávaciu reklamu sa majú vykladať v čo
         najpriaznivejšom zmysle pre túto reklamu.

      33      Predovšetkým vzhľadom na skutočnosť, že porovnávacia reklama prispieva k stimulovaniu hospodárskej súťaže medzi dodávateľmi
         tovarov a služieb v prospech spotrebiteľov, musí sa výhoda, ktorú takáto reklama predstavuje, nevyhnutne zohľadniť pri posudzovaní
         podmienky porovnateľnosti stanovenej v článku 3a ods. 1 písm. b) smernice (pozri v tomto zmysle analogicky, čo sa týka článku 3a
         ods. 1 písm. g) smernice, rozsudok Siemens, už citovaný, body 23 a 24).

      34      Následne treba v tejto súvislosti dodať, ako uviedol generálny advokát v bodoch 35 a 36 svojich návrhov, že možnosť uskutočniť
         hromadné porovnávanie vzťahujúce sa na sortiment porovnateľných výrobkov umožňuje zadávateľovi reklamy ponúknuť spotrebiteľovi
         reklamnú informáciu, ktorá obsahuje súhrnné a zosumarizované údaje, ktoré môžu byť pre neho veľmi užitočné.

      35      To platí najmä pre taký sektor, akým sú nákupné strediská, v ktorých spotrebiteľ zvyčajne opakovane uskutočňuje nákupy na
         uspokojenie bežných životných potrieb. Z hľadiska týchto nákupov môže byť porovnávacia informácia týkajúca sa všeobecnej úrovne
         cien uplatňovaných obchodnými reťazcami alebo úrovne cien uplatňovaných obchodnými reťazcami na určitý sortiment výrobkov,
         ktorý predávajú, pre spotrebiteľa oveľa užitočnejšia ako porovnávacia informácia obmedzená na ceny takéhoto alebo iného jednotlivého
         výrobku. Ostatne práve z tohto dôvodu spolky na ochranu spotrebiteľov pravidelne uskutočňujú prieskumy zamerané na všeobecnú
         úroveň cien uplatňovaných v týchto obchodoch.

      36      Za týchto podmienok treba konštatovať, že ak sortimenty dvoch súťažiteľov, na ktoré sa vzťahuje porovnávanie, vzájomne obsahujú
         výrobky, ktoré jednotlivo spĺňajú podmienku porovnateľnosti uvedenú v článku 3a ods. 1 písm. b) smernice, čo prináleží preskúmať
         vnútroštátnemu súdu, môžu byť tieto sortimenty ako také považované za sortimenty, ktoré spĺňajú uvedenú podmienku.

      37      Môže to platiť najmä v prípade sortimentov zložených z porovnateľných výrobkov predávaných dvoma konkurenčnými obchodnými
         reťazcami, o ktorých možno tvrdiť, že výrobky zahrnuté do sortimentu zadávateľa reklamy sú všeobecne lacnejšie ako porovnateľné
         výrobky zahrnuté do sortimentu jeho súťažiteľa. Takéto páry porovnateľných výrobkov totiž neprestávajú uspokojovať rovnaké
         potreby alebo ten istý účel len z toho dôvodu, že sú predmetom hromadného porovnávania z hľadiska tejto spoločnej porovnávacej
         vlastnosti.

      38      Podmienka stanovená v článku 3a ods. 1 písm. b) smernice môže byť splnená aj v prípade, keď sa uskutočňuje porovnávanie všeobecnej
         úrovne cien všetkých porovnateľných tovarov bežnej spotreby, ktoré predávajú dva konkurenčné obchodné reťazce s cieľom vyvodiť
         z porovnávania výšku úspor, ktoré možno dosiahnuť tým, že spotrebiteľ nakupuje prevažne v jednom z týchto obchodných reťazcov.
         V takomto prípade možno porovnávať nielen páry porovnateľných výrobkov predávaných týmito konkurenčnými reťazcami, ale aj
         skupiny pozostávajúce z týchto porovnateľných výrobkov, pokiaľ sú schopné ako celok v rámci nákupov bežnej spotreby splniť
         podmienku uspokojovania tých istých potrieb alebo určenia na ten istý účel.

      39      Vzhľadom na vyššie uvedené treba na druhú otázku odpovedať, že podmienka prípustnosti porovnávacej reklamy stanovená v článku 3a
         ods. 1 písm. b) smernice sa má vykladať v tom zmysle, že s ňou nie je v rozpore, ak sa porovnávacia reklama vzťahuje hromadne
         na sortimenty výrobkov bežnej spotreby predávané dvoma konkurenčnými obchodnými reťazcami, pokiaľ obidva tieto sortimenty
         pozostávajú z jednotlivých výrobkov, ktoré vnímané v pároch individuálne spĺňajú podmienku porovnateľnosti stanovenú v tomto
         ustanovení.

       O tretej otázke
      40      Treťou otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či sa má článok 3 a ods. 1 písm. c) smernice vykladať v tom zmysle, že z podmienky
         stanovenej v tomto ustanovení, že reklama „objektívne porovnáva“ vlastnosti príslušných tovarov, vyplýva, že v prípade porovnávania
         cien sortimentu výrobkov bežnej spotreby, ktoré predávajú obchodné reťazce, alebo nimi uplatňovanej všeobecnej úrovne cien
         v súvislosti so sortimentom porovnateľných výrobkov, ktoré predávajú, musia byť všetky porovnávané výrobky a ceny, teda výrobky
         a ceny zadávateľa reklamy, ako aj všetkých jeho súťažiteľov, výslovne vymenované v reklame.

      41      Ako vyplýva z odôvodnenia č. 2 smernice 97/55 harmonizácia podmienok používania porovnávacej reklamy stanovená v tejto smernici
         má predovšetkým prispieť k „objektívnemu vyzdvihnutiu“ výhod rôznych porovnateľných výrobkov.

      42      Odôvodnenie č. 7 tejto smernice upresňuje, že podmienky prípustnosti reklamy by mali obsahovať kritériá objektívneho porovnávania
         vlastností tovarov a služieb.

      43      Vzhľadom na tieto dve odôvodnenia treba článok 3a ods. 1 písm. c) smernice vykladať v tom zmysle, že stanovuje dve kategórie
         podmienok vzťahujúcich sa na objektivitu porovnávania.

      44      Po prvé, ako vyplýva z odôvodnenia č. 7 smernice 97/55 kumulatívne kritériá podstatných, dôležitých, kontrolovateľných a reprezentatívnych
         vlastností výrobku, na základe ktorých sa uskutočňuje porovnávanie stanovené v tomto ustanovení, môžu zabezpečiť, že uvedené
         porovnávanie bude objektívne. Tretia prejudiciálna otázka sa však netýka priamo týchto kritérií, lebo kritérium kontrolovateľnosti
         je predovšetkým predmetom štvrtej a piatej otázky.

      45      Po druhé tento článok 3a ods. 1 písm. c) výslovne zdôrazňuje s odkazom na odôvodnenie č. 2 smernice 97/55, že vlastnosti,
         ktoré spĺňajú vyššie uvedené štyri kritériá, musia byť navyše porovnávané objektívne.

      46      Ako uviedol generálny advokát v bode 44 svojich návrhov, cieľom tejto poslednej podmienky je v podstate zabrániť porovnávaniam
         vychádzajúcim viac zo subjektívneho hodnotenia ich autora, než z objektívneho zistenia.

      47      Z uvedeného vyplýva, že povinnosť výslovne uviesť v reklame rôzne výrobky zahrnuté do porovnávaných sortimentov a ich ceny
         nemožno v tomto prípade nariadiť na základe tejto podmienky. Údaje ako cena tovaru alebo všeobecná úroveň cien uplatňovaných
         na sortiment výrobkov obchodným reťazcom totiž nemôžu byť predmetom subjektívneho hodnotenia a existencia alebo absencia výslovného
         vymenovania výrobkov a cien, na ktoré sa porovnanie vzťahuje, nemôže mať žiaden vplyv na objektivitu alebo subjektivitu porovnávania.

      48      Navyše treba zdôrazniť, že podľa článku 2 bodu 2 a smernice je porovnávacia reklama definovaná ako akákoľvek reklama, ktorá
         explicitne alebo nepriamo identifikuje súťažiteľa alebo tovary alebo služby ponúkané súťažiteľom, takže reklamu možno považovať
         za porovnávaciu v zmysle smernice v prípade, že výrobky alebo služby súťažiteľa, aj keď nie sú výslovne opísané v tejto reklame,
         možno nepriamo touto reklamou identifikovať.

      49      Vzhľadom na zásady výkladu uvedené v bode 22 tohto rozsudku treba uviesť, že v súvislosti s reklamou, ktorá sa v obidvoch
         sporných spôsoboch porovnania vzťahuje na značný počet tovarov predávaných rôznymi konkurenčnými obchodnými reťazcami, by
         mohla požiadavka, aby za každých okolností každý porovnávaný výrobok bol výslovne uvedený v tejto reklame, narušiť uplatňovanie
         tohto spôsobu reklamy.

      50      Lidl sa však odvoláva na to, že Súdny dvor už predtým rozhodol, že eventuálna povinnosť obmedziť každé porovnávanie ceny na
         priemerné ceny výrobkov ponúkané zadávateľom reklamy a konkurenčných výrobkov je v rozpore s cieľmi zákonodarcu Spoločenstva
         a v tejto súvislosti zdôraznil, že porovnávacia reklama nepochybne má prispievať k objektívnemu vyzdvihnutiu výhod rôznych
         porovnateľných výrobkov a táto objektivita vyžaduje, aby osoby, na ktoré sa reklama zameriava, mali možnosť zistiť reálne
         rozdiely v cenách porovnávaných výrobkov a nielen priemerný rozdiel medzi cenami uplatňovanými zadávateľom reklamy a cenami
         uplatňovanými súťažiteľmi (rozsudok Pippig Augenoptik, už citovaný, body 81 a 82).

      51      Treba upresniť, že týmto vyjadrením Súdny dvor nemal v úmysle všeobecne vylúčiť všetky možnosti porovnávacej reklamy, ktorá
         sa týka všeobecnej úrovne cien uplatňovaných dvomi súťažiteľmi v súvislosti s ich porovnateľným sortimentom. Pokiaľ vyzdvihovaný
         rozdiel vo všeobecnej úrovni cien spočíva v zistených reálnych rozdieloch v cenách porovnateľných výrobkov a keď kritérium
         porovnávania v kontexte vydania tejto reklamy spĺňa rôzne podmienky stanovené v smernici a najmä v jej článku 3a ods. 1 písm. c),
         nemožno takýto spôsob porovnávacej reklamy vylúčiť.

      52      V tejto súvislosti treba totiž zdôrazniť, že porovnávanie zamerané na jednej strane na dokázanie rozdielov vo všeobecnej úrovni
         cien uplatňovaných dvoma konkurenčnými obchodnými reťazcami na sortiment porovnateľných výrobkov nevyhnutne vyžaduje, aby
         sa najprv uskutočnilo individuálne porovnanie reálnych cien porovnateľných výrobkov, ktoré predávajú dvaja súťažitelia.

      53      Na druhej strane je očividné, že kritérium porovnávania priemerných rozdielov v cenách uplatňovaných dvomi súťažiteľmi alebo
         nimi uplatňovanej všeobecnej úrovni cien sa javí za určitých okolností ako úplne irelevantné, ako napríklad vo veci, ktorá
         je predmetom už citovaného rozsudku Pippig Augenoptik, kde sa reklama zameriava na okuliare a je adresovaná spotrebiteľom,
         ktorí chcú nakúpiť len raz určitý druh výrobkov, za iných okolností však môže ísť o iný prípad. Ako vyplýva z bodu 35 tohto
         rozsudku, vo veci samej práve ide o prípad, keď všeobecná úroveň cien môže predstavovať osobitne relevantné kritérium porovnávania.

      54      Na základe vyššie uvedeného treba na tretiu otázku odpovedať, že podmienka stanovená v článku 3a ods. 1 písm. c) smernice,
         že reklama „objektívne porovnáva“ vlastnosti príslušných tovarov, sa má vykladať v tom zmysle, že nevyžaduje, aby v prípade
         porovnávania cien sortimentu porovnateľných výrobkov bežnej spotreby, ktoré predávajú konkurenčné obchodné reťazce, alebo
         porovnávania všeobecnej úrovne cien nimi uplatňovaných na dotknutý sortiment porovnateľných výrobkov, ktoré predávajú, boli
         porovnávané výrobky a ceny tak zadávateľa reklamy, ako aj všetkých ostatných súťažiteľov zahrnutých do porovnania, výslovne
         a taxatívne vymenované v reklame.

       O piatej otázke
      55      Piatou otázkou, ktorá sa musí skúmať ako tretia v poradí, sa vnútroštátny súd pýta, či sa má článok 3 a ods. 1 písm. c) smernice
         vykladať v tom zmysle, že ceny výrobkov na jednej strane a všeobecná úroveň cien uplatňovaných obchodnými reťazcami na ich
         sortiment porovnateľných výrobkov na druhej strane predstavujú kontrolovateľné vlastnosti v zmysle tohto ustanovenia.

      56      Pokiaľ ide o ceny výrobkov predávaných dvoma súťažiteľmi, na ktoré sa zameriava najmä druhý sporný spôsob porovnávania, treba
         najprv konštatovať, že článok 3 a ods. 1 písm. c) smernice výslovne uvádza, že ceny dvoch tovarov môžu byť súčasťou vlastností,
         ktoré sú súčasne podstatné, dôležité, kontrolovateľné a reprezentatívne a ich porovnanie je v zásade prípustné, pokiaľ sú
         splnené ostatné podmienky, ktoré stanovuje smernica pre prípustnosť porovnávacej reklamy. Odôvodnenie č. 8 smernice 97/55
         súčasne uvádza, že samotné porovnávanie ceny tovarov alebo služieb by malo byť možné, ak porovnávanie rešpektuje určité podmienky,
         najmä, že nemá byť klamlivá.

      57      Ako Súdny dvor už predtým rozhodol, je konfrontácia konkurenčných ponúk najmä s ohľadom na ceny podstatou porovnávacej reklamy
         (rozsudok Pippig Augenoptik, už citovaný, bod 80).

      58      Z vyššie uvedeného vyplýva, že cena výrobku predstavuje kontrolovateľnú vlastnosť v zmysle článku 3a ods. 1 písm. c) smernice.

      59      Predovšetkým vzhľadom na zásadu výkladu uvedenú v bode 22 tohto rozsudku nič nebráni tomu, aby to tak bolo rovnako v prípade
         všeobecnej úrovne cien uplatňovaných konkurenčnými obchodnými reťazcami na ich sortiment porovnateľných výrobkov bežnej spotreby
         a výšky úspor, ktoré spotrebiteľ môže dosiahnuť tým, že nakupuje prevažne v jednom a nie v druhom konkurenčnom obchodnom reťazci.

      60      Od okamihu, ako sa zohľadnili ceny určitých porovnateľných výrobkov zahrnutých do sortimentu, ktorý ponúkajú konkurenčné obchodné
         reťazce s cieľom vypočítať všeobecnú úroveň cien nimi uplatňovaných na daný porovnateľný sortiment, totiž môžu v zásade byť
         predmetom kontrol tak individuálne ceny každého jednotlivého takto zohľadneného výrobku, ako aj všeobecná úroveň cien a výška
         očakávaných úspor spotrebiteľa, ktorý uskutočňuje nákupy bežnej spotreby prevažne v jednom a nie v druhom konkurenčnom obchodnom
         reťazci, a napokon aj opodstatnenosť uskutočnených spôsobov výpočtu.

      61      Treba však spresniť, že kontrolovateľnosť cien tovarov, ktoré sú zahrnuté do sortimentu výrobkov, alebo kontrolovateľnosť
         všeobecnej úrovne cien uplatňovaných obchodnými reťazcami na ich sortiment porovnateľných tovarov nevyhnutne vyžaduje, aby
         tovary, ktorých ceny sú porovnávané, hoci sa nevyžaduje, aby boli výslovne a taxatívne uvedené v reklame adresovanej spotrebiteľovi,
         ako to vyplýva z bodu 54 tohto rozsudku, boli individuálne a konkrétne identifikovateľné na základe informácií, ktoré sú v tejto
         reklame uvedené. Akákoľvek kontrolovateľnosť cien tovarov musí nevyhnutne spĺňať možnosť identifikovať uvedené tovary.

      62      Vzhľadom na vyššie uvedené treba na piatu otázku odpovedať, že článok 3 a ods. 1 písm. c) smernice sa má vykladať v tom zmysle,
         že „kontrolovateľnými“ vlastnosťami tovarov, ktoré predávajú dva konkurenčné obchodné reťazce, v zmysle tohto ustanovenia
         sú:

      –        ceny týchto tovarov,
      –        všeobecná úroveň cien uplatňovaných obchodnými reťazcami na ich sortimenty porovnateľných výrobkov a výška ročne dosiahnuteľných
         úspor spotrebiteľom podľa toho, či nakupuje tieto výrobky prevažne v jednom alebo v inom obchodnom reťazci, pokiaľ sú dotknuté
         tovary skutočne súčasťou sortimentu porovnateľných výrobkov, na základe ktorých sa určila uvedená všeobecná úroveň cien.

       O štvrtej otázke
      63      Štvrtou otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či sa má článok 3 a ods. 1 písm. c) smernice vykladať v tom zmysle, že vlastnosť
         uvedená v porovnávacej reklame spĺňa podmienku kontrolovateľnosti stanovenú v tomto ustanovení pod podmienkou, že adresáti
         tejto reklamy si môžu sami preveriť správnosť tejto vlastnosti.

      64      V tejto súvislosti treba najprv uviesť, že toto ustanovenie vyžaduje s cieľom zabezpečiť objektivitu porovnávacej reklamy,
         aby vlastnosti porovnávané v reklame boli kontrolovateľné, to znamená, aby boli dokázateľné, toto ustanovenie však na druhej
         strane neupresňuje bližšie a konkrétnejšie, za akých podmienok a ktorý subjekt má preveriť správnosť uvedených vlastností.

      65      Po druhé, ciele sledované smernicou neumožňujú domnievať sa, že kontrola správnosti porovnávaných vlastností prináleží viac
         spotrebiteľovi než iným dotknutým subjektom, najmä súťažiteľom, ktorí boli zahrnutí do porovnania.

      66      Odôvodnenie č. 7 smernice 97/55 v tejto súvislosti uvádza, že stanovenie podmienok prípustnej porovnávacej reklamy, t. j.
         podmienok, ktoré musia obsahovať kritériá objektívneho porovnávania vlastností tovarov a služieb, má umožniť stanoviť, ktoré
         praktiky týkajúce sa porovnávacej reklamy môžu narušovať hospodársku súťaž, poškodiť súťažiteľov a mať nepriaznivý vplyv na
         výber spotrebiteľa.

      67      Článok 4 smernice zaväzuje členské štáty, aby zabezpečili existenciu primeraných a účinných prostriedkov na boj proti klamlivej
         reklame a na dodržiavanie ustanovení o porovnávacej reklame v záujme spotrebiteľov, ako aj súťažiteľov a širokej verejnosti.

      68      Po tretie treba zdôrazniť, že predposledné odôvodnenie smernice uvádza, že zadávateľ reklamy by mal byť schopný primeranými
         prostriedkami preukázať správnosť skutkových tvrdení obsiahnutých v jeho reklame a súd alebo správny orgán môže v prípadoch,
         keď to považuje za vhodné, taký dôkaz požadovať.

      69      Článok 6 smernice upresňuje povinnosť členských štátov preniesť na súdy alebo správne orgány poverené dodržiavaním smernice
         právomoc požadovať od zadávateľa reklamy predloženie dôkazov týkajúcich sa presnosti faktických tvrdení použitých v reklame,
         ak sa pri zohľadnení oprávnených záujmov zadávateľa reklamy a ktoréhokoľvek iného účastníka konania javí byť takáto požiadavka
         primeranou na základe okolností konkrétneho príkladu a „v prípade porovnávacej reklamy požadovať od zadávateľa reklamy, aby
         takýto dôkaz predložil v krátkom časovom období“. Toto ustanovenie súčasne vyžaduje, aby na tieto správne orgány a súdy bola
         prenesená právomoc považovať skutkové tvrdenia za nesprávne, ak sa požadované dôkazy neposkytnú, alebo sú považované za nedostatočné.

      70      Z uvedeného vyplýva, že zadávateľ reklamy síce musí byť schopný predložiť v krátkej lehote dôkazy o skutočnej správnosti porovnávania,
         ktoré uskutočnil, smernica však na druhej strane nevyžaduje, aby poskytoval takéto dôkazy každej zainteresovanej osobe pred
         vyhotovením svojej reklamy.

      71      Možnosť spotrebiteľa požadovať od zadávateľa reklamy v rámci súdneho alebo správneho konania dôkazy o skutočnej správnosti
         údajov použitých v reklame zadávateľa reklamy, ktorý v reklame neuviedol výrobky a porovnávané ceny, však neoslobodzuje od
         povinnosti uviesť najmä v prospech adresátov tejto reklamy, kde a ako sa môžu ľahko oboznámiť s porovnávanými údajmi, aby
         si skontrolovali alebo nechali skontrolovať ich správnosť.

      72      Táto povinnosť má totiž umožniť v súlade s cieľom ochrany spotrebiteľov sledovaným smernicou, aby adresát reklamy bol schopný
         sa uistiť, že bol v súvislosti s realizovanými nákupmi bežnej spotreby správne informovaný.

      73      Takáto dostupnosť porovnávaných údajov však neznamená, že správnosť porovnávaných vlastností musí byť za každých okolností
         kontrolovateľná adresátom reklamy osobne. V tejto súvislosti postačuje, ak sú údaje umožňujúce kontrolu prístupné uvedenému
         adresátovi za podmienok stanovených v bode 71 tohto rozsudku spôsobom, ktorý všeobecne umožňuje želanú kontrolu samotným adresátom,
         a výnimočne v prípade, ak je na túto kontrolu potrebná odbornosť, ktorú nemá, tak kontrolu uskutoční tretia osoba.

      74      Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy treba na štvrtú otázku odpovedať, že článok 3 a ods. 1 písm. c) smernice sa má vykladať v tom
         zmysle, že vlastnosť uvedená v porovnávacej reklame spĺňa podmienku kontrolovateľnosti stanovenú v tomto ustanovení, ak zadávateľ
         reklamy v prípade, že porovnávané údaje, o ktoré sa opiera tvrdenie o určitej vlastnosti, nie sú uvedené v tejto reklame,
         informuje najmä adresátov tejto reklamy, kde a ako sa môžu s týmito údajmi ľahko oboznámiť, aby skontrolovali ich správnosť,
         ako aj príslušnú vlastnosť, alebo ak nemajú potrebnú odbornosť, aby ich nechali skontrolovať.

       O prvej otázke
      75      Prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či je reklama, ktorá obsahuje porovnanie všeobecnej úrovne cien uplatňovaných
         jedným obchodným reťazcom so všeobecnou úrovňou cien uplatňovaných konkurenčnými obchodnými reťazcami na ich sortiment porovnateľných
         výrobkov a uvádza výšku úspor, ktorú môže dosiahnuť spotrebiteľ svojimi nákupmi tovarov bežnej spotreby v jednom z reťazcov,
         klamlivá v zmysle článku 3a ods. 1 písm. a) smernice, ak sa táto všeobecná úroveň cien určila len na základe časti výrobkov,
         ktoré zadávateľ reklamy predáva, a v dôsledku toho takáto reklama nevyhnutne vzbudzuje u spotrebiteľa dojem, že uvedený zadávateľ
         reklamy je lacnejší v celom jeho sortimente výrobkov. Uvedený súd sa však pýta, či skutočnosť, že reklama umožňuje tak zadávateľovi,
         ako aj jeho súťažiteľom zistiť, aké výrobky a v akom množstve sú porovnávané so zámerom vypočítať všeobecnú úroveň cien uplatňovaných
         každým z nich, umožňuje eventuálne zabrániť tomu, aby bola reklama klamlivá. Tento súd sa ďalej pýta, či vzhľadom na poslednú
         domnienku je relevantné, či reklama informuje, na akej všeobecnej úrovni cien sa nachádza každý zo súťažiteľov, ktorí boli
         zahrnutí do porovnávania, vo vzťahu k zadávateľovi reklamy a vo vzťahu k ostatným súťažiteľom.

      76      Článok 2 bod 2 smernice definuje klamlivú reklamu ako každú reklamu, ktorá akýmkoľvek spôsobom, vrátane predvedenia, klame
         alebo pravdepodobne môže klamať osoby, ktorým je určená alebo ktoré zasiahne, a ktorá pre svoj klamlivý charakter pravdepodobne
         ovplyvní ich ekonomické správanie, alebo ktorá z týchto dôvodov poškodí alebo môže poškodiť iného súťažiteľa.

      77      Vnútroštátnym súdom prináleží skúmať podľa okolností jednotlivého prípadu, či môže byť reklama z pohľadu spotrebiteľov, ktorým
         je adresovaná, klamlivá (pozri najmä rozsudok zo 16. januára 1992, X, C‑373/90, Zb. s. I‑131, body 15 a 16).

      78      V tejto súvislosti tieto vnútroštátne súdy musia jednak vziať do úvahy vnímanie riadne informovaného a primerane pozorného
         a obozretného bežného spotrebiteľa tovarov a služieb, ktoré sú predmetom reklamy (pozri rozsudky X, už citovaný, body 15 a 16;
         zo 16. júla 1998, Gut Springenheide a Tusky, C‑210/96, Zb. s. I‑4657, bod 31; z 13. januára 2000, Estée Lauder, C‑220/98,
         Zb. s. I‑117, bod 27; z 24. októbra 2002, Linhart a Biffl, C‑99/01, Zb. s. I‑9375, bod 31, a Pippig Augenoptik, už citovaný,
         bod 55). V prejednávanej veci sa obidva sporné spôsoby reklamy nezameriavajú na osobitnú časť verejnosti, ale sú určené konečnému
         spotrebiteľovi, ktorý robí nákupy bežnej spotreby v jednom obchodnom reťazci.

      79      Pre uskutočnenie požadovaného posúdenia musia na druhej strane vnútroštátne súdy zobrať do úvahy všetky pre vec relevantné
         skutočnosti (rozsudok Estée Lauder, už citovaný, body 27 a 30) pričom zoberú do úvahy v reklame obsiahnuté informácie a vo
         všeobecnosti všetky jej črty.

      80      Súdny dvor už rozhodol, že zamlčanie určitej skutočnosti môže mať vplyv na klamlivosť reklamy, najmä ak z hľadiska spotrebiteľa,
         ktorému je reklama adresovaná, má takáto reklama zamlčať skutočnosť, ktorá ak by bola známa, mohla by odradiť značné množstvo
         spotrebiteľov od ich nákupu (rozsudok X, už citovaný, bod 15).

      81      Pokiaľ ide konkrétne o porovnávanie cien, odôvodnenie č. 8 smernice 97/55 uvádza, že porovnávanie len ceny tovarov alebo služieb
         by malo byť možné, ak takéto porovnávanie rešpektuje určité podmienky, najmä, že nie je klamlivé.

      82      K tomuto bodu Súdny dvor už podrobnejšie uviedol, že reklama týkajúca sa nižších cien vozidiel, ktoré sa súbežne dovážajú,
         môže byť považovaná za klamlivú v prípade, že sa preukáže, že značný počet spotrebiteľov, ktorým je reklama adresovaná, sa
         rozhodol pre kúpu bez toho, aby vedeli, že znížená cena je spojená s obmedzeným príslušenstvom, akým sú vybavené vozidlá,
         ktoré predáva obdobný dovozca (rozsudok X, už citovaný, bod 16).

      83      Analogicky porovnávacia reklama, ktorá sa týka všeobecnej úrovne cien uplatňovaných konkurenčnými obchodnými reťazcami na
         ich porovnateľný sortiment a výška možných dosiahnutých úspor spotrebiteľa, ktorý nakupuje tovary bežnej spotreby prevažne
         v jednom z uvedených reťazcov a nie v inom, môže byť považovaná za klamlivú napríklad v prípade, ak s ohľadom na všetky relevantné
         skutočnosti konkrétneho prípadu značný počet spotrebiteľov, ktorým je takáto reklama adresovaná, sa rozhodol pre kúpu, mylne
         sa domnievajúc, že všetky výrobky zadávateľa reklamy boli zohľadnené pri výpočte všeobecnej úrovne cien a pri výške úspor,
         ktoré reklama vyzdvihuje. Rovnako to platí aj v prípade, že sa preukáže, že sa spotrebiteľ rozhodol, mylne sa domnievajúc,
         že táto výška úspor, ktorú spotrebiteľ môže dosiahnuť, nezávisí od množstva výrobkov, ktoré nakúpi u zadávateľa reklamy, alebo
         sa navyše napríklad domnieva, že všetky výrobky zadávateľa reklamy sú lacnejšie než výrobky ostatných súťažiteľov.

      84      Takáto reklama sa považuje za klamlivú, ak sa preukáže, že v nej obsiahnutý hromadný odkaz na rozdiel v úsporách, ktoré môže
         spotrebiteľ dosiahnuť svojimi nákupmi bežnej spotreby prevažne u zadávateľa reklamy a nie v iných konkurenčných obchodných
         reťazcoch, a opomenutie konkretizovať všeobecnú úroveň cien uplatňovaných každým z týchto konkurenčných obchodných reťazcov
         zadávateľa reklamy a konkretizovať výšku úspor, ktoré možno dosiahnuť u každého z nich, môže uviesť značný počet osôb, ktorým
         je táto reklama adresovaná, do omylu vzhľadom na výšku reálnych úspor, ktoré možno dosiahnuť nákupmi bežnej spotreby prevažne
         u zadávateľa reklamy a nie u jeho súťažiteľov, a týmto spôsobom ovplyvniť ich ekonomické správanie.

      85      Za týchto okolností treba odpovedať na prvú otázku, že článok 3a ods. 1 písm. a) smernice sa má vykladať tak, že porovnávacia
         reklama, ktorá vyzdvihuje nižšiu všeobecnú úroveň cien zadávateľa reklamy vo vzťahu k jeho hlavným súťažiteľom, hoci porovnanie
         sa vzťahuje na vzorku výrobkov, môže byť klamlivá, ak reklama:

      –        neuvádza, že porovnanie sa týka len tejto vzorky a nie všetkých výrobkov zadávateľa reklamy,
      –        neidentifikuje použité prvky porovnávania alebo neuvádza zdroj informácií, na základe ktorého je možná takáto identifikácia,
         alebo

      –        obsahuje hromadný odkaz na rozdiel v úsporách, ktoré môže spotrebiteľ dosiahnuť svojimi nákupmi bežnej spotreby prevažne u zadávateľa
         reklamy než u jeho súťažiteľov, bez konkretizácie všeobecnej úrovne cien uplatňovaných každým týmto súťažiteľom a výšky úspor
         dosiahnuteľných nákupmi prevažne u zadávateľa reklamy a nie u iných súťažiteľov.

      86      Je úlohou vnútroštátneho súdu preveriť, či sporné reklamy vo veci samej spĺňajú uvedené vlastnosti.

       O trovách
      87      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (veľká komora) rozhodol takto:
      1.      Podmienka prípustnosti porovnávacej reklamy stanovená v článku 3a ods. 1 písm. b) smernice Rady 84/450/EHS z 10. septembra
            1984 o aproximácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov týkajúcich sa klamlivej reklamy
            zmenenej a doplnenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady 97/55/ES zo 6. októbra 1997 sa má vykladať v tom zmysle, že s ňou
            nie je v rozpore, ak sa porovnávacia reklama vzťahuje hromadne na sortimenty výrobkov bežnej spotreby predávané dvoma konkurenčnými
            obchodnými reťazcami, pokiaľ obidva tieto sortimenty pozostávajú z jednotlivých výrobkov, ktoré vnímané v pároch individuálne
            spĺňajú podmienku porovnateľnosti stanovenú v tomto ustanovení.
      2.      Podmienka stanovená v článku 3a ods. 1 písm. c) smernice 84/450 zmenenej a doplnenej smernicou 97/55, že reklama „objektívne
            porovnáva“ vlastnosti príslušných tovarov, sa má vykladať v tom zmysle, že nevyžaduje, aby v prípade porovnávania cien sortimentu
            porovnateľných výrobkov bežnej spotreby, ktoré predávajú konkurenčné obchodné reťazce, alebo porovnávania všeobecnej úrovne
            cien nimi uplatňovaných na dotknutý sortiment porovnateľných výrobkov, ktoré predávajú, boli porovnávané výrobky a ceny tak
            zadávateľa reklamy, ako aj všetkých ostatných súťažiteľov zahrnutých do porovnania, výslovne a taxatívne vymenované v reklame.
      3.      Článok 3a ods. 1 písm. c) smernice 84/450 zmenenej a doplnenej smernicou 97/55 sa má vykladať v tom zmysle, že „kontrolovateľnými“
            vlastnosťami tovarov, ktoré predávajú dva konkurenčné obchodné reťazce, v zmysle tohto ustanovenia sú:
      –      ceny týchto tovarov,
      –        všeobecná úroveň cien uplatňovaných obchodnými reťazcami na ich sortimenty porovnateľných výrobkov a výška ročne dosiahnuteľných
            úspor spotrebiteľom podľa toho, či nakupuje tieto výrobky prevažne v jednom alebo v inom obchodnom reťazci, pokiaľ sú dotknuté
            tovary skutočne súčasťou sortimentu porovnateľných výrobkov, na základe ktorých sa určila uvedená všeobecná úroveň cien.
      4.      Článok 3a ods. 1 písm. c) smernice 84/450 zmenenej a doplnenej smernicou 97/55 sa má vykladať v tom zmysle, že vlastnosť uvedená
            v porovnávacej reklame spĺňa podmienku kontrolovateľnosti stanovenú v tomto ustanovení, ak zadávateľ reklamy v prípade, že
            porovnávané údaje, o ktoré sa opiera tvrdenie o určitej vlastnosti, nie sú uvedené v tejto reklame, informuje najmä adresátov
            tejto reklamy, kde a ako sa môžu s týmito údajmi ľahko oboznámiť, aby skontrolovali ich správnosť, ako aj príslušnú vlastnosť,
            alebo ak nemajú potrebnú odbornosť, aby ich nechali skontrolovať.
      5.      Článok 3a ods. 1 písm. a) smernice 84/450 zmenenej a doplnenej smernicou 97/55 sa má vykladať v tom zmysle, že porovnávacia
            reklama, ktorá vyzdvihuje nižšiu všeobecnú úroveň cien zadávateľa reklamy vo vzťahu k jeho hlavným súťažiteľom, hoci porovnanie
            sa vzťahuje na vzorku výrobkov, môže byť klamlivá, ak reklama:
      –        neuvádza, že porovnanie sa týka len tejto vzorky a nie všetkých výrobkov zadávateľa reklamy,
      –        neidentifikuje použité prvky porovnávania alebo neuvádza zdroj informácií, na základe ktorého je možná takáto identifikácia,
            alebo
      –        obsahuje hromadný odkaz na rozdiel v úsporách, ktoré môže spotrebiteľ dosiahnuť svojimi nákupmi bežnej spotreby prevažne u zadávateľa
            reklamy než u jeho súťažiteľov, bez konkretizácie všeobecnej úrovne cien uplatňovaných každým týmto súťažiteľom a výšky úspor
            dosiahnuteľných nákupmi prevažne u zadávateľa reklamy a nie u iných súťažiteľov.
      Podpisy
      * Jazyk konania: holandčina.


Rozsudok Súdneho dvora (deviata komora) z 21. júla 2016.#Európska komisia proti Rumunsko.#Nesplnenie povinnosti členským štátom – Ochrana životného prostredia – Smernica 2006/21/ES – Nakladanie s odpadom – Ťažobné dobývanie – Odkaliská – Emisie prachu – Jemné častice prachu vypúšťané do ovzdušia – Znečistenie – Zdravie ľudí – Povinné preventívne opatrenia – Články 4 a 13 – Konštatovanie existencie nesplnenia povinnosti.#Vec C-104/15.


Rozsudok Všeobecného súdu (deviata komora) z 15. septembra 2016.#PT Perindustrian dan Perdagangan Musim Semi Mas (PT Musim Mas) proti Rada Európskej únie.#Dumping – Dovoz bionafty s pôvodom v Indonézii – Konečný výber dočasných antidumpingových ciel – Konečné antidumpingové clo – Právo na obranu – Článok 2 ods. 5 nariadenia (ES) č. 1225/2009 – Normálna hodnota – Výrobné náklady.#Vec T-80/14.


title: Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) zo 17. októbra 2013.#Lokman Emrek proti Vladovi Sabranovicovi.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Landgericht Saarbrücken.#Nariadenie (ES) č. 44/2001 – Článok 15 ods. 1 písm. c) – Právomoc vo veciach spotrebiteľských zmlúv – Prípadné obmedzenie tejto právomoci na zmluvy uzatvorené na diaľku – Príčinná súvislosť medzi obchodnou alebo podnikateľskou činnosťou smerovanou do členského štátu bydliska spotrebiteľa prostredníctvom internetu a uzatvorením zmluvy.#Vec C‑218/12.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (tretia komora)
      zo 17. októbra 2013 (
            *1
         )
      „Nariadenie (ES) č. 44/2001 — Článok 15 ods. 1 písm. c) — Právomoc vo veciach spotrebiteľských zmlúv — Prípadné obmedzenie tejto právomoci na zmluvy uzatvorené na diaľku — Príčinná súvislosť medzi obchodnou alebo podnikateľskou činnosťou smerovanou do členského štátu bydliska spotrebiteľa prostredníctvom internetu a uzatvorením zmluvy“
      Vo veci C‑218/12,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Landgericht Saarbrücken (Nemecko) z 27. apríla 2012 a doručený Súdnemu dvoru 10. mája 2012, ktorý súvisí s konaním:

         Lokman Emrek

      proti

         Vladovi Sabranovicovi,

      SÚDNY DVOR (tretia komora),
      v zložení: predseda tretej komory M. Ilešič, sudcovia C. G. Fernlund, A. Ó Caoimh, C. Toader (spravodajkyňa) a E. Jarašiūnas,
      generálny advokát: P. Cruz Villalón,
      tajomník: A. Impellizzeri, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 25. apríla 2013,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               L. Emrek, v zastúpení: M. Kurt, Rechtsanwalt,

               —

               V. Sabranovic, v zastúpení: M. Mauer, Rechtsanwältin,

               —

               belgická vláda, v zastúpení: T. Materne a J. C. Halleux, splnomocnení zástupcovia,

               —

               francúzska vláda, v zastúpení: B. Beaupère‑Manokha, splnomocnená zástupkyňa,

               —

               luxemburská vláda, v zastúpení: P. Frantzen a C. Schiltz, splnomocnení zástupcovia,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: A.‑M. Rouchaud‑Joët a M. Wilderspin, splnomocnení zástupcovia,

         po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 18. júla 2013,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 15 ods. 1 písm. c) nariadenia Rady (ES) č. 44/2001 z 22. decembra 2000 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (Ú. v. ES L 12, 2001, s. 1; Mim. vyd. 19/004, s. 42).

               2

               Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi pánom Emrekom a pánom Sabranovicom vo veci nárokov vyplývajúcich zo záruky po uzatvorení zmluvy o kúpe ojazdeného vozidla.

         Právny rámec

               3

               Podľa odôvodnenia 11 nariadenia č. 44/2001 „normy súdnej právomoci musia byť vysoko predvídateľné a vychádzať zo zásady, že právomoc sa všeobecne zakladá podľa bydliska žalovaného a právomoc založená na tomto kritériu musí byť vždy k dispozícii, okrem určitých presne vymedzených situácií, keď predmet konania alebo zmluvná voľnosť účastníkov odôvodňuje iné kritérium väzby. Bydlisko (sídlo) právnickej osoby treba definovať osobitne, aby boli spoločné pravidlá prehľadnejšie a vyhlo sa konfliktu právomoci“.

               4

               Podľa odôvodnenia 13 uvedeného nariadenia v oblasti poistenia, spotrebiteľských zmlúv a pracovnoprávnych vzťahov by slabší účastník mal byť chránený normami právomoci, ktoré chránia jeho záujmy lepšie než všeobecné normy právomoci.

               5

               Článok 2 ods. 1 tohto nariadenia stanovuje zásadu, podľa ktorej sa osoby s bydliskom na území členského štátu bez ohľadu na ich štátne občianstvo žalujú na súdoch tohto členského štátu.

               6

               Článok 5 nariadenia č. 44/2001 v bode 1 písm. a) stanovuje, že v zmluvných veciach je príslušným súdom súd podľa miesta zmluvného plnenia, ktoré je predmetom žaloby.

               7

               Článok 15 ods. 1 uvedeného nariadenia znie takto:
               „Vo veciach týkajúcich sa zmluvy uzavretej spotrebiteľom na účely, ktoré nie je možné považovať za súčasť jeho podnikania alebo povolania, sa právomoc určí podľa tohto oddielu, pričom nie sú dotknuté ustanovenia článku 4 a článku 5 bod 5, ak ide
               …

                        c)

                        vo všetkých ostatných prípadoch o zmluvu uzavretú s účastníkom, ktorý obchoduje alebo podniká v členskom štáte bydliska spotrebiteľa alebo akýmkoľvek spôsobom smeruje takéto činnosti do tohto členského štátu alebo do viacerých štátov vrátane tohto členského štátu, a zmluva spadá do rozsahu týchto činností.“

               8

               Článok 16 ods. 1 a 2 nariadenia č. 44/2001 stanovuje:
               „1.   Spotrebiteľ môže žalovať druhého účastníka zmluvy buď na súdoch členského štátu, v ktorom má tento účastník bydlisko, alebo na súdoch podľa miesta bydliska spotrebiteľa.
               2.   Druhý účastník zmluvy môže žalovať spotrebiteľa len na súdoch členského štátu, v ktorom má spotrebiteľ bydlisko.“

         Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky

               9

               Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že pán Emrek s bydliskom v Saarbrückene (Nemecko) v čase skutkových okolností veci samej hľadal ojazdené vozidlo vhodné na kúpu.

               10

               Pán Sabranovic prevádzkuje v Spicherene (Francúzsko), meste blízko nemeckej hranice, podnik predávajúci jazdené vozidlá pod obchodným menom Vlado Automobiles Import‑Export. V uvedenom čase mal internetovú stránku, na ktorej boli uvedené kontaktné údaje podniku, vrátane francúzskych telefónnych čísiel a nemeckého čísla na mobil spolu s príslušnými medzinárodnými predvoľbami.

               11

               Pán Emrek sa o existencii podniku pána Sabranovica a o možnosti kúpiť tam vozidlo dozvedel nie z uvedenej internetovej stránky, ale od známych, a následne sa vybral do sídla tohto podniku v Spicherene.

               12

               Dňa 13. septembra 2010 pán Emrek ako spotrebiteľ uzatvoril s pánom Sabranovicom písomnú zmluvu o kúpe ojazdeného vozidla v priestoroch jeho prevádzkarne.

               13

               Pán Emrek následne žalobou podanou proti pánovi Sabranovicovi na Amtsgericht Saarbrücken (Nemecko) uplatňoval nároky vyplývajúce zo záruky. Zastával názor, že tento súd má podľa článku 15 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 44/2001 medzinárodnú právomoc rozhodnúť o predmetnej žalobe. Z internetovej stránky pána Sabranovica totiž vyplýva, že jeho obchodná činnosť smeruje aj do Nemecka.

               14

               Uvedený súd rozhodol, že návrh pána Emreka je neprípustný, a zamietol ho s odôvodnením, že v predmetnom prípade sa článok 15 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 44/2001 neuplatní, pretože pán Sabranovic nesmeroval svoju obchodnú činnosť v zmysle tohto ustanovenia do Nemecka.

               15

               Pán Emrek podal proti tomuto rozhodnutiu odvolanie na odvolací súd, pričom tvrdil, že článok 15 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 44/2001 nevyžaduje existenciu príčinnej súvislosti medzi obchodnou činnosťou smerujúcou do členského štátu spotrebiteľa a uzatvorením zmluvy. Toto ustanovenie nevyžaduje ani uzatvorenie zmluvy na diaľku.

               16

               Landgericht Saarbrücken sa domnieva, že vo veci samej sa preukázalo, že obchodná činnosť pána Sabranovica smerovala do Nemecka. Predovšetkým uvedenie medzinárodnej predvoľby do Francúzska, ako aj telefónneho čísla nemeckého mobilu vzbudzovalo dojem, že cieľom tohto obchodníka je získať aj zákazníkov bývajúcich mimo územia Francúzska, predovšetkým v pohraničnej oblasti Nemecka.

               17

               Podľa názoru uvedeného súdu, aj keby sa vychádzalo z toho, že na uplatnenie článku 15 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 44/2001 sa nevyžaduje uzatvorenie zmluvy na diaľku, na zabránenie rozšíreniu pôsobnosti tohto ustanovenia je potrebné, aby internetová stránka obchodníka bola prinajmenšom príčinou účinného uzavretia zmluvy so spotrebiteľom. V dôsledku toho sa tento súd domnieva, že uvedené ustanovenie sa nesmie uplatniť v prípade, keď spotrebiteľ „náhodne“ uzatvorí zmluvu s „podnikateľom“.

               18

               Za týchto okolností Landgericht Saarbrücken rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

                        „1.

                        V prípadoch, kedy internetová stránka podnikateľa smeruje do členského štátu spotrebiteľa, obsahuje článok 15 ods. 1 písm. c) nariadenia [č. 44/2001] ako nepísanú dodatočnú podmienku to, že spotrebiteľ bol nabádaný cez internet uzavrieť zmluvu s podnikateľom a teda, že existuje príčinná súvislosť medzi internetovou stránkou a uzavretím zmluvy?

                        2.

                        V prípade, ak sa vyžaduje príčinná súvislosť medzi činnosťou smerovanou do členského štátu spotrebiteľa a uzavretím zmluvy, vyžaduje článok 15 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 44/2001 okrem toho aj uzavretie zmluvy na diaľku?“

         O prejudiciálnych otázkach

               19

               Na úvod treba spresniť, že Súdny dvor na druhú prejudiciálnu otázku predloženú v predmetnej veci vnútroštátnym súdom už odpovedal vo svojom rozsudku zo 6. septembra 2012, Mühlleitner (C‑190/11), keď rozhodol, že článok 15 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 44/2001 sa má vykladať v tom zmysle, že nevyžaduje, aby zmluva medzi spotrebiteľom a podnikateľom bola uzatvorená na diaľku.

               20

               V dôsledku toho treba preskúmať len prvú otázku, ktorou sa uvedený súd v podstate pýta, či sa má článok 15 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 44/2001 vykladať v tom zmysle, že vyžaduje existenciu príčinnej súvislosti medzi spôsobom nasmerovania obchodnej alebo podnikateľskej činnosti do členského štátu bydliska spotrebiteľa, konkrétne internetovou stránkou, a uzavretím zmluvy s týmto spotrebiteľom.

               21

               V tejto súvislosti treba po prvé konštatovať, že podľa článku 15 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 44/2001 uplatnenie tohto ustanovenia nie je výslovne podmienené existenciou takejto príčinnej súvislosti.

               22

               Zo znenia tohto ustanovenia totiž vyplýva, že sa uplatní pri splnení dvoch špecifických podmienok. Jednak je nevyhnutné, aby podnikateľ obchodoval alebo podnikal v členskom štáte bydliska spotrebiteľa alebo aby akýmkoľvek spôsobom smeroval uvedené činnosti do tohto členského štátu alebo do viacerých štátov vrátane tohto členského štátu, a jednak, aby dotknutá zmluva spadala do rozsahu týchto činností.

               23

               Súdny dvor už rozhodol, že hlavnou podmienkou uplatniteľnosti článku 15 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 44/2001 je podmienka obchodnej alebo podnikateľskej činnosti smerujúcej do štátu bydliska spotrebiteľa (rozsudok Mühlleitner, už citovaný, bod 44), a vnútroštátny súd sa vo veci samej domnieva, že táto podmienka je splnená.

               24

               Po druhé, pokiaľ ide o teleologický výklad článku 15 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 44/2001, treba uviesť, že pridanie uvedenej nepísanej podmienky týkajúcej sa existencie príčinnej súvislosti, aká sa uvádza v bode 20 tohto rozsudku, by bolo v rozpore s cieľom sledovaným týmto ustanovením, konkrétne s cieľom ochrany spotrebiteľov považovaných za slabších účastníkov zmlúv, ktoré uzatvárajú s podnikateľom.

               25

               Ako tvrdila Európska komisia a ako uviedol generálny advokát v bode 25 návrhov, treba konštatovať, že požiadavka predchádzajúcej návštevy internetovej stránky spotrebiteľom by sa mohla spájať s dôkaznými problémami, najmä v prípade, keď zmluva, o akú ide vo veci samej, nebola uzatvorená na diaľku prostredníctvom tejto stránky. V takomto prípade by ťažkosti spojené s dokazovaním existencie príčinnej súvislosti medzi použitým spôsobom smerovania činnosti, konkrétne internetovou stránkou, a uzatvorením zmluvy mohli odrádzať spotrebiteľov od toho, aby sa podľa článkov 15 a 16 nariadenia č. 44/2001 obrátili na vnútroštátne súdy, a oslabiť ochranu spotrebiteľov sledovanú týmito ustanoveniami.

               26

               Ako však uviedol aj generálny advokát v bode 26 návrhov, hoci uvedená príčinná súvislosť nie je nepísanou podmienkou, od ktorej závisí uplatnenie uvedeného článku 15 ods. 1 písm. c), nič to nemení na skutočnosti, že môže byť kvalifikovanou indíciou, ktorú vnútroštátny súd môže vziať do úvahy s cieľom určiť, či činnosť skutočne smeruje do členského štátu, v ktorom má spotrebiteľ bydlisko.

               27

               V tejto súvislosti treba pripomenúť, že Súdny dvor v bode 93 a vo výroku rozsudku zo 7. decembra 2010, Pammer a Hotel Alpenhof (C-585/08 a C-144/09, Zb. s. I-12527), uviedol demonštratívny výpočet indícií, ktoré vnútroštátnemu súdu môžu pomôcť pri posúdení, či podstatná podmienka obchodnej činnosti smerovanej do členského štátu bydliska spotrebiteľa je splnená.

               28

               Súdny dvor v už citovanom rozsudku Mühlleitner rozhodol, že uplatnenie uvedeného článku 15 ods. 1 písm. c) nepodlieha podmienke uzatvorenia spotrebiteľskej zmluvy na diaľku, a okrem toho v bode 44 tohto rozsudku uvedený demonštratívny výpočet doplnil o ďalšie indície týkajúce sa najmä „nadviazania kontaktu na diaľku“ a „uzatvorenia spotrebiteľskej zmluvy na diaľku“, ktoré môžu preukázať skutočnosť, že zmluva súvisí s činnosťou, ktorá smeruje do členského štátu bydliska spotrebiteľa.

               29

               S cieľom zabrániť rozšíreniu pôsobnosti článku 15 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 44/2001 treba konštatovať, že príčinná súvislosť, o ktorú ide v prvej otázke, sa má považovať za indíciu „smerovanej činnosti“, rovnako ako nadviazanie kontaktu na diaľku vedúce k tomu, že spotrebiteľ sa na diaľku zmluvne zaviaže.

               30

               Navyše, ako uviedol generálny advokát v bodoch 33 až 38 návrhov, skutočnosť, že podnikateľ, tak ako vo veci samej, má sídlo v členskom štáte blízko hranice s iným členským štátom, v mestskej aglomerácii nachádzajúcej sa na oboch stranách hranice, používa telefónne číslo pridelené iným členským štátom a sprístupní ho svojim potenciálnym klientom s bydliskom v tomto štáte, aby nemuseli platiť za medzinárodný hovor, môže takisto predstavovať indíciu, ktorá môže preukázať, že jeho činnosť „smeruje do“ tohto iného členského štátu.

               31

               V každom prípade vnútroštátnemu súdu prináleží vykonať celkové posúdenie okolností, za ktorých bola uzatvorená spotrebiteľská zmluva dotknutá vo veci samej, aby mohol rozhodnúť, či sa v závislosti od existencie alebo neexistencie indícií uvedených, resp. neuvedených v taxatívnom výpočte zostavenom Súdnym dvorom v relevantnej judikatúre citovanej v bodoch 27 a 28 tohto rozsudku článok 15 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 44/2001 uplatní.

               32

               Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy treba na prvú otázku odpovedať tak, že článok 15 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 44/2001 sa má vykladať v tom zmysle, že nevyžaduje existenciu príčinnej súvislosti medzi spôsobom smerovania obchodnej alebo podnikateľskej činnosti do členského štátu bydliska spotrebiteľa, konkrétne internetovou stránkou, a uzavretím zmluvy s týmto spotrebiteľom. Existencia takejto príčinnej súvislosti však predstavuje indíciu, ktorá svedčí v prospech toho, že zmluva súvisí s takouto činnosťou.

         O trovách

               33

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:

                     Článok 15 ods. 1 písm. c) nariadenia Rady (ES) č. 44/2001 z 22. decembra 2000 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach sa má vykladať v tom zmysle, že nevyžaduje existenciu príčinnej súvislosti medzi spôsobom smerovania obchodnej alebo podnikateľskej činnosti do členského štátu bydliska spotrebiteľa, konkrétne internetovou stránkou, a uzavretím zmluvy s týmto spotrebiteľom. Existencia takejto príčinnej súvislosti však predstavuje indíciu, ktorá svedčí v prospech toho, že zmluva súvisí s takouto činnosťou.

                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: nemčina.


Rozsudok Súdu pre verejnú službu (tretia komora) z 18. marca 2015.#Manuel Jaime Ribeiro Sinde Monteiro proti Európskej službe pre vonkajšiu činnosť.#Verejná služba – Zamestnanci ESVČ – Úradník – Povýšenie – Článok 43 a článok 45 ods. 1 služobného poriadku – Porovnávacie hodnotenie zásluh všetkých úradníkov prichádzajúcich do úvahy na povýšenie – Úradníci navrhnutí službami ESVČ a úradníci, ktorí neboli navrhnutí – Zohľadnenie hodnotiacich správ – Výlučne slovné hodnotenia.#Vec F-51/14.


Rozsudok Súdneho dvora z 10. mája 1984. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Helénskej republike. # Vec 58/83.


Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 12. júna 1986. # A. A. Ten Holder proti Bestuur van de Nieuwe Algemene Bedrijfsvereniging. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Raad van Beroep 's-Hertogenbosch - Holandsko. # Sociálne zabezpečenie migrujúcich pracovníkov. # Vec 302/84.


Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) zo 6. marca 1979. # Claudino Rossi proti Caisse de compensation pour allocations familiales des régions de Charleroi et Namur. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Tribunal du travail de Charleroi - Belgicko. # Vec 100/78.