Rozsudok Súdu prvého stupňa (druhá rozšírená komora) z 12. decembra 1996. # BVBA Kruidvat proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Vec T-87/92.


title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (piata komora) zo 14. decembra 2006.#Technische Glaswerke Ilmenau GmbH proti Komisii Európskych spoločenstiev.#Prístup k dokumentom - Nariadenie (ES) č. 1049/2001 - Konanie o preskúmaní štátnej pomoci - Výnimka týkajúca sa ochrany účelu vyšetrovania - Konkludentné odmietnutie - Povinnosť vykonať konkrétne a individuálne preskúmanie - Vedľajšie účastníctvo - Návrhy, žalobné dôvody a tvrdenia vedľajšieho účastníka konania.#Vec T-237/02.

text:
      Vec T‑237/02
      Technische Glaswerke Ilmenau GmbH
      proti
      Komisii Európskych spoločenstiev
      „Prístup k dokumentom − Nariadenie (ES) č. 1049/2001 – Konanie o preskúmaní štátnej pomoci − Výnimka týkajúca sa ochrany účelu vyšetrovania − Konkludentné zamietnutie − Povinnosť
         vykonať konkrétne a individuálne preskúmanie − Vedľajšie účastníctvo – Návrhy, dôvody a tvrdenia vedľajšieho účastníka konania“

      Abstrakt rozsudku
      1.      Konanie – Vedľajšie účastníctvo – Tvrdenia odlišné od tvrdení účastníka konania, ktorého v konaní podporuje
      (Štatút Súdneho dvora, článok 40 štvrtý odsek; Rokovací poriadok Súdu prvého stupňa, článok 116 ods. 3)
      2.      Európske spoločenstvá – Inštitúcie – Právo verejnosti na prístup k dokumentom – Nariadenie č. 1049/2001
      (Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 1049/2001, článok 4)
      1.      Aj keď článok 40 štvrtý odsek Štatútu Súdneho dvora uplatniteľný na Súd prvého stupňa podľa článku 53 tohto štatútu a článok
         116 ods. 3 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa nebránia tomu, aby vedľajší účastník konania uviedol tvrdenia odlišné od
         tvrdení účastníka konania, ktorého v konaní podporuje, môže tak urobiť len pod podmienkou, že tieto tvrdenia nemenia predmet
         sporu a že smerujú stále k podpore návrhov účastníka konania, ktorého podporuje.

      (pozri bod 40)
      2.      Samotná okolnosť, že dokument uvedený v žiadosti o prístup sa podľa nariadenia č. 1049/2001 o prístupe verejnosti k dokumentom
         Európskeho parlamentu, Rady a Komisie týka záujmu chráneného výnimkou však neodôvodňuje jej uplatnenie. Takéto uplatnenie
         môže v zásade byť odôvodnené iba za predpokladu, že inštitúcia predtým posúdi, po prvé, či prístup k dokumentu konkrétne a skutočne
         ohrozí chránený záujem, a po druhé, v prípadoch upravených v článku 4 ods. 2 a 3 tohto nariadenia, či existuje prevažujúci
         verejný záujem na zverejnení predmetného dokumentu. Nebezpečenstvo ohrozenia chráneného záujmu navyše musí byť primerane pravdepodobné
         a nie čisto hypotetické. Takže preskúmanie, ktoré má vykonať inštitúcia na účely uplatnenia výnimky, musí byť vykonané konkrétne
         a musí byť uvedené v dôvodoch rozhodnutia. Z uvedeného nariadenia okrem toho vyplýva, že všetky výnimky uvedené v odsekoch
         1 až 3 jeho článku 4 sa majú uplatniť „na dokument“. Toto konkrétne preskúmanie sa preto musí vykonať pre každý dokument uvedený
         v žiadosti.

      Okrem toho, len konkrétne a individuálne preskúmanie, a nie abstraktné a celkové preskúmanie, umožní inštitúcii posúdiť možnosť
         poskytnúť žiadateľovi čiastočný prístup v súlade s článkom 4 ods. 6 tohto nariadenia, a pokiaľ ide o uplatnenie ratione temporis výnimiek z práva na prístup, článok 4 ods. 7 tohto nariadenia stanovuje, že výnimky uvedené v jeho odsekoch 1 až 3 sa vzťahujú
         iba na obdobie, v priebehu ktorého je ochrana odôvodnená na základe „obsahu daného dokumentu“.

      Povinnosť inštitúcie vykonať konkrétne a individuálne posúdenie obsahu dokumentov uvedených v žiadosti o prístup je teda riešením,
         ktoré sa v zásade uplatňuje a použije sa na všetky výnimky uvedené v odsekoch 1 až 3 článku 4 tohto nariadenia bez ohľadu
         na oblasť, ktorej sa týkajú požadované dokumenty, či už ide konkrétne o oblasť kartelových dohôd alebo o oblasť kontroly verejnej
         pomoci. Zostáva dodať, že uvedené preskúmanie nemusí byť nevyhnutné, ak vzhľadom na osobitné okolnosti veci je zjavné, že
         prístup má byť zamietnutý alebo naopak povolený. Tak by to bolo najmä v prípade, ak určité dokumenty boli najprv buď zjavne
         ako celok chránené niektorou výnimkou z práva na prístup, alebo naopak, ak boli zjavne ako celok prístupné, alebo nakoniec,
         ak už boli za podobných okolností konkrétne a individuálne posúdené Komisiou. Na druhej strane ale výnimka z povinnosti preskúmania
         môže byť prijatá iba výnimočne a iba vtedy, keď sa ukáže, že administratívne zaťaženie vyvolané konkrétnym a individuálnym
         preskúmaním dokumentov je príliš zaťažujúce a presahuje medze toho, čo môže byť rozumne požadované.

      (pozri body 77 – 79, 85, 86, 94)
ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (piata komora)
      zo 14. decembra 2006 (*)

      „Prístup k dokumentom − Nariadenie (ES) č. 1049/2001 – Konanie o preskúmaní štátnej pomoci − Výnimka týkajúca sa ochrany účelu vyšetrovania − Konkludentné zamietnutie − Povinnosť
         vykonať konkrétne a individuálne preskúmanie − Vedľajšie účastníctvo – Návrhy, dôvody a tvrdenia vedľajšieho účastníka konania“

      Vo veci T‑237/02,
      Technische Glaswerke Ilmenau GmbH, so sídlom v Ilmenau (Nemecko), v zastúpení: pôvodne G. Schohe a C. Arhold, neskôr C. Arhold a N. Wimmer, advokáti,

      žalobkyňa,
      ktorú v konaní podporujú:
      Švédske kráľovstvo, v zastúpení: A. Kruse a K. Wistrand, splnomocnení zástupcovia,

      a
      Fínska republika, v zastúpení: T. Pynnä, splnomocnená zástupkyňa,

      vedľajší účastníci konania,
      proti
      Komisii Európskych spoločenstiev, v zastúpení: V. Kreuschitz, V. Di Bucci a P. Aalto, splnomocnení zástupcovia,

      žalovanej,
      ktorú v konaní podporuje:
      Schott Glas, so sídlom v Mainzi (Nemecko), v zastúpení: U. Soltész, advokát,

      vedľajší účastník konania,
      ktorej predmetom je návrh na zrušenie rozhodnutia Komisie z 28. mája 2002, ktorým sa žalobkyni zamieta prístup k dokumentom
         súvisiacim s konaniami o preskúmaní štátnej pomoci,

      SÚD PRVÉHO STUPŇAEURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV (piata komora),

      v zložení: predseda komory M. Vilaras, sudcovia F. Dehousse a D. Šváby,
      tajomník: K. Andová, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 15. júna 2006,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
       Skutkový stav a konanie
      1        Technische Glaswerke Ilmenau GmbH je nemecká spoločnosť so sídlom v Ilmenau vo Freistaat Thüringen (ďalej len „spolková krajina
         Durínsko“). Bola založená v roku 1994 s cieľom prevziať štyri z dvanástich výrobných liniek (teda pecí) na výrobu skla patriacich
         pôvodne spoločnosti Ilmenauer Glaswerke GmbH, ktorej vstup do likvidácie vykonal Treuhandanstalt (verejný podnik pre správu
         majetku, z ktorého sa neskôr stal Bundesanstalt für vereinigungsbedingte Sonderaufgaben, ďalej len „BvS“).

      2        Listom z 1. decembra 1998 Spolková republika Nemecko oznámila Komisii rôzne opatrenia, ktorých cieľom bola finančná konsolidácia
         žalobkyne, vrátane čiastočného odpustenia platby kúpnej ceny za pece zo strany BvS, a pôžičky poskytnutej spolkovou krajinou
         Durínsko prostredníctvom jej vlastnej banky Thüringen Aufbaubank (ďalej len „TAB“).

      3        Listom SG (2000) D/102831 zo 4. apríla 2000 Komisia začala vo vzťahu k odpusteniu platby a pôžičke TAB konanie vo veci formálneho
         zisťovania upravené v článku 88 ods. 2 ES, ktorému bola pridelená spisová značka C 19/2000.

      4        V rámci konania vo veci formálneho zisťovania Komisia získala dodatočné informácie od Spolkovej republiky Nemecko, ako aj
         pripomienky podniku Schott Glas, konkurenta žalobkyne.

      5        Dňa 12. júna 2001 Komisia prijala rozhodnutie 2002/185/ES o štátnej pomoci poskytnutej Nemeckom pre Technische Glaswerke Ilmenau
         GmbH [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 62, 2002, s. 30), v ktorom obmedzila svoje posúdenie iba na odpustenie platby. Komisia usúdila, že toto odpustenie
         platby nie je zlučiteľné so správaním súkromného investora a predstavuje štátnu pomoc nezlučiteľnú so spoločným trhom.

      6        Listom z 3. júla 2001 Komisia začala druhé konanie vo veci formálneho zisťovania podľa článku 88 ods. 2 ES, ktorému bola pridelená
         spisová značka C 44/2001. Predmetom tohto konania bolo preskúmanie odkladu platby zvyšnej časti kúpnej ceny za pece, úpravy
         bankovej záruky súvisiacej s touto platbou a pôžičky od TAB.

      7        Žalobkyňa návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 28. augusta 2001 podala žalobu smerujúcu k zrušeniu rozhodnutia
         Komisie z 12. júna 2001 (vec T‑198/01).

      8        Listom z 24. októbra 2001 žalobkyňa podala pripomienky v rámci druhého konania vo veci formálneho zisťovania a požiadala Komisiu,
         aby jej poskytla prístup k nedôvernej verzii spisu a možnosť predložiť potom nové pripomienky. Komisia túto žiadosť listom
         z 23. novembra 2001 zamietla.

      9        Listom z 1. marca 2002 žalobkyňa požiadala na základe nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 z 30. mája
         2001 o prístupe verejnosti k dokumentom Európskeho parlamentu, Rady a Komisie (Ú. v. ES L 145, s. 43; Mim. vyd. 01/003, s. 331)
         o prístup:

      –        „ku všetkým dokumentom v spisoch Komisie vo všetkých prípadoch pomoci, ktoré sa [jej] týkajú a predovšetkým v prípade pomoci
         C 44/2001“,

      –        „ku všetkým dokumentom v spisoch Komisie týkajúcich sa štátnej pomoci podniku Schott Glas, Jena, Nemecko, vlastneného: Carl-Zeiss-Stiftung,
         Hessenweg 18, D‑89522 Heidenheim a.d. Brenz,

      s výnimkou obchodného tajomstva týkajúceho sa iných podnikov.“
      10      Listom z 27. marca 2002 Komisia zamietla žiadosť o prístup, pričom predovšetkým uviedla, že na požadované dokumenty sa vzťahuje
         výnimka upravená v článku 4 ods. 2 nariadenia č. 1049/2001, ktorý predovšetkým stanovuje, že prístup k dokumentu sa odmietne
         v prípade, keď by sa jeho zverejnením porušila ochrana účelu inšpekcií, vyšetrovania a kontroly, pokiaľ nepreváži verejný
         záujem na jeho uverejnení. Komisia tiež upresnila, že „dokumenty týkajúce sa [žalobkyne] sú dokumentmi, ktoré sú súčasťou
         konania vo veci formálneho zisťovania C 44/2001“.

      11      Listom z 15. apríla 2002 žalobkyňa zaslala generálnemu tajomníkovi Komisie v súlade s článkom 7 ods. 2 nariadenia č. 1049/2001
         opakovanú žiadosť o prístup.

      12      Generálny tajomník Komisie zamietol túto žiadosť listom z 28. mája 2002 (ďalej len „Rozhodnutie“) v tomto znení:

      „…
      ďakujem Vám za Váš list z 15. apríla 2002 zapísaný do registra 15. apríla 2002, ktorým ma žiadate o opätovné preskúmanie Vašej
         žiadosti o prístup k týmto dokumentom:

      –        k dokumentom týkajúcim sa štátnej pomoci poskytnutej Technische Glaswerke Ilmenau…,
      –        k dokumentom týkajúcim sa štátnej pomoci prípadne poskytnutej Schott Glas.
      Pokiaľ ide o prvú časť Vašej žiadosti, tá sa týka korešpondencie medzi nemeckými orgánmi a [generálnym riaditeľstvom (GR)]
         Komisie ‚Hospodárska súťaž‘, ako aj komentárov príjemcu pomoci [Technische Glaswerke Ilmenau] a jedného z jej konkurentov,
         spoločnosti Schott Glas.

      Pokiaľ ide o druhú časť Vašej žiadosti, tá sa týka predbežného oznámenia v multisektorovom rámci pre nové významné investičné
         projekty Schott Glas na východe Nemecka.

      Po preskúmaní Vašej žiadosti musím s ľútosťou potvrdiť zamietnutie, ktoré Vám bolo oznámené GR [„Hospodárska súťaž“] z dôvodu,
         že zverejnenie týchto rôznych dokumentov by mohlo narušiť ochranu účelu vyšetrovania a inšpekcie. Túto výnimku z práva na
         prístup výslovne stanovuje článok 4 [ods. 2 tretia] zarážka nariadenia [č.] 1049/2001.

      V rámci prebiehajúceho vyšetrovania týkajúceho sa zlučiteľnosti štátnej pomoci s jednotným trhom je totiž lojálna spolupráca
         a vzájomná dôvera medzi Komisiou, členskými štátmi a dotknutými podnikmi nevyhnutná na to, aby sa jednotlivým stranám umožnilo
         slobodne sa vyjadriť. Zverejnenie tohto dokumentu by preto mohlo ohroziť tento dialóg a spôsobiť tak ujmu preskúmaniu tejto
         sťažnosti.

      Okrem toho, keďže predbežné oznámenie vzťahujúce sa na projekt Schott Glas obsahuje podrobný opis projektu, poskytnutie prístupu
         k tomuto dokumentu by mohlo vážne narušiť obchodné záujmy tejto spoločnosti. Tento záujem je výslovne chránený výnimkou z práva
         na prístup stanovenou v článku 4 [ods. 2] vyššie uvedeného nariadenia.

      Okrem toho sme preskúmali možnosť sprístupniť účastníkom konania vyžiadané dokumenty, na ktoré sa nevzťahujú výnimky. Ukázalo
         sa však, že tieto dokumenty [nemožno] rozdeliť na dôvernú a nedôvernú časť.

      Okrem toho neexistuje prevažujúci verejný záujem, ktorý by v prejednávanej veci odôvodňoval zverejnenie dotknutých dokumentov…“
      13      Žalobkyňa návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 8. augusta 2002 podala žalobu, na základe ktorej sa začalo toto
         konanie. Samostatným podaním z toho istého dňa predložila žalobkyňa na základe článku 76 bis Rokovacieho poriadku Súdu prvého
         stupňa návrh na prejednanie a rozhodnutie veci v skrátenom súdnom konaní, ktorý bol zamietnutý rozhodnutím z 12. septembra
         2002.

      14      Podaním podaným do kancelárie Súdneho dvora 25. októbra 2002 spoločnosť Schott Glas podala návrh na vstup vedľajšieho účastníka
         do konania na podporu žalovanej. Uznesením zo 16. januára 2003 predseda štvrtej komory Súdu prvého stupňa vyhovel tomuto návrhu.
         Schott Glas predložila svoje vyjadrenie vedľajšieho účastníka konania 19. februára 2003.

      15      Podaniami podanými do kancelárie Súdneho dvora 8. a 15. novembra 2002 Švédske kráľovstvo a Fínska republika podali návrhy
         na vstup vedľajšieho účastníka do konania na podporu žalobkyne. Uzneseniami zo 16. januára 2003 predseda štvrtej komory Súdu
         prvého stupňa vyhovel týmto návrhom. Švédske kráľovstvo predložilo svoje vyjadrenie vedľajšieho účastníka konania 3. marca
         2003. Fínska republika sa vzdala práva predložiť vyjadrenie vedľajšieho účastníka konania.

      16      Podaním podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 17. decembra 2002 žalobkyňa podala žalobu smerujúcu k zrušeniu rozhodnutia
         Komisie K (2002) 2147, konečné znenie, prijatého 2. októbra 2002 na záver konania vo veci formálneho zisťovania C 44/2001
         týkajúceho sa štátnej pomoci poskytnutej Spolkovou republikou Nemecko žalobkyni (vec T‑378/02). Komisia v tomto rozhodnutí
         prišla k záveru, že pôžička TAB a úprava bankovej záruky predstavujú štátnu pomoc nezlučiteľnú so spoločným trhom (pozri bod
         2 vyššie).

      17      Rozsudkom z 8. júla 2004, Technische Glaswerke Ilmenau/Komisia (T‑198/01, Zb. s. II‑2717), Súd prvého stupňa (piata rozšírená
         komora) zamietol žalobu žalobkyne vo veci T‑198/01.

      18      Vzhľadom na to, že zloženie komôr Súdu prvého stupňa bolo od 13. septembra 2004 zmenené, sudca spravodajca bol pridelený ako
         predseda k piatej komore, ktorej bola z tohto dôvodu táto vec pridelená.

      19      Dňa 14. decembra 2004 Súd prvého stupňa vyzval žalobkyňu, aby predložila svoje pripomienky k predmetu sporu v prejednávanej
         veci, predovšetkým s ohľadom na to, že v rámci konaní týkajúcich sa vecí T‑198/01 a T‑378/02 získala rôzne dokumenty súvisiace
         s konaniami o preskúmaní pomoci C 19/2000 a C 44/2001.

      20      Žalobkyňa vo svojej odpovedi doručenej do kancelárie Súdu prvého stupňa 20. januára 2005 potvrdila, že v rámci konaní T‑198/01
         a T‑378/02 mala prístup k niektorým dokumentom, ktoré súvisia s vyššie uvedenými konaniami o pomoci a pochádzajú od Spolkovej
         republiky Nemecko a Schott Glas, vrátane pripomienok poslednej uvedenej z 23. januára 2001 súvisiacich s konaním vo veci formálneho
         zisťovania C 19/2000. Žalobkyňa však upresnila, že je presvedčená, že nevedela o všetkých dokumentoch, ktorými žalovaná disponovala
         a ktoré sa týkali týchto konaní. Jej záujem na získaní prístupu k uvedeným dokumentom sa nezmenil.

      21      Listom doručeným do kancelárie Súdu prvého stupňa 13. apríla 2005 Komisia na výzvu Súdu prvého stupňa upresnila, že ešte má
         k dispozícii dokumenty, ku ktorým bol žalobkyni odmietnutý prístup a ktoré jej neboli v rámci konaní T‑198/01 a T‑378/02 oznámené.

      22      Medzitým predseda štvrtej rozšírenej komory prerušil uznesením z 3. marca 2005 konanie vo veci T‑378/02 až do vydania rozsudku
         Súdneho dvora vo veci C‑404/04 P, ktorej predmetom bolo odvolanie podané žalobkyňou proti rozsudku Technische Glaswerke Ilmenau/Komisia,
         už citovaného v bode 17 vyššie.

      23      Listom doručeným do kancelárie Súdu prvého stupňa 31. mája 2006 predložila Komisia na výzvu Súdu prvého stupňa úplný zoznam
         dokumentov tvoriacich administratívny spis týkajúci sa konaní o preskúmaní pomoci poskytnutej žalobkyni.

      24      Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na otázky, ktoré im Súd prvého stupňa položil, boli vypočuté na pojednávaní 15. júna
         2006. Komisia tak bola vyzvaná, aby predložila svoje pripomienky k dôsledkom rozsudku Súdu prvého stupňa z 13. apríla 2005,
         Verein für Konsumenteninformation/Komisia (T‑2/03, Zb. s. II‑1121, ďalej len „rozsudok VKI“), v prejednávanej veci.

       Návrhy účastníkov konania
      25      Žalobkyňa, ktorú v konaní podporujú Švédske kráľovstvo a Fínska republika, navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

      –        zrušil Rozhodnutie s výnimkou tej časti, ktorá sa týka odmietnutia prístupu k dokumentom priamo súvisiacim s prebiehajúcim
         konaním o preskúmaní pomoci týkajúcej sa Schott Glas,

      –        zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.
      26      Komisia, ktorú v konaní podporuje Schott Glas, navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

      –        zamietol žalobu ako nedôvodnú,
      –        zaviazal žalobkyňu na náhradu trov konania.
       Právny stav
       O uplatnení nariadenia č. 1049/2001
       Tvrdenia účastníkov konania
      27      Žalobkyňa tvrdí, že právo na prístup k dokumentom, ktorými Komisia disponuje, vymedzené článkom 2 ods. 1 nariadenia č. 1049/2001,
         nie je bežným odvodeným právom, ale naopak má vzhľadom na „demokratickú zásadu“ povahu základného práva, ktorého výnimky sa
         musia vykladať reštriktívne.

      28      Žalobkyňa uvádza, že otázku určenia jej práv podľa nariadenia č. 1049/2001 je potrebné odlišovať od otázky práv „účastníkov
         konania“ v rámci konania o štátnej pomoci. Podľa žalobkyne sa skutočnosť, že judikatúra jej nepriznáva ako dotknutému účastníkovi
         konania o preskúmaní pomoci právo nahliadnuť do spisu, nemôže dotknúť jej práv ako občana Únie.

      29      Švédske kráľovstvo tvrdí, že nariadenie č. 1049/2001 je všeobecne použiteľným nástrojom určeným na ochranu práva verejnosti
         na informácie o činnostiach Únie. Z jasnej a presnej definície adresátov práva na prístup uvedenej v článku 2 ods. 1 nariadenia
         č. 1049/2001 vyplýva, že žalobkyňa k nim nepochybne patrí a že sa môže oprávnene domáhať toho, aby jej žiadosť bola preskúmaná
         v súlade s ustanoveniami tohto nariadenia.

      30      Komisia tvrdí, že prístup k administratívnemu spisu príjemcom pomoci, na jednej strane, a prístup k dokumentom na základe
         nariadenia 1049/2001, na druhej strane, sú dve úplne odlišné veci. Z písomných dokumentov žalobkyne vyplýva, že žalobkyňa
         sa odvolala na toto nariadenie len preto, aby obišla procesné pravidlá v oblasti štátnej pomoci a vyvážila nedostatok procesných
         práv. Nariadenie Rady (ES) č. 659/1999 z 22. marca 1999 ustanovujúce podrobné pravidlá na uplatňovanie článku [88] Zmluvy
         o ES (Ú. v. ES L 83, s. 1; Mim. vyd. 08/001, s. 339) nestanovuje žiadne právo na prístup k dokumentom a k spisom, a z judikatúry
         vyplýva, že procesné práva príjemcov pomoci je potrebné dodržať, pokiaľ boli vyzvaní na predloženie pripomienok v rámci správneho
         konania (rozsudok Súdneho dvora z 24. septembra 2002, Falck a Acciaierie di Bolzano/Komisia, C‑74/00 P a C‑75/00 P, Zb. s. I‑7869,
         a rozsudok Súdu prvého stupňa zo 6. marca 2002, Diputación Foral de Álava a i./Komisia, T‑127/99, T‑129/99 a T‑148/99, Zb.
         s. II‑1275), čo je prípad žalobkyne v prejednávanej veci.

      31      Schott Glas tvrdí, že žalobkyňa chce použiť nariadenie č. 1049/2001 ako nástroj na oboznámenie sa s internými informáciami
         o jej podniku a obídenie judikatúry súdov Spoločenstva týkajúcej sa práv účastníkov konania získať prístup k spisu v správnych
         konaniach Komisie. Ide o krok, ktorý je jasne v rozpore s politickým účelom nariadenia č. 1049/2001, teda poskytnúť občanovi
         Spoločenstva čo najkomplexnejší pohľad na rozhodovacie procesy orgánov Spoločenstva. Schott Glas dodáva, že nariadenie č. 1049/2001
         v čase konania vo veci formálneho zisťovania C 58/91 (NN 144/91) týkajúceho sa privatizácie podniku Jenaer Glaswerk neexistovalo
         a že teda nemohla počítať s tým, že by nejaký konkurent mohol neskôr žiadať o prístup k dokumentom súvisiacim s týmto konaním.

      32      Schott Glas uvádza, že ustanovenia nariadenia Rady (ES) č. 1/2003 zo 16. decembra 2002 o vykonávaní pravidiel hospodárskej
         súťaže stanovených v článkoch 81 a 82 Zmluvy (Ú. v. ES L 1, 2003, s. 1; Mim. vyd. 08/002, s. 205), ktoré sa týkajú prístupu
         k spisu, preukazujú, že toto nariadenie predstavuje vo vzťahu k nariadeniu č. 1049/2001 lex specialis. Ak by to bolo inak, účastníci konania a tretie osoby by mohli obísť hranice práva na prístup k spisu stanovené článkom 27
         nariadenia č. 1/2003 tak, že by sa jednoducho odvolali na nariadenie č. 1049/2001. To je aj prípad konania o štátnej pomoci,
         v ktorom hranice účasti tretích osôb vyplývajú jednak z nariadenia č. 659/1999 a jednak z judikatúry.

      33      Z nariadenia č. 1049/2001 okrem toho vyplýva, že „prístup k spisu“ a „prístup k dokumentu“ nie sú rovnaké pojmy a že predpokladom
         práva na prístup k dokumentu je žiadosť opisujúca požadovaný dokument tak, aby tento dokument mohol byť identifikovaný. Toto
         nariadenie nevytvára v prospech občanov právo, na základe ktorého by mohli nahliadnuť do spisov dotknutého orgánu, aby tam
         mohli nájsť dokumenty, ktoré by pre nich boli prípadne zaujímavé, čo je záver, ktorý sa ponúka tým skôr, že žiadosti o prístup
         k dokumentom sa nemusia odôvodňovať. V prejednávanej veci sa však žalobkyňa uspokojila so stručnou žiadosťou o prístup ku
         „všetkým dokumentom“ týkajúcim sa uvedeného údajného konania o štátnej pomoci, čo nie je prekvapujúce, keďže žalobkyňa sama
         pripúšťa, že hľadá doposiaľ neznáme dokumenty.

      34      Schott Glas na záver uvádza, že žalobkyňa sa neoprávnene odvoláva na nariadenie č. 1049/2001 a že jej žiadosť o prístup treba
         bez ohľadu na to, aký je jej predmet, posúdiť na základe pravidiel poskytovania prístupu k spisu v konaniach o pomoci a nie
         na základe ustanovení uvedeného nariadenia.

       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      35      Je nepochybné, že žalobkyňa predložila žiadosť o prístup k dokumentom založenú na nariadení č. 1049/2001 a že Komisia vo svojom
         Rozhodnutí odmietla prístup k požadovaným dokumentom s výslovným odkazom na článok 4 ods. 2 tohto nariadenia, ktorý stanovuje
         výnimky z práva na prístup založené na ochrane účelu inšpekcie a vyšetrovania, na jednej strane, a obchodných záujmov právnickej
         osoby, na druhej strane.

      36      Keď bola Komisii na pojednávaní položená otázka o zmysle jej argumentácie, podľa ktorej „sa nezdá, že by žiadosť žalobkyne…
         patrila do rozsahu ochrany poskytovanej nariadením č. 1049/2001“, na ktorú sa dotknutá osoba odvolala len preto, aby obišla
         procesné pravidlá v oblasti štátnej pomoci, Komisia jasne uviedla, že tento akt je na prejednávanú vec úplne použiteľný, ale
         že výnimka uvedená v článku 4 ods. 2 nariadenia č. 1049/2001 jej umožňuje odmietnuť prístup k takým dokumentom súvisiacim
         s konaniami o štátnej pomoci, ako sú dokumenty požadované žalobkyňou.

      37      Otázkou vyplývajúcou z prejednávaného sporu je teda to, či Komisia správne uplatnila výnimku z práva na prístup upravenú v článku
         4 ods. 2 nariadenia č. 1049/2001.

      38      Schott Glas pritom vo svojom vyjadrení vedľajšieho účastníka konania v podstate tvrdí, že nariadenie č. 1049/2001 sa uplatní
         len na dokumenty vytvorené v rámci legislatívneho procesu Spoločenstva, že žiadosť o prístup nemala byť posúdená na základe
         ustanovení tohto nariadenia, ale na základe pravidiel o poskytovaní prístupu k spisu v konaniach o pomoci, a nakoniec, že
         uvedené nariadenie sa nemôže uplatniť na dokumenty, ktorými inštitúcie disponovali pred nadobudnutím jeho účinnosti 3. decembra
         2001. Táto argumentácia sa teda snaží preukázať buď to, že nariadenie č. 1049/2001 nie je v prejednávanej veci uplatniteľné,
         alebo to, že pre Rozhodnutie predstavuje protiprávny právny základ.

      39      Ak by teda Súd prvého stupňa mohol túto argumentáciu prijať, umožnil by konštatovať, že Rozhodnutie je nezákonné. Je však
         potrebné pripomenúť, že podniku Schott Glas bol v prejednávanej veci povolený vstup do konania ako vedľajšiemu účastníkovi
         konania na podporu tvrdení Komisie, ktorá navrhuje, aby žaloba o neplatnosť bola zamietnutá.

      40      Podľa článku 40 štvrtého odseku Štatútu Súdneho dvora uplatniteľného na Súd prvého stupňa podľa článku 53 tohto štatútu návrh
         na vstúpenie do konania ako vedľajší účastník môže obsahovať iba návrhy podporujúce jedného z účastníkov konania. Okrem toho
         podľa článku 116 ods. 3 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa vedľajší účastník konania musí prijať spor v stave, v akom
         sa nachádza v čase jeho vstupu do konania. Aj keď tieto ustanovenia nebránia tomu, aby vedľajší účastník konania uviedol tvrdenia
         odlišné od tvrdení účastníka konania, ktorého v konaní podporuje, môže tak urobiť len pod podmienkou, že tieto tvrdenia nemenia
         predmet sporu a že smerujú stále k podpore návrhov účastníka konania, ktorého podporuje (pozri rozsudok VKI, už citovaný v bode 24
         vyššie, bod 52 a tam citovanú judikatúru).

      41      V prejednávanej veci, keďže na jednej strane, za predpokladu, že je dôvodná, argumentácia Schott Glas by viedla k určeniu
         nezákonnosti Rozhodnutia a na druhej strane návrhy Komisie smerujú k zamietnutiu žaloby o neplatnosť a nie sú podporené dôvodmi,
         ktorých cieľom je určenie nezákonnosti Rozhodnutia, zdá sa, že preskúmanie uvedenej argumentácie by malo za následok zmenu
         predmetu sporu, ako bol určený žalobou a vyjadrením k nej. Túto argumentáciu je preto potrebné zamietnuť ako neprípustnú (pozri
         v tomto zmysle rozsudok VKI, už citovaný v bode 24 vyššie, body 53 a 54).

       O predmete sporu
       Tvrdenia účastníkov konania
      42      Žalobkyňa zdôrazňuje, že sa domáhala prístupu k dokumentom týkajúcim sa „všetkých“ konaní o pomoci, ktoré sa jej týkali, teda
         konaní C 19/2000 a C 44/2001, a tých konaní, ktoré sa týkali Schott Glas, vrátane konania týkajúceho sa jej privatizácie.

      43      Rozhodnutie teda obsahovalo odmietnutie prístupu k štyrom rôznym skupinám dokumentov týkajúcich sa:

      –        skončeného konania o pomoci C 19/2000,
      –        prebiehajúceho konania o pomoci C 44/2001,
      –        skončeného konania alebo konaní o pomoci v rámci privatizácie Jenaer Schott Glas,
      –        prebiehajúceho konania o pomoci týkajúceho sa novej investície Schott Glas v spolkovej krajine Durínsko.
      44      Žalobkyňa uvádza, že pokiaľ by sa Rozhodnutie malo vykladať v tom zmysle, že sa týka len dokumentov súvisiacich s prebiehajúcim
         konaním C 44/2001 a dokumentov súvisiacich s prebiehajúcim konaním o preskúmaní pomoci pre Schott Glas, musí sa použiť článok
         8 ods. 3 nariadenia č. 1049/2001. Neexistencia odpovede Komisie na žiadosť o prístup k ostatným požadovaným dokumentom by
         sa tak rovnala napadnuteľnému rozhodnutiu o zamietnutí. Žalobkyňa tiež upresňuje, že prejednávaná žaloba smeruje k zrušeniu
         odmietnutia prístupu iba vo vzťahu k prvým trom skupinám dokumentov uvedeným v predchádzajúcom bode.

      45      Žalobkyňa spochybňuje argumentáciu Komisie, že žiadosť o prístup k dokumentom týkajúcim sa štátnej pomoci poskytnutej podniku
         „Schott Glas Jena“ bola formulovaná príliš nepresne a nemohla sa teda vzťahovať na dokumenty týkajúce sa poskytnutia štátnej
         pomoci v rámci privatizácie Jenaer Glaswerke v roku 1992. Podľa žalobkyne muselo byť Komisii jasné, že žiadosť o prístup sa
         vzťahuje aj na uvedené dokumenty, a to aj napriek tomu, že konanie o predmetnej pomoci sa neviedlo pod názvom „Schott Glas
         Jena“. To podľa žalobkyne potvrdzuje aj skutočnosť, že Komisia prinajmenšom vo svojom vyjadrení k žalobe nemala ťažkosti identifikovať
         predmetné konanie.

      46      Komisia tvrdí, že nedisponuje žiadnym dokumentom týkajúcim sa štátnej pomoci poskytnutej spoločnosti „Schott Glas Jena“, ktorej
         názov bol výslovne použitý v žiadostiach o prístup, ale že disponuje spisom týkajúcim sa konania o preskúmaní pomoci poskytnutej
         Schott Lithotec AG. Komisia uvádza, že sa domnievala, že žalobkyňa označila posledný uvedený podnik ako „Schott Glas“, a preto
         odmietla žiadosť o prístup vo vzťahu k prebiehajúcemu konaniu o pomoci týkajúcemu sa Schott Lithotec AG. Tieto úvahy sú napokon
         nepodstatné vzhľadom na vymedzenie predmetu sporu v žalobe.

      47      Žalovaná tiež tvrdí, že nemá spis týkajúci sa skončeného konania o pomoci „v rámci privatizácie Jenaer Schott Glas“, ako je
         to vyjadrené v žalobe, a upresňuje, že podnik Schott Glas patrí do súkromného sektora už 50 rokov, a teda nebol privatizovaný.
         Pripomína, že Schott Glas sa podieľal na privatizácii podniku Jenaer Glaswerk tým, že nadobudol podiel na jeho kapitále za
         1 nemeckú marku, pričom táto transakcia nebola po skončení konania vo veci formálneho zisťovania C 58/91 (NN 144/91) začatého
         v januári 1992 posúdená ako prvok pomoci.

      48      Skutočnosť, že žalobkyňa mala v úmysle žiadať aj o prístup k spisu vo vyššie uvedenom konaní, nebola v žiadosti o prístup
         dokonca ani spomenutá, a prvýkrát sa objavuje až v žalobe. Za týchto podmienok sa Komisia oprávnene domnievala, že predmetom
         žiadosti žalobkyne bol len prístup k spisu vo vyšetrovaní týkajúcom sa pomoci poskytnutej Schott Lithotec AG.

       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      49      Zo znenia Rozhodnutia v spojení so znením písomných dokumentov žalovanej vyplýva, že žalovaná, po prvé, odmietla prístup k dokumentom
         týkajúcim sa štátnej pomoci poskytnutej žalobkyni, teda k dokumentom týkajúcim sa konaní so spisovou značkou C 19/2000 a C 44/2001.
         Komisia totiž uvádza, že sa nemohla dokumentmi v týchto dvoch konaniach zaoberať oddelene, keďže tieto konania sa týkali totožných
         reštrukturalizačných opatrení a spočívali na totožných dokumentoch.

      50      Po druhé, Komisia usúdila, že žiadosť o prístup ku „všetkým dokumentom v spisoch Komisie týkajúcich sa štátnej pomoci pre
         Schott Glas, Jena“ sa týka „predbežného oznámenia v multisektorovom rámci pre nové významné investičné projekty Schott Glas
         na východe Nemecka“. Zamietla túto žiadosť na základe výnimiek z práva na prístup upravených v článku 4 ods. 2 nariadenia
         č. 1049/2001, z ktorých jedna sa týka ochrany účelu inšpekcie, vyšetrovania a kontroly, a druhá ochrany obchodných záujmov
         právnickej osoby.

      51      Žalobkyňa vo svojej žalobe uviedla, že jej žiadosť o prístup týkajúca sa Schott Glas mala dvojaký význam, keďže sa týkala
         dokumentov súvisiacich:

      a) so skončeným konaním alebo konaniami o pomoci v rámci privatizácie Jenaer Schott Glas;
      b) s prebiehajúcim konaním o pomoci týkajúcim sa novej investície Schott Glas v spolkovej krajine Durínsko.
      52      Žalobkyňa tiež tvrdila, že prejednávaná žaloba nesmeruje k zrušeniu odmietnutia prístupu k dokumentom uvedeným v písmene b)
         predchádzajúceho bodu a že pokiaľ sa má Rozhodnutie vykladať v tom zmysle, že sa týka len posledných uvedených dokumentov
         a nie dokumentov uvedených v písmene a), mal by sa použiť článok 8 ods. 3 nariadenia č. 1049/2001. Neexistencia odpovede Komisie
         na žiadosť o prístup k dokumentom uvedeným v písmene a) predchádzajúceho bodu sa teda rovná konkludentnému odmietnutiu prístupu,
         ktorý možno napadnúť žalobou na Súde prvého stupňa.

      53      Je nepochybné, že Komisia prijala výslovné rozhodnutie o odmietnutí opakovanej žiadosti o prístup k dokumentom týkajúcim sa
         Schott Glas, prinajmenšom tak, ako ju Komisia pochopila s ohľadom na jej znenie, teda ako žiadosť o prístup k dokumentom uvedeným
         vyššie v bode 51 písm. b).

      54      Pokiaľ ide o existenciu konkludentného odmietnutia prístupu k dokumentom uvedeným vyššie v bode 51 písm. a), je potrebné určiť,
         či Komisia mohla rozumne pochopiť dvojaký význam opakovanej žiadosti o prístup k dokumentom týkajúcim sa Schott Glas, ktorý
         je pripomenutý v bode 51 vyššie. Nečinnosť správneho orgánu totiž možno považovať za rozhodnutie o odmietnutí, len pokiaľ
         uvedený správny orgán bol schopný užitočne rozhodnúť, a teda pochopiť, čo sa od neho požadovalo.

      55      V prejednávanej veci je potrebné konštatovať, že tak prvá žiadosť, ako aj opakovaná žiadosť o prístup sú koncipované všeobecne
         a že v nich nie je žiadna zmienka o podniku Jenaer Glaswerke, jeho privatizácii alebo o určitom období.

      56      Žalobkyňa spomenula žiadosť o prístup k dokumentom súvisiacim s konaním o pomoci týkajúcim sa „privatizácie Schott Glas“ alebo
         „Jenaer Schott Glas“ prvýkrát až v žalobe. Žalobkyňa síce tvrdí, že Komisii muselo byť „zrejmé“, že žiadosť o prístup sa týka
         aj dokumentov súvisiacich s poskytnutím štátnej pomoci v rámci privatizácie Jenaer Glaswerke v roku 1992, vo svojej odpovedi
         na otázku Súdu prvého stupňa týkajúcu sa predmetu prejednávaného sporu však pripustila nedostatočnú presnosť svojej žiadosti,
         keď prevzala argumentáciu Švédskeho kráľovstva o porušení povinnosti Komisie poskytnúť pomoc podľa článku 6 ods. 2 nariadenia
         č. 1049/2001.

      57      Z vyjadrenia k žalobe okrem toho vyplýva, že Komisia musela vykonať výklad žiadosti, aby jej mohla priradiť zmysel, ktorý
         by skutočne, ale iba čiastočne zodpovedal očakávaniam žalobkyne. Žalovaná teda uvádza, že žalobkyňa „neupresnila čo rozumie
         výrazom ‚všetky dokumenty v spisoch Komisie týkajúcich sa štátnej pomoci pre podnik Schott Glas, Jena‘“, a že „sa domnievala“,
         že žalobkyňa použila názov „Schott Glas“ omylom, zatiaľ čo názov podniku, ktorý bol príjemcom pomoci, ktorá bola predmetom
         konania vo veci formálneho zisťovania prebiehajúceho v čase prijatia Rozhodnutia, bol „Schott Lithotec AG“.

      58      Je opodstatnené vyvodiť záver, že formulácia žiadosti žalobkyne o prístup neumožnila Komisii pochopiť dvojaký význam, a preto
         sa nemožno domnievať, že Komisia konkludentne odmietla prístup k dokumentom uvedeným vyššie v bode 51 písm. a).

      59      Z uvedených úvah vyplýva, že Komisia v Rozhodnutí odmietla prístup k dokumentom súvisiacim jednak s konaniami o preskúmaní
         pomoci poskytnutej žalobkyni, jednak s prebiehajúcim konaním o preskúmaní pomoci týkajúcej sa „novej investície Schott Glas
         v spolkovej krajine Durínsko“, pričom treba pripomenúť, že táto druhá časť Rozhodnutia nie je predmetom žaloby o neplatnosť
         podanej žalobkyňou.

      60      Za týchto okolností je žaloba v rozsahu, v akom smeruje k zrušeniu údajného konkludentného odmietnutia prístupu k dokumentom
         týkajúcim sa „skončeného konania o pomoci v rámci privatizácie Jenaer Schott Glas“, neprípustná.

       O porušení článku 4 nariadenia č. 1049/2001 týkajúceho sa výnimky z práva na prístup založenej na ochrane účelu inšpekcie,
            vyšetrovania a kontroly
      61      Na podporu vyššie uvedeného dôvodu neplatnosti žalobkyňa, ktorú v konaní podporuje Švédske kráľovstvo, uvádza niekoľko žalobných
         dôvodov. Po prvé, Komisia jej odmietla prístup k požadovaným dokumentom bez toho, aby vykonala konkrétne preskúmanie každého
         z nich. Po druhé, žalovaná sa neoprávnene opierala o riešenia v judikatúre týkajúce sa odmietnutia prístupu k dokumentom týkajúcim
         sa konaní o nesplnenie povinnosti proti členskému štátu, ktoré nie sú porovnateľné s konaniami o preskúmaní pomoci. Po tretie,
         Komisia porušila právo na čiastočný prístup. Po štvrté, vyváženie záujmov uvedené v článku 4 ods. 2 nariadenia č. 1049/2001
         malo viesť k sprístupneniu požadovaných dokumentov.

      62      Súd prvého stupňa sa domnieva, že je potrebné analyzovať najskôr žalobný dôvod založený na neexistencii konkrétneho a individuálneho
         preskúmania dokumentov uvedených v žiadosti o prístup.

       Tvrdenia účastníkov konania
      63      Žalobkyňa tvrdí, že odôvodnenie Rozhodnutia ukazuje, že podľa Komisie nemožno nikdy poskytnúť, z dôvodu ich povahy, prístup
         k dokumentom, ktoré sa týkajú prebiehajúceho konania. Žalobkyňa tvrdí, že žalovaná teda odmietla prístup k vyžiadaným dokumentom
         nezávisle od dotknutého konania o pomoci a dotknutých dokumentov.

      64      Tak zo znenia článku 4 nariadenia č. 1049/2001, ako aj z judikatúry pritom vyplýva, že Komisia naopak musí konkrétne preskúmať
         v každom jednotlivom prípade, či by prístup k dotknutým dokumentom mohol skutočne narušiť vyšetrovacie konanie. Žalobkyňa
         pripomína, že „okolnosť, že dotknutý dokument sa týka inšpekcie, nemôže sám osebe stačiť na odôvodnenie uplatnenia uvedenej
         výnimky“ (rozsudok Súdu prvého stupňa z 13. septembra 2000, Denkavit Nederland/Komisia, T‑20/99, Zb. s. II‑3011, bod 45).

      65      Komisia navyše nepreukázala, že prístup k dokumentom by mohol narušiť konanie o pomoci týkajúce sa žalobkyne, ktoré už bolo
         v čase žiadosti o prístup skončené. Podľa žalobkyne by napokon bolo nemožné tento dôkaz uplatniť. Žalobkyňa pripomína, že
         článok 4 ods. 7 nariadenia č. 1049/2001 výslovne uvádza, že výnimky stanovené v odseku 2 sa vzťahujú iba na obdobie, v priebehu
         ktorého je ochrana odôvodnená. Pokiaľ ide o inšpekciu a vyšetrovanie, z ich samotnej povahy vyplýva, že žiadne odôvodnenie
         odmietnutia prístupu po skončení predmetného vyšetrovania neprichádza do úvahy.

      66      Žalobkyňa pripomína, že Komisia odmietla čiastočný prístup na základe všeobecného odôvodnenia, podľa ktorého „nemožno dokumenty
         rozdeliť na dôvernú a nedôvernú časť“, pričom vychádzala zo zásady, že výmena všetkých dokumentov týkajúcich sa konania o pomoci
         prebieha len medzi Komisiou a členským štátom, a že nikto iný k nim nemôže mať prístup, dokonca ani po skončení konania.

      67      Švédske kráľovstvo tvrdí, že z Rozhodnutia a zo stanoviska zaujatého žalovanou v rámci tohto konania vyplýva, že Komisia nevykonala
         konkrétne posúdenie informácií obsiahnutých v dokumentoch, ku ktorým sa žiadalo o prístup. Súdny dvor a Súd prvého stupňa
         však podľa prechádzajúcej právnej úpravy viackrát upresnili, že každé preskúmanie žiadosti o zverejnenie sa má týkať informácií,
         ktoré obsahuje požadovaný spis, čo je zásada uplatniteľná aj v rámci nariadenia č. 1049/2001.Ak by sa také preskúmanie nevykonalo,
         bolo by nemožné určiť, či existujú záujmy, ktoré treba chrániť, odôvodňujúce to, aby bol dokument utajený, alebo uskutočniť
         vyváženie záujmov, uvedené v článku 4 ods. 2 nariadenia č. 1049/2001. Posúdenie in concreto je nevyhnutné aj pre určenie možnosti čiastočného prístupu. Tento záver sa ponúka bez ohľadu na uplatniteľnú výnimku.

      68      Komisia tvrdí, že téza vyjadrená v rozsudku Súdu prvého stupňa z 11. decembra 2001, Petrie a i./Komisia (T‑191/99, Zb. s. II‑3677),
         na ktorej je založené Rozhodnutie, je bez obmedzení uplatniteľná na konania o preskúmaní pomoci, ktoré sú nepochybne „vyšetrovaním“
         v zmysle článku 4 ods. 2 nariadenia č. 1049/2001.

      69      Komisia uvádza, že rovnako ako v konaniach o nesplnenie povinnosti je aj v konaniach o preskúmaní pomoci potrebná úprimná
         a lojálna spolupráca medzi Komisiou a členským štátom, čo vylučuje, aby tretie osoby mali prístup k dokumentom súvisiacim
         s týmito konaniami predtým, než boli tieto konania skončené. Kým nie je konanie o preskúmaní pomoci skončené, nemožno podľa
         nej poskytnúť verejnosti prístup k dokumentom, keď také právo nemajú dotknutí účastníci v rámci tohto konania, ktorí sa nemôžu
         dovolávať práva na obhajobu.

      70      Komisia tvrdí, že žiadosť žalobkyne o prístup sa týka dokumentov súvisiacich s prebiehajúcim konaním o preskúmaní pomoci.
         Komisia prijala dve rozhodnutia týkajúce sa dvoch účastníkov celkového projektu reštrukturalizácie uvádzaného ako takého samotnou
         žalobkyňou v jej písomných dokumentoch. Žalovaná uvádza, že prebiehajúce konanie o pomoci C 44/2001 sa týka totožných reštrukturalizačných
         opatrení a je založené na totožných dokumentoch ako konanie C 19/2000, a prichádza k záveru, že preto bolo potrebné posudzovať
         žiadosti o prístup k spisu týkajúcemu sa oboch predmetných konaní spoločne.

      71      Komisia tvrdí, že prejednávaný spor je odlišný od sporu, ktorý viedol k vydaniu rozsudku VKI, už citovanému v bode 24 vyššie,
         ktorý sa týka odmietnutia prístupu k dokumentom súvisiacim s už skončeným konaním v oblasti kartelových dohôd. Keďže v prejednávanej
         veci ide o žiadosť o prístup k dokumentom týkajúcim sa prebiehajúceho konania o preskúmaní štátnej pomoci, zásady uplatnené
         v rozsudku Petrie a i./Komisia, už citovanom v bode 68 vyššie, podľa nej umožnili poskytnúť celkovú odpoveď, a preto nebolo
         potrebné konkrétne a individuálne analyzovať dokumenty uvedené v tejto žiadosti.

      72      Schott Glas poznamenáva, že v čase, keď žalobkyňa podala žiadosť o prístup k dokumentom súvisiacim s dvoma prípadmi pomoci,
         ktoré sa jej týkali, konanie C 44/2001 ešte prebiehalo. Úzku vecnú súvislosť medzi oboma konaniami C 19/2000 a C 44/2001 však
         opakovane zdôraznila samotná žalobkyňa. Schott Glas z toho vyvodzuje, že žalobkyňa žiadala o prístup k dokumentom, hoci v jednom
         konaní ešte prebiehalo vyšetrovanie, v ktorom Komisia ešte neprijala rozhodnutie.

      73      Schott Glas sa domnieva, že Komisia mala v prejednávanej veci vykladať výnimky z nariadenia č. 1049/2001 v súlade s ustálenými
         zásadami o právach účasti tretích osôb v konaniach o pomoci a že teda správne usúdila, že zverejnenie dokumentov požadovaných
         žalobkyňou by vážne narušilo účel vyšetrovania (článok 4 ods. 2 tretia zarážka nariadenia č. 1049/2001) a rozhodovací proces
         Komisie vo veci C 44/2001 (článok 4 ods. 3 nariadenia č. 1049/2001).

       Posúdenie Súdom prvého stupňa
      74      Z ustanovení článkov 2, 4 a 6 až 8 nariadenia č. 1049/2001 vyplýva, že inštitúcia, ktorej bola adresovaná žiadosť o prístup
         k dokumentom podľa nariadenia č. 1049/2001, má povinnosť preskúmať a odpovedať na túto žiadosť a najmä určiť, či niektorá
         z výnimiek uvedených v článku 4 spomínaného nariadenia sa uplatní na predmetné dokumenty (rozsudok VKI, už citovaný v bode
         24 vyššie, body 67 až 68).

      75      V prejednávanej veci Komisia odmietla žalobkyni poskytnutie dokumentov súvisiacich s konaniami o preskúmaní štátnej pomoci
         poskytnutej žalobkyni, a to s odkazom na výnimku z práva na prístup založenú na ochrane účelu inšpekcie, vyšetrovania a kontroly
         uvedenú v článku 4 ods. 2 nariadenia č. 1049/2001.

      76      Treba uviesť, že ako uvádza Komisia bez toho, aby jej žalobkyňa a Švédske kráľovstvo odporovali, dokumenty uvedené v žiadosti
         o prístup sa skutočne vzťahovali na „vyšetrovanie“ v zmysle článku 4 ods. 2 tretej zarážky nariadenia č. 1049/2001.

      77      Samotná okolnosť, že dokument sa týka záujmu chráneného výnimkou však neodôvodňuje jej uplatnenie (pozri v tomto zmysle rozsudok
         Denkavit Nederland/Komisia, už citovaný v bode 64 vyššie, bod 45). Takéto uplatnenie môže v zásade byť odôvodnené iba za predpokladu,
         že inštitúcia predtým posúdi, po prvé, či prístup k dokumentu konkrétne a skutočne ohrozí chránený záujem, a po druhé, v prípadoch
         upravených v článku 4 ods. 2 a 3 nariadenia č. 1049/2001, či existuje prevažujúci verejný záujem na zverejnení predmetného
         dokumentu. Nebezpečenstvo ohrozenia chráneného záujmu navyše musí byť primerane pravdepodobné a nie čisto hypotetické (pozri
         v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa zo 7. februára 2002, Kuijer/Rada, T‑211/00, Zb. s. II‑485, bod 56). Takže preskúmanie,
         ktoré má vykonať inštitúcia na účely uplatnenia výnimky, musí byť vykonané konkrétne a musí byť uvedené v dôvodoch rozhodnutia
         (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdu prvého stupňa z 19. júla 1999, Hautala/Rada, T‑14/98, Zb. s. II‑2489, bod 67; zo 6. apríla
         2000, Kuijer/Rada, T‑188/98, Zb. s. II‑1959, bod 38, a rozsudok VKI, už citovaný v bode 24 vyššie, body 69 a 74).

      78      Z nariadenia č. 1049/2001 okrem toho vyplýva, že všetky výnimky uvedené v odsekoch 1 až 3 jeho článku 4 sa majú uplatniť „na
         dokument“. Toto konkrétne preskúmanie sa preto musí vykonať pre každý dokument uvedený v žiadosti (rozsudok VKI, už citovaný
         v bode 24 vyššie, bod 70).

      79      Ešte treba zdôrazniť, že len konkrétne a individuálne preskúmanie, a nie abstraktné a celkové preskúmanie, umožní inštitúcii
         posúdiť možnosť poskytnúť žiadateľovi čiastočný prístup v súlade s článkom 4 ods. 6 nariadenia č. 1049/2001 (rozsudok VKI,
         už citovaný v bode 24 vyššie, body 73 a 75), a že pokiaľ ide o uplatnenie ratione temporis výnimiek z práva na prístup, článok 4 ods. 7 nariadenia č. 1049/2001 stanovuje, že výnimky uvedené v odsekoch 1 až 3 tohto
         nariadenia sa vzťahujú iba na obdobie, v priebehu ktorého je ochrana odôvodnená na základe „obsahu daného dokumentu“.

      80      V prejednávanej veci z odôvodnenia Rozhodnutia nevyplýva, že Komisia vykonala konkrétne a individuálne posúdenie obsahu dokumentov
         uvedených v žiadosti o prístup. Komisia navyše netvrdila ani vo svojom vyjadrení k žalobe, ani vo svojich pripomienkach z 13. apríla
         2005 a ani na pojednávaní, že vykonala také preskúmanie. Znenie Rozhodnutia preukazuje, že žalovaná ho nezaložila na informáciách,
         ktoré obsahujú dotknuté dokumenty, ale na všeobecnej analýze podľa kategórie dokumentov, pričom odlíšila korešpondenciu s dotknutým
         členským štátom, na jednej strane, a pripomienky predložené dotknutými stranami v rámci konania vo veci formálneho zisťovania,
         na strane druhej.

      81      Z Rozhodnutia navyše nevyplýva, že Komisia konkrétne overila, že každý dokument uvedený v žiadosti skutočne patrí do jednej
         z dvoch identifikovaných kategórií.

      82      Z opatrenia na zabezpečenie priebehu konania, ktorého predmetom bola výzva adresovaná Komisii poskytnúť Súdu prvého stupňa
         úplný zoznam dokumentov tvoriacich administratívny spis týkajúci sa konaní o preskúmaní pomoci poskytnutej žalobkyni, možno
         dokonca vyvodiť opačný záver.

      83      Preskúmanie tohto zoznamu totiž preukazuje, že viaceré dokumenty, ktoré mala Komisia pri prijímaní Rozhodnutia k dispozícii,
         nepatria ku korešpondencii s dotknutým členským štátom, ani k pripomienkam dotknutých strán, a to:

      –        list Komisie z 28. decembra 2000, ktorým vyzvala Schott Glas, aby odpovedala na rad otázok v rámci konania vo veci formálneho
         zisťovania C 19/2000 (dokument 39),

      –        memorandá GR „Hospodárska súťaž“ požadujúce od rôznych služieb Komisie informácie alebo stanoviská k ňou vypracovaným návrhom
         rozhodnutia (dokumenty 3, 18, 45 a 54) a odpovede týchto služieb (dokumenty 4, 19, 20, 46 až 49),

      –        memorandá GR „Hospodárska súťaž“ adresované zodpovednému členovi Komisie (dokumenty 12, 17, 44 a 79),
      –        interné poznámky GR „Hospodárska súťaž“ k stavu spisu (dokumenty 8, 13, 33 a 36).
      84      Komisia vo svojej odpovedi na otázku, ktorá jej bola položená na pojednávaní a ktorá sa týkala nedodržania povinnosti vykonať
         konkrétne a individuálne preskúmanie dokumentov uvedených v žiadosti žalobkyne o prístup, zdôraznila odlišnosť skutkových
         okolností situácie v prejednávanom spore a v spore, ktorý viedol k vydaniu rozsudku VKI, už citovaného v bode 24 vyššie. Podľa
         žalovanej za predpokladu, že sa žiadosť o prístup ako v prejednávanej veci týka dokumentov súvisiacich s prebiehajúcim konaním
         o preskúmaní štátnej pomoci, konkrétne a individuálne preskúmanie nie je potrebné a je potrebné poskytnúť všeobecnú odpoveď
         o dôvernosti uvedených dokumentov v rámci uplatnenia výnimky z práva na prístup založenej na ochrane vyšetrovania.

      85      Je potrebné uviesť, že povinnosť inštitúcie vykonať konkrétne a individuálne posúdenie obsahu dokumentov uvedených v žiadosti
         o prístup je riešením, ktoré sa v zásade uplatňuje (rozsudok VKI, už citovaný v bode 24 vyššie, bod 75), a použije sa na všetky
         výnimky uvedené v odsekoch 1 až 3 článku 4 nariadenia č. 1049/2001 bez ohľadu na oblasť, ktorej sa týkajú požadované dokumenty,
         či už ide konkrétne o oblasť kartelových dohôd ako vo veci, ktorá viedla k vydaniu rozsudku VKI, už citovaného v bode 24 vyššie,
         alebo o oblasť kontroly verejnej pomoci.

      86      Zostáva dodať, že uvedené preskúmanie nemusí byť nevyhnutné, ak vzhľadom na osobitné okolnosti veci je zjavné, že prístup
         má byť zamietnutý alebo naopak povolený. Tak by to bolo najmä v prípade, ak určité dokumenty boli najprv buď zjavne ako celok
         chránené niektorou výnimkou z práva na prístup, alebo naopak, ak boli zjavne ako celok prístupné, alebo nakoniec, ak už boli
         za podobných okolností konkrétne a individuálne posúdené Komisiou (rozsudok VKI, už citovaný v bode 24 vyššie, bod 75).

      87      Je teda potrebné preskúmať, či sa žiadosť žalobkyne týkala dokumentov, vo vzťahu ku ktorým nebolo vzhľadom na okolnosti veci
         potrebné pristúpiť ku konkrétnemu a individuálnemu preskúmaniu.

      88      Komisia v Rozhodnutí odôvodnila uplatnenie výnimky založenej na ochrane účelu inšpekcie a vyšetrovania tvrdením, že v rámci
         prebiehajúcich vyšetrovaní týkajúcich sa zlučiteľnosti štátnej pomoci s jednotným trhom je nevyhnutná lojálna spolupráca a vzájomná
         dôvera medzi Komisiou, členským štátom a dotknutými podnikmi, aby sa jednotlivým „stranám“ umožnilo slobodne sa vyjadriť,
         a že sprístupnenie dokumentov súvisiacich s týmito vyšetrovaniami „by mohlo ohroziť tento dialóg a spôsobiť tak ujmu preskúmaniu
         tejto sťažnosti“.

      89      Súd prvého stupňa sa domnieva, že také všeobecné posúdenie, ktoré sa uplatňuje na celý administratívny spis týkajúci sa konaní
         o preskúmaní pomoci poskytnutej žalobkyni, nepreukazuje existenciu osobitných okolností prejednávanej veci, ktoré by umožňovali
         dospieť k záveru, že nebolo potrebné vykonať konkrétne a individuálne preskúmanie dokumentov, ktoré tento spis tvoria. Predovšetkým
         toto posúdenie nepreukazuje, že na dokumenty ako celok sa zjavne vzťahovala výnimka z práva na prístup.

      90      Ako bolo uvedené v bode 81 vyššie, z Rozhodnutia nevyplýva, že Komisia konkrétne overila, že každý dokument uvedený v žiadosti
         skutočne patrí do jednej z dvoch identifikovaných kategórií. Z opatrenia na zabezpečenie priebehu konania uvedeného v bode
         82 vyššie naopak vyplýva, že viaceré dokumenty, ktoré mala Komisia k dispozícii, nepatria do jednej z dvoch kategórií, a rozdelenie
         týchto dokumentov do dvoch kategórii preto nie je správne. Toto konštatovanie o nesprávnej kategorizácii pritom v každom prípade
         bráni tomu, aby sa dospelo k záveru, že výnimka uvedená v Rozhodnutí sa jasne vzťahuje na všetky dokumenty uvedené v žiadosti
         (pozri v tomto zmysle rozsudok VKI, už citovaný v bode 24 vyššie, bod 83).

      91      Pre úplnosť je tiež potrebné uviesť, že úvahy, ktoré Komisia uviedla v Rozhodnutí, ako aj vo svojom vyjadrení k žalobe, sú
         neurčité a všeobecné. Keďže chýba individuálne preskúmanie každého dokumentu, tieto úvahy neumožňujú usúdiť s dostatočnou
         istotou a podrobným spôsobom, že argumentácia Komisie za predpokladu, že je v zásade dôvodná, je uplatniteľná na všetky dokumenty
         administratívneho spisu týkajúceho sa konaní o preskúmaní pomoci poskytnutej žalobkyni. Obavy vyjadrené Komisiou majú povahu
         jednoduchých prehlásení, a teda sú prehnane hypotetické (rozsudok VKI, už citovaný v bode 24 vyššie, bod 84).

      92      V tejto súvislosti sa môže zdať prinajmenšom paradoxné pripomínať potrebu úprimného a priameho dialógu medzi Komisiou, členským
         štátom a „dotknutými podnikmi“ v rámci atmosféry lojálnej spolupráce a vzájomnej dôvery, keď sa práve jednej z dotknutých
         „strán“ odmieta, aby sa oboznámila so všetkými informáciami, ktoré sa priamo týkajú samotného predmetu diskusií.

      93      Okrem toho, pokiaľ ide o uplatnenie ratione temporis uvedenej výnimky, Komisia odkazuje na dokumenty týkajúce sa „prebiehajúcich vyšetrovaní“, t. j. na formuláciu všeobecného
         charakteru, ktorá neumožňuje vyvodiť s dostatočnou istotou záver, že na všetky dokumenty uvedené v žiadosti o prístup sa v deň
         prijatia Rozhodnutia ešte mohla vzťahovať uvedená výnimka, pričom je potrebné pripomenúť, že 28. mája 2002 bolo konanie o pomoci
         C 19/2000 skončené.

      94      Ešte treba uviesť, že výnimka z povinnosti preskúmania môže byť prijatá iba výnimočne a iba vtedy, keď sa ukáže, že administratívne
         zaťaženie vyvolané konkrétnym a individuálnym preskúmaním dokumentov je príliš zaťažujúce a presahuje medze toho, čo môže
         byť rozumne požadované (rozsudok VKI, už citovaný v bode 24 vyššie, bod 112).

      95      V prejednávanej veci je nepochybné, že Komisia sa ani v Rozhodnutí, ani vo svojich písomných vyjadreniach a ani na pojednávaní
         neodvolala na nadmernú pracovnú záťaž spojenú s preskúmaním žiadosti žalobkyne o prístup k informáciám.

      96      Za týchto okolností treba vyhlásiť za neprípustnú argumentáciu Schott Glas, podľa ktorej nemožno od Komisie seriózne očakávať,
         že vyvinie „zvýšené administratívne úsilie“, ktoré by zahŕňalo preskúmanie celého spisu v konaní o štátnej pomoci, aby mohla
         vykonať rozlíšenie medzi utajovanými a neutajovanými informáciami, keďže žalobkyňa nemala hodnoverné právo na ochranu, aby
         mohla nahliadnuť do dotknutých dokumentov.

      97      Je totiž potrebné pripomenúť, že článok 40 štvrtý odsek Štatútu Súdneho dvora a článok 116 ods. 4 Rokovacieho poriadku Súdu
         prvého stupňa priznávajú vedľajšiemu účastníkovi konania právo samostatne uplatňovať nielen tvrdenia, ale aj dôvody, pokiaľ
         podporujú návrhy jedného z hlavných účastníkov konania a neodlišujú sa úplne od úvah, ktoré sú základom sporu medzi žalobcom
         a žalovaným, čo by malo za následok zmenu predmetu tohto konania (rozsudok Súdu prvého stupňa z 15. júna 2005, Regione autonoma
         della Sardegna/Komisia, T‑171/02, Zb. s. II‑2123, bod 152).

      98      Ako bolo uvedené vyššie, v prejednávanej veci znenie žaloby a vyjadrenia k žalobe, ako aj pripomienky formulované žalobkyňou
         a Komisiou v odpovedi na otázku Súdu prvého stupňa týkajúcu sa predmetu sporu, neodhaľujú žiadne problémy, pokiaľ ide o pracovnú
         záťaž vyvolanú prejednávaním žiadosti o prístup. Za týchto okolností nemožno argumentáciu Komisie, pokiaľ ide o „zvýšené administratívne
         úsilie“ vyvolané prejednávaním žiadosti o prístup, považovať za súvisiacu s predmetom prejednávaného sporu.

      99      Nakoniec treba uviesť, že Schott Glas sa vo svojom vyjadrení vedľajšieho účastníka konania odvoláva na výnimku článku 4 ods. 3
         nariadenia č. 1049/2001. Schott Glas tvrdí, že Komisia oprávnene prišla k záveru, že zverejnenie dokumentov vyžiadaných žalobkyňou
         by vážne poškodilo rozhodovací proces inštitúcie v konaní C 44/2001. Keďže však táto výnimka nebola uvedená Komisiou v Rozhodnutí,
         neprináleží Súdu prvého stupňa namiesto tejto inštitúcie určiť, či je skutočne uplatniteľná na dokumenty uvedené v žiadosti
         (pozri v tomto zmysle rozsudok VKI, už citovaný v bode 24 vyššie, bod 91).

      100    Z vyššie uvedených úvah vyplýva, že žalobný dôvod založený na absencii konkrétneho a individuálneho preskúmania dokumentov
         uvedených v žiadosti o prístup musí byť prijatý, a teda že obyčajné a jednoduché odmietnutie prístupu žalobkyne zo strany
         Komisie predstavuje nesprávne právne posúdenie. Je preto opodstatnené vyvodiť záver, že Komisia porušila článok 4 ods. 2 nariadenia
         č. 1049/2001, a Rozhodnutie preto musí byť zrušené bez toho, aby bolo potrebné preskúmať ostatné dôvody neplatnosti vznesené
         žalobkyňou a Švédskym kráľovstvom.

       O trovách
      101    Podľa článku 87 ods. 3 rokovacieho poriadku môže Súd prvého stupňa rozdeliť náhradu trov konania alebo rozhodnúť tak, že každý
         z účastníkov konania znáša svoje vlastné trovy konania, ak účastníci konania mali úspech len v časti predmetu konania. Za
         daných okolností je opodstatnené rozhodnúť, že Komisia znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť tri štvrtiny
         trov konania vynaložených žalobkyňou. Žalobkyňa znáša jednu štvrtinu svojich trov konania.

      102    Podľa článku 87 ods. 4 tretieho pododseku rokovacieho poriadku môže Súd prvého stupňa nariadiť, že vedľajší účastník konania
         znáša svoje vlastné trovy konania. V tomto prípade Schott Glas, ktorá vstúpila do konania na podporu Komisie, znáša svoje
         vlastné trovy konania.

      103    Švédske kráľovstvo a Fínska republika znášajú svoje vlastné trovy konania v súlade s článkom 87 ods. 4 prvým pododsekom rokovacieho
         poriadku.

      Z týchto dôvodov
      SÚD PRVÉHO STUPŇA (piata komora)
      rozhodol a vyhlásil:
      1.      Rozhodnutie Komisie z 28. mája 2002 sa zrušuje v rozsahu, v akom sa týka odmietnutia prístupu k dokumentom súvisiacim s konaniami
            o preskúmaní pomoci poskytnutej Technische Glaswerke Ilmenau GmbH.
      2.      V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.
      3.      Komisia znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť tri štvrtiny trov konania, ktoré vznikli Technische Glaswerke
            Ilmenau. Posledná uvedená znáša jednu štvrtinu svojich trov konania.
      4.      Schott Glas, Švédske kráľovstvo a Fínska republika znášajú svoje vlastné trovy konania.

               Vilaras

               Dehousse

               Šváby

         Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 14. decembra 2006.

               Tajomník

                     Predseda komory

               E. Coulon

                     M. Vilaras

         * Jazyk konania: nemčina.


Rozsudok Súdneho dvora z 19. júna 1990. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Talianskej republike. # Voľný pohyb tovaru. # Vec C-177/89.


title: Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) z 20. septembra 2007.#Benetton Group SpA proti G-Star International BV.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Hoge Raad der Nederlanden - Holandsko.#Ochranné známky - Smernica 89/104/EHS - Článok 3 ods. 1 písm. e) tretia zarážka a ods. 3 - Označenie - Tvar, ktorý dodáva tovaru podstatnú hodnotu - Používanie - Reklamné kampane - Atraktívnosť tvaru nadobudnutá pred podaním prihlášky ochrannej známky v dôsledku jeho všeobecnej známosti ako rozlišujúceho označenia.#Vec C-371/06.

text:
      Vec C‑371/06
      Benetton Group SpA
      proti
      G-Star International BV
      (návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný
      Hoge Raad der Nederlanden)
      „Ochranné známky – Smernica 89/104/EHS – Článok 3 ods. 1 písm. e) tretia zarážka a článok 3 ods. 3 – Označenie – Tvar, ktorý dodáva tovaru podstatnú hodnotu – Používanie – Reklamné kampane – Atraktívnosť tvaru nadobudnutá pred podaním prihlášky ochrannej známky v dôsledku jeho všeobecnej známosti ako rozlišujúceho
         označenia“

      Abstrakt rozsudku
      Aproximácia právnych predpisov – Ochranné známky – Smernica 89/104 – Zamietnutie zápisu alebo neplatnosť – Označenie vytvorené
            tvarom tovaru, ktorý dodáva tovaru podstatnú hodnotu
      [Smernica Rady 89/104, článok 3 ods. 1 písm. e) a článok 3 ods. 3]
      Článok 3 ods. 1 písm. e) tretia zarážka smernice 89/104 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných
         známok sa má vykladať v tom zmysle, že tvar tovaru, ktorý dodáva tovaru podstatnú hodnotu, nemôže byť ochrannou známkou podľa
         článku 3 ods. 3 tejto smernice, ak pred podaním prihlášky ochrannej známky tento tvar získal atraktívnosť z dôvodu svojej
         všeobecnej známosti ako rozlišovacie označenie v nadväznosti na reklamné kampane propagujúce špecifické znaky dotknutého tovaru.

      (pozri bod 28 a výrok)

ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (šiesta komora)
      z 20. septembra 2007 (*)

      „Ochranné známky – Smernica 89/104/EHS – Článok 3 ods. 1 písm. e) tretia zarážka a článok 3 ods. 3 – Označenie – Tvar, ktorý dodáva tovaru podstatnú hodnotu – Používanie – Reklamné kampane – Atraktívnosť tvaru nadobudnutá pred podaním prihlášky ochrannej známky v dôsledku jeho všeobecnej známosti ako rozlišujúceho
         označenia“

      Vo veci C‑371/06,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Hoge Raad der Nederlanden
         (Holandsko) z 8. septembra 2006 a doručený Súdnemu dvoru 12. septembra 2006, ktorý súvisí s konaním:

      Benetton Group SpA
      proti
      G‑Star International BV,
      SÚDNY DVOR (šiesta komora),
      v zložení: predseda šiestej komory P. Kūris, sudcovia K. Schiemann a L. Bay Larsen (spravodajca),
      generálny advokát: D. Ruiz‑Jarabo Colomer,
      tajomník: R. Grass,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        Benetton Group SpA, v zastúpení: N. W. Mulder, advocaat,
      –        G‑Star International BV, v zastúpení: G. van der Wal, advocaat,
      –        talianska vláda, v zastúpení: I. M. Braguglia, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci S. Fiorentino, avvocato dello Stato,
      –        Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: W. Wils, splnomocnený zástupca,
      so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 3 ods. 1 písm. e) tretej zarážky prvej smernice Rady 89/104/EHS
         z 21. decembra 1988 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok (Ú. v. ES L 40, 1989, s. 1;
         Mim. vyd. 17/001, s. 92; ďalej len „smernica“).

      2        Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou Benetton Group SpA (ďalej len „Benetton“) a spoločnosťou G‑Star International
         BV (ďalej len „G‑Star“), ktorého predmetom je oblečenie uvádzané na trh spoločnosťou Benetton, ktorého tvar koliduje s dvoma
         zapísanými tvarovými ochrannými známkami spoločnosti G‑Star.

       Právny rámec
       Právo Spoločenstva
      3        Článok 2 smernice nazvaný „Označenia, ktoré môžu tvoriť ochrannú známku“, stanovuje:

      „Ochranná známka sa môže skladať z akéhokoľvek označenia, ktoré sa dá vyjadriť graficky. Predovšetkým sú to slová, vrátane
         mien osôb, vzory, písmená, číslovky, tvar tovaru alebo jeho obalu, za predpokladu, že tieto označenia sú spôsobilé rozlíšiť
         tovar alebo služby jedného podniku od tovaru alebo služieb iného podniku.“

      4        Článok 3 smernice nazvaný „Dôvody pre zamietnutie alebo neplatnosť“ uvádza:

      „1.      Do registra nebudú zapísané, alebo ak už sú zapísané, musia byť vyhlásené za neplatné:
      a)      označenia, ktoré nemôžu tvoriť ochrannú známku;
      b)      ochranné známky, ktoré nemajú žiadnu rozlišovaciu spôsobilosť;
      c)      ochranné známky, ktoré sú tvorené výlučne z označení alebo značiek, ktoré môžu v obchode slúžiť na označenie druhu, kvality,
         množstva, účelu, hodnoty, zemepisného pôvodu alebo času výroby tovaru alebo poskytnutia služby, alebo iných vlastností tovaru
         alebo služieb;

      d)      ochranné známky, ktoré sa skladajú výlučne z označení alebo značiek, ktoré sa stali obvyklými v bežnom jazyku alebo v poctivých
         a ustálených obchodných zvyklostiach;

      e)      označenia, ktoré sa skladajú výlučne z týchto prvkov:
      –        tvar, ktorý vyplýva z povahy samotného tovaru, alebo
      –        tvar tovaru, ktorý je nevyhnutný na dosiahnutie technického výsledku, alebo
      –        tvar, ktorý dodáva tovaru podstatnú hodnotu;
      …
      3.      Prihláška ochrannej známky nebude zamietnutá alebo vyhlásená za neplatnú na základe odseku 1 písm. b), c) alebo d), ak táto
         ochranná známka nadobudla ešte pred dňom podania prihlášky na základe svojho používania rozlišovaciu spôsobilosť. Okrem toho
         môže každý členský štát ustanoviť, že toto ustanovenie sa vzťahuje aj na prípad, keď ochranná známka získala túto svoju rozlišovaciu
         spôsobilosť po dátume podania prihlášky alebo po dátume zápisu.

      …“
       Vnútroštátne právo
      5        Článok 1 jednotného zákona Beneluxu o ochranných známkach z 19. marca 1962 (Trb. 1962, 58) v znení platnom v čase, keď nastali
         rozhodujúce skutočnosti v spore vo veci samej, stanovuje:

      „Za individuálne ochranné známky sa považujú pomenovania, vzory, znaky, pečate, písmená, čísla, tvary tovarov alebo balení
         a všetky ostatné označenia slúžiace na odlíšenie tovarov určitého podniku.

      Za ochranné známky však nemožno považovať tvary, ktoré vyplývajú z povahy samotného tovaru, ovplyvňujú podstatnú hodnotu tovaru
         alebo vedú k priemyselným výsledkom.“

       Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
      6        Spoločnosť G‑Star navrhuje, vyrába a uvádza na trh pod rovnakou ochrannou známkou oblečenie, a to najmä rifle.

      7        Táto spoločnosť je majiteľom dvoch tvarových ochranných zámok pre výrobky triedy 25 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom
         triedení výrobkov a služieb pre zápis známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení, a to pre oblečenie. Tieto dve
         ochranné známky boli zapísané 7. augusta 1997 a 24. novembra 1999.

      8        Ochrana požadovaná pre každú z týchto ochranných známok bola založená na nasledujúcich rozlišovacích znakoch:

      –        švíky šikmo vedené od bokov k rozkroku, kolenné chrániče, sedlo na vnútornej strane nohavíc, stehy horizontálne vedené na
         zadnej strane vo výške kolien, pás kontrastnej farby alebo inej látky na zadnej strane spodnej časti nohavíc, kombinované,

      –        švíky, stehy a strihy mierne vypchatých kolenných chráničov nohavíc.
      9        Spoločnosť Benetton prevádzkuje komerčné textilné podniky. Svoje výrobky predáva v Holandsku prostredníctvom distribučného
         systému franchising.

      10      Dňa 25. mája 2000 podala spoločnosť G‑Star na Rechtbank te Amsterdam žalobu proti spoločnosti Benetton, v ktorej namieta voči
         výrobe, uvádzaniu na trh a distribuovaniu nohavíc značky Benetton v Holandsku. Na podporu svojej žaloby spoločnosť G‑Star
         uviedla, že výrobou a uvádzaním nohavíc tvorených najmä oválnymi kolennými chráničmi a dvoma švíkmi šikmo vedenými od bokov
         k rozkroku na trh tento podnik v lete 1999 porušil jej práva z ochrannej známky týkajúce sa nohavíc modelu Elwood.

      11      Spoločnosť Benetton túto žalobu spochybnila a prostredníctvom vzájomného návrhu navrhla vyhlásiť zapísané ochranné známky
         za neplatné na základe článku 1 druhého odseku jednotného zákona Beneluxu o ochranných známkach z dôvodu, že dotknuté tvary
         svojou krásou alebo originalitou vo veľkej miere určujú trhovú hodnotu tovarov.

      12      Prvostupňový súd zamietol žalobu G‑Star opierajúcu sa o porušenie jej práv z ochrannej známky, ako aj vzájomný návrh, ktorý
         podala spoločnosť Benetton.

      13      Obidvaja účastníci konania podali odvolanie na Gerechtshof te Amsterdam, ktorý vyhovel odvolaniu spoločnosti G‑Star a zamietol
         návrh na vyhlásenie neplatnosti, ktorý podala spoločnosť Benetton.

      14      Gerechtshof te Amsterdam rozhodol, že Rechtbank správne usúdil, že nohavice Elwood zaznamenali veľký komerčný úspech, že spoločnosť
         G‑Star uskutočnila masívne reklamné kampane zamerané na to, aby tieto nohavice získali špecifické znaky všeobecne známeho
         tovaru spoločnosti G‑Star, a že v dôsledku toho dobré meno nohavíc Elwood vo veľkej miere nevyplýva ani tak z estetickej atraktívnosti
         tvaru, ale skôr zo všeobecnej známosti atraktívnej ochrannej známky.

      15      Gerechtshof te Amsterdam zdôraznil, že spoločnosť G‑Star prostredníctvom uskutočnenej masívnej reklamy výrazne upútala pozornosť
         na rozlišovacie znaky nohavíc a kolenných chráničov.

      16      Spoločnosť Benetton podala kasačnú sťažnosť na Hoge Raad der Nederlanden, v ktorej spochybňuje toto posúdenie Gerechtshof.

      17      Hoge Raad poukázal na to, že kľúčovou myšlienkou v napadnutom odôvodnení rozhodnutia Gerechtshof je konštatovanie, že vylúčenie
         zápisu zakotvené v článku 3 ods. 1 písm. e) tretej zarážke smernice nemusí brániť platnosti zápisu ochrannej známky v prípade,
         ak v určitom okamihu pred podaním prihlášky ochrannej známky bola atraktívnosť tvaru odvodená od atraktívnosti súvisiacej
         so všeobecnou známosťou tvaru ako ochrannej známky.

      18      Hoge Raad pripomína, že Súdny dvor vo svojom rozsudku z 18. júna 2002, Philips (C‑299/99, s. I‑5475), rozhodol, že podľa článku
         3 ods. 3 smernice označenia, ktoré nie je možné zapísať podľa článku 3 ods. 1 písm. e) tejto smernice, nemôžu ich používaním
         nadobudnúť rozlišovaciu spôsobilosť.

      19      Jednako sa však domnieva, že Súdny dvor nerozhodol o otázke, ktorá je sporná vo veci samej, ktorá sa nijako netýka rozlišovacej
         spôsobilosti namietaných ochranných známok.

      20      Za týchto okolností Hoge Raad der Nederlanden rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúce otázky:

      „1.      Má sa článok 3 ods. 1 písm. e) tretia zarážka [smernice] vykladať tak, že tam uvedený dôvod vylúčenia zápisu trvale bráni
         zápisu tvaru ako ochrannej známky, keď ide o taký tovar, pri ktorom jeho vzhľad a jeho tvar svojou krásou a originalitou výlučne
         alebo podstatne určujú jeho trhovú hodnotu, alebo takýto dôvod vylúčenia zápisu nie je relevantný, ak pred podaním prihlášky
         ochrannej známky atraktívnosť dotknutého tvaru pre verejnosť v prevažnej miere vyplývala z jeho všeobecnej známosti ako rozlišovacieho
         znaku?

      2.      V prípade, ak prvá otázka bude zodpovedaná druhým navrhnutým spôsobom, v akom rozsahu musí atraktívnosť prevládať, aby už
         dôvod vylúčenia zápisu nebol relevantný?“

       O prejudiciálnych otázkach
       O prvej otázke
      21      Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 3 ods. 1 písm. e) tretia zarážka smernice má vykladať
         tak, že tvar tovaru, ktorý dodáva tovaru podstatnú hodnotu, môže byť predsa len ochrannou známkou v zmysle článku 3 ods. 3
         tejto smernice, ak pred podaním prihlášky ochrannej známky tento tvar nadobudol svoju atraktivitu z dôvodu všeobecnej známosti
         ako rozlišovacieho označenia, v nadväznosti na reklamné kampane propagujúce špecifické znaky dotknutého tovaru.

      22      Táto otázka sa teda týka prípadu, v ktorom označenie, predstavované na počiatku výlučne tvarom podstatne určujúcim trhovú
         hodnotu tovaru, následne a pred podaním prihlášky ochrannej známky získalo všeobecnú známosť v nadväznosti na reklamné kampane,
         to znamená v dôsledku jeho používania.

      23      Touto otázkou sa vnútroštátny súd opätovne za použitia odlišných výrazov pýta, či použitie označenia uvedeného v článku 3
         ods. 1 písm. e) tretej zarážke smernice pred podaním prihlášky ochrannej známky umožňuje jeho zápis ako ochrannej známky alebo
         či bráni vyhláseniu jeho neplatnosti, ak označenie bolo zapísané.

      24      V tejto súvislosti je potrebné na úvod konštatovať, že článok 3 ods. 3 smernice sa spája s výrazom „rozlišovacia spôsobilosť
         označenia“ v zmysle článku 2 smernice. Znenie článku 3 ods. 3 totiž umožňuje zápis alebo platnosť ochranných známok uvedených
         v odseku 1 písm. b), c) alebo d) tohto článku v dôsledku používania, ak na základe používania ochranná známka „nadobudla rozlišovaciu
         spôsobilosť“.

      25      Okrem toho je potrebné konštatovať, že článok 3 ods. 3 smernice na účely určenia rozsahu výnimky, ktorú zakotvuje, neodkazuje
         na označenia uvedené v odseku 1 písm. e) tohto článku.

      26      Napokon je potrebné pripomenúť, že Súdny dvor v už citovanom rozsudku Philips rozhodol, že:

      –        ak tvar nebude zapísaný na základe článku 3 ods. 1 písm. e) smernice, potom ho už vonkoncom nemožno zapísať na základe odseku
         3 tohto článku (bod 57),

      –        označenie, ktoré nebude zapísané na základe článku 3 ods. 1 písm. e), nemôže nikdy svojím používaním nadobudnúť rozlišovaciu
         spôsobilosť na účely článku 3 ods. 3 (bod 75),

      –        článok 3 ods. 1 písm. e) uvádza niektoré označenia, ktoré nemôžu byť ochrannými známkami a pri ktorých je od začiatku vylúčené,
         aby označenie tvorené výlučne tvarom tovaru bolo zapísané, a teda ak čo len jedno z kritérií spomenutých v tomto ustanovení
         je splnené, označenie tvorené výlučne tvarom tovaru nemôže byť zapísané ako ochranná známka (bod 76).

      27      Z toho vyplýva, že v prípade, akým je prípad opísaný vnútroštátnym súdom, používanie označenia uvedeného v článku 3 ods. 1
         písm. e) smernice prostredníctvom reklamných kampaní neumožňuje uplatnenie článku 3 ods. 3 smernice na toto označenie.

      28      Preto je na prvú otázku potrebné odpovedať tak, že článok 3 ods. 1 písm. e) tretia zarážka smernice sa má vykladať v tom zmysle,
         že tvar tovaru, ktorý dodáva tovaru podstatnú hodnotu, nemôže byť ochrannou známkou podľa článku 3 ods. 3 tejto smernice,
         ak pred podaním prihlášky ochrannej známky tento tvar nadobudol atraktívnosť z dôvodu svojej všeobecnej známosti ako rozlišovacie
         označenie v nadväznosti na reklamné kampane propagujúce špecifické znaky dotknutého tovaru.

       O druhej otázke
      29      Vzhľadom na odpoveď na prvú otázku nie je potrebné odpovedať na druhú otázku.

       O trovách
      30      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (šiesta komora) rozhodol takto:
      Článok 3 ods. 1 písm. e) tretia zarážka prvej smernice Rady 89/104/EHS z 21. decembra 1988 o aproximácii právnych predpisov
            členských štátov v oblasti ochranných známok sa má vykladať v tom zmysle, že tvar tovaru, ktorý dodáva tovaru podstatnú hodnotu,
            nemôže byť ochrannou známkou podľa článku 3 ods. 3 tejto smernice, ak pred podaním prihlášky ochrannej známky tento tvar získal
            atraktívnosť z dôvodu svojej všeobecnej známosti ako rozlišovacie označenie v nadväznosti na reklamné kampane propagujúce
            špecifické znaky dotknutého tovaru.
      Podpisy
      * Jazyk konania: holandčina.


Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) z 12. júna 1997. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Spolkovej republike Nemecko. # Nesplnenie povinnosti členským štátom. # Vec C-138/96.