title: Vec T-392/11: Žaloba podaná 22. júla 2011 — Iran Transfo/Rada

text:
               1.10.2011

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 290/9

         Žaloba podaná 22. júla 2011 — Iran Transfo/Rada
   (Vec T-392/11)
   2011/C 290/13
   Jazyk konania: nemčina

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Iran Transfo (Teherán, Irán) (v zastúpení: K. Kleinschmidt, advokát)

      Žalovaná: Rada Európskej únie

      Návrhy

   Žalobkyňa navrhuje:

               —

               zrušiť rozhodnutie Rady 2011/299/SZBP z 23. mája 2011, ktorým sa mení a dopĺňa rozhodnutie 2010/413/SZBP o reštriktívnych opatreniach voči Iránu, v rozsahu, v ktorom sa týka žalobkyne,

               —

               vydať opatrenie na zabezpečenie priebehu konania podľa článku 64 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu, ktorým bude žalovanej uložená povinnosť predložiť všetky dokumenty súvisiace s napadnutým rozhodnutím v rozsahu, v ktorom sa týkajú žalobkyne,

               —

               zaviazať žalovanú na náhradu trov konania.

      Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

   Na podporu svojej žaloby žalobkyňa uvádza štyri žalobné dôvody.

               1.

               Prvý žalobný dôvod založený na porušení základných práv zaručených Chartou základných práv Európskej únie
               Základné práva žalobkyne, ktoré jej zaručuje Charta základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta základných práv“), boli porušené. V článku 16 Charty základných práv je zakotvená sloboda podnikania a v jej článku 17 právo užívať svoj majetok oprávnene nadobudnutý v Európskej únii a najmä s ním nakladať. Články 20 a 21 Charty základných práv zaručujú žalobkyni rovnosť pred zákonom a zákaz diskriminácie.
               Napadnutým rozhodnutím je žalobkyňa vylúčená z hospodárskeho života v Európskej únii. Tým je ohrozená jej ekonomická existencia. Žalobkyňa je odkázaná na dodávky z hospodárskeho priestoru Európskej únie.
               Neexistuje verejný záujem na obmedzení slobody podnikania žalobkyne, jej vlastníckeho práva, rovnosti pred zákonom a zákazu diskriminácie. Predovšetkým nenastali okolnosti, ktoré by dostatočne odôvodňovali rozhodnutie žalovanej a s tým spojený zásah do základných práv žalobkyne. Žalobkyňa sa predovšetkým nijako nezúčastňuje na činnostiach v jadrovej oblasti citlivých z hľadiska šírenia jadrových zbraní ani na vývoji nosičov jadrových zbraní.

               2.

               Druhý žalobný dôvod založený na zjavne nesprávnom posúdeniu skutočností, o ktoré sa rozhodnutie opiera.
               Zjavne došlo k nesprávnemu posúdeniu skutočností, o ktoré sa rozhodnutie žalovanej opiera. Žalobkyňa sa nezúčastňuje na činnostiach v jadrovej oblasti citlivých z hľadiska šírenia jadrových zbraní ani na vývoji nosičov jadrových zbraní.

               3.

               Tretí žalobný dôvod založený na porušení zásady proporcionality
               Žalovaná svojim rozhodnutím nerešpektovala zásadu proporcionality. Žalobkyňa pravdaže nemôže vylúčiť to, že výrobca energie, voči ktorému je dodávateľkou, predal v rozpore so zmluvou a bez jej vedomia transformátory Iránskemu úradu pre atómovú energiu. Iránsky úrad pre atómovú energiu by si však mohol príslušné transformátory zadovážiť bez väčších problémov aj inde na svetovom trhu alebo na trhu Európskej únie. Dotknuté transformátory stredného napätia sú predávané všetkými známymi výrobcami generátorov na celom svete, vrátane Iránu. Okrem toho je veľmi rozvinutý svetový trh s použitými transformátormi, ktoré zodpovedajú výrobným znakom transformátorov, ktoré vyrába žalobkyňa.

               4.

               Štvrtý žalobný dôvod založený na porušení práva byť vypočutý
               Došlo k porušeniu práva byť vypočutý. Odôvodnenie obsiahnuté v bode 16 prílohy I napadnutého rozhodnutia nie je pre žalobkyňu zrozumiteľné a nijaké zrozumiteľné odôvodnenie nebolo žalobkyni oznámené ani osobitne, napr. od žalovanej, čím bolo porušené jej právo na obranu a jej právo na účinnú súdnu ochranu.


title: Vec C-218/06: Žaloba podaná  12. mája 2006  – Komisia Európskych spoločenstiev/Luxemburské veľkovojvodstvo

text:
               15.7.2006

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 165/19

         Žaloba podaná 12. mája 2006 – Komisia Európskych spoločenstiev/Luxemburské veľkovojvodstvo
   (Vec C-218/06)
   (2006/C 165/34)
   Jazyk konania: francúzština
   Účastníci konania

      Žalobkyňa: Komisia Európskych spoločenstiev (v zastúpení: D. Maidani, splnomocnený zástupca)

      Žalovaný: Luxemburské veľkovojvodstvo
   Návrhy žalobkyne

               —

               určiť, že neprijatím v stanovenej lehote všetkých potrebných zákonov, právnych predpisov a iných správnych opatrení na dosiahnutie súladu so smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2002/87/ES zo 16. decembra 2002 o doplnkovom dohľade nad úverovými inštitúciami, poisťovňami a investičnými spoločnosťami vo finančnom konglomeráte, ktorou sa menia a dopĺňajú smernice Rady 73/239/EHS, 79/267/EHS, 92/49/EHS, 92/96/EHS, 93/6/EHS a 93/22/EHS a smernice Európskeho parlamentu a Rady 98/78/ES a 2000/12/ES (1) a v každom prípade neoznámením týchto predpisov Komisii, si Luxemburské veľkovojvodstvo nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z tejto smernice,

               —

               zaviazať Luxemburské veľkovojvodstvo na náhradu trov konania.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia
   Lehota na prebratie smernice uplynula 11. augusta 2004.

      (1)  Ú. v. ES L 35, s. 1; Mim. vyd. 06/004, s. 340.


title: Vec T-329/07: Žaloba podaná 3. septembra 2007 – UPS Europe a UPS Deutschland/Komisia

text:
               20.10.2007

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 247/39

         Žaloba podaná 3. septembra 2007 – UPS Europe a UPS Deutschland/Komisia
   (Vec T-329/07)
   (2007/C 247/65)
   Jazyk konania: angličtina
   Účastníci konania

      Žalobcovia: UPS Europe NV/SA (Brusel, Belgicko) a UPS Deutschland Inc. & Co. OHG (Neuss, Nemecko) (v zastúpení: T. Ottervanger a E. Henny, advokáti)

      Žalovaná: Komisia Európskych spoločenstiev
   Návrhy žalobcov

               —

               určiť, že Komisia v zmysle článku 232 ES nekonala, keďže nevyjadria svoje stanovisko, v súvislosti so sťažnosťou žalobcov, ktorá bola Komisii doručená 11. mája 2004,

               —

               zaviazať Komisiu na náhradu trov konania.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia
   Žalobcovia tvrdia, že Komisia sa dopustila nečinnosti tým, že po tom, ako bola vyzvaná v zmysle článku 232 ES, nevyjadrila svoje stanovisko k sťažnosti žalobcov doručenej Komisii 11. mája 2004 a týkajúcej sa nezákonnej štátnej pomoci, ktorá bola údajne poskytnutá Deutsche Post zo strany Nemecka okrem iného vo forme štátnych záruk, príspevkov do dôchodkového fondu Deutsche Post a výnimkami z rôznych zákonných povinností.
   Na podporu svojej žaloby žalobcovia uvádzajú, že Komisia je povinná uskutočniť dôkladné a nestranné preskúmanie doručenej sťažnosti, a to predovšetkým vo svetle jej výlučnej právomoci posúdiť súlad opatrení pomoci so spoločným trhom.
   Žalobcovia ďalej tvrdia, že článok 232 ES sa musí vykladať v tom zmysle, že jednotlivcom alebo podnikom umožňuje proti inštitúcii podať žalobu na nečinnosť z dôvodu neprijatia opatrení, ktoré by sa ich priamo a osobne týkali, aj keď nie sú ich potenciálnymi adresátmi.
   Napokon žalobcovia uvádzajú, že opatrenia, ktoré Komisia neprijala, môžu byť považované za opatrenia, ktoré sa priamo a osobne týkajú žalobcov ako konkurujúcich podnikov Deutsche Post.


title: Vec C-82/15 P: Rozsudok Súdneho dvora (ôsma komora) z 3. decembra 2015 – PP Nature-Balance Lizenz GmbH/Európska komisia (Odvolanie — Lieky na humánne použitie — Smernica 2001/83/ES — Články 31 a 116 — Rozhodnutie Komisie, ktorým sa nariaďuje členským štátom stiahnutie alebo zmena a doplnenie vnútroštátnych povolení na uvedenie na trh liekov na humánne použitie obsahujúcich účinnú látku „tolperizón“)

text:
               1.2.2016

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 38/11

         Rozsudok Súdneho dvora (ôsma komora) z 3. decembra 2015 – PP Nature-Balance Lizenz GmbH/Európska komisia
   (Vec C-82/15 P) (1)

   ((Odvolanie - Lieky na humánne použitie - Smernica 2001/83/ES - Články 31 a 116 - Rozhodnutie Komisie, ktorým sa nariaďuje členským štátom stiahnutie alebo zmena a doplnenie vnútroštátnych povolení na uvedenie na trh liekov na humánne použitie obsahujúcich účinnú látku „tolperizón“))
   (2016/C 038/14)
   Jazyk konania: nemčina

      Účastníci konania

      Odvolateľka: PP Nature-Balance Lizenz GmbH (v zastúpení: M. Ambrosius, Rechtsanwalt)

      Ďalší účastník konania: Európska komisia (v zastúpení: B.-R. Killmann, A. Sipos a M. Šimerdová, splnomocnení zástupcovia)

      Výrok rozsudku

               1.

               Odvolanie sa zamieta.

               2.

               PP Nature-Balance Lizenz GmbH je povinná nahradiť trovy konania.

      (1)  Ú. v. EÚ C 127, 20.4.2015.


title: Vec T-303/05: Rozsudok Súdu prvého stupňa z  8. septembra 2009 — AceaElectrabel/Komisia ( Štátna pomoc — Odvetvie energetiky — Investičná pomoc na výstavbu mestskej vykurovacej siete — Rozhodnutie, ktorým sa pomoc vyhlasuje za zlučiteľnú so spoločným trhom — Povinnosť podniku, ktorý je príjemcom predbežne uhradiť predchádzajúcu pomoc, ktorá bola vyhlásená za protiprávnu a nezlúčiteľnú — Pojem hospodárskej jednotky )

text:
               24.10.2009

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 256/21

         Rozsudok Súdu prvého stupňa z 8. septembra 2009 — AceaElectrabel/Komisia
   (Vec T-303/05) (1)

   („Štátna pomoc - Odvetvie energetiky - Investičná pomoc na výstavbu mestskej vykurovacej siete - Rozhodnutie, ktorým sa pomoc vyhlasuje za zlučiteľnú so spoločným trhom - Povinnosť podniku, ktorý je príjemcom predbežne uhradiť predchádzajúcu pomoc, ktorá bola vyhlásená za protiprávnu a nezlúčiteľnú - Pojem hospodárskej jednotky“)
   2009/C 256/37
   Jazyk konania: taliančina

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: AceaElectrabel Produzione SpA (v zastúpení: L. Radicati di Brozolo, M. Merola, C. Bazoli a F. D’Alessandri, advokáti)

      Žalovaná: Komisia Európskych spoločenstiev (v zastúpení: V. Di Bucci a E. Righini, splnomocnení zástupcovia)

      Vedľajší účastník, ktorý v konaní podporuje žalobkyňu: Electrabel (v zastúpení: L. Radicati di Brozolo, M. Merola a C. Bazoli, advokáti)

      Predmet veci

   Návrh na zrušenie rozhodnutia Komisie 2006/598/ES zo 16. marca 2005, ktoré sa týka štátnej pomoci, ktorú Taliansko — región Lazio — zamýšľa vykonať s cieľom zníženia emisie skleníkových plynov (Ú. v. EÚ 2006, L 244, s. 8)

      Výrok rozsudku

               1.

               Žaloba sa zamieta.

               2.

               AceaElectrabel Produzione SpA je povinná nahradiť trovy konania s výnimkou trov konania uvedených v bode 3 nižšie.

               3.

               Z dôvodu vedľajšieho účastníctva, Electrabel znáša svoje vlastné trovy konania, ako aj trovy konania, ktoré vznikli Komisii.

      (1)  Ú. v. EÚ C 257, 15.10.2005.


title: Vec C-380/17: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podala Raad van State (Holandsko) 26. júna 2017 – Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie, K, B,/H.Y., Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

text:
               11.9.2017

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 300/18

         Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podala Raad van State (Holandsko) 26. júna 2017 – Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie, K, B,/H.Y., Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
   (Vec C-380/17)
   (2017/C 300/22)
   Jazyk konania: holandčina

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Raad van State

      Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Odvolatelia: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie, K, B

      Ďalší účastníci konania: H. Y., Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

      Prejudiciálne otázky

               1.

               Má Súdny dvor s ohľadom na článok 3 ods. 2 písm. c) smernice Rady 2003/86/ES z 22. septembra 2003 o práve na zlúčenie rodiny (Ú. v. EÚ L 251, 2003, s. 12; Mim. vyd. 19/006, s. 224) právomoc odpovedať na prejudiciálne otázky holandského súdu, ktoré sa týkajú výkladu ustanovení tejto smernice v právnom spore týkajúcom sa práva na pobyt rodinného príslušníka osoby s postavením doplnkovej ochrany, keď sa v holandskom práve vyhlásila priama a nepodmienená uplatniteľnosť tejto smernice na osoby s postavením doplnkovej ochrany?

               2.

               Bráni systém smernice Rady 2003/86/ES z 22. septembra 2003 o práve na zlúčenie rodiny (Ú. v. EÚ L 251, 2003, s. 12; Mim. vyd. 19/006, s. 224) takému vnútroštátnemu predpisu, aký je sporný v konaní vo veci samej, podľa ktorého možno žiadosť o zohľadnenie na účely zlúčenia rodiny podľa výhodnejších ustanovení kapitoly V zamietnuť iba preto, že sa nepodala v lehote uvedenej v článku 12 ods. 1 treťom pododseku?
               Je pri odpovedi na túto otázku relevantné, že v prípade nedodržania uvedenej lehoty možno podať žiadosť o zlúčenie rodiny – bez ohľadu na to, či sa predtým zamietla, alebo nie –, pri ktorej sa posúdi, či sú splnené požiadavky stanovené v článku 7 smernice 2003/86/ES, a zohľadnia sa záujmy a okolnosti uvedené v článku 5 ods. 5 a v článku 17?


title: Vec T-140/14: Žaloba podaná 28. februára 2014 – Bora Creations/ÚHVT (gel nails at home)

text:
               5.5.2014

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 135/56

         Žaloba podaná 28. februára 2014 – Bora Creations/ÚHVT (gel nails at home)
   (Vec T-140/14)
   2014/C 135/73
   Jazyk konania: nemčina

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Bora Creations, SL (Ceufa, Španielsko) (v zastúpení: R. Lange, G. Hild a E. Schalast, advokáti)

      Žalovaný: Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhy

   Žalobkyňa navrhuje:

               —

               zrušiť rozhodnutie prvého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) z 5. decembra 2013 vo veci R 450/2013-1,

               —

               zaviazať žalovaného na náhradu trov konania.

      Dôvody a hlavné tvrdenia

      Prihlasovaná ochranná známka Spoločenstva: slovná ochranná známka „gel nails at home“ pre tovary v triedach 3, 8, 11 a 21 – prihláška ochrannej známky Spoločenstva č. 11 331 634.

      Rozhodnutie prieskumového pracovníka: zamietnutie prihlášky.

      Rozhodnutie odvolacieho senátu: zamietnutie odvolania.

      Dôvody žaloby:

               —

               porušenie článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 207/2009,

               —

               porušenie článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009.


title: Vec T-513/14: Žaloba podaná 7. júla 2014 – GreenPack/ÚHVT (greenpack)

text:
               8.9.2014

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 303/48

         Žaloba podaná 7. júla 2014 – GreenPack/ÚHVT (greenpack)
   (Vec T-513/14)
   2014/C 303/56
   Jazyk konania: nemčina

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: GreenPack GmbH (Hennigsdorf, Nemecko) (v zastúpení: P. Ruess a A. Doepner-Thiele, Rechtsanwälte)

      Žalovaný: Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhy

   Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

               —

               zrušil rozhodnutie prvého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) z 29. apríla 2014 vo veci R 2324/2013-1,

               —

               zaviazal ÚHVT na náhradu trov konania.

      Dôvody a hlavné tvrdenia

      Prihlasovaná ochranná známka Spoločenstva: slovná ochranná známka „greenpack“ pre tovary zaradené do triedy 9 – prihláška ochrannej známky Spoločenstva č. 1 1 9 26  706.

      Rozhodnutie prieskumového pracovníka: zamietnutie prihlášky.

      Rozhodnutie odvolacieho senátu: zamietnutie odvolania.

      Dôvody žaloby:

               —

               porušenie článku 7 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 207/2009,

               —

               porušenie článku 7 ods. 1 písm. c) nariadenia č. 207/2009.


title: Vec C-341/14: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Raad van State (Holandsko) 14. júla 2014 – R.L. Trijber, podnikateľ konajúci pod názvom Amstelboats/College van burgemeester en wethouders van Amsterdam

text:
               29.9.2014

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 339/8

         Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Raad van State (Holandsko) 14. júla 2014 – R.L. Trijber, podnikateľ konajúci pod názvom Amstelboats/College van burgemeester en wethouders van Amsterdam
   (Vec C-341/14)
   2014/C 339/09
   Jazyk konania: holandčina

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Raad van State

      Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Žalobca: R.L. Trijber, podnikateľ konajúci pod názvom Amstelboats

      Žalovaný: College van burgemeester en wethouders van Amsterdam

      Prejudiciálne otázky

               1.

               Je preprava cestujúcich otvorenou šalupou na vnútrozemských vodných cestách Amsterdamu, najmä poskytovanie okružných plavieb za odplatu a prenájom na účely osláv, ako to je v prejednávanom prípade, považovaná za službu, na ktorú sa vzťahujú ustanovenia smernice Európskeho parlamentu a Rady 2006/123/ES z 12. decembra 2006 o službách na vnútornom trhu (Ú. v. EÚ L 376, s. 36), pri zohľadnení výnimky týkajúcej sa služby v oblasti dopravy podľa článku 2 ods. 2 písm. d) tejto smernice?

               2.

               V prípade kladnej odpovede na prvú otázku: Je kapitola III smernice [2006/123/ES] uplatniteľná v prípade čisto vnútroštátnych situácií alebo sa pri posúdení otázky, či je táto kapitola uplatniteľná, uplatňuje v čisto vnútroštátnych situáciách judikatúra Súdneho dvora týkajúca sa ustanovení Zmluvy o slobode usadiť sa a o voľnom pohybe služieb?

               3.

               Pokiaľ odpoveď na druhú otázku znie, že pri posúdení otázky, či je uplatniteľná kapitola III smernice [2006/123/ES], sa v čisto vnútroštátnych situáciách uplatňuje judikatúra Súdneho dvora týkajúca sa ustanovení Zmluvy o slobode usadiť sa a o slobodnom poskytovaní služieb:

                           a)

                           musia vnútroštátne súdy uplatniť ustanovenia kapitoly III smernice [2006/123/ES] v prípade, akým je prejednávaný prípad, v ktorom nejde o cezhraničné usadenie sa poskytovateľa služieb, ani o cezhraničnú ponuku služieb poskytovateľom, a ten sa aj napriek tomu odvoláva na tieto ustanovenia?

                           b)

                           má pre odpoveď na túto otázku význam skutočnosť, že služby sa budú poskytovať pravdepodobne najmä obyvateľom Holandska?

                           c)

                           treba na účely zodpovedania tejto otázky zistiť, či podniky usadené v iných členských štátov fakticky prejavili alebo prejavia záujem o poskytovanie tých istých alebo porovnateľných služieb?

               4.

               Vyplýva z článku 11 ods. 1 písm. b) III smernice [2006/123/ES], že v prípade, keď je počet povolení obmedzený zo závažných dôvodov týkajúcich sa verejného záujmu, musí byť obmedzené tiež trvanie povolení aj vzhľadom na cieľ tejto smernice, ktorým je zabezpečiť voľný prístup k trhu so službami, alebo to patrí do diskrečnej právomoci príslušného orgánu členského štátu?


title: Vec C-316/08: Uznesenie predsedu prvej komory Súdneho dvora z  23. februára 2010 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Corte suprema di cassazione — Taliansko) — Latex srl/Agenzia delle Entrate, Amministrazione dell’economia e delle Finanze

text:
               22.5.2010

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 134/28

         Uznesenie predsedu prvej komory Súdneho dvora z 23. februára 2010 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Corte suprema di cassazione — Taliansko) — Latex srl/Agenzia delle Entrate, Amministrazione dell’economia e delle Finanze
   (Vec C-316/08) (1)

   2010/C 134/44

      Jazyk konania: taliančina

   Predseda prvej komory dvora nariadil výmaz veci.

      (1)  Ú. v. EÚ C 260, 11.10.2008.


title: Vec T-158/11: Žaloba podaná 10. marca 2011 — Magnesitas de Rubián a i./Parlament a Rada

text:
               7.5.2011

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 139/25

         Žaloba podaná 10. marca 2011 — Magnesitas de Rubián a i./Parlament a Rada
   (Vec T-158/11)
   2011/C 139/48
   Jazyk konania: španielčina

      Účastníci konania

      Žalobkyne: Magnesitas de Rubián, SA (Incio, Španielsko), Magnesitas Navarras, SA (Zubiri, Španielsko), Ellinikoi Lefkolithoi Anonimos Metalleftiki Viomichaniki Naftiliaki kai Emporiki Etaireia (Atény, Grécko) (v zastúpení: H. Brokelmann, P. Martínez-Lage Sobredo, advokáti)

      Žalovaní: Európsky parlament, Rada Európskej únie

      Návrhy

   Predmetom tohto konania je zrušenie individuálneho rozhodnutia uvedeného v článku 13 ods. 7 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2010/75/EÚ z 24. novembra 2010 o priemyselných emisiách (Ú. v. EÚ L 334, s. 17) v rozsahu, v akom ukladá členským štátom dodržiavať závery o najlepších dostupných technikách uvedené pod číslom 3.5 „referenčného dokumentu o najlepších dostupných technikách v odvetviach výroby cementu, vápna a oxidu horečnatého“ (Ú. v. EÚ C 166, s. 5), pokiaľ ide o podmienky, za ktorých príslušné orgány vydávajú povolenie zariadeniam na výrobu oxidu horečnatého, na ktoré sa vzťahuje povolenie podľa uvedenej smernice.
   Žalobkyne navrhujú, aby Všeobecný súd:

               —

               zrušil napadnuté rozhodnutie,

               —

               subsidiárne, v prípade, že by nezrušil toto rozhodnutie v plnom rozsahu, pokiaľ ide o číslo 3.5 referenčného dokumentu, v každom prípade ho zrušil v rozsahu, v akom ide o číslo 3.5.5.4 uvedeného dokumentu, vrátane emisných hodnôt uvedených v tabuľke 3.11, ktorá sa v ňom nachádza, a

               —

               v každom prípade zaviazal Európsky parlament a Radu na náhradu trov konania.

      Dôvody a hlavné tvrdenia

   Žalobkyne na podporu svojej žaloby uvádzajú štyri žalobné dôvody.

               1.

               Prvý žalobný dôvod založený na nedostatku právomoci Európskej komisie.
               V tejto súvislosti tvrdia, že Európska komisia nemala právomoc na začlenenie výroby oxidu horečnatého do referenčného dokumentu.

               2.

               Druhý žalobný dôvod založený na porušení podstatných formálnych náležitostí, najmä na:

                           —

                           nedostatočnom informovaní žalobkýň o začatí postupu prípravy referenčného dokumentu, ktorej sa mohli zúčastniť až v neskoršom štádiu,

                           —

                           nezohľadnení „split views“ (rôznych názorov) žalobkýň v referenčnom dokumente,

                           —

                           nedodržaní lehoty stanovenej na analýzu konečného návrhu referenčného dokumentu.

               3.

               Tretí žalobný dôvod založený na porušení článku 1 smernice 2008/1/ES o integrovanej prevencii a kontrole znečisťovania životného prostredia.
               V tejto súvislosti tvrdia, že referenčný dokument porušuje cieľ stanovený v článku 1 vyššie uvedenej smernice, a síce ochranu životného prostredia ako celku, rovnako ako ho porušujú závery uvedené pod číslom 3.5 uvedeného dokumentu, ktorý napadnuté rozhodnutie vyhlasuje za záväzný.

               4.

               Štvrtý žalobný dôvod založený na porušení všeobecnej zásady rovnosti zaobchádzania, keďže napadnuté rozhodnutie zaobchádza rovnakým spôsobom s podnikmi, ktoré sa nachádzajú v rôznych situáciách.


title: Vec T-318/01: Rozsudok Súdu prvého stupňa z  11. júna 2009 — Othman/Rada a Komisia ( Spoločná zahraničná a bezpečnostná politika — Obmedzujúce opatrenia namierené proti osobám spojeným s Usámom bin Ládinom, sieťou Al-Káida a Talibanom — Zmrazenie finančných prostriedkov — Žaloba o neplatnosť — Prispôsobenie návrhov — Základné práva — Právo na ochranu vlastníckeho práva, právo byť vypočutý a právo na účinné súdne preskúmanie )

text:
               1.8.2009

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 180/37

         Rozsudok Súdu prvého stupňa z 11. júna 2009 — Othman/Rada a Komisia
   (Vec T-318/01) (1)

   („Spoločná zahraničná a bezpečnostná politika - Obmedzujúce opatrenia namierené proti osobám spojeným s Usámom bin Ládinom, sieťou Al-Káida a Talibanom - Zmrazenie finančných prostriedkov - Žaloba o neplatnosť - Prispôsobenie návrhov - Základné práva - Právo na ochranu vlastníckeho práva, právo byť vypočutý a právo na účinné súdne preskúmanie“)
   2009/C 180/66
   Jazyk konania: angličtina

      Účastníci konania

      Žalobca: Omar Mohammed Othman (Londýn, Spojené kráľovstvo) (v zastúpení: pôvodne J. Walsh, barrister, F. Lindsley a S. Woodhouse, solicitors, neskôr S. Cox, barrister, a H. Miller, solicitor)

      Žalované: Rada Európskej únie (v zastúpení: pôvodne M. Vitsentzatos a M. Bishop, neskôr M. Bishop a E. Finnegan, splnomocnení zástupcovia) a Komisia Európskych spoločenstiev (v zastúpení: pôvodne A. van Solinge a C. Brown, neskôr E. Paasivirta a P. Aalto, splnomocnení zástupcovia)

      Vedľajší účastník, ktorý v konaní podporuje žalované: Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska (v zastúpení: pôvodne J. Collins, neskôr C. Gibbs a E. O’Neill a napokon I. Rao, splnomocnené zástupkyne, za právnej pomoci pôvodne S. Moore, neskôr M. Hoskins, barristers)

      Predmet veci

   Pôvodne návrh na zrušenie na jednej strane nariadenia Rady (ES) č. 467/2001 zo 6. marca 2001, ktorým sa zakazuje vývoz určitého tovaru a služieb do Afganistanu, posilňuje zákaz letov a rozširuje zmrazenie finančných prostriedkov a ďalších finančných zdrojov vo vzťahu k Talibanu v Afganistane a ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 337/2000 (Ú. v. ES L 67, s. 1), a na druhej strane nariadenia Komisie (ES) č. 2062/2001 z 19. októbra 2001, ktorým sa tretíkrát mení a dopĺňa nariadenie č. 467/2001 (Ú. v. ES L 277, s. 25), a neskôr návrh na zrušenie nariadenia Rady (ES) č. 881/2002 z 27. mája 2002, ktoré ukladá niektoré špecifické obmedzujúce opatrenia namierené proti niektorým osobám spojeným s Usámom bin Ládinom, sieťou Al-Qaida a Talibanom a ruší nariadenie Rady (ES) č. 467/2001 (Ú. v. ES L 139, s. 9; Mim. vyd. 18/001, s. 294), v rozsahu, v akom sa tieto akty týkajú žalobcu

      Výrok rozsudku

               1.

               O návrhoch na zrušenie nariadenia Rady (ES) č. 467/2001 zo 6. marca 2001, ktorým sa zakazuje vývoz určitého tovaru a služieb do Afganistanu, posilňuje zákaz letov a rozširuje zmrazenie finančných prostriedkov a ďalších finančných zdrojov vo vzťahu k Talibanu v Afganistane a ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 337/2000 a nariadenie Komisie (ES) č. 2062/2001 z 19. októbra 2001, ktorým sa tretíkrát mení a dopĺňa nariadenie č. 467/2001, už nie je potrebné rozhodovať.

               2.

               Nariadenie Rady (ES) č. 881/2002 z 27. mája 2002, ktoré ukladá niektoré špecifické obmedzujúce opatrenia namierené proti niektorým osobám spojeným s Usámom bin Ládinom, sieťou Al-Qaida a Talibanom a ruší nariadenie č. 467/2001, sa zrušuje v rozsahu, v akom sa týka Omara Mohammeda Othmana.

               3.

               Rada Európskej únie znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania pána Othmana, ako aj sumy, ktoré boli vopred zaplatené pokladnicou Súdu prvého stupňa z dôvodu právnej pomoci.

               4.

               Komisia Európskych spoločenstiev a Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska znášajú svoje vlastné trovy konania.

      (1)  Ú. v. EÚ C 68, 16.3.2002.


title: vec C-10/08: Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z  19. marca 2009 — Komisia Európskych spoločenstiev/Fínska republika (Zdanenie ojazdených motorových vozidiel dovezených z iných členských štátov vo Fínsku — Súlad vnútroštátnej právnej úpravy s článkom 90 prvým odsekom ES, šiestou smernicou o DPH a smernicou 2006/112/ES)

text:
               16.5.2009

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 113/9

         Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 19. marca 2009 — Komisia Európskych spoločenstiev/Fínska republika
   (vec C-10/08) (1)

   (Zdanenie ojazdených motorových vozidiel dovezených z iných členských štátov vo Fínsku - Súlad vnútroštátnej právnej úpravy s článkom 90 prvým odsekom ES, šiestou smernicou o DPH a smernicou 2006/112/ES)
   2009/C 113/17
   Jazyk konania: fínčina

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Komisia Európskych spoločenstiev (v zastúpení: I. Koskinen a D. Triantafyllou, splnomocnení zástupcovia)

      Žalovaná: Fínska republika (v zastúpení: J. Heliskoski, splnomocnený zástupca)

      Predmet veci

   Nesplnenie povinnosti členským štátom — Porušenie článku 90 ES a článku 17 ods. 1 a 2 šiestej smernice Rady 77/388/EHS zo 17. mája 1977 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu — spoločný systém dane z pridanej hodnoty: jednotný základ jej stanovenia (Ú. v. ES L 145, s. 1; Mim. vyd. 09/001, s. 23), teraz článkov 167 a 168 smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty (Ú. v. EÚ L 347, s. 1) — Vnútroštátna právna úprava stanovujúca daň z pridanej hodnoty vymeranú z dane z motorového vozidla a právo na odpočet zodpovedajúcej sumy z dane z pridanej hodnoty na vstupe — Uplatnenie rovnakej daňovej hodnoty na motorové vozidlá, ktoré majú menej ako tri mesiace a na nové motorové vozidlá — Uplatnenie amortizačnej sadzby 0,8 % mesačne na motorové vozidlá, ktoré majú menej ako šesť mesiacov z dôvodu neexistencie rovnakého druhu motorových vozidiel na vnútroštátnom trhu

      Výrok rozsudku

               1.

               Fínska republika si tým, že umožnila odpočet dane stanovenej v článku 5 zákona č. 1482/1994 o dani z motorových vozidiel [autoverolaki (1482/1994)] z 29. decembra 1994 od dane z pridanej hodnoty podľa článku 102 prvého odseku bodu 4 zákona č. 1501/1993 o dani z pridanej hodnoty [arvonlisäverolaki (1501/1993)] z 30. decembra 1993, nesplnila povinnosti, ktoré je vyplývajú z článku 90 prvého odseku ES, ako aj z článku 17 ods. 1 a 2 šiestej smernice Rady 77/388/EHS zo 17. mája 1977 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu — spoločný systém dane z pridanej hodnoty: jednotný základ jej stanovenia, prebratého v článkoch 167 a 168 smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty.

               2.

               Fínska republika si tým, že pri zdaňovaní motorových vozidiel použila rovnakú zdaniteľnú hodnotu pre motorové vozidlá, ktoré majú menej ako 3 mesiace a pre nové motorové vozidlá, nesplnila povinnosť, ktorá jej vyplýva z článku 90 prvého odseku ES.

               3.

               V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.

               4.

               Fínska republika znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť tri štvrtiny trov konania Komisie Európskych spoločenstiev.

               5.

               Komisia Európskych spoločenstiev znáša v zostávajúcej časti svoje vlastné trovy konania.

      (1)  Ú. v. EÚ C 79, 29.3.2008.


title: Vec C-132/09: Žaloba podaná 6. apríla 2009 — Komisia Európskych spoločenstiev/Belgické kráľovstvo

text:
               4.7.2009

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 153/21

         Žaloba podaná 6. apríla 2009 — Komisia Európskych spoločenstiev/Belgické kráľovstvo
   (Vec C-132/09)
   2009/C 153/39
   Jazyk konania: francúzština

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Komisia Európskych spoločenstiev (v zastúpení: B. Eggers a J.-P. Keppenne, splnomocnení zástupcovia)

      Žalovaný: Belgické kráľovstvo

      Návrhy žalobkyne

               —

               určiť, že Belgické kráľovstvo si tým, že odmietlo uhradiť finančné náklady na školské vybavenie a pomôcky pre európske školy, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z dohody o sídle z roku 1962, v spojení s článkom 10 ES,

               —

               zaviazať Belgické kráľovstvo na náhradu trov konania.

      Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

   Komisia uvádza porušenie dohody uzavretej v októbri roku 1962 medzi Najvyššou radou Európskych škôl a Belgickým kráľovstvom, ktoré súvisí s odmietnutím tohto členského štátu uhradiť náklady na školské vybavenie a pomôcky pre európske školy, ktoré majú sídlo na jeho území.
   Žalobkyňa na podporu svojej žaloby najprv uvádza, že z článku 6 druhého odseku Dohovoru o štatúte Európskych škôl z 21. júna 1994 (1) vyplýva, že každý členský štát musí zaobchádzať s európskymi školami ako so školskými zariadeniami, na ktoré sa uplatňuje jeho vnútroštátne verejné právo. Európske školy musia byť preto financované belgickými verejnými orgánmi a musí im byť poskytnuté rovnaké zaobchádzanie ako štátnym verejným školám, jednak pokiaľ ide o počiatočné zariadenie európskej školy v súvislosti s jej otvorením alebo rozšírením, ako aj, pokiaľ ide o každoročné náklady na údržbu a fungovanie týchto škôl. V tejto súvislosti nemôže byť komunitarizácia vyučovania v Belgicku dôvodom na odmietnutie financovania každoročných nákladov na fungovanie európskych škôl belgickými orgánmi, pretože z ustálenej judikatúry vyplýva, že členský štát sa nemôže vyhnúť povinnostiam, ku ktorým sa zviazal tým, že splnomocní na výkon tejto právomoci vnútroštátne verejné subjekty.
   Komisia v odpovedi na námietky belgických orgánov po druhé uvádza, že záver zo schôdze Najvyššej rady, ktorá sa uskutočnila v Karlsruhe v máji 1967, nijako nespochybňuje finančné povinnosti, ku ktorým sa tento členský štát zaviazal ako krajina sídla.
   Po prvé, Najvyššia rada v Karlsruhe vypracovala usmernenia pre vzorový protokol o súhlase s členskými štátmi, v ktorých majú európske školy svoje sídlo a vzhľadom na hierarchiu právnych noriem, v žiadnom prípade nemala právomoc meniť dohovor o sídle z roku 1962.
   V nadväznosti na to, „rozhodnutie“ z Karlsruhe nemožno vykladať ako „neskoršiu dohodu alebo neskoršiu prax strán“ v zmysle článku 31 ods. 3 písm. a) a b) Viedenského dohovoru o zmluvnom práve, pokiaľ ide o výklad dohody o sídle, za neexistencie neskorších ustálených aktov a vyhlásení, spochybňujúcich finančnú povinnosť stanovenú v dohode o sídle. Táto povinnosť uhradiť náklady spojené so školským vybavením a pomôckami pre európske školy je okrem toho potvrdená mnohými dokumentmi a financovaním uskutočneným v Belgicku po roku 1967.

      (1)  Ú. v. ES L 212, s. 3; Mim. vyd. 16/001, s. 16.


title: Rozsudok súdu z 29. júla 2016 vo veci E-25/15 – Dozorný úrad EZVO/Island (Nesplnenie povinnosti štátom EZVO – Štátna pomoc – článok 14 ods. 3 časti II protokolu 3 k Dohode o dozore a súde – Neúspešnosť vymáhania nezákonne poskytnutej pomoci)

text:
               6.4.2017

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 108/12

         ROZSUDOK SÚDU
   z 29. júla 2016
   vo veci E-25/15
   Dozorný úrad EZVO/Island
   (Nesplnenie povinnosti štátom EZVO – Štátna pomoc – článok 14 ods. 3 časti II protokolu 3 k Dohode o dozore a súde – Neúspešnosť vymáhania nezákonne poskytnutej pomoci)
   (2017/C 108/10)
   Vo veci E-25/15 Dozorný úrad EZVO/Island – ŽIADOSŤ o vyhlásenie, že Island tým, že v stanovenej lehote neprijal všetky potrebné opatrenia, aby príjemcovia vrátili štátnu pomoc vyhlásenú za nezlučiteľnú s fungovaním Dohody o Európskom hospodárskom priestore podľa článkov 2, 3, 4 a 5 rozhodnutia Dozorného úradu EZVO č. 404/14/COL z 8. októbra 2014 o programe investičných stimulov na Islande, tým, že v stanovenej lehote nezrušil všetky neuhradené platby uvedené v článku 7 tretej vete uvedeného rozhodnutia a tým, že v stanovenej lehote neposkytol Dozornému úradu EZVO informácie uvedené v článku 8 uvedeného rozhodnutia, si nesplnil svoje záväzky vyplývajúce z článku 14 ods. 3 časti II protokolu 3 k Dohode medzi štátmi EZVO o zriadení dozorného úradu a súdu a článkov 6, 7 a 8 rozhodnutia Dozorného orgánu EZVO č. 404/14/COL, súd EZVO v zložení Carl Baudenbacher, predseda, Per Christiansen (sudca spravodajca) a Páll Hreinsson, sudcovia, vyniesol 29. júla 2016 rozsudok, ktorého výroková časť znie takto:
   Súd EZVO týmto:

               1.

               vyhlasuje, že Island si nesplnil svoje záväzky vyplývajúce z časti II článku 14 ods. 3 protokolu 3 k Dohode medzi štátmi EZVO o zriadení dozorného orgánu a súdu a článkov 6, 7 a 8 rozhodnutia Dozorného úradu EZVO č. 404/14/COL z 8. októbra 2014 o programe investičných stimulov na Islande tým, že v stanovenej lehote neprijal všetky potrebné opatrenia, aby príjemcovia vrátili štátnu pomoc vyhlásenú za nezlučiteľnú s fungovaním Dohody o Európskom hospodárskom priestore v článkoch 3, 4 a 5 uvedeného rozhodnutia, nezrušil všetky neuhradené platby uvedené v článku 7 tretej vete uvedeného rozhodnutia a neposkytol Dozornému úradu EZVO informácie uvedené v článku 8 uvedeného rozhodnutia;

               2.

               nariaďuje Islandu uhradiť trovy tohto konania.


title: Vec T-288/11: Žaloba podaná 1. júna 2011 — Kieffer Omnitec/Komisia

text:
               27.8.2011

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 252/34

         Žaloba podaná 1. júna 2011 — Kieffer Omnitec/Komisia
   (Vec T-288/11)
   2011/C 252/79
   Jazyk konania: francúzština

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: A+P Kieffer Omnitec Sàrl (Luxemburg, Luxembursko) (v zastúpení: A. Delvaux a V. Bertrand, advokáti)

      Žalovaná: Európska komisia

      Návrhy

   Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

               —

               určil, že žaloba o neplatnosť je prípustná,

               —

               zrušil rozhodnutie, ktorým Európska komisia zamietla jej ponuku a zadala zákazku inému uchádzačovi, o ktorom bola žalobkyňa informovaná listom z 1. apríla 2011, doručeným 5. apríla,

               —

               zaviazal Európsku komisiu na náhradu trov konania.

      Dôvody a hlavné tvrdenia

   Prejednávanou žalobou sa navrhuje zrušenie rozhodnutia Komisie z 1. apríla 2011, ktorým zamietla ponuku predloženú žalobkyňou v rámci verejného obstarávania smerujúceho k uzatvoreniu zmluvy o údržbe zariadení HVAC (kúrenie, ventilácia, klimatizácia), automatických prístrojov protipožiarnej ochrany a hydrosanitárnych zariadení v budove Joseph Bech v Luxemburgu a zadala zákazku inému uchádzačovi (Ú. v. EÚ 2010/S 241-367523).
   Na podporu svojej žaloby uvádza žalobkyňa dva žalobné dôvody.

               1.

               Prvý žalobný dôvod je založený na porušení článku 89 ods. 1 a 2 a článku 92 finančného nariadenia, článku 135 ods. 1 a 5 vykonávacieho nariadenia a článku 49 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/18/ES z 31. marca 2004 o koordinácii postupov zadávania verejných zákaziek na práce, verejných zákaziek na dodávku tovaru a verejných zákaziek na služby (1), ako aj porušení zásady transparentnosti, rovnosti a proporcionality tým, že Európska komisia vyžaduje, aby uchádzač poskytol „certifikát ISO platný pre celý rozsah jej činností údržby vydaný certifikačným orgánom“. Žalobkyňa vytýka Európskej komisii, že neformulovala kritériá výberu jasne a presne, pretože v súťažných podkladoch neuviedla požadované číslo certifikátu ISO, že požadovala od uchádzačov certifikát ISO „pre celý rozsah jej činností údržby“ a nie iba pre predmetnú zákazku a nakoniec, že neumožnila uchádzačom preukázať, že ponúkajú úroveň kvality porovnateľnú s certifikátom ISO.

               2.

               Druhý žalobný dôvod je založený na porušení povinnosti odôvodnenia podľa článku 296 ZFEÚ, článku 100 ods. 2 finančného nariadenia, ďalej na porušení súťažných podkladov a ich príloh a na zjavne nesprávnom posúdení, keďže Európska komisia zamietla ponuku spoločnosti A+P KIEFFER OMNITEC z dôvodu, že žalobkyňa nespĺňa kritérium č. 16, pretože nepredložila preukázateľné a relevantné dokumenty osvedčujúce potrebnú kvalifikáciu. Žalobkyňa jednak tvrdí, že kritérium č. 16 sa týka „uvedenia ročného priemeru počtu pracovných síl, ktoré majú požadovanú kvalifikáciu za posledné tri roky u všetkých členov prípadnej skupiny“ a že strana 27/37 prílohy II súťažných podkladov odkazuje iba na jazykové znalosti uchádzačov, a ďalej tvrdí, že žalobkyňa v predložených podkladoch jasne preukázala, že jeden z uchádzačov má kvalifikáciu požadovanú na strane 28/38 prílohy II súťažných podkladov. Pokiaľ ide o druhého uchádzača, súťažné podklady podľa názoru žalobkyne nevyžadujú, aby požadovanú kvalifikáciu spĺňal vedúci pracovník.

      (1)  Ú. v. EÚ L 134, 30.4.2004, s. 114; Mim. vyd. 06/007, s. 132.


title: vec T-59/09: Žaloba podaná 11. februára 2009 — Nemecko/Komisia

text:
               16.5.2009

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 113/35

         Žaloba podaná 11. februára 2009 — Nemecko/Komisia
   (vec T-59/09)
   2009/C 113/73
   Jazyk konania: nemčina

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Spolková republika Nemecko (v zastúpení: M. Lumma a B. Klein, splnomocnení zástupcovia)

      Žalovaná: Komisia Európskych spoločenstiev

      Návrhy žalobkyne

               —

               zrušiť rozhodnutie Komisie z 5. decembra 2008 [SG.E.3/RG/mbp D(2008) 10067] poskytnúť súkromným žiadateľom, napriek nesúhlasu spolkovej vlády v zmysle článku 2 ods. 5 nariadenia (ES) č. 1049/2001, prístup k dokumentom z konania o nesplnenie povinnosti členským štátom č. 2005/4569, ktoré pochádzali od nemeckých orgánov,

               —

               zaviazať Komisiu na náhradu trov konania.

      Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

   Žalobkyňa napáda rozhodnutie Komisie z 5.decembra 2008 poskytnúť súkromným tretím osobám aj napriek nesúhlasu spolkovej vlády prístup k dokumentom z konania o nesplnenie povinnosti, ktoré pochádzali od nemeckých orgánov.
   Na podporu svojej žaloby žalobkyňa uvádza, že napadnuté rozhodnutie porušuje článok 4 ods. 5 nariadenia č. 1049/2001 (1), v spojení so zásadou lojálnej spolupráce medzi Spoločenstvom a členskými štátmi podľa článku 10 ES.
   Článok 4 ods. 5 nariadenia č. 1049/2001 dáva členským štátom právomoc podmieniť zverejňovanie dokumentov ich orgánov, ktoré majú k dispozícii orgány Spoločenstva, ich súhlasom. Komisia nemá právo na vlastné podrobné skúmanie dôvodov odmietnutia prístupu k dokumentom podľa článku 4 ods. 1 až ods. 3 nariadenia č. 1049/2001. Judikatúra Súdneho dvora vo veci Švédsko/Komisia a i., C-64/05 P (2) stanovila taxatívne kritériá, podľa ktorých môže dotknutý orgán Spoločenstva tento nesúhlas obísť a vykonať vlastné posúdenie existencie dôvodov odmietnutia podľa článku 4 ods. 1 až ods. 3 nariadenia č. 1049/2001: Nesúhlas musí byť buď„absolútne neopodstatnený“ alebo nemá „žiadnu súvislosť“ s dôvodmi odmietnutia.
   V súvislosti so zásadou lojálnej spolupráce medzi Spoločenstvom a členskými štátmi podľa článku 10 ES z toho vyplýva, že posúdenie existencie dôvodov odmietnutia podľa článku 4 ods. 1 až ods. 3 nariadenia č. 1049/2001 spravidla prináleží členským štátom. Komisia sa môže nesúhlasu vzoprieť iba výnimočne, ak odôvodnenie členského štátu nedostatočne spĺňa tieto kritériá. To isté vyplýva aj z porovnania s článkom 4 ods. 4 nariadenia č. 1049/2001. Obidve kritériá stanovené judikatúrou sú podstatnými formálnymi požiadavkami, ktoré sa obsahovo musia riadiť povinnosťou odôvodnenia podľa článku 253 ES. Kontrola legality, teda toho, či odmietnutie prístupu k dokumentom je v súlade s článkom 4 ods. 1 až ods. 3 nariadenia č. 1049/2001, neprináleží Komisii, ale sudcovi Spoločenstva.
   Podporne žalobkyňa uvádza, že ak by aj Súd prvého stupňa mal vykladať judikatúru vo veci C-64/05 P v tom zmysle, že nesúhlas členského štátu podľa článku 4 ods. 5 nariadenia č. 1049/2001 je pre orgán Spoločenstva záväzný iba vtedy, ak je v súlade s článkom 4 ods. 1 až ods. 3 tohto nariadenia, Komisia by bola nanajvýš oprávnená k evidenčnej kontrole odôvodnenia uvedeného členským štátom. Odôvodnenie nesúhlasu Nemecka nemôže byť však nijako považované za zjavne nesprávne.

      (1)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 z 30. mája 2001 o prístupe verejnosti k dokumentom Európskeho parlamentu, Rady a Komisie (Ú. v. ES L 145, s. 43; Mim. vyd. 01/003, s. 331).

      (2)  Rozsudok Súdneho dvora z 18. decembra 2007, Švédsko/Komisia a i., C-64/05 P, Zb. s. I-113839.


title: Vec C-26/09: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Court of Appeal (Spojené kráľovstvo) 19. januára 2009 – The Motor Insurers’ Bureau/Helphire (UK) Limited, Angel Assistance Limited

text:
               18.4.2009

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 90/8

         Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Court of Appeal (Spojené kráľovstvo) 19. januára 2009 – The Motor Insurers’ Bureau/Helphire (UK) Limited, Angel Assistance Limited
   (Vec C-26/09)
   2009/C 90/13
   Jazyk konania: angličtina

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Court of Appeal

      Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Odvolateľ: The Motor Insurers’ Bureau

      Odporcovia: Helphire (UK) Limited, Angel Assistance Limited

      Prejudiciálne otázky

      Otázka 1

               a)

               Pokiaľ vnútroštátne právo členského štátu stanovuje, že náklady vzniknuté poškodeným pri dopravnej nehode následným prenajatím náhradného vozidla sú vymáhateľné voči zodpovednej osobe, umožňuje článok 1 ods. 4 smernice (1) MIB, aby vylúčil akúkoľvek povinnosť nahradiť takéto náklady, keď je náhrada škody v konečnom dôsledku vyplatená poisťovateľovi, ktorý vystavil poistku na obdobie po nehode pokrývajúcu náklady prenájmu pre prípad ich nevymáhateľnosti od zodpovednej osoby?

               b)

               Ak je odpoveď na otázku 1 a) záporná, je možné, aby MIB obmedzil náhradu škody na poistné plnenie vyplatené poisťovateľom, ktorý zaplatil náklady prenájmu?

      Otázka 2

   Ak je odpoveď na otázku 1 a) záporná:
   Má vnútroštátny súd vykladať Uninsured Drivers Agreement takým spôsobom, že priznáva smernici účinok v súlade so zásadami uvedenými Súdnym dvorom v rozsudku z 13. novembra 1990, C-106/89, Marleasing/Comercial Internacional de Alimentación, Zb. s. I-4135? Inými slovami, zahŕňa „celý súhrn predpisov vnútroštátneho práva“, na ktorý odkazuje tretia zarážka bodu 120 rozsudku Súdneho dvora z 5. októbra 2004, C-397/01 až C-403/01, Pfeiffer a i. Zb. s. I-8835 dohodu akou je Uninsured Drivers Agreement?

      Otázka 3

   Ak je odpoveď na otázku 1 a) záporná:
   Má článok 1 ods. 4 smernice priamy účinok?

      Otázka 4

   Ak je odpoveď na otázku 3 kladná:

               a)

               Na účel posúdenia či subjekt, akým je MIB, je subjektom, voči ktorému možno uplatňovať ustanovenia smernice, ktoré môžu mať priamy účinok:

                           i)

                           Toto posúdenie sa má uskutočniť podľa kritérií stanovených Súdnym dvorom v rozsudku z 12. júla 1990 vo veci C-188/89, Foster a i./British Gas (Zb. s. I-3313)?

                           ii)

                           Pokiaľ sa má toto posúdenie uskutočniť podľa niektorých z týchto kritérií (nie však všetkých) a/alebo dodatočných kritérií, aké kritériá sa majú v tejto veci použiť?

               b)

               Posúdenie, či subjekt spĺňa relevantné kritériá, je výlučne vecou vnútroštátneho súdu?

               c)

               Spĺňa subjekt s charakteristikami MIB také kritériá, aby voči nemu mohli byť uplatňované ustanovenia smernice, ktoré majú priamy účinok?

      (1)  Druhá smernica Rady z 30. decembra 1983 o aproximácii právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa poistenia zodpovednosti za škodu spôsobenú prevádzkou motorových vozidiel (Ú. v. ES L 8, s. 17; Mim. vyd. 06/007, s. 3).


title: Vec C-159/15: Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) zo 16. júna 2016 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Verwaltungsgerichtshof – Rakúsko) – Franz Lesar/Beim Vorstand der Telekom Austria AG eingerichtetes Personalamt (Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Sociálna politika — Smernica 2000/78/ES — Rovnosť zaobchádzania v zamestnaní a povolaní — Článok 2 ods. 1 a článok 2 ods. 2 písm. a) — Článok 6 ods. 2 — Diskriminácia na základe veku — Určenie nárokov na dôchodok bývalých úradníkov — Obdobia odbornej prípravy a povolania — Nezohľadnenie takýchto období, ktoré boli absolvované pred dovŕšením veku 18 rokov)

text:
               22.8.2016

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 305/8

         Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) zo 16. júna 2016 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Verwaltungsgerichtshof – Rakúsko) – Franz Lesar/Beim Vorstand der Telekom Austria AG eingerichtetes Personalamt
   (Vec C-159/15) (1)

   ((Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Sociálna politika - Smernica 2000/78/ES - Rovnosť zaobchádzania v zamestnaní a povolaní - Článok 2 ods. 1 a článok 2 ods. 2 písm. a) - Článok 6 ods. 2 - Diskriminácia na základe veku - Určenie nárokov na dôchodok bývalých úradníkov - Obdobia odbornej prípravy a povolania - Nezohľadnenie takýchto období, ktoré boli absolvované pred dovŕšením veku 18 rokov))
   (2016/C 305/12)
   Jazyk konania: nemčina

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Verwaltungsgerichtshof

      Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Žalobca: Franz Lesar

      Žalovaný: Beim Vorstand der Telekom Austria AG eingerichtetes Personalamt

      Výrok rozsudku

   Článok 2 ods. 1, článok 2 ods. 2 písm. a) a článok 6 ods. 2 smernice Rady 2000/78/ES z 27. novembra 2000, ktorá ustanovuje všeobecný rámec pre rovnaké zaobchádzanie v zamestnaní a povolaní, sa majú vykladať v tom zmysle, že nebránia takej vnútroštátnej právnej úprave, o akú ide vo veci samej, ktorá vylučuje zohľadnenie období odbornej prípravy a povolania absolvovaných úradníkom pred dovŕšením veku 18 rokov na účely priznania nároku na dôchodok a výpočtu výšky jeho starobného dôchodku v rozsahu, v akom je cieľom tejto právnej úpravy zabezpečiť v rámci dôchodkového systému úradníkov jednotné stanovenie veku pre zapojenie sa do tohto systému, ako aj veku pre nárok na dôchodkové dávky, ktoré sú vyplácané v rámci uvedeného systému.

      (1)  Ú. v. EÚ C 254, 3.8.2015.


title: Vec T-313/15: Žaloba podaná 12. júna 2015 – Taliansko/Komisia

text:
               10.8.2015

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 262/35

         Žaloba podaná 12. júna 2015 – Taliansko/Komisia
   (Vec T-313/15)
   (2015/C 262/47)
   Jazyk konania: taliančina

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Talianska republika (v zastúpení: P. Gentili, avvocato dello Stato, a G. Palmieri, splnomocnená zástupkyňa)

      Žalovaná: Európska komisia

      Návrhy

   Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

               —

               zrušil oznámenie o výberovom konaní EPSO/AD/301/15 – Administrátori (AD 5),

               —

               uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania.

      Dôvody a hlavné tvrdenia

   Uvádzané dôvody a hlavné tvrdenia sú rovnaké ako vo veci T-17/15, Talianska republika/Komisia (Ú. v. EÚ C 81, 9. marec 2015, s. 27).


title: Vec C-285/11: Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) zo 6. decembra 2012 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Administrativen sd — Varna — Bulharsko) — BONIK (EOOD)/Direktor na Direkcia „Obžalvane i upravlenie na izpălnenieto“ — Varna pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencija za prichodite (DPH — Smernica 2006/112/ES — Právo na odpočítanie — Zamietnutie)

text:
               26.1.2013

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 26/10

         Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) zo 6. decembra 2012 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Administrativen sd — Varna — Bulharsko) — BONIK (EOOD)/Direktor na Direkcia „Obžalvane i upravlenie na izpălnenieto“ — Varna pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencija za prichodite
   (Vec C-285/11) (1)

   (DPH - Smernica 2006/112/ES - Právo na odpočítanie - Zamietnutie)
   2013/C 26/17
   Jazyk konania: bulharčina

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Administrativen sd — Varna

      Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Žalobkyňa: BONIK (EOOD)

      Žalovaný: Direktor na Direkcia „Obžalvane i upravlenie na izpălnenieto“ — Varna pri Centralno upravlenie na Nacionalnata agencija za prichodite

      Predmet veci

   Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Administrativen sad — Varna — Výklad článkov 14, 62, 63, 167, 168 a 178 písm. a) a b) smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty (Ú. v. EÚ L 347, s. 1) — Formálne náležitosti členských štátov v oblasti práva na odpočítanie DPH — Opatrenia prijaté na zabránenie určitým formám podvodom a daňovým únikom — Zamietnutie práva na odpočítanie DPH pre zdaniteľnú osobu, ktorá je príjemcom dodaní v rámci Spoločenstva, z dôvodu absencie dôkazov o skutočnom vykonaní dodaní medzi predchádzajúcimi dodávateľmi, napriek existencii dôkazov o uskutočnení dodaní medzi priamym dodávateľom a zdaniteľnou osobou

      Výrok rozsudku

   Články 2, 9, 14, 62, 63, 167, 168 a 178 smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty sa majú vykladať v tom zmysle, že im odporuje, aby sa za okolností, ako sú okolnosti dotknuté vo veci samej, zdaniteľnej osobe zamietlo právo odpočítať DPH za dodania tovaru z dôvodu, že so zreteľom na podvody alebo nezrovnalosti spáchané na vstupe alebo výstupe tohto dodania sa toto dodanie nepovažuje za skutočne uskutočnené bez toho, aby sa na základe objektívnych dôkazov preukázalo, že zdaniteľná osoba dane vedela alebo mala vedieť, že uvedené plnenie zakladajúce právo na odpočítanie dane je súčasťou podvodu týkajúceho sa dane z pridanej hodnoty spáchaného na vstupe alebo na výstupe v rámci dodávateľského reťazca, čo prináleží overiť vnútroštátnemu súdu.

      (1)  Ú. v. EÚ C 238, 13.8.2011.


title: Vec C-88/12: Uznesenie predsedu Súdneho dvora zo 14. septembra 2012 — (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Rechtbank Roermond — Holandsko) — trestné konanie proti Jibrilovi Jaoovi

text:
               8.12.2012

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 379/20

         Uznesenie predsedu Súdneho dvora zo 14. septembra 2012 — (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Rechtbank Roermond — Holandsko) — trestné konanie proti Jibrilovi Jaoovi
   (Vec C-88/12) (1)

   2012/C 379/34
   Jazyk konania: holandčina
   Predseda Súdneho dvora nariadil výmaz veci.

      (1)  Ú. v. EÚ C 126, 28.4.2012.


title: Vec C-185/10: Žaloba podaná 13. apríla 2010 — Európska komisia/Poľská republika

text:
               31.7.2010

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 209/11

         Žaloba podaná 13. apríla 2010 — Európska komisia/Poľská republika
   (Vec C-185/10)
   ()
   2010/C 209/16
   Jazyk konania: poľština

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Európska komisia (v zastúpení: M. Simerdova a K. Herrmann, splnomocnení zástupcovia)

      Žalovaná: Poľská republika

      Návrhy žalobkyne

               —

               určiť, že Poľská republika si prijatím a zachovaním platnosti a účinnosti článku 4 Ustawa „Prawo farmaceutyczne“ (zákon o liekoch) zo 6. septembra 2001 v znení zmenenom a doplnenom zákonom z 30. marca 2007 (Dz. U. Nr. 75, poz. 492), v rozsahu, v ktorom tento článok umožňuje, aby boli v Poľskej republike uvádzané na trh bez povolenia udeleného v tomto štáte lieky dovezené zo zahraničia, ktoré vykazujú rovnaké účinné látky, rovnaké dávkovanie a rovnakú formu ako lieky, ktoré v Poľsku dostali povolenie na uvedenie na trh, ak je cena liekov uvedených na prvom mieste v porovnaní s cenou liekov uvedených na druhom mieste konkurencieschopná, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 6 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2001/83/ES zo 6. novembra 2001, ktorým sa ustanovuje zákonník spoločenstva o humánnych liekoch (1),

               —

               zaviazať Poľskú republiku na náhradu trov konania.

      Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

   Prijatie a uplatňovanie článku 4 ods. 1 a 3a Ustawa „Prawo Farmaceutyczne“ Poľskou republikou umožňuje, aby boli v Poľsku uvádzané na trh lieky bez toho, aby ich uvedenie na trh v tomto štáte bolo schválené príslušným vnútroštátnym orgánom, čo predstavuje porušenie článku 6 ods. 1 smernice 2001/83.
   Na poľské ustanovenie sa nevzťahuje článok 5 ods. 1 a článok 126a smernice 2001/83, ktoré stanovujú výnimky zo všeobecnej požiadavky na vnútroštátne povolenie na uvedenie na trh podľa článku 6 ods. 1 smernice.
   Predovšetkým sa článok 4 ods. 3a Ustawa „Prawo Farmaceutyczne“, podľa ktorého je podmienkou pre schválenie liekov dovážaných zo zahraničia konkurencieschopnosť ich ceny v porovnaní s cenami liekov, ktoré už boli schválené na uvedenie na vnútroštátny trh, zakladá jedine na hospodárskom kritériu. Takéto kritérium však nemôže odôvodniť výnimku z článku 6 ods. 1 smernice 2001/83. Ďalej sa poľské ustanovenie týka liekov s rovnakými účinnými látkami, rovnakou formou a s rovnakým dávkovaním, ako lieky, ktoré už boli schválené na uvedenie na vnútroštátny trh, takže ich nemožno považovať za nedostupné na vnútornom trhu, čo je prípad, ktorý by mohol odôvodniť potrebu cieleného dovozu podľa článku 5 ods. 1 smernice.

      (1)  Ú. v. ES L 311, s. 67; Mim. vyd. 13/027, s. 69.


title: Vec C-498/14 PPU: Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 9. januára 2015 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Cour d’appel de Bruxelles – Belgicko) – (Údaje odstránené alebo vymazané v rámci zaistenia ochrany osobných dát a/alebo dôvernosti.) / (Údaje odstránené alebo vymazané v rámci zaistenia ochrany osobných dát a/alebo dôvernosti.) (Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Naliehavé prejudiciálne konanie – Súdna spolupráca v občianskych veciach – Právomoc, uznávanie a výkon rozsudkov v manželských veciach a vo veciach rodičovských práv a povinností – Únos dieťaťa – Nariadenie (ES) č. 2201/2003 – Článok 11 ods. 7 a 8)

text:
                  2.3.2015

                  SK

                  Úradný vestník Európskej únie

                  C 73/8

         Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 9. januára 2015 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Cour d’appel de Bruxelles – Belgicko) – RG (*1)/ SF (*1)

         (Vec C-498/14 PPU) (1)

         (Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Naliehavé prejudiciálne konanie - Súdna spolupráca v občianskych veciach - Právomoc, uznávanie a výkon rozsudkov v manželských veciach a vo veciach rodičovských práv a povinností - Únos dieťaťa - Nariadenie (ES) č. 2201/2003 - Článok 11 ods. 7 a 8)
         (2015/C 073/11)
         Jazyk konania: francúzština

            Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

         Cour d’appel de Bruxelles

            Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

            Žalobca: RG (*1)

            Žalovaná: SF (*1)

            Výrok rozsudku

         Článok 11 ods. 7 a 8 nariadenia Rady (ES) č. 2201/2003 z 27. novembra 2003 o právomoci a uznávaní a výkone rozsudkov v manželských veciach a vo veciach rodičovských práv a povinností, ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 1347/2000, sa má vykladať v tom zmysle, že v zásade nebráni tomu, aby členský štát priznal špecializovanému súdu právomoc skúmať otázky návratu alebo opatrovníckeho práva k dieťaťu v rámci konania upraveného v týchto ustanoveniach, a to aj za predpokladu, že druhostupňový alebo prvostupňový súd už začal konať vo veci samej o rodičovských právach a povinnostiach k dieťaťu.

            (*1)  Údaje odstránené alebo vymazané v rámci zaistenia ochrany osobných dát a/alebo dôvernosti.

            (1)  Ú. v. EÚ C 16, 19.1.2015.


title: Vec C-370/04: Žaloba podaná dňa 26. augusta 2004: Komisia Európskych spoločenstiev proti Spolkovej republike Nemecko

text:
               23.10.2004

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 262/22

         Žaloba podaná dňa 26. augusta 2004: Komisia Európskych spoločenstiev proti Spolkovej republike Nemecko
   (Vec C-370/04)
   (2004/C 262/38)
   Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: Gerald Braun a Wouter Wils, úradníci právnej služby Komisie, ktorí si zvolili adresu na doručovanie v Luxemburgu, podala dňa 26. augusta 2004 na Súdny dvor Európskych spoločenstiev žalobu proti Spolkovej republike Nemecko.
   Žalobca navrhuje, aby Súdny dvor:

               1.

               vyhlásil, že Spolková republika Nemecko si nesplnila svoje povinnosti vyplývajúce zo zmluvy a zo smernice 2001/16/ES (1) Európskeho parlamentu a Rady z 19. marca 2001 o interoperabilite transeurópskej konvenčnej železničnej sústavy, a to tým, že v stanovenej lehote neprijala všetky zákony, predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu so smernicou;

               2.

               zaviazal žalovaného nahradiť trovy konania.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia
   Lehota na prevzatie smernice 2001/16/ES do vnútroštátneho právneho poriadku uplynula dňa 20. apríla 2003.

      (1)  Ú. v. ES L 110, s. 1


title: Vec C-263/09: Odvolanie podané 14. júla 2009 : Edwin Co. Ltd proti rozsudku Súdu prvého stupňa (piata komora) zo 14. mája 2009 vo veci T-165/06, Elio Fiorucci/Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory)

text:
               12.9.2009

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 220/25

         Odvolanie podané 14. júla 2009: Edwin Co. Ltd proti rozsudku Súdu prvého stupňa (piata komora) zo 14. mája 2009 vo veci T-165/06, Elio Fiorucci/Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory)
   (Vec C-263/09)
   2009/C 220/51
   Jazyk konania: taliančina

      Účastníci konania

      Odvolateľ: Edwin Co. Ltd (v zastúpení: D. Rigatti, M. Bertani, S. Verea, K. P. Muraro, M. Balestriero, advokáti)

      Ďalší účastníci konania: Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) a Elio Fiorucci

      Návrhy odvolateľa

               —

               zrušiť napadnutý rozsudok,

               —

               zaviazať pána Fiorucci na náhradu trov konania, ktoré odvolateľovi vznikli v prvostupňovom a odvolacom konaní, alebo v prípade, že by odvolaniu nebolo vyhovené, rozdeliť trovy konania.

      Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia

               1.

               Po prvé napadnutý rozsudok porušuje alebo nesprávne uplatňuje článok 52 ods. 2 písm. a) NOZS. (1) Relatívny dôvod zamietnutia, ktorý na základe uvedeného ustanovenia vedie k neplatnosti zápisu ochrannej známky spočívajúcej v mene inej osoby, ako je zapisovateľ, spočíva v tom, že navrhovateľ takéhoto vyhlásenia o neplatnosti ochrannej známky má na základe vnútroštátneho práva výlučné právo používať toto meno. Podľa článku 8 ods. 3 CPI (2), na ktorý sa odvoláva druhý účastník konania, však pán Fiorucci takéto právo nemá. Článok 8 ods. 3 CPI mu totiž priznáva len prípadné právo na zápis označenia „Elio Fiorucci“, ktoré by však nikdy nemohol používať, pretože takto zapísaná ochranná známka by bola v rozpore s právami spoločnosti Edwin na označenie „Fiorucci“. Súd prvého stupňa však v rozpore s touto skutočnosťou vyhlásil ochrannú známku spoločnosti Edwin „Elio Fiorucci“ za neplatnú na základe dôvodu zamietnutia, ktorý neexistuje a ani nikdy nemohol existovať. Týmto došlo k porušeniu alebo nesprávnemu uplatneniu článku 52 ods. 2 písm. a) NOZS, ktorý by sa v prípade správneho výkladu mohol uplatniť len vtedy, ak by navrhovateľ vyhlásenia neplatnosti súčasne mal (alebo by prinajmenšom mal možnosť získať) výlučné právo na používanie svojho vlastného mena ako ochrannej známky.

               2.

               Napadnutý rozsudok porušuje alebo nesprávne uplatňuje článok 8 ods. 3 NOZS. Na rozdiel od zistenia Súdu prvého stupňa sa toto ustanovenie uplatňuje len na mená osôb, ktoré sa stali všeobecne známymi v neobchodnej oblasti: preto ho nemožno uplatniť na meno „Elio Fiorucci“, ktoré sa na základe posúdenia skutkových okolností nepopierateľne stalo známym najskôr v obchodnej oblasti.
               Takýto výklad článku 8 ods. 3 CPI vyplýva najskôr zo samotného znenia dotknutého ustanovenia, ktoré výslovne stanovuje, že jeho účelom je zúžiť ochranu, ktorú poskytuje menám osôb, ktoré sa stali všeobecne známymi „v umeleckej, literárnej, vedeckej, politickej oblasti alebo v oblasti športu“. Tento záver potvrdzuje aj systematická analýza talianskeho práva ochranných známok, z ktorej vyplýva, že ak sa meno stalo všeobecne známym v obchodnej oblasti, je chránené na základe článku 12 ods. 1 písm. b) a f) CPI, kým článok 8 ods. 3 CPI sa vzťahuje len na mená, ktoré sa stali všeobecne známymi v neobchodnej oblasti. Nie je možné, aby sa obe tieto ustanovenia uplatňovali zároveň na to isté označenie, pretože by to viedlo k zrodu dvoch výlučných práv z ochrannej známky, ktoré by boli vzájomne nezlučiteľné. Zaregistrovaním svojho vlastného priezviska ako ochrannej známky (následne postúpenej spoločnosti Edwin) sa pán Fiorucci vzdal všetkých nárokov na zhodnotenie všeobecnej známosti svojho mena na obchodné účely. Nemôže sa preto odvolávať na článok 8 ods. 3 CPI na účely vyhlásenia neplatnosti ochrannej známky „Elio Fiorucci“ spoločnosti Edwin.
               Výklad článku 8 ods. 3 CPI navrhovaný spoločnosťou Edwin a následné neuplatnenie uvedeného článku na tento spor sú v súlade s ratiom tohto ustanovenia, ktorého cieľom je zabrániť parazitickému využívaniu označenia osobou, ktorá si nechá zaregistrovať označenie, ktoré získalo prestížnu povesť na základe zásluh inej osoby. Spoločnosti Edwin nemožno pripísať žiadne parazitovanie, pretože kúpou ochranných známok „Fiorucci“ za značnú sumu odvolateľ draho zaplatil za právo využívania všeobecnej známosti spájajúcej sa s menom známeho milánskeho módneho návrhára.
               Tvrdenie Súdu prvého stupňa, že ochrana poskytnutá článkom 8 ods. 3 CPI je širšia a že sa neprekrýva s ochranou priznávanou všeobecnej známosti, ktorú rozlišovacie označenie získalo v obchodnom odvetví, nie je presvedčivé. Podľa talianskej doktríny požívajúcej najvyššiu autoritu, súvisiace právo na zápis označení, ktoré sú všeobecne známe v neobchodnej oblasti, na základe článku 8 ods. 3 CPI, nie je absolútnym právom. Hlavné tvrdenie však spočíva v tom, že uvedená ochrana nie je širšia ako ochrana priznávaná článkom 12 ods. 1 písm. b) a f) CPI označeniam, ktoré získali všeobecnú známosť alebo renomé v obchodnej oblasti. Skutočnosť, že oblasti pôsobnosti týchto ustanovení sa prekrývajú, opätovne potvrdzuje požiadavku ich alternatívneho uplatnenia.
               Na rozdiel od povrchného záveru Súdu prvého stupňa je z pozornej a podrobnej analýzy talianskej doktríny komentujúcej článok 8 ods. 3 CPI [pôvodne článok 21 ods. 3 písm. m)] zjavné, že prevažuje názor, že uvedené ustanovenie sa uplatňuje len na označenia, ktoré svoju všeobecnú známosť získali v neobchodnej oblasti. To potvrdzuje aj malý počet rozsudkov, ktoré talianske súdy k dnešnému dňu vyhlásili v súvislosti s článkom 8 ods. 3 CPI.
               Presvedčivejším nie je ani tvrdenie Súdu prvého stupňa, že vzhľadom na to, že pán Fiorucci sa stal všeobecne známym aj v neobchodnej oblasti (osobitne v umeleckej, kultúrnej, ekologickej oblasti a v oblasti ochrany detí), mohol sa v každom prípade opierať o ochranu priznávanú článkom 8 ods. 3 CPI. Podľa talianskej judikatúry požívajúcej najvyššiu autoritu je tomu skôr tak, že v prípade, že meno osoby, ktoré je už registrované inou osobou a stalo sa všeobecne známym, nadobudne všeobecne známosť aj v neobchodnej oblasti, jeho majiteľ (v tomto prípade Elio Fiorucci) sa nemôže odvolávať na článok 8 ods. 3 CPI, keďže musí prevážiť potreba ochrany majiteľa (v tomto prípade spoločnosti Edwin) všeobecne známej ochrannej známky (v tomto prípade označenia „Fiorucci“), ktorá už predtým bola registrovaná.

               3.

               Napadnutý rozsudok je protiprávny, pretože je nedostatočne odôvodnené v tom zmysle, že Súd prvého stupňa nepreskúmal tvrdenia a dôkazy spoločnosti Edwin, podľa ktorých získala od pána Elio Fiorucci súhlas na zápis jeho mena ako ochrannej známky. Alternatívne Edwin navrhuje, aby Súdny dvor v prípade, že by dospel k záveru, že ani on sám ani Súd prvého stupňa nemajú právomoc preskúmať dotknuté tvrdenie, výslovne postúpil vec odvolaciemu senátu (alebo inému orgánu či oddeleniu) ÚHVT (čo Súd prvého stupňa opomenul uskutočniť), aby o veci rozhodol na základe článku 63 ods. 6 NOZS a článku 1d nariadenia č. 216/96. (3)

               4.

               Napadnutý rozsudok je tiež protiprávny z dôvodu, že porušuje alebo nesprávne uplatňuje článok 63 NOZS a popiera spravodlivosť tým, že Súd prvého stupňa neoprávnene odmietol zohľadniť tvrdenie Edwin založené na skutočnosti, že odvolateľ kúpil od Fiorucci SpA de facto ochrannú známku na meno „Elio Fiorucci“ (alebo v každom prípade akékoľvek iné právo na využívanie všeobecnej známosti, ktorá sa k nemu viaže). Alternatívne Edwin navrhuje, aby Súdny dvor v prípade, že by dospel k záveru, že ani on sám ani Súd prvého stupňa nemajú právomoc preskúmať dotknuté tvrdenie, výslovne postúpil vec odvolaciemu senátu (alebo inému orgánu či oddeleniu) ÚHVT (čo Súd prvého stupňa opomenul uskutočniť), aby o veci rozhodol na základe článku 63 ods. 6 NOZS a článku 1d nariadenia č. 216/96.

      (1)  Nariadenie Rady (ES) č. 40/94 z 20. decembra 1993 o ochrannej známke Spoločenstva (Ú. v. ES L 11, 1994, s. 1; Mim. vyd. 17/001,s. 146).

      (2)  Codice della Proprietà industriale italiano (Taliansky zákonník priemyselného vlastníctva).

      (3)  Nariadenie Komisie (ES) č. 216/96 z 5. februára 1996, ktorým sa ustanovuje rokovací poriadok odvolacích senátov Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (Ú. v. ES L 28, 1996, s. 11; Mim. vyd. 17/001, s. 221).


title: Vec C-155/15: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Kammarrätten i Stockholm – Migrationsöverdomstolen (Švédsko) 1. apríla 2015 – George Karim/Migrationsverket

text:
               15.6.2015

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 198/23

         Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Kammarrätten i Stockholm – Migrationsöverdomstolen (Švédsko) 1. apríla 2015 – George Karim/Migrationsverket
   (Vec C-155/15)
   (2015/C 198/31)
   Jazyk konania: švédčina

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Kammarrätten i Stockholm – Migrationsöverdomstolen

      Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Navrhovateľ: George Karim

      Odporca: Migrationsverket

      Prejudiciálne otázky

               1.

               Majú sa nové ustanovenia o účinných právnych prostriedkoch v nariadení č. 604/2013 (1) (odôvodnenie 19 v úvodnej časti uvedenej smernice a jej článok 27 ods. 1 a 5) vykladať v tom zmysle, že žiadateľ o azyl má mať možnosť napadnúť aj platnosť kritérií v kapitole III nariadenia, na základe ktorých sa má odovzdať do iného členského štátu, ktorý súhlasil, že ho príjme, alebo môžu sa účinné právne prostriedky obmedziť v tom zmysle, že znamenajú len právo na preskúmanie, či existujú systémové zlyhania v azylovom konaní a podmienkach prijatia v členskom štáte, do ktorého sa má žiadateľ odovzdať (v zmysle zodpovedajúcom rozhodnutiu Súdneho dvora vo veci C-394/12)?

               2.

               V prípade, že Súdny dvor dospeje k záveru, že možno napadnúť platnosť kritérií v kapitole III tohto nariadenia, požaduje sa tiež odpoveď na nasledujúcu otázku. Má sa článok 19 ods. 2 nariadenia č. 604/2013 vykladať v tom zmysle, že nariadenie sa nesmie použiť, ak žiadateľ o azyl preukáže, že bol mimo územia členských štátov najmenej počas obdobia troch mesiacov?

      (1)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 604/2013 z 26. júna 2013, ktorým sa stanovujú kritériá a mechanizmy na určenie členského štátu zodpovedného za posúdenie žiadosti o medzinárodnú ochranu podanej štátnym príslušníkom tretej krajiny alebo osobou bez štátnej príslušnosti v jednom z členských štátov (prepracované znenie) (Ú. v. EÚ L 180, s. 31).


title: Vec C-182/06: Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z  18. júla 2007 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Cour administrative – Luxembursko) – Luxemburské veľkovojvodstvo/Hans Ulrich Lakebrink, Katrin Peters-Lakebrink (Článok 39 ES — Daň z príjmov nerezidentov — Výpočet sadzby dane — Nehnuteľnosti nachádzajúce sa na území iného členského štátu — Nezohľadnené záporné príjmy z prenájmu)

text:
               8.9.2007

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 211/7

         Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 18. júla 2007 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Cour administrative – Luxembursko) – Luxemburské veľkovojvodstvo/Hans Ulrich Lakebrink, Katrin Peters-Lakebrink
   (Vec C-182/06) (1)

   (Článok 39 ES - Daň z príjmov nerezidentov - Výpočet sadzby dane - Nehnuteľnosti nachádzajúce sa na území iného členského štátu - Nezohľadnené záporné príjmy z prenájmu)
   (2007/C 211/12)
   Jazyk konania: francúzština
   Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania
   Cour administrative
   Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Žalobca: Luxemburské veľkovojvodstvo

      Žalovaní: Hans Ulrich Lakebrink, Katrin Peters-Lakebrink
   Predmet veci
   Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Cour administrative (Luxembursko) – Výklad článku 39 Zmluvy ES – Vnútroštátny systém dane z príjmov štátnych príslušníkov členského štátu Spoločenstva, ktorí nemajú v danom štáte bydlisko – Zamietnutie zohľadnenia záporných príjmov z prenájmu týkajúcich sa nehnuteľností, ktoré sa nachádzajú na území iného členského štátu, na účely stanovenia sadzby dane
   Výrok rozsudku
   Článok 39 ES sa má vykladať tak, že mu odporuje vnútroštátna právna úprava, ktorá štátnemu príslušníkovi členského štátu Spoločenstva, nerezidentovi členského štátu, v ktorom poberá príjmy predstavujúce podstatnú časť jeho zdaniteľných príjmov, neumožňuje na účely určenia sadzby dane uplatniteľnej na predmetné príjmy žiadať zohľadnenie záporných príjmov z prenájmu, týkajúcich sa nehnuteľností, ktoré osobne neužíva a ktoré sa nachádzajú v inom členskom štáte, hoci rezident prvého menovaného štátu si môže uplatňovať predmetné záporné príjmy z prenájmu.

      (1)  Ú. v. EÚ C 143, 17.6.2006.


title: Vec C-643/13 P: Uznesenie Súdneho dvora (šiesta komora) zo  17. júla 2014 – Melkveebedrijf Overenk BV a i./Európska komisia (Odvolanie — Mimozmluvná zodpovednosť — Nariadenie (ES) č. 1468/2006 — Poplatok v odvetví mlieka a mliečnych výrobkov — Zjavná neprípustnosť)

text:
               15.9.2014

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 315/30

         Uznesenie Súdneho dvora (šiesta komora) zo 17. júla 2014 – Melkveebedrijf Overenk BV a i./Európska komisia
   (Vec C-643/13 P) (1)

   ((Odvolanie - Mimozmluvná zodpovednosť - Nariadenie (ES) č. 1468/2006 - Poplatok v odvetví mlieka a mliečnych výrobkov - Zjavná neprípustnosť))
   2014/C 315/48
   Jazyk konania: holandčina

      Účastníci konania

      Odvolatelia: Melkveebedrijf Overenk BV, Maatschap Veehouderij Kwakernaak, Mulders Agro vof, Melkveebedrijf Engelen vof, Melkveebedrijf De Peel, Mathijs H. H. M. Moonen (v zastúpení: P. E. Mazel a A. van Beelen, advocaten)

      Ďalší účastník konania: Európska komisia (v zastúpení: H. Kranenborg a Z. Malůšková, splnomocnení zástupcovia)

      Výrok

               1.

               Odvolanie sa zamieta.

               2.

               Melkveebedrijf Overenk BV, Maatschap Veehouderij Kwakernaak, Mulders Agro vof, Melkveebedrijf Engelen vof, Melkveebedrijf De Peel a Mathijs Moonen sú povinní nahradiť trovy konania.

      (1)  Ú. v. EÚ C 52, 22.2.2014.


title: Vec T-168/12: Rozsudok Všeobecného súdu z  18. septembra 2014 – Georgias a i./Rada a Komisia ( „Spoločná zahraničná a bezpečnostná politika — Obmedzujúce opatrenia prijaté voči určitým osobám a subjektom s ohľadom na situáciu v Zimbabwe — Zmrazenie finančných prostriedkov — Mimozmluvná zodpovednosť — Príčinná súvislosť — Dostatočne závažné porušenie právnej normy, ktorá priznáva práva jednotlivcom — Zjavne nesprávne posúdenie — Povinnosť odôvodnenia“ )

text:
               3.11.2014

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 388/10

         Rozsudok Všeobecného súdu z 18. septembra 2014 – Georgias a i./Rada a Komisia
   (Vec T-168/12) (1)

   ((„Spoločná zahraničná a bezpečnostná politika - Obmedzujúce opatrenia prijaté voči určitým osobám a subjektom s ohľadom na situáciu v Zimbabwe - Zmrazenie finančných prostriedkov - Mimozmluvná zodpovednosť - Príčinná súvislosť - Dostatočne závažné porušenie právnej normy, ktorá priznáva práva jednotlivcom - Zjavne nesprávne posúdenie - Povinnosť odôvodnenia“))
   2014/C 388/10
   Jazyk konania: angličtina

      Účastníci konania

      Žalobcovia: Aguy Clement Georgias (Harare, Zimbabwe), Trinity Engineering (Private) Ltd (Harare) a Georgiadis Trucking (Private) Ltd (Harare) (v zastúpení: pôvodne M. Robson, E. Goulder, solicitors a H. Mercer, QC, neskôr M. Robson, H. Mercer a I. Quirk, barrister)

      Žalované: Rada Európskej únie (v zastúpení: B. Driessen a G. Étienne, splnomocnení zástupcovia) a Európska komisia (v zastúpení: M. Konstantinidis a S. Bartelt, splnomocnení zástupcovia)

      Predmet veci

   Návrh na náhradu škody, ktorá údajne vznikla žalobkyniam v dôsledku prijatia nariadenia Komisie (ES) č. 412/2007 zo 16. apríla 2007, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie Rady (ES) č. 314/2004 o určitých reštriktívnych opatreniach voči Zimbabwe (Ú. v. EÚ L 101, s. 6)

      Výrok rozsudku

               1.

               Žaloba sa zamieta.

               2.

               Aguy Clement Georgias, Trinity Engineering (Private) Ltd a Georgiadis Trucking (Private) Ltd znášajú svoje vlastné trovy konania a sú povinní nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Rade Európskej únie a Európskej komisii.

      (1)  Ú. v. EÚ C 165, 9.6.2012.


title: Vec T-328/14: Rozsudok Všeobecného súdu z 18. februára 2016 – Jannatian/Rada („Spoločná zahraničná a bezpečnostná politika — Reštriktívne opatrenia prijaté voči Iránu s cieľom zabrániť šíreniu jadrových zbraní — Zmrazenie finančných prostriedkov — Obmedzenie prípustnosti — Žaloba o neplatnosť — Zastavenie konania — Mimozmluvná zodpovednosť — Dostatočne závažné porušenie právnej normy, ktorá priznáva práva jednotlivcom — Nemajetková ujma“)

text:
               29.3.2016

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 111/21

         Rozsudok Všeobecného súdu z 18. februára 2016 – Jannatian/Rada
   (Vec T-328/14) (1)

   ((„Spoločná zahraničná a bezpečnostná politika - Reštriktívne opatrenia prijaté voči Iránu s cieľom zabrániť šíreniu jadrových zbraní - Zmrazenie finančných prostriedkov - Obmedzenie prípustnosti - Žaloba o neplatnosť - Zastavenie konania - Mimozmluvná zodpovednosť - Dostatočne závažné porušenie právnej normy, ktorá priznáva práva jednotlivcom - Nemajetková ujma“))
   (2016/C 111/25)
   Jazyk konania: angličtina

      Účastníci konania

      Žalobca: Mahmoud Jannatian (Teherán, Irán) (v zastúpení: I. Smith Monnerville a S. Monnerville, advokáti)

      Žalovaná: Rada Európskej únie (v zastúpení: F. Naert a M. Bishop, splnomocnení zástupcovia)

      Predmet veci

   Žaloba o neplatnosť rozhodnutia Rady 2010/413/SZBP z 26. júla 2010 o reštriktívnych opatreniach voči Iránu a o zrušení spoločnej pozície 2007/140/SZBP (Ú. v. EÚ L 195, s. 39); rozhodnutia 2010/644/SZBP z 25. októbra 2010, ktorým sa mení a dopĺňa rozhodnutie 2010/413 (Ú. v. EÚ L 281, s. 81); nariadenia Rady (EÚ) č. 961/2010 z 25. októbra 2010 o reštriktívnych opatreniach voči Iránu, ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 423/2007 (Ú. v. EÚ L 281, s. 1), a nariadenia Rady (EÚ) č. 267/2012 z 23. marca 2012 o reštriktívnych opatreniach voči Iránu, ktorým sa zrušuje nariadenie (EÚ) č. 961/2010 (Ú. v. EÚ L 88, s. 1), ako aj vykonávacích nariadení Rady (EÚ) č. 350/2012 z 23. apríla 2012, č. 709/2012 z 2. augusta 2012, č. 945/2012 z 15. októbra 2012, č. 1264/2012 z 21. decembra 2012, č. 522/2013 zo 6. júna 2013, č. 1203/2013 z 26. novembra 2013, a č. 397/2014 zo 16. apríla 2014, ktorým sa vykonáva nariadenie (EÚ) č. 267/2012 (Ú. v. EÚ L 110, s. 17, Ú. v. EÚ L 208, s. 2, Ú. v. EÚ L 282, s. 16, Ú. v. EÚ L 356, s. 55, Ú. v. EÚ L 156, s. 3, Ú. v. EÚ L 316, s. 1, a Ú. v. EÚ L 119, s. 1), v rozsahu, v akom sa tieto právne akty týkajú žalobcu, a žaloba o náhradu škodu, ktorá mu údajne bola spôsobená

      Výrok rozsudku

               1.

               Konanie o žalobe, ktorá sa týka neplatnosti rozhodnutia Rady 2010/413/SZBP z 26. júla 2010 o reštriktívnych opatreniach voči Iránu a o zrušení spoločnej pozície 2007/140/SZBP; rozhodnutia 2010/644/SZBP z 25. októbra 2010, ktorým sa mení a dopĺňa rozhodnutie 2010/413; nariadenia Rady (EÚ) č. 961/2010 z 25. októbra 2010 o reštriktívnych opatreniach voči Iránu, ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 423/2007 a nariadenia Rady (EÚ) č. 267/2012 z 23. marca 2012 o reštriktívnych opatreniach voči Iránu, ktorým sa zrušuje nariadenie (EÚ) č. 961/2010, ako aj vykonávacích nariadení Rady (EÚ) č. 350/2012 z 23. apríla 2012, č. 709/2012 z 2. augusta 2012, č. 945/2012 z 15. októbra 2012, č. 1264/2012 z 21. decembra 2012, č. 522/2013 zo 6. júna 2013, č. 1203/2013 z 26. novembra 2013, a č. 397/2014 zo 16. apríla 2014, ktorým sa vykonáva nariadenie (EÚ) č. 267/2012, sa zastavuje.

               2.

               Vo zvyšnej časti sa žaloba zamieta.

               3.

               Mahmoud Jannatian a Rada Európskej únie znášajú vlastné trovy konania.

      (1)  Ú. v. EÚ C 212, 7.7.2014.


title: Vec T-708/15: Žaloba podaná 3. decembra 2015 – Cham a Bena Properties/Rada

text:
               15.2.2016

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 59/31

         Žaloba podaná 3. decembra 2015 – Cham a Bena Properties/Rada
   (Vec T-708/15)
   (2016/C 059/34)
   Jazyk konania: francúzština

      Účastníci konania

      Žalobkyne: Cham Holding Co. SA (Damask, Sýria), a Bena Properties Co. SA (Damask) (v zastúpení: E. Ruchat, advokát)

      Žalovaná: Rada Európskej únie

      Návrhy

   Žalobkyne navrhujú, aby Všeobecný súd:

               —

               určil, že žaloba žalobkýň je prípustná a dôvodná,

               —

               v dôsledku toho uložil Európskej únii povinnosť nahradiť ujmu, ktorá bola spôsobená žalobkyniam, a to v sume, ktorú primerane stanoví Všeobecný súd,

               —

               nariadil vymenovanie znalca s cieľom zistiť celkový rozsah ujmy, ktorá bola spôsobená žalobkyniam,

               —

               uložil Rade Európskej únie povinnosť nahradiť trovy tohto konania.

      Dôvody a hlavné tvrdenia

   Na podporu svojej žaloby žalobkyne uvádzajú tri hlavné žalobné dôvody a jeden subsidiárny žalobný dôvod, ktoré sú založené na ujme spôsobenej žalobkyniam, za ktorú nesie zodpovednosť Rada Európskej únie.

               1.

               Prvý žalobný dôvod je založený na protiprávnosti aktov prijatých Radou, keďže Rada si nesplnila svoju povinnosť obozretnosti a náležitej starostlivosti tým, že svoje rozhodnutia zaradiť žalobkyne do zoznamu založila na nejednoznačných a nepresných dôvodoch, a to bez ohľadu na judikatúru, ktorá jej nariaďuje, aby presne odôvodnila svoje rozhodnutia, a tým, že nedodržala svoju povinnosť vypočutia pred ponechaním žalobkýň na zozname sankcií. Navyše reštriktívne opatrenia prijaté voči žalobkyniam boli nedôvodné a neprimerané, pričom porušovali ich pravo na dobrú povesť a právo vlastniť majetok.

               2.

               Druhý žalobný dôvod je založený na nemajetkovej ujme, ktorá bola spôsobená žalobkyniam, keďže ich zaradenie do zoznamu sankcií poškodilo ich dobrú povesť.

               3.

               Tretí žalobný dôvod je založený na majetkovej ujme, ktorá bola spôsobená žalobkyniam z dôvodu ich zaradenia do zoznamu osôb a subjektov, na ktoré sa vzťahujú reštriktívne opatrenia, keďže vzhľadom na túto skutočnosť prišli žalobkyne o mnoho zmlúv a zdrojov príjmu.

               4.

               Štvrtý žalobný dôvod, uvedený subsidiárne, je založený na objektívnej zodpovednosti Európskej únie za ujmy spôsobené žalobkyniam v dôsledku ich zaradenia do zoznamu osôb a subjektov, na ktoré sa vzťahujú sankcie voči Sýrii.


title: Vec T-201/15: Žaloba podaná 22. apríla 2015 – Unicorn/ÚHVT – Mercilink Equipment Leasing (UNICORN)

text:
               15.6.2015

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 198/44

         Žaloba podaná 22. apríla 2015 – Unicorn/ÚHVT – Mercilink Equipment Leasing (UNICORN)
   (Vec T-201/15)
   (2015/C 198/61)
   Jazyk, v ktorom bola podaná žaloba: angličtina

      Účastníci konania

      Žalobca: Unicorn a.s. (Praha, Česká republika) (v zastúpení: L. Lorenc, lawyer)

      Žalovaný: Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT)

      Ďalší účastník konania pred odvolacím senátom: Mercilink Equipment Leasing Ltd (Limassol, Cyprus)

      Údaje týkajúce sa konania pred ÚHVT

      Majiteľ spornej ochrannej známky: ďalší účastník konania pred odvolacím senátom.

      Dotknutá sporná ochranná známka: slovná ochranná známka Spoločenstva „UNICORN“ – ochranná známka Spoločenstva č. 5 992 805.

      Konanie pred ÚHVT: konanie o vyhlásení neplatnosti.

      Napadnuté rozhodnutie: rozhodnutie piateho odvolacieho senátu ÚHVT zo 16. februára 2015 vo veci R 1699/2014-5.

      Návrhy

   Žalobca navrhuje, aby Všeobecný súd:

               —

               zrušil napadnuté rozhodnutie,

               —

               uložil ÚHVT povinnosť nahradiť trovy konania.

      Uvádzané žalobné dôvody

               —

               ÚHVT riadne nezohľadnil dôkazy, ktoré predložil žalobca,

               —

               ÚHVT nezohľadnil dôkazy predložené v češtine,

               —

               ÚHVT nesprávne posúdil dobré meno skorších ochranných známok.


title: Vec T-231/14 P: Odvolanie podané 15. apríla 2014 : Európska agentúra pre lieky proti rozsudku Súdu pre verejnú službu z  5. februára 2014 vo veci F-29/13, Drakeford/EMA

text:
               30.6.2014

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 202/27

         Odvolanie podané 15. apríla 2014: Európska agentúra pre lieky proti rozsudku Súdu pre verejnú službu z 5. februára 2014 vo veci F-29/13, Drakeford/EMA
   (Vec T-231/14 P)
   2014/C 202/34
   Jazyk konania: francúzština

      Účastníci konania

      Odvolateľka: Európska agentúra pre lieky (EMA) (v zastúpení: T. Jabłoński a N. Rampal Olmedo, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci D. Waelbroeck a A. Duron, advokáti)

      Ďalší účastník konania: David Drakeford (Dublin, Írsko)

      Návrhy

   Odvolateľka navrhuje, aby Všeobecný súd:

               —

               zrušil rozsudok Súdu pre verejnú službu vo veci F-29/13 v rozsahu, v akom zrušuje rozhodnutie EMA neobnoviť ďalšiemu účastníkovi konania v odvolacom konaní zmluvu dočasného zamestnanca,

               —

               vyhovel návrhom predloženým odvolateľkou v konaní na prvom stupni, a teda zamietol žalobu ako v plnom rozsahu nedôvodnú,

               —

               uložil ďalšiemu účastníkovi konania v odvolacom konaní náhradu trov konania na tomto stupni, ako aj konania, ktoré prebehlo na Súde pre verejnú službu.

      Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia

   Na podporu svojho odvolania odvolateľka uvádza tri odvolacie dôvody.

               1.

               Prvý odvolací dôvod je založený na nesprávnom právnom posúdení Súdom pre verejnú službu v súvislosti s výkladom článku 8 prvého odseku Služobného poriadku ostatných zamestnancov Európskej únie, keďže Súd pre verejnú službu dospel k záveru, že výraz „každé ďalšie obnovenie“ treba vykladať tak, že sa vzťahuje na každý postup, ktorý vedie k tomu, že dočasný zamestnanec v zmysle článku 2 písm. a) Služobného poriadku ostatných zamestnancov Európskej únie pokračuje po skončení svojho pracovného pomeru na dobu určitú v pracovnom pomere v tomto postavení so svojim zamestnávateľom aj vtedy, keď je s týmto obnovením spojené zvýšenie platovej triedy alebo zmena vykonávaných funkcií.

               2.

               Druhý dôvod odvolania je založený na nesprávnom právnom posúdení Súdom pre verejnú službu v súvislosti s formuláciou výnimky z výkladu článku 8 prvého odseku Služobného poriadku ostatných zamestnancov Európskej únie.

               3.

               Tretí odvolací dôvod je založený na nesprávnom právnom posúdení Súdom pre verejnú službu spočívajúcom v tom, že uplatnil svoju neobmedzenú právomoc.


title: Vec C-290/09: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunale Amministrativo per la Sardegna (Taliansko) 27. júla 2009 — Telecom Italia SpA/Regione autonoma della Sardegna

text:
               26.9.2009

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 233/10

         Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunale Amministrativo per la Sardegna (Taliansko) 27. júla 2009 — Telecom Italia SpA/Regione autonoma della Sardegna
   (Vec C-290/09)
   2009/C 233/16
   Jazyk konania: taliančina

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Tribunale Amministrativo per la Sardegna

      Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Žalobkyňa: Telecom Italia SpA

      Žalovaná: Regione autonoma della Sardegna

      Prejudiciálne otázky

               1.

               Majú sa ustanovenia smernice č. 2004/18/ES (1) (o koordinácii postupov zadávania verejných zákaziek na práce, verejných zákaziek na dodávku tovaru a verejných zákaziek na služby) ako sú uvedené v článku 10 vykladať v tom zmysle, že bránia dočasnému zoskupeniu podnikov, ktorého členom je aj orgán štátnej správy, akým je orgán popísaný v bode 12, aby sa zúčastnilo verejného obstarávania služieb, akým je služba týkajúca sa dokumentovania, rozširovania a realizácie „Rovnorodého systému vizuálnej identity miest a inštitútov kultúry: Kultúrne bohatstvo Sardínie“?

               2.

               Sú ustanovenia talianskeho právneho poriadku článku 3 ods. 22 a 19 kódexu o verejnom obstarávaní legislatívneho dekrétu č. 163/2006 [podľa ktorých „Výraz ‚hospodársky subjekt‘ sa vzťahuje na zhotoviteľa, dodávateľa a poskytovateľa služieb alebo skupinu alebo združenie týchto osôb“ a „Výrazy ‚zhotoviteľ‘, ‚dodávateľ‘ a ‚poskytovateľ služieb‘ označujú fyzickú alebo právnickú osobu, alebo inštitúciu bez právnej subjektivity, vrátane Európskeho zoskupenia hospodárskych záujmov (EZHZ) zriadeného podľa legislatívneho dekrétu č. 240 z 23. júla 1991, ktoré na trhu ponúka vykonanie prác alebo diela, dodanie výrobkov, poskytnutie služieb“] a článku 34 tohto kódexu o verejnom obstarávaní (ktorý vymenováva subjekty, ktoré sa môžu zúčastniť postupov verejného obstarávania) v rozpore so smernicou č. 2004/18/ES, ak sa vykladajú v tom zmysle, že obmedzujú účasť poskytovateľov, ktorí sú odborníkmi na vykonávanie týchto činností a vylučujú tie verejnoprávne inštitúcie, ktorých hlavným cieľom nie je dosahovanie zisku ale výskum?

      (1)  Ú. v. EÚ L 134, s. 114.


title: Vec C-558/12 P: Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) z  23. januára 2014 — Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné zámky a vzory) (ÚHVT)/riha WeserGold Getränke GmbH & Co. KG (predtým Wesergold Getränkeindustrie GmbH & Co. KG) (Odvolanie — Ochranná známka Spoločenstva — Slovná ochranná známka WESTERN GOLD — Námietka majiteľa národných slovných ochranných známok, medzinárodnej slovnej ochrannej známky a slovnej ochrannej známky Spoločenstva WeserGold, Wesergold a WESERGOLD)

text:
               22.3.2014

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 85/9

         Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) z 23. januára 2014 — Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné zámky a vzory) (ÚHVT)/riha WeserGold Getränke GmbH & Co. KG (predtým Wesergold Getränkeindustrie GmbH & Co. KG)
   (Vec C-558/12 P) (1)

   (Odvolanie - Ochranná známka Spoločenstva - Slovná ochranná známka WESTERN GOLD - Námietka majiteľa národných slovných ochranných známok, medzinárodnej slovnej ochrannej známky a slovnej ochrannej známky Spoločenstva WeserGold, Wesergold a WESERGOLD)
   2014/C 85/15
   Jazyk konania: nemčina

      Účastníci konania

      Odvolateľ: Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné zámky a vzory) (ÚHVT) (v zastúpení: A. Pohlmann, splnomocnený zástupca)

      Ďalší účastníci konania: riha WeserGold Getränke GmbH & Co. KG (predtým Wesergold Getränkeindustrie GmbH & Co. KG) (v zastúpení: T. Melchert, Rechtsanwalt), Lidl Stiftung & Co. KG (v zastúpení: M. Wolter a A. K. Marx, Rechtsanwalte)

      Predmet veci

   Odvolanie podané proti rozsudku Všeobecného súdu (prvá komora) z 21. septembra 2012, Wesergold Getränkeindustrie/ÚHVT — Lidl Stiftung (T-278/10), ktorým Všeobecný súd zrušil rozhodnutie prvého odvolacieho senátu ÚHVT z 24. marca 2010 (vec R 770/2009-1) týkajúce sa námietkového konania medzi Wesergold Getränkeindustrie GmbH & Co. KG a Lidl Stiftung & Co. KG — Prihláška slovného označenia „WESTERN GOLD“ ako ochrannej známky Spoločenstva — Pravdepodobnosť zámeny so slovnými národnými ochrannými známkami, medzinárodnou ochrannou známkou a ochrannou známkou Spoločenstva „WeserGold“, „Wesergold“ a „WESERGOLD“ — Porušenie článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia Rady (ES) č. 207/2009 z 26. februára 2009 o ochrannej známke Spoločenstva (Ú. v. EÚ L 78, s. 1)

      Výrok rozsudku

               1.

               Rozsudok Všeobecného súdu Európskej únie z 21. decembra 2012, Wesergold Getränkeindustrie/ÚHVT — Lidl Stiftung (WESTERN GOLD) (T-278/10), sa zrušuje.

               2.

               Vec sa vracia Všeobecnému súdu Európskej únie.

               3.

               O trovách konania sa rozhodne neskôr.

      (1)  Ú. v. EÚ C 32, 2.2.2013.


title: Vec T-652/14: Žaloba podaná 8. septembra 2014 – AF Steelcase/ÚHVT

text:
               27.10.2014

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 380/21

         Žaloba podaná 8. septembra 2014 – AF Steelcase/ÚHVT
   (Vec T-652/14)
   2014/C 380/28
   Jazyk konania: španielčina

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: AF Steelcase, SA (Madrid, Španielsko) (v zastúpení: S. Rodríguez Bajón, abogado)

      Žalovaný: Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory)

      Návrhy

   Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

               —

               zrušil rozhodnutie ÚHVT z 8. júla 2014 o vylúčení AF Steelcase z predmetného verejného obstarávania,

               —

               zrušil všetky ďalšie nadväzujúce rozhodnutia ÚHVT vydané v súvislosti s predmetným verejným obstarávaním vrátane rozhodnutia o zadaní zákazky, o ktorú ide v predmetnom obstarávaní, prikazujúc navrátenie verejného obstarávania do štádia pred vylúčením AF Steelcase na účely posúdenia jej ponuky,

               —

               subsidiárne, keby prinavrátenie do predchádzajúceho stavu nebolo možné, zaviazal ÚHVT zaplatiť žalobkyni odškodnenie vo výške 20  380 eur z titulu majetkovej ujmy spôsobenej AF Steelcase rozhodnutím o vylúčení; zároveň zaviazal ÚHVT zaplatiť žalobkyni sumu 24  000 eur z titulu nemajetkovej ujmy spôsobenej AF Steelcase rozhodnutím o vylúčení, a

               —

               zaviazal ÚHVT na náhradu trov konania.

      Dôvody a hlavné tvrdenia

   Predmetná žaloba smeruje proti vylúčeniu ponuky predloženej žalobkyňou v rámci uvedeného obstarávania týkajúceho sa dodávky a montáže nábytku a príslušenstva (časť 1) a materiálu na označovanie (časť 2) v budovách ÚHVT (TED 214/S 023-035020, z 1. februára 2014).
   Na podporu svojej žaloby, žalobkyňa uvádza tri žalobné dôvody.

               1.

               Prvý žalobný dôvod je založený na chýbajúcom odôvodnení a zmene kritérií v rozhodnutí o vylúčení AF Steelcase z predmetného verejného obstarávania.

                           —

                           Žalobkyňa v tejto súvislosti tvrdí, že bez ohľadu na nedostatočné odôvodnenie rozhodnutia o vylúčení treba konštatovať, že správa zmenila kritériá, čo viedlo k vážnemu zásahu do práv žalobkyne na obranu, ktorá ak by bola už na začiatku informovaná o tom, že dôvodom vylúčenia ponuky bola zmena rubriky 20, ktorá zapríčinila nekompletnosť ponuky, tvrdenia žalobkyne v žiadosti o uskutočnenie dodatočného preskúmania by boli odlišné, konkrétne založené na takomto odôvodnení.

               2.

               Druhý žalobný dôvod je založený na porušení zásady riadnej správy vecí verejných a zásady proporcionality, ktoré zaväzujú európsku správu.

                           —

                           Žalobkyňa v tejto súvislosti tvrdí, že vo veci samej ÚHVT sa po zistení odlišnosti formátu prílohy 20 mal skontaktovať s AF Steelcase, aby si vyjasnil túto otázku, pretože od ÚHVT pri preskúmavaní a posudzovaní ponúk možno očakávať starostlivé a obozretné konanie.

               3.

               Tretí žalobný dôvod je založený na porušení vykonávacieho nariadenia Komisie (EÚ) č. 1268/2013 z 29. októbra 2013 o pravidlách uplatňovania nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ, Euratom) č. 966/2012 o rozpočtových pravidlách, ktoré sa vzťahujú na všeobecný rozpočet Únie.

                           —

                           Žalobkyňa v tejto súvislosti uvádza, že ÚHVT opomenul podľa článku 158 ods. 3 uvedeného nariadenia požiadať AF Steelcase o potrebné vysvetlenia, ktoré vo veci samej nemali podstatný vplyv na podmienky ponuky.


title: vec F-19/09: Žaloba podaná 6. marca 2009 — Lopez Sanchez/Rada

text:
               16.5.2009

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 113/46

         Žaloba podaná 6. marca 2009 — Lopez Sanchez/Rada
   (vec F-19/09)
   2009/C 113/97
   Jazyk konania: francúzština

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Carolina Lopez Sanchez (Brusel, Belgicko) (v zastúpení: S. Orlandi, A. Coolen, J.-N. Louis, E. Marchal, advokáti)

      Žalovaná: Rada Európskej únie

      Predmet a opis sporu

   Zrušenie rozhodnutia nepovýšiť žalobkyňu do platovej triedy AST 3 pre povyšovanie v roku 2008 a v nevyhnutnom rozsahu rozhodnutí o povýšení do tejto triedy úradníkov, ktorí si to zaslúžili menej

      Návrhy žalobkyne

               —

               zrušiť rozhodnutie menovacieho orgánu nepovýšiť žalobkyňu do platovej triedy AST 3 pre povyšovanie v roku 2008 a v nevyhnutnom rozsahu rozhodnutia o povýšení do tejto triedy úradníkov, ktorí si to zaslúžili menej,

               —

               zaviazať Radu Európskej únie na náhradu trov konania.