title: Rozsudok Súdu pre verejnú službu (druhá komora) z 2. júla 2009.#Massimo Giannini proti Európskej komisii.#Vec F-49/08.

text:
      ROZSUDOK SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU (druhá komora)
      z 2. júla 2009
      Vec F‑49/08
      Massimo Giannini
      proti
      Komisii Európskych spoločenstiev
      „Verejná služba – Zmluvní zamestnanci – Prepustenie na konci skúšobnej doby – Skúšobná doba vykonaná za neregulérnych podmienok – Nezrovnalosti v postupe hodnotenia – Cestovné výdavky – Delegácia v tretej krajine“
      Predmet: Žaloba podaná podľa článku 236 ES a článku 152 AE, ktorou M. Giannini navrhuje: zrušenie rozhodnutia Komisie o jeho prepustení
         oznámené 10. júla 2007, a ak je to potrebné, zrušenie aj zamietnutia jeho sťažnosti proti tomuto rozhodnutiu; v dôsledku toho
         zaviazanie Komisie na zaplatenie všetkých finančných nárokov spojených s pokračovaním v plnení jeho zmluvy; v každom prípade
         zrušiť rozhodnutia z 27. júla 2007 a z 20. septembra 2007 o zrážke 5 218,22 eura zo žalobcovej odmeny za august 2007, a vrátiť
         mu túto sumu zvýšenú o úroky z omeškania; v každom prípade zrušenie rozhodnutia z 28. augusta 2007 o znížení príspevku na
         usídlenie na jednu tretinu sumy vyplatenej v novembri 2006 a vrátiť mu dve zvyšné tretiny, čiže 4 278,50 eura z odmeny za
         február 2008, a tým nariadiť vrátenie tejto sumy zvýšenej o úroky z omeškania, a poskytnutie náhrady majetkovej a nemajetkovej
         ujmy ohodnotenej predbežne na 200 000 eur

      Rozhodnutie: Rozhodnutie Komisie z 27. júla 2007, ktorým sa nariaďuje vymáhanie jednej tretiny cestovných výdavkov priznaných žalobcovi
         na rok 2007 sa zrušuje. Komisia zaplatí žalobcovi sumu neoprávnene zrazenú na základe rozhodnutia z 27. júla 2007, okrem sumy,
         ktorá pripadá na cestovné výdavky rodiny žalobcu; žalobcovi vrátená suma bude zvýšená o úroky z omeškania od momentu jej zrazenia
         až do jej úplného zaplatenia, vypočítané na základe úrokovej miery stanovenej Európskou centrálnou bankou pre hlavné refinančné
         operácie uplatniteľnej počas predmetného obdobia, zvýšenej o dva body. Konanie o zrušení rozhodnutia z 28. augusta 2007, ktorým
         Komisia znížila žalobcov príspevok na usídlenie na jednu tretinu sumy vyplatenej v novembri 2006, sa zastavuje. Žaloba sa
         v zostávajúcej časti zamieta. Žalobca znáša svoje vlastné trovy konania, a je povinný nahradiť tri štvrtiny trov konania Komisie.
         Komisia znáša štvrtinu svojich trov konania.

      Abstrakt
      1.      Úradníci – Žaloba – Neobmedzená právomoc – Spory finančného charakteru v zmysle článku 91 ods. 1 služobného poriadku – Pojem
      (Služobný poriadok úradníkov, článok 91 ods. 1)
      2.      Úradníci – Zmluvní zamestnanci – Prijímanie do zamestnania – Skúšobná doba – Predmet – Podmienky priebehu
      (Podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov, článok 84)
      3.      Úradníci – Zmluvní zamestnanci – Zaradenie – Dozor nad zmluvným zamestnancom funkčnej skupiny IV úradníkom vo funkčnej skupine
            AST
      (Podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov, článok 80 ods. 2)
      4.      Úradníci – Prijímanie do zamestnania – Skúšobná doba – Podmienky priebehu – Napomenutie
      (Služobný poriadok úradníkov, článok 34)
      5.      Konanie – Návrh na začatie konania – Formálne náležitosti
      [Štatút Súdneho dvora, článok 21 prvý odsek a príloha I článok 7 ods. 3; Rokovací poriadok Súdu prvého stupňa, článok 44 ods.
            1 písm. c); Rokovací poriadok Súdu pre verejnú službu, článok 35 ods. 1]
      6.      Úradníci – Zmluvní zamestnanci – Prijímanie do zamestnania – Skúšobná doba – Posúdenie výsledkov
      (Podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov, článok 84 ods. 3)
      7.      Úradníci – Rovnosť zaobchádzania – Úradníci prijatí do trvalého služobného pomeru a zamestnanci v skúšobnej dobe
      (Služobný poriadok úradníkov, článok 43; Podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov, článok 84)
      8.      Úradníci – Zmluvní zamestnanci – Prijímanie do zamestnania – Skúšobná doba – Správa o skúšobnej dobe – Rozsah a obsah
      (Služobný poriadok úradníkov, článok 25; Podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov, článok 11 prvý odsek a článok 81)
      9.      Úradníci – Zmluvní zamestnanci – Prijímanie do zamestnania – Skúšobná doba – Správa o skúšobnej dobe
      (Služobný poriadok úradníkov, článok 25; Podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov, článok 11 prvý odsek, článok 81 a
            článok 84 ods. 3)
      10.    Úradníci – Zmluvní zamestnanci – Prijímanie do zamestnania – Skúšobná doba – Rozhodnutie o prepustení
      (Služobný poriadok úradníkov, článok 25; Podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov, článok 11 prvý odsek a článok 81)
      11.    Úradníci – Zmluvní zamestnanci – Prijímanie do zamestnania – Skúšobná doba – Negatívne hodnotenie spôsobilosti dotknutej osoby
            – Predĺženie skúšobnej doby
      (Podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov, článok 84 ods. 3)
      12.    Úradníci – Náhrada výdavkov – Cestovné výdavky za rok
      (Služobný poriadok úradníkov, príloha VII článok 8)
      13.    Úradníci – Náhrada výdavkov – Cestovné výdavky za rok
      (Služobný poriadok úradníkov, príloha VII článok 8 ods. 4)
      1.      „Spory finančného charakteru“ v zmysle článku 91 ods. 1 služobného poriadku predstavujú nielen žaloby o určenie zodpovednosti
         podané zamestnancami proti inštitúciám, ale tiež všetky žaloby, na základe ktorých má inštitúcia vyplatiť zamestnancovi určitú
         sumu, na ktorú má podľa jeho názoru nárok podľa služobného poriadku alebo iného aktu, ktorý upravuje ich pracovnoprávny vzťah.
         Podľa článku 91 ods. 1 služobného poriadku má súd Spoločenstva v takýchto sporoch neobmedzenú právomoc, z ktorej mu vyplýva
         povinnosť rozhodnúť spor, ktorý mu bol predložený, v celom rozsahu, to znamená rozhodnúť o všetkých právach a povinnostiach
         zamestnancov, ak nerozhodne, že uvedenú časť rozsudku vykoná pod jeho dohľadom príslušná inštitúcia za presných podmienok,
         ktoré určí. Súdu Spoločenstva teda prislúcha prípadne zaviazať určitú inštitúciu na zaplatenie určitej sumy, na ktorú má žalobca
         nárok podľa služobného poriadku alebo iného právneho aktu.

      (pozri body 39 – 42)
      Odkaz:
      Súdny dvor: 18. decembra 2007, Weißenfels/Parlament, C‑135/06 P, Zb. s. I‑12041, body 65, 67 a 68
      2.      Rozhodnutie o prepustení po skončení skúšobnej doby treba zrušiť, ak žalobca nemal možnosť pracovať v priebehu skúšobnej doby
         za riadnych podmienok.

      Skúšobná doba, ktorá slúži na posúdenie schopností a chovania zamestnanca v skúšobnej dobe, sa síce nemôže považovať za rovnocennú
         s dobou vzdelávania, predsa dotknutý zamestnanec musí byť spôsobilý počas tohto obdobia preukázať svoje schopnosti. V praxi
         to znamená, že zamestnanec v skúšobnej dobe má nárok na vhodné pokyny a rady, aby sa mohol prispôsobiť špecifickým požiadavkám
         pracovného miesta, ktoré zastáva.

      Nutná miera uvedených pokynov a rád sa nemá posudzovať abstraktne, ale konkrétne na základe povahy vykonávaných činností.
         V tejto súvislosti nemožno nezohľadniť predchádzajúce skúsenosti zamestnanca v skúšobnej dobe. Tieto skúsenosti ako také síce
         nemôžu spochybniť užitočnosť skúšobnej doby, môžu ale byť rozhodujúce pokiaľ ide o rozsah, v akom ho treba riadiť, aby skúšobná
         doba splnila svoj účel.

      (pozri bod 65)
      Odkaz:
      Súdny dvor: 15. mája 1985, Patrinos/CES, 3/84, Zb. s. 1421, body 20 až 24
      Súd prvého stupňa: 1. apríla 1992, Kupka‑Floridi/CES, T‑26/91, Zb. s. II‑1615, bod 44; 30. novembra 1994, Correia/Komisia,
         T‑568/93, Zb. VS s. I‑A‑271, II‑857, bod 34; 5. marca 1997, Rozand‑Lambiotte/Komisia, T‑96/95, Zb. VS s. I‑A‑35, II‑97, bod 95

      Súd pre verejnú službu: 18. októbra 2007, Krčová/Súdny dvor, F‑112/06, Zb. VS s. I‑A‑1‑0000, II‑A‑1‑0000, bod 48, ktorý je
         predmetom prebiehajúceho odvolania pred Súdom prvého stupňa, vec T‑498/07 P; 16. apríla 2008, Doktor/Rada, F‑73/07, Zb. VS s. I‑A‑1‑0000,
         II‑A‑1‑0000, body 31 a 33 až 36, ktorý je predmetom prebiehajúceho odvolania pred Súdom prvého stupňa, vec T‑248/08 P

      3.      Z ustanovenia článku 80 ods. 2 podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov vyplýva, že zmluvní zamestnanci funkčnej skupiny
         IV môžu vykonávať svoje úlohy pod dozorom úradníkov bez rozlíšenia kategórie. Toto ustanovenie teda nezakazuje, aby úlohy
         zmluvného zamestnanca zaradeného do funkčnej skupiny IV boli prípadne vykonávané pod dozorom úradníka zaradeného do funkčnej
         skupiny AST.

      (pozri bod 72)
      4.      Právo úradníka v skúšobnej dobe vykonávať svoju skúšobnú dobu za riadnych podmienok je dostatočne zaistené ústnym napomenutím,
         na základe ktorého môže prispôsobiť a zlepšiť svoje výkony podľa požiadaviek služby.

      (pozri bod 84)
      Odkaz:
      Súd prvého stupňa: Rozand‑Lambiotte/Komisia, už citovaný, bod 102
      5.      Hoci žaloba podaná na Súd prvého stupňa môže byť v konkrétnych bodoch podopretá a doplnená, pokiaľ ide o určité skutočnosti,
         odkazom na výňatky z dokumentov, ktoré tvoria jej prílohu, prílohy majú výlučne dôkaznú a podpornú povahu a preto nemôžu slúžiť
         na rozvinutie dôvodu, ktorý je len stručne opísaný v žalobe, a uvádzať výhrady alebo tvrdenia v žalobe neuvedené. Žalobca
         musí uviesť v žalobe presné výhrady, ku ktorým sa má súd vysloviť, ako aj prinajmenšom stručné zhrnutie právnych a skutkových
         okolností, na ktorých sú tieto výhrady založené.

      Tým viac nemôžu pred Súdom pre verejnú službu prílohy rozvíjať žalobný dôvod, ktorý je len stručne opísaný v žalobe, pripojením
         výhrad alebo tvrdení v nej neuvedených, lebo podľa článku 7 ods. 3 prílohy I Štatútu Súdneho dvora zahŕňa písomná časť konania
         pred Súdom pre verejnú službu v zásade len jednu výmenu vyjadrení účastníkov konania, pokiaľ Súd pre verejnú službu nerozhodne
         inak. Táto zvláštnosť konania pred Súdom pre verejnú službu sa vysvetľuje tým, že na rozdiel od toho, čo je stanovené pre
         konania pred Všeobecným súdom alebo Súdnym dvorom článkom 21 prvým odsekom Štatútu Súdneho dvora, vysvetlenie dôvodov a tvrdení
         v žalobe nemôže byť stručné. Takáto pružnosť by v praxi mohla viesť k tomu, že osobitné a neskoršie pravidlo, ktoré je uvedené
         v prílohe I Štatútu Súdneho dvora, by do veľkej miery nebolo potrebné.

      (pozri body 86 a 87)
      Odkaz:
      Súd prvého stupňa: 30. januára 2007, France Télécom/Komisia, T‑340/03, Zb. s. II‑107, bod 167
      6.      Článok 84 ods. 3 podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov priznáva hodnotiteľovi a orgánu oprávnenému uzatvárať pracovné
         zmluvy o prijatí rozsiahlu právomoc, pokiaľ ide o posúdenie schopností a výkonov zamestnanca v skúšobnej dobe s ohľadom na
         záujem služby. Súdu Spoločenstva preto neprináleží, aby nahrádzal posúdenie inštitúcií vlastným posúdením, pokiaľ ide o relevantnosť
         faktorov posudzovaných počas skúšobnej doby, keďže sa jeho preskúmanie obmedzuje na overenie, či nedošlo k zjavne nesprávnemu
         posúdeniu alebo zneužitiu právomoci.

      (pozri bod 89)
      Odkaz:
      Súd prvého stupňa: Rozand‑Lambiotte/Komisia, už citovaný, bod 112
      Súd pre verejnú službu: Krčová/Súdny dvor, už citovaný, bod 62
      7.      Procesné záruky priznané úradníkom pri ich hodnotení nemožno rozšíriť na zamestnancov v skúšobnej dobe. Právna a skutková
         situácia úradníkov v trvalom služobnom pomere a zamestnancov v skúšobnej dobe sa značne odlišujú. Predovšetkým faktická situácia
         zamestnanca v skúšobnej dobe nie je porovnateľná so situáciou úradníka vykonávajúceho službu už niekoľko rokov. Navyše pravidlá
         týkajúce sa hodnotenia úradníkov nie sú použiteľné na posudzovanie zamestnancov v skúšobnej dobe. Hodnotiaca správa úradníka
         prijatého do trvalého služobného pomeru a správa o skúšobnej dobe majú rozdielne úlohy, pretože kým správa o skúšobnej dobe
         má predovšetkým hodnotiť spôsobilosť zamestnanca v skúšobnej dobe plniť povinnosti spojené s jeho pracovným miestom a byť
         vymenovaný, prvoradou úlohou hodnotiacej správy je zabezpečiť administratíve pravidelnú a čo najúplnejšiu informáciu o podmienkach
         vykonávania jej služby príslušným úradníkom.

      (pozri body 92 a 95)
      Odkaz:
      Súd pre verejnú službu: Doktor/Rada, už citovaný, body 85 a 86
      8.      Správa o skúšobnej dobe zmluvného zamestnanca a následné stanoviská, ako stanovisko nadriadeného alebo stanovisko výboru pre
         správy, nie sú rozhodnutiami spôsobujúcimi ujmu v zmysle článku 25 služobného poriadku, na ktorý odkazuje článok 11 prvý odsek
         a článok 81 podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov. Napriek tomu, že správa o skúšobnej dobe a následné stanoviská
         musia byť dostatočne odôvodnené, aby umožnili orgánu oprávnenému uzatvárať pracovné zmluvy odôvodniť a prijať svoje rozhodnutie,
         nemusia podrobne opisovať všetky skutočnosti, o ktoré sa opierajú. Hodnotiteľ najmä nie je povinný opísať všetky činnosti
         zamestnanca v skúšobnej dobe, ani vyčerpávajúcim a podrobným spôsobom uvádzať problémy, ku ktorým v skúšobnej dobe došlo.
         Od hodnotiteľa, zamestnancovho nadriadeného ani od výboru pre správy nemožno vyžadovať, aby sa zaoberali všetkými skutkovými
         či právnymi aspektmi, ktoré zamestnanec v skúšobnej dobe uviedol vo svojom samohodnotení či v doplňujúcich poznámkach.

      (pozri bod 93)
      Odkaz:
      Súdny dvor: 25. marca 1982, Munk/Komisia, 98/81, Zb. s. 1155, bod 14
      9.      Hoci platí, že článok 84 ods. 3 podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov má zmluvným zamestnancom zaručiť právo predložiť
         ich prípadné pripomienky orgánu oprávnenému uzatvárať pracovné zmluvy a zaručiť im, že tieto pripomienky budú zohľadnené,
         článok 11 prvý odsek týchto podmienok zamestnávania a článok 25 služobného poriadku, na ktoré pokiaľ ide o zmluvných zamestnancov
         odkazuje článok 81 uvedených podmienok zamestnávania, sa nevzťahujú na stanoviská predložené nadriadenými, na ktoré sa v rámci
         postupu hodnotenia prihliadlo. Týmto nadriadeným preto nemožno uložiť povinnosť, aby v rámci odôvodnenia výslovne zaujali
         stanovisko ku všetkým tvrdeniam, ktoré zamestnanec v skúšobnej dobe uviedol.

      (pozri body 103 a 105)
      Odkaz:
      Súd prvého stupňa: 21. septembra 1999, Trigari‑Venturin/Prekladateľské stredisko, T‑98/98, Zb. VS s. I‑A‑159, II‑821, bod 57
      10.    Rozhodnutie o prepustení dočasného zamestnanca po skončení skúšobnej doby podlieha povinnosti uviesť odôvodnenie. Keďže článok 81
         podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov odkazuje, pokiaľ ide o zmluvných zamestnancov na článok 11 prvý odsek týchto
         podmienok zamestnávania, ktorý sa vzťahuje na dočasných zamestnancov, a že toto ustanovenie uvedené ako posledné rozširuje
         rozsah pôsobnosti článku 25 služobného poriadku, ktorý ukladá povinnosť odôvodniť každé rozhodnutie spôsobujúce ujmu, na uvedených
         dočasných zamestnancov, musí byť rozhodnutie o tom, že zmluvný zamestnanec nebude po skončení skúšobnej doby vymenovaný do
         trvalého služobného pomeru, odôvodnené.

      Rozhodnutie je dostatočne odôvodnené vtedy, ak je vydané v súvislostiach, ktoré sú dotknutému zamestnancovi známe a ktoré
         mu umožnia porozumieť dosahu opatrenia, ktoré sa voči nemu prijalo. O tento prípad ide vtedy, keď tomuto rozhodnutiu predchádzali
         rozhovory s nadriadeným o danej situácii. Okrem toho platí, že rozhodnutie, ktoré odkazuje na dokument, ktorý už má dotknutá
         osoba k dispozícii a ktorý obsahuje skutočnosti, o ktoré inštitúcia svoje rozhodnutie oprela, je dostatočne odôvodnené.

      (pozri body 115 a 117)
      Odkaz:
      Súdny dvor: 7. marca 1990, Hecq/Komisia, C‑116/88 a C‑149/88, Zb. s. I‑599, body 26 a 27
      Súd prvého stupňa: 15. októbra 1997, IPK/Komisia, T‑331/94, Zb. s. II‑1665, bod 52; Trigari‑Venturin/Prekladateľské stredisko,
         už citovaný, bod 84

      11.    Administratíva disponuje širokou mierou voľnej úvahy, pokiaľ ide o posúdenie schopností a výkonov zamestnanca v skúšobnej
         dobe s ohľadom na záujem služby. Použitie výrazu „v mimoriadnych prípadoch“ v článku 84 ods. 3 podmienok zamestnávania ostatných
         zamestnancov jednoznačne ukazuje, že orgán oprávnený uzatvárať pracovné zmluvy disponuje širokou mierou voľnej úvahy na to,
         aby podľa skutkového stavu určitej veci a konkrétnych okolností určil, v akej situácii je predĺženie skúšobnej doby žiadúce.
         V dôsledku toho môže súd Spoločenstva preskúmať posúdenie výsledku skúšobnej doby uskutočnené inštitúciou len v prípade zjavne
         nesprávneho posúdenia alebo zneužitia právomoci.

      Ak povinnosť starostlivosti administratívy voči jej zamestnancom znamená, že orgán rozhodujúci o postavení zamestnanca zohľadní
         všetky skutočnosti, ktoré môžu byť pre jeho rozhodnutie dôležité, a zohľadní pritom nielen záujem služby, ale aj záujem daného
         úradníka, táto povinnosť nemôže mať také dôsledky, že sa možnosť „v mimoriadnych prípadoch“ predĺžiť skúšobnú dobu, ktorá
         je stanovená v článku 84 ods. 3 podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov, zmení na pravidlo, pretože v opačnom prípade
         by sa zmenil zmysel tohto ustanovenia, ktoré odráža rovnováhu práv a povinností vytvorenú uvedenými podmienkami zamestnávania
         pre vzťahy medzi administratívou a zamestnancami v skúšobnej dobe.

      (pozri body 126, 128 a 129)
      Odkaz:
      Súd prvého stupňa: 27. júna 2002, Tralli/ECB, T‑373/00, T‑27/01, T‑56/01 a T‑69/01, Zb. VS s. I‑A‑97, II‑453, bod 76
      Súd pre verejnú službu: Krčová/Súdny dvor, už citovaný, body 62 a 77
      12.    Článok 8 ods. 4 druhá veta prílohy VII služobného poriadku upravuje otázku cestovných výdavkov, pokiaľ ide o úradníka, ktorého
         miesto výkonu práce sa nachádza mimo územia členského štátu. Toto ustanovenie priznáva danému zamestnancovi a jeho rodine
         v každom kalendárnom roku nárok na náhradu cestovných výdavkov a táto náhrada nepodlieha pravidlu o nároku na pomernú časť,
         ktoré je uvedené v článku 8 ods. 3, a ktoré sa uplatňuje na úradníkov, ktorých miesto výkonu práce sa nachádza na území členského
         štátu. Zamestnanec, ktorý vykonáva pracovné povinnosti v tretej krajine má teda nárok na úplné preplatenie svojich cestovných
         výdavkov nezávisle od skutočnej dĺžky jeho pracovného pomeru. Takýto rozdiel v zaobchádzaní nie je diskriminačný, lebo situácia
         úradníkov, ktorých miesto výkonu práce sa nachádza na území niektorého členského štátu a situácia úradníkov pôsobiacich mimo
         tohto územia, je podstatne odlišná.

      (pozri body 155 a 158 – 160)
      Odkaz:
      Súd pre verejnú službu: 23. januára 2007, Chassagne/Komisia, F‑43/05, Zb. VS s. I‑A‑1‑0000, II‑A‑1‑0000, bod 97
      13.    Mechanizmus stanovený v článku 8 ods. 4 prílohy VII služobného poriadku upravujúci náhradu cestovných výdavkov úradníkov s miestom
         výkonu práce v tretej krajine, ktorý bol normotvorcom Spoločenstva pri reforme služobného poriadku v roku 2004 zachovaný,
         predpokladá, že sa cesta skutočne uskutočnila a jej náklady boli skutočne zaplatené. Hoci toto ustanovenie už neuvádza povinnosť
         predložiť doklady, táto podmienka je už obsiahnutá v podmienke, že sa cesta má skutočne uskutočniť.

      (pozri body 168 a 169)


title: Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 15. júla 2010. # Pannon Gép Centrum Kft proti APEH Központi Hivatal Hatósági Főosztály Dél-dunántúli Kihelyezett Hatósági Osztály. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Baranya Megyei Bíróság - Maďarsko. # Šiesta smernica o DPH - Smernica 2006/112/ES - Právo na odpočítanie dane zaplatenej na vstupe - Vnútroštátna právna úprava trestajúca nesprávny údaj na faktúre stratou práva na odpočítanie. # Vec C-368/09.

text:
      Vec C‑368/09
      Pannon Gép Centrum kft
      proti
      APEH Központi Hivatal Hatósági Főosztály Dél‑dunántúli Kihelyezett Hatósági Osztály
      (návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Baranya Megyei Bíróság)
      „Šiesta smernica o DPH – Smernica 2006/112/ES – Právo na odpočítanie dane zaplatenej na vstupe – Vnútroštátna právna úprava trestajúca nesprávny údaj na faktúre stratou práva na odpočítanie“
      Abstrakt rozsudku
      Daňové ustanovenia – Harmonizácia právnych predpisov – Dane z obratu – Spoločný systém dane z pridanej hodnoty – Odpočet dane
            zaplatenej na vstupe – Povinnosti platiteľa dane – Preukázanie faktúrou obsahujúcou určité údaje
      [Smernica Rady 2006/112, článok 167, článok 178 písm. a), článok 220 bod 1 a článok 226]
      Článok 167, článok 178 písm. a), článok 220 bod 1 a článok 226 smernice 2006/112 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty
         sa majú vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právnej úprave alebo praxi, podľa ktorej vnútroštátne orgány zdaniteľnej
         osobe zamietajú právo odpočítať hodnotu splatnej alebo zaplatenej dane za služby, ktoré jej boli poskytnuté, z hodnoty dane
         z pridanej hodnoty, ktorú má zaplatiť, a to z dôvodu, že pôvodná faktúra, ktorú mala v držbe v čase odpočítania, obsahovala
         nesprávny dátum ukončenia poskytovania služieb a že neexistovalo poradové číslovanie faktúry opravenej neskôr a dobropisu
         zrušujúceho pôvodnú faktúru, ak sú splnené hmotnoprávne podmienky odpočítania a ak pred prijatím rozhodnutia príslušným orgánom
         zdaniteľná osoba tomuto orgánu poskytla opravenú faktúru uvádzajúcu presný dátum, ku ktorému bolo toto poskytovanie služieb
         ukončené, aj keď neexistuje poradové číslovanie tejto faktúry a dobropisu zrušujúceho pôvodnú faktúru.

      Článok 226 smernice 2006/112 totiž spresňuje, že iba údaje uvedené v tomto článku musia byť na účely dane z pridanej hodnoty
         povinne uvedené na faktúrach vystavených podľa článku 220 tejto smernice. Z toho vyplýva, že členské štáty nemôžu viazať výkon
         práva na odpočítanie dane z pridanej hodnoty na dodržanie podmienok týkajúcich sa obsahu faktúr, ktoré nie sú výslovne uvedené
         v ustanoveniach uvedenej smernice.

      (pozri body 40, 41, 45 a výrok)

ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (tretia komora)
      z 15. júla 2010 (*)

      „Šiesta smernica o DPH – Smernica 2006/112/ES – Právo na odpočítanie dane zaplatenej na vstupe – Vnútroštátna právna úprava trestajúca nesprávny údaj na faktúre stratou práva na odpočítanie“
      Vo veci C‑368/09,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Baranya Megyei Bíróság
         (Maďarsko) z 31. augusta 2009 a doručený Súdnemu dvoru 14. septembra 2009, ktorý súvisí s konaním:

      Pannon Gép Centrum kft
      proti
      APEH Központi Hivatal Hatósági Főosztály Dél‑dunántúli Kihelyezett Hatósági Osztály,
      SÚDNY DVOR (tretia komora),
      v zložení: predseda tretej komory K. Lenaerts (spravodajca), sudcovia R. Silva de Lapuerta, G. Arestis, J. Malenovský a T. von
         Danwitz,

      generálny advokát: N. Jääskinen,
      tajomník: R. Grass,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        maďarská vláda, v zastúpení: J. Fazekas, M. Fehér a K. Szíjjártó, splnomocnení zástupcovia,
      –        Európska komisia, v zastúpení: D. Triantafyllou a B. D. Simon, splnomocnení zástupcovia,
      so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 17 ods. 1, článku 18 ods. 1 písm. a) a článku 22 ods. 3 písm. a)
         a b) šiestej smernice Rady 77/388/EHS zo 17. mája 1977 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní
         z obratu – spoločný systém dane z pridanej hodnoty: jednotný základ jej stanovenia (Ú. v. ES L 145, s. 1; Mim. vyd. 09/001,
         s. 23, ďalej len „šiesta smernica“), zmenenej a doplnenej smernicou Rady 2001/115/ES z 20. decembra 2001 (Ú. v. ES L 15, 2002,
         s. 24; Mim. vyd. 09/001, s. 352).

      2        Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Pannon Gép Centrum kft a APEH Központi Hivatal Hatósági Főosztály Dél-dunántúli
         Kihelyezett Hatósági Osztály (ďalej len „APEH“) vo veci odmietnutia zo strany APEH odpočítať žalobcovi vo veci samej daň z pridanej
         hodnoty (ďalej len „DPH“) vzťahujúcu sa na služby, ktoré mu boli poskytnuté, zo sumy splatnej DPH.

       Právny rámec
       Právna úprava Únie
      3        Smernica Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty (Ú. v. EÚ L 347, s. 1) v súlade
         so svojimi článkami 411 a 413 zrušila a nahradila od 1. januára 2007 právnu úpravu Únie v oblasti DPH, a to najmä šiestu smernicu.
         Podľa odôvodnení č. 1 a 3 smernice 2006/112 bolo prepracovanie šiestej smernice nevyhnutné v záujme jasnosti a prehľadnosti
         všetkých uplatniteľných ustanovení v zmenenej štruktúre a znení, aj keď sa v zásade nezmenil jej obsah. Ustanovenia smernice
         2006/112 sú tak v podstate zhodné so zodpovedajúcimi ustanoveniami šiestej smernice.

      4        Podľa článku 167 smernice 2006/112, ktorý preberá znenie článku 17 ods. 1 šiestej smernice, „právo odpočítať daň vzniká vtedy,
         keď vzniká daňová povinnosť v súvislosti s daňou, ktorá je odpočítateľná“.

      5        Článok 168 písm. a) smernice 2006/112, ktorý obsahuje v podstate zhodné ustanovenia ako tie, ktoré sú uvedené v článku 17
         ods. 2 písm. a) šiestej smernice v znení vyplývajúcom z článku 28f ods. 1 tejto poslednej uvedenej smernice, stanovuje:

      „Pokiaľ ide o tovar a služby, ktoré sú použité na účely zdaniteľných transakcií zdaniteľnej osoby, táto má právo v členskom
         štáte, v ktorom uskutočňuje tieto transakcie, odpočítať z výšky DPH, ktorú je povinná zaplatiť, tieto sumy:

      a)      DPH splatnú alebo zaplatenú v tomto členskom štáte za tovar, ktorý jej bol alebo bude dodaný, a za služby, ktoré jej boli
         alebo budú poskytnuté, inou zdaniteľnou osobou“.

      6        Článok 178 smernice 2006/112, ktorý v podstate preberá pojmy článku 18 ods. 1 šiestej smernice v znení vyplývajúcom z článku
         28f bodu 2 tejto poslednej uvedenej smernice, obsahuje tieto ustanovenia:

      „Zdaniteľná osoba musí spĺňať tieto podmienky, aby si mohla uplatniť právo na odpočítanie dane:
      a)      pre odpočítanie dane uvedené v článku 168 písm. a), týkajúce sa dodania tovaru a poskytovania služieb, musí mať faktúru vyhotovenú
         v súlade s článkami 220 až 236 a článkami 238, 239 a 240,

      …“
      7        Článok 220 bod 1 smernice 2006/112, ktorý v podstate preberá ustanovenia článku 22 ods. 3 písm. a) šiestej smernice v znení
         vyplývajúcom z článku 28h tejto poslednej uvedenej smernice, zmenenej a doplnenej článkom 2 bodom 2 smernice 2001/115, stanovuje:

      „Každá zdaniteľná osoba musí zabezpečiť, aby buď ona sama alebo odberateľ, alebo v jej mene a na jej účet tretia strana vyhotovila
         faktúru v týchto prípadoch:

      1.      pri dodaní tovaru alebo poskytnutí služieb inej zdaniteľnej osobe alebo nezdaniteľnej právnickej osobe“.
      8        Článok 226 smernice 2006/112 v podstate preberá ustanovenia článku 22 ods. 3 písm. b) šiestej smernice v znení vyplývajúcom
         z článku 28h tejto poslednej uvedenej smernice, zmenenej a doplnenej článkom 2 bodom 2 smernice 2001/115, a znie:

      „Bez toho, aby boli dotknuté osobitné ustanovenia uvedené v tejto smernici, faktúry vyhotovené podľa článkov 220 a 221 musia
         obsahovať iba tieto údaje:

      1.      dátum vyhotovenia faktúry,
      2.      poradové číslo založené na jednej alebo viacerých sériách, ktoré jednoznačne identifikuje faktúru,
      3.      identifikačné číslo pre DPH..., pod ktorým zdaniteľná osoba dodala tovar alebo poskytla služby,
      4.      identifikačné číslo pre DPH odberateľa...,
      5.      úplné meno a adresu zdaniteľnej osoby a odberateľa,
      6.      množstvo a druh dodaného tovaru alebo rozsah a druh poskytnutých služieb,
      7.      dátum, kedy sa uskutočnilo alebo ukončilo dodanie tovaru alebo poskytovanie služieb...,
      8.      základ dane pre každú sadzbu alebo údaj o oslobodení od dane, jednotkovú cenu bez DPH, ako aj prípadné zľavy alebo rabaty,
         ak nie sú obsiahnuté v jednotkovej cene,

      9.      uplatnenú sadzbu DPH,
      10.      výšku DPH, ktorá sa má zaplatiť, okrem prípadov, keď sa uplatňuje osobitná úprava, pri ktorej sa podľa tejto smernice tento
         údaj vypúšťa,

      …“
      9        Článok 273 smernice 2006/112, v podstate preberajúci znenie článku 22 ods. 8 prvého a druhého pododseku šiestej smernice v znení
         vyplývajúcom z článku 28h tejto poslednej uvedenej smernice, zmenenej a doplnenej článkom 2 bodom 2 smernice 2001/115, stanovuje:

      „Členské štáty môžu uložiť iné povinnosti, ktoré považujú za potrebné na riadny výber DPH a na predchádzanie daňovým podvodom...
      Možnosť ustanovená v prvom pododseku sa nesmie použiť na uloženie ďalších povinností fakturácie ako tých, ktoré sú stanovené
         [najmä v článku 226].“

       Vnútroštátna právna úprava
      10      Podľa článku 13 ods. 1 bodu 16 zákona č. LXXIV z roku 1992 o dani z pridanej hodnoty (Általános forgalmi adóról szóló 1992.
         évi LXXIV. Törvény, ďalej len „zákon o DPH“), ktorý bol zrušený s účinnosťou od 31. decembra 2007, ale ktorý je uplatniteľný
         na spor vo veci samej, sa faktúrou rozumie „každý dokument, ktorý umožňuje identifikáciu na daňové účely, vyhotovený v papierovej
         forme alebo na základe predchádzajúceho súhlasu zákazníka a v súlade s osobitnými predpismi v elektronickej forme, ktorý obsahuje
         aspoň tieto údaje:

      a)      poradové číslo faktúry;
      b)      dátum vyhotovenia faktúry;
      c)      meno, adresu zdaniteľnej osoby, ktorá dodala tovar alebo poskytla službu, a jej daňové identifikačné číslo;
      d)      ak je zákazník povinný zaplatiť daň, jeho meno, adresu a jeho daňové identifikačné číslo Spoločenstva, a ak také číslo neexistuje,
         jeho daňové identifikačné číslo;

      e)      v prípade, ak ide o dodanie tovaru, ktoré je oslobodené od dane, daňové identifikačné číslo Spoločenstva zákazníka;
      f)      dátum uskutočnenia zdaniteľného plnenia, ak je rozdielny od dátumu vyhotovenia;
      …
      i)      jednotkovú cenu dodaného tovaru alebo poskytnutej služby bez dane;
      j)      celkovú sumu protiplnenia za dodaný tovar alebo poskytnutú službu bez dane;
      k)      použitú sadzbu dane;
      l)      celkovú výšku splatnej dane;
      m)      konečnú fakturovanú sumu“.
      11      Článok 35 ods. 1 zákona o DPH stanovuje:

      „Právo na odpočítanie možno uplatniť, len ak sú k dispozícii doklady, ktoré hodnoverným spôsobom preukazujú sumu dane zaúčtovanej
         na vstupe. Za takéto doklady sa považujú:

      a)      faktúry a zjednodušené faktúry…
      …
      vystavené na meno zdaniteľnej osoby.“
      12      Článok 1/E nariadenia ministerstva financií č. 24 z roku 1995 (XI. 22.) o daňovej identifikácii faktúr, zjednodušených faktúr
         a príjmových dokladov a o používaní registračných pokladní a taxametrov na zabezpečenie vydávania príjmových dokladov [24/1995.
         (XI. 22.) PM rendelet a számla, egyszerűsített számla és nyugta adóigazgatási azonosításáról, valamint a nyugta adását biztosító
         pénztárgép és taxaméter alkalmazásáról] stanovuje:

      „Faktúry vytlačené na papieri s pomocou počítačového zariadenia sa považujú za platné na účely daňovej identifikácie iba vtedy,
         ak spĺňajú požiadavky riadnej fakturácie, a to

      a)      počítačový program, ktorý sa používa na vyhotovovanie faktúr, trvale zabezpečuje poradové číslovanie bez vynechaní a opakovaní...“
      13      Článok 165 ods. 2 zákona č. C z roku 2000 o účtovníctve (Számvitelről szóló 2000. évi C. törvény) stanovuje, že v účtovných
         knihách možno zaznamenať iba údaje doložené dokumentmi, ktoré boli vystavené v súlade s právnymi predpismi. Podľa článku 166
         ods. 2 tohto zákona musia byť údaje, ktoré sa uvádzajú v účtovných knihách, hodnoverné, spoľahlivé a správne, a to tak z formálneho,
         ako aj z vecného hľadiska.

       Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
      14      Žalobca vo veci samej uzavrel 2. mája 2007 zmluvu s Betonút Szolgáltató és Építő Zrt (ďalej len „Betonút“), ktorou sa v prospech
         Betonút zaviazal uskutočniť rekonštrukčné práce mostu. Žalobca vo veci samej zveril výkon týchto prác subdodávateľovi, J és
         B Pannon-Bau kft (ďalej len „subdodávateľ“).

      15      Dňa 20. novembra 2007 vydal Betonút žalobcovi vo veci samej dokument potvrdzujúci vykonanie týchto prác a na jeho základe
         žalobca vystavil tejto spoločnosti faktúry týkajúce sa uskutočnenia tých istých prác s tým, že ako dátum ich ukončenia sa
         uviedol 20. november 2007. Pokiaľ ide o subdodávateľa, ten vystavil žalobcovi vo veci samej dve faktúry týkajúce sa ním vykonaných
         prác, ktoré ako dátum ich ukončenia uvádzali 14. december 2007.

      16      Dňa 3. októbra 2007 žalobca vo veci samej uzavrel zmluvu s Gebrüder Haider Építőipari kft (ďalej len „Haider“), ktorou sa
         zaviazal v prospech spoločnosti Haider vykonať stavebné práce týkajúce sa dažďových odkvapov. Na uskutočnenie tejto zmluvy
         žalobca vo veci samej takisto zveril tieto práce subdodávateľovi.

      17      Haider vystavil dokument potvrdzujúci vykonanie týchto prác s tým, že ako dátum ich ukončenia uviedol 11. december 2007, a konečná
         faktúra, ktorú tejto spoločnosti vydal žalobca vo veci samej, uvádzala ako dátum ukončenia prác rovnaký dátum. Pokiaľ ide
         o subdodávateľa, tento vystavil žalobcovi vo veci samej faktúru uvádzajúcu ako dátum ukončenia tých istých prác 18. december
         2007.

      18      Vo svojom daňovom priznaní týkajúcom sa štvrtého štvrťroka 2007 uviedol žalobca vo veci samej tri faktúry subdodávateľa označené
         vyššie a uplatnil si právo na odpočítanie DPH.

      19      Daňový úrad skontroloval toto daňové priznanie a zistil, že dátumy ukončenia uvedené na potvrdeniach o vykonaní prác vydaných
         zo strany Betonút a Haider, ako aj na faktúrach, ktoré týmto spoločnostiam vystavil žalobca vo veci samej, predchádzali dátumom
         uvedeným na faktúrach vystavených subdodávateľom a použitých uvedeným žalobcom na účely odpočítania DPH.

      20      Žalobca vo veci samej a subdodávateľ daňovému úradu oznámili, že faktúry vystavené týmto posledným uvedeným subjektom obsahovali
         nesprávne dátumy ukončenia.

      21      Dňa 29. septembra 2008 subdodávateľ zrušil tri nesprávne faktúry dobropismi označenými číslami 2007/0000000124, 2007/0000000125
         a 2007/0000000126 a nahradil ich novými faktúrami označenými číslami JESB20080000016, JESB20080000017 a JESB20080000018. Tieto
         nové faktúry uvádzali dátum ukončenia prác, ktorý je zhodný s dátumom uvedeným na faktúrach vydaných žalobcom vo veci samej.

      22      Rozhodnutím z 21. januára 2009 daňový úrad prvého stupňa nariadil žalobcovi vo veci samej zaplatiť jednak DPH vzťahujúcu sa
         na služby poskytnuté subdodávateľom, ktorú žalobca odpočítal zo sumy dane, ktorú bol povinný zaplatiť za štvrtý štvrťrok 2007,
         a jednak pokutu, ako aj poplatok za omeškanie. Podľa tohto daňového úradu žalobca vo veci samej nesmel použiť faktúry pôvodne
         vystavené subdodávateľom na účely odpočítania DPH, keďže tieto faktúry neobsahovali správny dátum ukončenia prác z jeho strany.
         Ani nové opravené faktúry nemohli odôvodniť odpočítanie DPH, keďže nebolo zabezpečené poradové číslovanie. V tejto súvislosti
         konštatoval, že dobropisy a opravené faktúry vydané v ten istý deň používali dve rozdielne číslovania, pretože čísla dobropisov
         začínali číslami „2007“, zatiaľ čo čísla opravených faktúr začínali označením „JESB2008“.

      23      Rozhodnutím z 29. apríla 2009 APEH potvrdil rozhodnutie daňového úradu prvého stupňa z 21. januára 2009.

      24      Žalobca vo veci samej podal žalobu na Baranya Megyei Bíróság (Krajský súd v Baranya).

      25      Baranya Megyei Bíróság sa vo svojom rozhodnutí domnieva, že podľa dotknutej vnútroštátnej právnej úpravy, ako ju vykladá Legfelsőbb
         Bíróság (Najvyšší súd) a uplatňuje daňový úrad, zdaniteľná osoba si môže uplatniť právo na odpočítanie iba na základe hodnovernej
         faktúry, pokiaľ ide o formu a obsah. Výkon práva na odpočítanie je teda spochybnený, ak faktúra obsahuje akúkoľvek formálnu
         chybu. V predmetnej veci z dôvodu chýb v dátumoch ukončenia prác uvedených na faktúrach subdodávateľa daňový úrad spochybnil
         právo na odpočítanie vykonané na základe týchto faktúr, ktoré však boli hodnoverné, pokiaľ ide o obsah. Daňový úrad totiž
         nikdy nespochybnil, že obchodné transakcie uvedené na týchto faktúrach boli vykonané za na nich uvedené protiplnenia.

      26      Za týchto okolností Baranya Megyei Bíróság rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:

      „1.      Sú ustanovenia obsiahnuté v článku 13 ods. 1 bode 16 zákona o DPH, ktoré boli účinné v čase dotknutého vystavenia faktúry,
         a v článku 1/E ods. 1 nariadenia ministerstva financií č. 24 z roku 1995 zlučiteľné s náležitosťami a poňatím faktúry podľa
         článku 2 [bodu 2] smernice 2001/115, najmä v prípade, na ktorý sa vzťahuje článok 13 ods. 1 bod 16 písm. f) zákona o DPH?

      V prípade kladnej odpovede na túto otázku:
      2.      Je prax členského štátu spočívajúca v trestaní formálnych nedostatkov faktúr, ktoré sú základom na uplatnenie práva na odpočítanie,
         nepriznaním tohto práva, v rozpore s článkom 17 ods. 1, článkom 18 ods. 1 písm. a) a článkom 22 ods. 3 písm. a) a b) šiestej
         smernice?

      3.      Stačí na výkon práva na odpočítanie, aby boli splnené požiadavky stanovené v článku 22 ods. 3 písm. b) šiestej smernice, alebo
         sú výkon práva na odpočítanie a akceptácia faktúry ako hodnoverného dokladu možné iba vtedy, ak sú súčasne splnené všetky
         náležitosti a požiadavky, ktoré ukladá smernica 2002/115?“

       O prejudiciálnych otázkach
       Úvodné pripomienky
      27      Treba konštatovať, že vnútroštátny súd žiada Súdny dvor, aby sa vyslovil k súladu právnej úpravy alebo vnútroštátnej praxe
         s právom Únie.

      28      V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že hoci Súdnemu dvoru neprináleží, aby v rámci prejudiciálneho konania rozhodoval
         o zlučiteľnosti ustanovení vnútroštátneho práva alebo vnútroštátnej praxe s právom Únie, tento súd opakovane rozhodol, že
         je príslušný poskytnúť vnútroštátnemu súdu všetky výkladové prvky vyplývajúce z práva Únie, ktoré mu umožnia posúdiť tento
         súlad na účely rozhodnutia sporu, v ktorom rozhoduje (pozri rozsudok z 26. januára 2010, Transportes Urbanos y Servicios Generales,
         C‑118/08, Zb. s. I‑635, bod 23 a citovanú judikatúru).

      29      Súdnemu dvoru teda prináleží, aby v prejednávanej veci obmedzil svoje preskúmanie ustanovení práva Únie tak, že poskytne výklad,
         ktorý bude pre vnútroštátny súd príslušný na posúdenie súladu vnútroštátnych predpisov s právom Únie užitočný na rozhodnutie
         vo veci, o ktorej práve rozhoduje (pozri analogicky rozsudok z 31. januára 2008, Centro Europa 7, C‑380/05, Zb. s. I‑349,
         bod 51).

      30      Za týchto podmienok treba konštatovať, že návrh vnútroštátneho súdu, ktorý sa vzťahuje na článok 17 ods. 1, článok 18 ods. 1
         písm. a) a článok 22 ods. 3 písm. a) a b) šiestej smernice, sa týka výkladu týchto ustanovení.

      31      V súlade s článkami 411 a 413 smernice 2006/112 však táto posledná uvedená smernica zrušila a nahradila šiestu smernicu od 1. januára
         2007.

      32      Vzhľadom na to, že všetky skutkové okolnosti vo veci samej nastali po 1. januári 2007, je pre spor vo veci samej relevantný
         iba výklad ustanovení smernice 2006/112.

      33      Okolnosť, že po formálnej stránke položil vnútroštátny súd prejudiciálne otázky s odkazom iba na ustanovenia šiestej smernice,
         nebráni tomu, aby Súdny dvor poskytol tomuto súdu všetky prvky výkladu, ktoré môžu byť užitočné na rozhodnutie veci, ktorú
         prejednáva, a to bez ohľadu na to, či na ne v texte svojich otázok odkázal, alebo nie (pozri v tomto zmysle rozsudky z 27. októbra
         2009, ČEZ, C‑115/08, Zb. s. I‑10265, bod 81, a z 12. januára 2010, Petersen, C‑341/08, Zb. s. I‑47, bod 48).

      34      V tejto súvislosti treba uviesť, že smernica 2006/112, ako vyplýva z jej odôvodnenia č. 3, je prepracovaním existujúcej právnej
         úpravy, najmä šiestej smernice, ktoré v zásade nezmenilo jej obsah.

      35      Za týchto podmienok je opodstatnené sa domnievať, že prejudiciálne otázky sa týkajú výkladu článku 167, článku 178 písm. a),
         článku 220 bodu 1 a článku 226 smernice 2006/112, ktoré zodpovedajú ustanoveniam šiestej smernice dotknutým v rozhodnutí vnútroštátneho
         súdu.

       O veci samej
      36      Svojimi otázkami, ktoré treba preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či článok 167, článok 178 písm. a),
         článok 220 bod 1 a článok 226 smernice 2006/112 bránia vnútroštátnej právnej úprave ako vo veci samej alebo praxi založenej
         na tejto právnej úprave, ktorá odmieta právo na odpočítanie DPH v prípade, ak faktúra týkajúca sa tovaru dodaného alebo služieb
         poskytnutých zdaniteľnej osobe pôvodne obsahovala nesprávny údaj, ktorého neskoršia oprava nedodržiava všetky podmienky stanovené
         uplatniteľnými vnútroštátnymi pravidlami.

      37      V tejto súvislosti treba pripomenúť, že právo na odpočítanie uvedené v článku 167 a nasl. smernice 2006/112 je neoddeliteľnou
         súčasťou mechanizmu DPH a v zásade nemôže byť obmedzené. Uplatňuje sa bezprostredne na všetky dane zaťažujúce plnenia uskutočnené
         na vstupe (pozri najmä rozsudky zo 6. júla 1995, BP Soupergaz, C‑62/93, Zb. s. I‑1883, bod 18; z 21. marca 2000, Gabalfrisa
         a i., C‑110/98 až C‑147/98, Zb. s. I‑1577, bod 43, ako aj zo 6. júla 2006, Kittel a Recolta Recycling, C‑439/04 a C‑440/04,
         Zb. s. I‑6161, bod 47).

      38      Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že v predmetnej veci sú hmotnoprávne podmienky upravené v článku 168 písm. a) smernice
         2006/112 splnené na to, aby si žalobca vo veci samej mohol uplatniť právo na odpočítanie DPH vzťahujúcej sa na služby, ktoré
         mu poskytol subdodávateľ. Tieto posledné uvedené služby boli totiž použité pre potreby zdaniteľných transakcií vykonaných
         zdaniteľnou osobou v dotknutom členskom štáte.

      39      Podľa článku 178 písm. a) smernice 2006/112 je však výkon práva na odpočítanie upravený v článku 168 písm. a) tejto smernice
         viazaný na držbu faktúry. Podľa článku 220 bodu 1 smernice 2006/112 musí byť faktúra vyhotovená pre každú transakciu tovarov
         alebo poskytovanie služieb, ktoré zdaniteľná osoba uskutoční pre inú zdaniteľnú osobu.

      40      Článok 226 smernice 2006/112 spresňuje, že bez toho, aby boli dotknuté osobitné ustanovenia uvedené v tejto smernici, iba
         údaje uvedené v tomto článku musia byť na účely DPH povinne uvedené na faktúrach vystavených podľa článku 220 tejto smernice.

      41      Z toho vyplýva, že členské štáty nemôžu viazať výkon práva na odpočítanie DPH na dodržanie podmienok týkajúcich sa obsahu
         faktúr, ktoré nie sú výslovne uvedené v ustanoveniach smernice 2006/112. Tento výklad podporuje aj článok 273 tejto smernice,
         ktorý stanovuje, že členské štáty môžu uložiť iné povinnosti, ktoré považujú za potrebné na riadny výber DPH a na predchádzanie
         daňovým podvodom, avšak táto možnosť sa nesmie použiť na uloženie povinností fakturácie prevyšujúcich tie, ktoré sú stanovené
         v článku 226 tejto smernice.

      42      V rámci sporu vo veci samej bolo právo na odpočítanie DPH vzťahujúcej sa na služby poskytnuté subdodávateľom žalobcovi vo
         veci samej zamietnuté z dvoch dôvodov. Na jednej strane pôvodné faktúry vystavené subdodávateľom uvádzali nesprávne dátumy
         ukončenia poskytovania služieb. Na druhej strane opravené faktúry, ktoré nepochybne obsahujú správne dátumy ukončenia, sa
         považovali za faktúry, ktoré neobsahujú poradové číslovanie, keďže dobropisy a opravené faktúry vystavené v rovnaký deň používali
         dve rozdielne číslovania.

      43      Iste, ako uvádza maďarská vláda, faktúra musí v súlade s článkom 226 bodom 7 smernice 2006/112 povinne uvádzať presný dátum,
         ku ktorému sa poskytovanie služieb ukončilo. Zo spisu predloženého Súdnemu dvoru však vyplýva, že v čase, keď daňový úrad
         prvého stupňa zamietol žalobcovi vo veci samej odpočítanie DPH vzťahujúcej sa na služby, ktoré mu boli poskytnuté zo strany
         subdodávateľa, tento úrad už mal k dispozícii ním opravené faktúry uvádzajúce správne dátumy ukončenia. Smernica 2006/112
         pritom nezakazuje opravu nesprávnych faktúr.

      44      Vzhľadom na skutočnosti konštatované v bodoch 38 a 41 tohto rozsudku, ak opravené faktúry obsahovali všetky údaje uložené
         v smernici 2006/112, najmä v jej článku 226, čo posúdiť prináleží vnútroštátnemu súdu, bolo by potrebné dospieť k záveru,
         že v prípade ako vo veci samej boli splnené všetky hmotnoprávne a formálne podmienky na to, aby žalobca vo veci samej mohol
         odpočítať DPH vzťahujúcu sa na poskytovanie služieb zo strany subdodávateľa. V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že článok
         226 smernice 2006/112 neukladá nijakú povinnosť, podľa ktorej musia opravené faktúry patriť do rovnakej série ako dobropisy,
         ktoré zrušujú nesprávne faktúry.

      45      Za týchto podmienok treba na položené otázky odpovedať tak, že článok 167, článok 178 písm. a), článok 220 bod 1 a článok
         226 smernice 2006/112 sa majú vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právnej úprave alebo praxi, podľa ktorej vnútroštátne
         orgány zdaniteľnej osobe zamietajú právo odpočítať hodnotu splatnej alebo zaplatenej dane za služby, ktoré jej boli poskytnuté,
         z hodnoty DPH, ktorú má zaplatiť, a to z dôvodu, že pôvodná faktúra, ktorú mala v držbe v čase odpočítania, obsahovala nesprávny
         dátum ukončenia poskytovania služieb a že neexistovalo poradové číslovanie faktúry opravenej neskôr a dobropisu zrušujúceho
         pôvodnú faktúru, ak sú splnené hmotnoprávne podmienky odpočítania a ak pred prijatím rozhodnutia príslušným orgánom zdaniteľná
         osoba tomuto orgánu poskytla opravenú faktúru uvádzajúcu presný dátum, ku ktorému bolo toto poskytovanie služieb ukončené,
         aj keď neexistuje poradové číslovanie tejto faktúry a dobropisu zrušujúceho pôvodnú faktúru.

       O trovách
      46      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:
      Článok 167, článok 178 písm. a), článok 220 bod 1 a článok 226 smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme
            dane z pridanej hodnoty sa majú vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právnej úprave alebo praxi, podľa ktorej vnútroštátne
            orgány zdaniteľnej osobe zamietajú právo odpočítať hodnotu splatnej alebo zaplatenej dane za služby, ktoré jej boli poskytnuté,
            z hodnoty DPH, ktorú má zaplatiť, a to z dôvodu, že pôvodná faktúra, ktorú mala v držbe v čase odpočítania, obsahovala nesprávny
            dátum ukončenia poskytovania služieb a že neexistovalo poradové číslovanie faktúry opravenej neskôr a dobropisu zrušujúceho
            pôvodnú faktúru, ak sú splnené hmotnoprávne podmienky odpočítania a ak pred prijatím rozhodnutia príslušným orgánom zdaniteľná
            osoba tomuto orgánu poskytla opravenú faktúru uvádzajúcu presný dátum, ku ktorému bolo toto poskytovanie služieb ukončené,
            aj keď neexistuje poradové číslovanie tejto faktúry a dobropisu zrušujúceho pôvodnú faktúru.
      Podpisy
      * Jazyk konania: maďarčina.


Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) zo 17. apríla 1997. # Pedro Burdalo Trevejo a i. proti Fondo Garantía Salarial. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Juzgado de lo Social nº 16 de Barcelona - Španielsko. # Vec C-336/95.


Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) z 26. septembra 1996. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Talianskej republike. # Nesplnenie povinnosti. # Vec C-117/95.


Rozsudok Všeobecného súdu (druhá komora) z 10. februára 2015.#Infocit – Prestação de Serviços, Comércio Geral e Indústria, Lda, proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT).#Ochranná známka Spoločenstva – Námietkové konanie – Prihláška slovnej ochrannej známky Spoločenstva DINKOOL – Skoršia medzinárodná obrazová ochranná známka DIN – Skorší národný obchodný identifikátor DIN – Relatívne dôvody zamietnutia – Pravdepodobnosť zámeny – Článok 8 ods. 1 písm. b) a ods. 4 nariadenia (ES) č. 207/2009.#Vec T‑85/14.


Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) z 11. januára 2001. # Azienda Agricola Monte Arcosu Srl proti Regione Autonoma della Sardegna, Organismo Comprensoriale nº 24 della Sardegna a Ente Regionale per l'Assistenza Tecnica in Agricoltura (ERSAT). # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Tribunale civile e penale di Cagliari - Taliansko. # Poľnohospodárstvo. # Vec C-403/98.


Rozsudok Súdneho dvora z 21. júna 1973. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Talianskej republike. # Vec 79-72.


Rozsudok Súdneho dvora z 28. novembra 1991. # Bureau européen des unions de consommateurs proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Vec C-170/89.


title: Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 24. marca 2009. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Luxemburskému veľkovojvodstvu. # Nesplnenie povinnosti členským štátom - Environmentálna zodpovednosť - Smernica 2004/35/ES - Prevencia a odstraňovanie environmentálnych škôd. # Vec C-331/08.

text:
      Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 24. marca 2009 – Komisia/Luxembursko
      (vec C‑331/08)
      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Environmentálna zodpovednosť – Smernica 2004/35/ES – Prevencia a odstraňovanie environmentálnych škôd“
      Žaloba o nesplnenie povinnosti – Skúmanie dôvodnosti Súdnym dvorom – Stav, ktorý treba zohľadniť – Stav ku dňu uplynutia lehoty stanovenej odôvodneným stanoviskom (článok 226 ES) (pozri bod 8)
      Predmet

               Nesplnenie povinnosti členským štátom – Neprijatie opatrení potrebných na dosiahnutie súladu so smernicou Európskeho parlamentu
                  a Rady 2004/35/ES z 21. apríla 2004 o environmentálnej zodpovednosti pri prevencii a odstraňovaní environmentálnych škôd (Ú. v. EÚ
                  L 143, s. 56; Mim. vyd. 15/008, s. 357)

            Výrok

                  1.

                  	Luxemburské veľkovojvodstvo si tým, že v stanovenej lehote neprijalo všetky zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia
                     potrebné na dosiahnutie súladu so smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2004/35/ES z 21. apríla 2004 o environmentálnej zodpovednosti
                     pri prevencii a odstraňovaní environmentálnych škôd, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 19 tejto smernice.

                  2.

                  	Luxemburské veľkovojvodstvo je povinné nahradiť trovy konania.


title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (ôsma komora) z 19. novembra 2008. # Rautaruukki Oyj proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Ochranná známka Spoločenstva - Prihláška slovnej ochrannej známky Spoločenstva RAUTARUUKKI - Absolútne dôvody zamietnutia zápisu - Opisný charakter - Nedostatok rozlišovacej spôsobilosti - Článok 7 ods. 1 písm. b) a c) a článok 7 ods. 3 nariadenia (ES) č. 40/94 - Návrhy na vykonanie nových dôkazov. # Vec T-269/06.

text:
      Rozsudok Súdu prvého stupňa (ôsma komora) z 19. novembra 2008 – Rautaruukki/ÚHVT (RAUTARUUKKI)
      (vec T‑269/06)
      „Ochranná známka Spoločenstva – Prihláška slovnej ochrannej známky Spoločenstva RAUTARUUKKI – Absolútne dôvody zamietnutia zápisu – Opisný charakter – Nedostatok rozlišovacej spôsobilosti – Článok 7 ods. 1 písm. b) a c) a článok 7 ods. 3 nariadenia (ES) č. 40/94 – Návrhy na vykonanie nových dôkazov“
      1.                     Ochranná známka Spoločenstva – Opravné prostriedky – Žaloba pred súdom Spoločenstva – Právomoc Súdu prvého stupňa (Rokovací
            poriadok Súdu prvého stupňa, článok 135 ods. 4; nariadenie Rady č. 40/94, článok 63) (pozri body 20, 21)
      2.                     Konanie – Návrh na začatie konania – Formálne náležitosti [Štatút Súdneho dvora, článok 21; Rokovací poriadok Súdu prvého
            stupňa, článok 44 ods. 1 písm. c)] (pozri body 33 – 35)
      3.                     Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Absolútne dôvody zamietnutia – Ochranné
            známky, ktoré nemajú rozlišovaciu spôsobilosť, opisný alebo obvyklý charakter (nariadenie Rady č. 40/94, článok 7 ods. 3)
            (pozri body 50, 51)
      Predmet

               Žaloba proti rozhodnutiu štvrtého odvolacieho senátu ÚHVT z 20. júla 2006 (vec R 48/2006‑4) týkajúcemu sa zápisu slovnej ochrannej
                  známky RAUTARUUKKI ako ochrannej známky Spoločenstva

            Údaje týkajúce sa veci

               Prihlasovateľ ochrannej známky Spoločenstva:

               Rautaruukki Oyj

               Prihlasovaná ochranná známka Spoločenstva:

               slovná ochranná známka RAUTARUUKKI pre výrobky najmä triedy 6 – prihláška č. 3608081

               Rozhodnutie prieskumového pracovníka:

               zamietnutie zápisu

               Rozhodnutie odvolacieho senátu:

               zamietnutie odvolania

      Výrok

                  1.

                  	Žaloba sa zamieta.

                  2.

                  	Spoločnosť Rautaruukki Oyj je povinná nahradiť trovy konania.


title: Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 2. októbra 2008. # K-Swiss Inc. proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Odvolanie - Ochranná známka Spoločenstva - Nariadenie (ES) č. 2868/95 - Lehota na podanie žaloby na Súd prvého stupňa - Rozhodnutie ÚHVT - Doručenie expresnou zásielkou - Výpočet lehoty na podanie žaloby. # Vec C-144/07 P.

text:
      Vec C‑144/07 P
      K‑Swiss Inc.
      proti
      Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT)
      „Odvolanie – Ochranná známka Spoločenstva – Nariadenie (ES) č. 2868/95 – Lehota na podanie žaloby na Súd prvého stupňa – Rozhodnutie ÚHVT – Doručenie expresnou zásielkou – Výpočet lehoty na podanie žaloby“
      Abstrakt rozsudku
      1.        Ochranná známka Spoločenstva – Procesné ustanovenia – Doručovanie
      (Nariadenie Komisie č. 2868/95, prvý článok, pravidlo 61 ods. 2 a pravidlo 62 ods. 1)
      2.        Ochranná známka Spoločenstva – Procesné ustanovenia – Doručovanie
      (Nariadenie Komisie č. 2868/95, prvý článok, pravidlo 68)
      1.        Doručenie expresnej zásielky nepredstavuje doručenie doporučeným listom s doručenkou v zmysle pravidla 62 ods. 1 nariadenia
         č. 2868/95, ktorým sa vykonáva nariadenie č. 40/94 o ochrannej známke Spoločenstva.

      (pozri body 20 – 22)
      2.        Keď Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) nie je schopný dokázať, že dokument bol náležite doručený,
         alebo ak neboli dodržané ustanovenia týkajúce sa jeho doručenia, ale dokument svojho adresáta zastihol, z pravidla 68 nariadenia
         č. 2868/96, ktorým sa vykonáva nariadenie č. 40/94 o ochrannej známke Spoločenstva, vyplýva, že Úrad má možnosť preukázať
         dátum tohto prevzatia a že dokument sa považuje za doručený k tomuto dátumu.

      (pozri bod 23)

ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (druhá komora)
      z 2. októbra 2008 (*)

      „Odvolanie – Ochranná známka Spoločenstva – Nariadenie (ES) č. 2868/95 – Lehota na podanie žaloby na Súd prvého stupňa – Rozhodnutie ÚHVT – Doručenie expresnou zásielkou – Výpočet lehoty na podanie žaloby“
      Vo veci C‑144/07 P,
      ktorej predmetom je odvolanie podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora, podané 11. marca 2007,
      K-Swiss Inc., so sídlom vo West Lake Village, (Spojené štáty), v zastúpení: H. E. Hübner, advokát,

      odvolateľ,
      ďalší účastník konania:
      Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT), v zastúpení: O. Mondéjar Ortuño, splnomocnený zástupca,

      žalovaný v prvostupňovom konaní,
      SÚDNY DVOR (druhá komora),
      v zložení: predseda druhej komory C. W. A. Timmermans, sudcovia L. Bay Larsen, K. Schiemann, J. Makarczyk (spravodajca) a P. Kūris,
      generálny advokát: Y. Bot,
      tajomník: L. Hewlett, hlavná referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 10. apríla 2008,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 8. mája 2008,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Vo svojom odvolaní spoločnosť K‑Swiss Inc. (ďalej len „K‑Swiss“) navrhuje zrušenie uznesenia Súdu prvého stupňa Európskych
         spoločenstiev zo 14. decembra 2006, K‑Swiss/ÚHVT (Paralelné pásiky na topánke) (T‑14/06, ďalej len „napadnuté uznesenie“),
         ktorým tento súd vyhlásil za neprípustnú jej žalobu smerujúcu k zrušeniu rozhodnutia Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu
         (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) z 26. septembra 2005 (vec R 1109/2004‑1, ďalej len „sporné rozhodnutie“) týkajúceho sa zápisu
         ochrannej známky vo forme piatich paralelných pásikov umiestnených na bočnej časti vyobrazenia topánky, ako ochrannej známky
         Spoločenstva.

       Právny rámec
      2        Podľa článku 63 ods. 5 nariadenia Rady (ES) č. 40/94 z 20. decembra 1993 o ochrannej známke spoločenstva (Ú. v. ES L 11, 1994,
         s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 146) musí byť žaloba proti rozhodnutiam odvolacích senátov ÚHVT na Súd prvého stupňa podaná v lehote
         dvoch mesiacov odo dňa doručenia rozhodnutia odvolacieho senátu.

      3        V súlade s článkom 102 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa sa k procesným lehotám pripočíta 10-dňová lehota zohľadňujúca
         vzdialenosť.

      4        Pravidlo 61 ods. 1 a 2 nariadenia Komisie (ES) č. 2868/95 z 13. decembra 1995, ktorým sa vykonáva nariadenie č. 40/94 (Ú. v. ES
         L 303, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 189) zmeneného a doplneného nariadením Komisie (ES) č. 1041/2005 z 29. júna 2005 (Ú. v. EÚ
         L 172, s. 4, ďalej len „nariadenie č. 2868/95“) stanovuje:

      „1.      V konaniach na [ÚHVT] majú oznámenia [ÚHVT] formu zaslania originálneho dokumentu, jeho neoverenej kópie alebo z počítača
         vytlačeného dokumentu v súlade s pravidlom 55, alebo pokiaľ ide o dokumenty, ktoré pochádzajú od zúčastnených strán, ich duplikátov
         alebo neoverených kópií.

      2.      Doručovania sa vykonajú:
      a)      poštou v súlade s pravidlom 62;
      b)      vlastnoručným doručením v súlade s pravidlom 63;
      c)      uložením do poštovej schránky na [ÚHVT] v súlade s pravidlom 64;
      d)      telefaxom alebo pomocou iných technických prostriedkov v súlade s pravidlom 65;
      e)      verejným oznámením v súlade s pravidlom 66.“
      5        Pravidlo 62 ods. 1 a 3 nariadenia č. 2868/95 stanovuje:

      „1.      Rozhodnutia, na ktoré sa vzťahuje odvolacia lehota, predvolania a iné dokumenty, ktoré určí predseda [ÚHVT], sa oznámia [sa
         doručia – neoficiálny preklad] doporučeným listom s potvrdenkou o jeho prevzatí [doporučeným listom s doručenkou – neoficiálny preklad]. Všetky ostatné oznámenia sa posielajú obyčajnou poštou.

      …
      3.      Pokiaľ sa doručenie realizuje formou doporučeného listu, či s doručenkou alebo bez doručenky, tak toto doručenie sa považuje
         za doručené adresátovi v desiaty deň po jeho odoslaní [jeho odoslaní poštou – neoficiálny preklad], pokiaľ [okrem prípadu, že – neoficiálny preklad] list adresáta nezastihne alebo ho zastihne neskôr. V prípade akéhokoľvek rozporu záleží na [ÚHVT], aby rozhodol [aby preukázal
         – neoficiálny preklad], či list došiel na miesto určenia alebo určil [preukázal – neoficiálny preklad] dátum, ku ktorému bol list doručený adresátovi, podľa okolností.“

      6        Pravidlo 68 tohto nariadenia napokon stanovuje:

      „Tam, kde dokument zastihol adresáta, ak [ÚHVT] nie je schopný dokázať, že bol náležite doručený, alebo ak neboli dodržané
         ustanovenia a predpisy týkajúce sa jeho doručenia, dokument sa považuje za doručený k dátumu, ktorý určí úrad ako dátum prijatia.“

       Žaloba pred Súdom prvého stupňa a napadnuté uznesenie
      7        Návrhom doručeným do kancelárie Súdu prvého stupňa 16. januára 2006 podal K‑Swiss žalobu proti spornému rozhodnutiu.

      8        Samostatným podaním podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 3. apríla 2006 [ÚHVT] vzniesol námietku neprípustnosti na základe
         článku 114 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa.

      9        Keďže Súd prvého stupňa usúdil, že sa s touto vecou dostatočne oboznámil na základe spisového materiálu, rozhodol o tomto
         návrhu napadnutým uznesením bez ďalšieho konania a žalobu podanú K‑Swiss zamietol ako neprípustnú.

      10      V bodoch 22 až 30 tohto uznesenia odôvodnil Súd prvého stupňa svoje rozhodnutie takto:

      „22      Súd prvého stupňa uvádza, v súlade s tvrdením žalobcu, že doručenie [sporného rozhodnutia] [expresnou] kuriérskou spoločnosťou,
         ako je spoločnosť DHL, neparí medzi spôsoby doručovania uvedené v pravidle 61 ods. 2 nariadenia č. 2868/95. Okrem toho je
         nutné konštatovať, že ani ÚHVT, ani žalobca, ktorý dokonca výslovne uvádza, že dodanie zásielky prostredníctvom spoločnosti
         DHL nepredstavuje doručenie poštou, netvrdia ani to, že zásielka DHL doručená žalobcovi 28. októbra 2005 bola zaslaná vo forme
         doporučeného listu, ani to, že spoločnosť DHL je v Nemecku oprávnená takéto zásielky doručovať a napokon ani to, že [sporné]
         rozhodnutie bolo žalobcovi doručené iným spôsobom uvedeným v pravidle 61 ods. 2 nariadenia č. 2868/95 a v pravidlách 62 až
         66 tohto nariadenia. V tejto súvislosti je potrebné uviesť, že sprievodný list pripojený k zásielke DHL doručenej žalobcovi
         nijako nenaznačuje, že by išlo o doporučený list ale zdôrazňuje, že uvedená zásielka je ‚doručená len spoločnosťou DHL‘.

      23      Z uvedeného vyplýva, že [sporné] rozhodnutie nebolo žalobcovi doručené v súlade s požiadavkami vyplývajúcimi z uplatnenia
         pravidiel 61 a 62 nariadenia č. 2868/95.

      24      V rozpore s tvrdeniami žalobcu však táto okolnosť nemôže viesť k záveru, že táto žaloba bola podaná včas.
      25      Je totiž potrebné pripomenúť, že podľa pravidla 68 nariadenia č. 2868/95 s názvom ‚Nezrovnalosti v doručení‘‚[t]am, kde dokument
         zastihol adresáta, ak [ÚHVT] nie je schopný dokázať, že bol náležite doručený, alebo ak neboli dodržané ustanovenia a predpisy
         týkajúce sa jeho doručenia, dokument sa považuje za doručený k dátumu, ktorý určí [ÚHVT] ako dátum prijatia‘.

      26      Toto ustanovenie vnímané ako celok je nevyhnutné chápať tak, že je ním ÚHVT priznaná možnosť určiť dátum, kedy písomnosť zastihla
         svojho adresáta v prípadoch, keď ÚHVT nie je schopný preukázať, že bola náležite doručená, alebo keď neboli dodržané uplatniteľné
         ustanovenia týkajúce sa jej doručovania, a že priznáva takémuto dôkazu právne účinky riadneho doručenia [rozsudok Súdu prvého
         stupňa z 19. apríla 2005, Success – Marketing/ÚHVT – Chipita (PAN & CO), T‑380/02 a T‑128/03, Zb. s. II‑1233, bod 64].

      27      V prejednávanej veci však medzi účastníkmi konania niet pochybností, že žalobca prevzal 28. októbra 2005 zásielku DHL, ako
         to tiež potvrdzuje sprievodka kancelárie odvolacieho senátu.

      28      Podľa pravidla 68 nariadenia č. 2868/95 sa [sporné] rozhodnutie považuje za doručené žalobcovi 28. októbra 2005, takže domnienka
         upravená v pravidle 62 ods. 3 nariadenia č. 2868/95 sa v prejedávanej veci nemôže uplatniť. To je tiež v súlade s pravidlom
         70 ods. 2 nariadenia č. 2868/95, podľa ktorého‚ [p]okiaľ takýmto procesným krokom je doručenie, tak danou udalosťou je prevzatie
         doručeného dokumentu, pokiaľ nie je stanovené inak‘. Rovnako podľa ustálenej judikatúry týkajúcej sa článku 230 piateho odseku
         ES, za predpokladu, že napadnutý akt bol doručený svojmu adresátovi, začína lehota na podanie žaloby v deň jeho prevzatia
         týmto adresátom (pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 29. mája 1991, Bayer/Komisia, T‑12/90, Zb. s. II‑219,
         bod 19, potvrdený na základe odvolania rozsudkom Súdneho dvora z 15. decembra 1994, Bayer/Komisia, C‑195/91 P, Zb. s. I‑5619).

      29      Za týchto okolností a vzhľadom na to, že v súlade s článkom 63 ods. 5 nariadenia č. 40/94 musí byť žaloba na Súd prvého stupňa
         podaná v lehote dvoch mesiacov odo dňa doručenia rozhodnutia odvolacieho senátu predĺženej o 10-dňovú lehotu zohľadňujúcu
         vzdialenosť v zmysle článku 102 ods. 2 rokovacieho poriadku, je nutné konštatovať, že lehota na podanie žaloby proti [spornému]
         rozhodnutiu uplynula 9. januára 2006.

      30      Táto žaloba, ktorá bola podaná 16. januára 2006, je preto oneskorená a musí byť ako neprípustná zamietnutá.“
       Návrhy účastníkov konania
      11      Svojím odvolaním odvolateľ navrhuje, aby Súdny dvor:

      –        zrušil napadnuté uznesenie,
      –        zaviazal ÚHVT na náhradu trov konania.
      12      ÚHVT navrhuje, aby Súdny dvor:

      –        zamietol odvolanie ako nedôvodné,
      –        zaviazal K‑Swiss na náhradu trov konania.
       O odvolaní
      13      Na podporu svojho odvolania odvolateľ uvádza jediný dôvod založený na porušení pravidiel 61, 62 a 68 nariadenia č. 2868/95.

       Argumentácia účastníkov konania
      14      Hoci K‑Swiss uznáva, že sporné rozhodnutie jej bolo doručené 28. októbra 2005 ako expresná zásielka dopravená spoločnosťou
         DHL, domnieva sa, že je potrebné určiť, či toto doručenie má byť považované za doručenie doporučeným listom s doručenkou v zmysle
         pravidla 62 ods. 1 nariadenia č. 2868/95.

      15      V tejto súvislosti odvolateľ zdôrazňuje, že z pohľadu svojej funkcie je dôkaz o doručení dokumentu predložený prevádzkovateľom
         služby expresnej zásielky, akým je DHL, rovnaký ako dôkaz spojený s doporučeným listom s doručenkou, pričom jediným rozdielom
         je, že služba DHL nezabezpečuje vrátenie oznámenia o prevzatí odosielateľovi.

      16      K‑Swiss tiež uvádza, že ÚHVT upravil svoju prax týkajúcu sa doručovania rozhodnutí odvolacích senátov a že z inštrukcie predsedníctva
         týchto senátov z 10. mája 2006, ktorú dostala kancelária ÚHVT vyplýva, že v prípade doručovania týchto rozhodnutí poštou sa
         takéto doručovanie uskutoční buď doporučeným listom, alebo doručovateľskou službou. Nie je však možné dospieť k záveru, že
         ÚHVT zámerne prijal prax doručovania, ktorá by smerovala k nezrovnalostiam v doručení v zmysle pravidla 68 nariadenia č. 2868/95.

      17      Aj keď ÚHVT navrhuje zamietnutie odvolania, upresňuje, že Súd prvého stupňa nemohol uplatniť pravidlo 68 nariadenia č. 2868/95,
         pretože doručenie prostredníctvom expresnej zásielky nepredstavuje nezrovnalosť v doručení. Podľa neho sa na doručovanie rozhodnutí
         odvolacích senátov musí nazerať podobne ako na doručovanie poštou, v súlade s ustanoveniami pravidla 62 tohto nariadenia.

      18      ÚHVT sa naopak domnieva, že domnienka stanovená v odseku 3 uvedeného pravidla, podľa ktorého sa doručenie adresátovi poštou
         považuje za uskutočnené desiaty deň po odoslaní poštou, môže byť vyvrátená v prípade dôkazu o skutočnom dátume doručenia.
         ÚHVT teda konštatuje, že v prejednávanej veci uplynula lehota na podanie žaloby proti spornému rozhodnutiu 9. januára 2006.
         Z toho vyplýva, že Súd prvého stupňa dospel k uspokojivému riešeniu, keď žalobu zamietol ako neprípustnú, ale nesprávne uplatnil
         relevantné ustanovenia nariadenia č. 2868/95.

       Posúdenie Súdnym dvorom
      19      Je potrebné uviesť, že pravidlo 61 nariadenia č. 2868/95, ktoré obsahuje „všeobecné ustanovenia o doručovaní“ vypočítava taxatívne
         spôsoby, akými ÚHVT doručuje predovšetkým svoje rozhodnutia. V odseku 2 tohto pravidla sa upresňuje, že doručovanie sa vykoná
         poštou alebo vlastnoručným doručením alebo uložením do poštovej schránky na ÚHVT alebo telefaxom, prípadne pomocou iných technických
         prostriedkov alebo verejným oznámením.

      20      Okrem toho v prípade doručenia poštou z pravidla 62 ods. 1 tohto nariadenia vyplýva, že pokiaľ ide o rozhodnutia, na ktoré
         sa vzťahuje lehota, akým je aj sporné rozhodnutie, doručenie sa uskutoční doporučeným listom s doručenkou.

      21      V bode 22 napadnutého uznesenia však Súd prvého stupňa konštatoval, že účastníci konania netvrdia ani to, že expresná zásielka
         dopravená spoločnosťou DHL a doručená odvolateľovi bola zaslaná vo forme doporučeného listu, ani to, že uvedená spoločnosť
         je v Nemecku oprávnená doručovať doporučené zásielky, a že sprievodný list tejto zásielky nijako nenaznačoval, že by išlo
         o doporučený list ale zdôrazňoval, že uvedená zásielka bola „doručená len spoločnosťou DHL“.

      22      Súd prvého stupňa z toho preto správne vyvodil, že takéto doručenie nepredstavuje „doručenie doporučeným listom s doručenkou“
         v zmysle pravidla 62 ods. 1 nariadenia č. 2868/95.

      23      Na rozdiel od jeho tvrdenia, ak ÚHVT nie je schopný dokázať, že dokument bol náležite doručený, alebo ak neboli dodržané ustanovenia
         týkajúce sa jeho doručenia, ale dokument svojho adresáta zastihol, však z pravidla 68 nariadenia č. 2868/96, ktoré Súd prvého
         stupňa legitímne uplatnil, vyplýva, že ÚHVT má možnosť preukázať dátum tohto prevzatia a že dokument sa považuje za doručený
         k tomuto dátumu.

      24      Súd prvého stupňa preto správne usúdil, že žaloba podaná K‑Swiss 16. januára 2006 je oneskorená a musí byť zamietnutá ako
         neprípustná.

      25      Potom ako Súd prvého stupňa v bode 27 napadnutého uznesenia pripomenul, že medzi účastníkmi konania niet pochybností o tom,
         že odvolateľovi bola 28. októbra 2005 doručená expresná zásielka dopravená DHL, konštatoval v bode 29 tohto uznesenia, že
         vzhľadom na ustanovenia jeho rokovacieho poriadku a článku 63 ods. 5 nariadenia č. 40/94 sa lehota na podanie žaloby proti
         spornému rozhodnutiu skončila 9. januára 2006.

      26      Zo súhrnu vyššie uvedených úvah vyplýva, že odvolanie sa musí zamietnuť ako nedôvodné.

       O trovách
      27      Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku uplatniteľného na základe článku 118 uvedeného rokovacieho poriadku na konanie
         o odvolaní účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
         Keďže ÚHVT navrhol zaviazať odvolateľa na náhradu trov konania a odvolateľ nemal úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené
         zaviazať ho na náhradu trov konania.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol a vyhlásil:
      1.      Odvolanie sa zamieta.
      2.      K‑Swiss Inc. je povinný nahradiť trovy konania.
      Podpisy
      * Jazyk konania: angličtina.


Rozsudok Súdu pre verejnú službu (prvá komora) z 18. júna 2015.#CX proti Európskej komisii.#Verejná služba – Úradníci – Disciplinárny postih – Odvolanie z funkcie – Nevypočutie dotknutého úradníka menovacím orgánom – Nedodržanie práva byť vypočutý.#Vec F-5/14.