Rozsudok Súdneho dvora (ôsma komora) zo 6. novembra 2014. # Európska komisia proti Dánskemu kráľovstvu. # Vec C-190/14.


title: Rozsudok Všeobecného súdu (piata komora) z 9. septembra 2010.#Evropaïki Dynamiki - Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE proti Európske monitorovacie centrum pre drogy a drogovú závislosť (EMCDDA).#Verejné obstarávanie služieb - Verejné obstarávanie EMCDDA - Poskytovanie počítačových služieb v oblasti programovania a poradenstva pre softvéry - Zamietnutie ponuky uchádzača - Kritériá hodnotenia ponúk - Zjavne nesprávne posúdenie - Rovnosť zaobchádzania - Transparentnosť - Zásada riadnej správy vecí verejných - Povinnosť odôvodnenia.#Vec T-63/06.

text:
      Rozsudok Všeobecného súdu (piata komora) z 9. septembra 2010 – Evropaïki Dynamiki/EMCDDA
      (vec T‑63/06)
      „Verejné obstarávanie služieb – Verejné obstarávanie EMCDDA – Poskytovanie počítačových služieb v oblasti programovania a poradenstva pre softvéry – Zamietnutie ponuky uchádzača – Kritériá hodnotenia ponúk – Zjavne nesprávne posúdenie – Rovnosť zaobchádzania – Transparentnosť – Zásada riadnej správy vecí verejných – Povinnosť odôvodnenia“
      1.                     Verejné zmluvy Európskych spoločenstiev – Verejné obstarávanie (nariadenie Rady č. 1605/2002, článok 89 a článok 97 ods. 1;
            nariadenie Komisie č. 2342/2002, články 135 až 138) (pozri body 37, 38, 56)
      2.                     Konanie – Návrh na začatie konania – Formálne náležitosti – Zhrnutie dôvodov, na ktorých je návrh založený (Rokovací poriadok
            Všeobecného súdu, článok 44 ods. 1) (pozri bod 80)
      3.                     Verejné zmluvy Európskych spoločenstiev – Uzavretie zmluvy v rámci verejného obstarávania (pozri body 73, 89, 91)
      4.                     Verejné zmluvy Európskych spoločenstiev – Verejné obstarávanie (nariadenie Komisie č. 2342/2002, článok 148 ods. 1 a 3) (pozri
            body 96 – 98, 101, 102, 104)
      5.                     Akty inštitúcií – Odôvodnenie – Povinnosť – Rozsah (článok 253 ES; nariadenie Rady č. 1605/2002, článok 100 ods. 2; nariadenie
            Komisie č. 2342/2002, článok 149 ods. 2) (pozri body 109 – 114, 120)
      Predmet

               Jednak návrh na zrušenie rozhodnutia Európskeho strediska pre monitorovanie drog a drogovej závislosti z 5. decembra 2005,
                  ktorým bola ponuka žalobcu podaná v rámci verejného obstarávania týkajúceho sa poskytovania počítačových služieb v oblasti
                  programovania a poradenstva pre softvéry (Ú. v. EÚ S 187) zamietnutá a zákazka pridelená inému uchádzačovi, a jednak návrh
                  na náhradu škody

            Výrok

                  1.

                  	Žaloba sa zamieta.

                  2.

                  	Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE znáša vlastné trovy konania a je
                     povinná nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Európskemu monitorovaciemu centru pre drogy a drogovú závislosť (EMCDDA).


title: Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 12. novembra 2009.#Komisia Európskych spoločenstiev proti Helénskej republike.#Nesplnenie povinnosti členským štátom - Verejné zmluvy - Smernica 93/38/EHS - Oznámenie o vyhlásení verejného obstarávania - Vyhotovenie štúdie - Kritériá na automatické vylúčenie - Kvalitatívne kritériá výberu a kritériá hodnotenia ponúk.#Vec C-199/07.

text:
      Vec C‑199/07
      Komisia Európskych spoločenstiev
      proti
      Helénskej republike
      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Verejné zmluvy – Smernica 93/38/EHS – Oznámenie o vyhlásení verejného obstarávania – Vyhotovenie štúdie – Kritériá na automatické vylúčenie – Kvalitatívne kritériá výberu a kritériá hodnotenia ponúk“
      Abstrakt rozsudku
      1.        Aproximácia právnych predpisov – Postupy verejného obstarávania vo vodnom, energetickom, dopravnom a telekomunikačnom odvetví
            – Smernica 93/38 – Zásada zákazu diskriminácie medzi uchádzačmi
      (Smernica Rady 93/38, článok 4 ods. 2)
      2.        Aproximácia právnych predpisov – Postupy verejného obstarávania vo vodnom, energetickom, dopravnom a telekomunikačnom odvetví
            – Smernica 93/38 – Uzavretie zmlúv
      [Smernica Rady 93/38, článok 34 ods. 1 písm. a)]
      1.        Skutočnosť, že obstarávateľ vylúčil na základe ustanovenia oznámenia o vyhlásení verejného obstarávania zahraničné poradenské
         spoločnosti a poradcov, ktorí vyjadrili záujem vo verejnom obstarávaní organizovanom tým istým obstarávateľom v období šesť
         mesiacov predchádzajúcich dátumu vyjadrenia záujmu z ich strany o účasť v uvedenom výberovom konaní a ktorí uviedli kvalifikáciu
         zodpovedajúcu kategóriám osvedčení odlišným od tých, ktoré sú vyžadované v tomto výberovom konaní, predstavuje nesplnenie
         povinností dotknutého členského štátu, ktoré mu vyplývajú z článku 4 ods. 2 smernice 93/38 o koordinácii postupov verejného
         obstarávania subjektov pôsobiacich vo vodnom, energetickom, dopravnom a telekomunikačnom sektore.

      Takéto ustanovenie, ktoré jasne vedie k domnienke zahraničných poradenských spoločností a poradcov, že prípadný rozdiel medzi
         kvalifikáciami oznámenými pri príležitosti predchádzajúceho verejného obstarávania realizovaného tým istým obstarávateľom
         a kvalifikáciami vyžadovanými na konanie, o ktoré ide v spornom oznámení o vyhlásení verejného obstarávania, ich automaticky
         vylúči z účasti na tomto verejnom obstarávaní, môže mať totiž pre nich odstrašujúci účinok.

      Hoci sa uvedené ustanovenie uplatňuje v tom zmysle, že každý dotknutý podnikateľ, ktorý má pochybnosti, pokiaľ ide o dosah
         tohto ustanovenia, môže požiadať predmetného obstarávateľa o objasnenie a akýmkoľvek vhodným spôsobom môže dokázať, že spĺňa
         podmienky účasti na predmetnom verejnom obstarávaní, potenciálne dotknuté osoby sa musia nachádzať v situácii rovnosti, pokiaľ
         ide o rozsah informácií obsiahnutých v oznámení o vyhlásení verejného obstarávania. Nebolo by v súlade so zásadami rovnosti
         zaobchádzania a transparentnosti, keby sa jedna kategória týchto dotknutých osôb musela obrátiť na uvedeného predmetného obstarávateľa
         s cieľom získať objasnenia a dodatočných informácií o skutočnom zmysle obsahu oznámenia o vyhlásení verejného obstarávania
         v situácii, keď formulácia tohto oznámenia u primerane pozorného a obozretného záujemcu nevyvolávala žiadne pochybnosti.

      V tejto súvislosti článok 4 ods. 2 smernice 93/38 tým, že zakázal akúkoľvek diskrimináciu medzi uchádzačmi, chráni takisto
         tých, ktorí boli odradení od účasti, pretože boli znevýhodnení postupom uplatňovaným obstarávateľom.

      (pozri body 36 – 41, 58 a výrok)
      2.        Pokiaľ dotknutý členský štát v oznámení o vyhlásení verejného obstarávania, ktoré sa týka štúdie výstavby železničnej stanice,
         ponechá medzi „kritériami hodnotenia ponúk“ kvalitatívne kritériá výberu, nesplní si povinnosti, ktoré mu vyplývajú v zmysle
         článku 34 ods. 1 písm. a) smernice 93/38 o koordinácii postupy verejného obstarávania subjektov pôsobiacich vo vodnom, energetickom,
         dopravnom a telekomunikačnom sektore.

      Aj keď je totiž pravda, že počas uzavretia zmluvy kritériá, ktoré môžu byť stanovené obstarávateľmi, nie sú v článku 34 ods. 1
         písm. a) smernice 93/38 uvedené taxatívne, a že toto ustanovenie teda ponecháva obstarávateľom možnosť výberu kritérií hodnotenia
         ponúk, ktoré sa zaväzujú dodržať, stále však platí, že tento výber sa môže týkať len kritérií, ktorých cieľom je zistiť ekonomicky
         najvýhodnejšiu ponuku. Z toho dôvodu sú z „kritérií hodnotenia ponúk“ vylúčené kvalitatívne kritériá výberu, ktoré sú spojené
         výlučne s posúdením spôsobilosti uchádzačov vykonať dotknutú zákazku.

      (pozri body 54, 55 a výrok)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (štvrtá komora)
      z 12. novembra 2009 (*)

      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Verejné zmluvy – Smernica 93/38/EHS – Oznámenie o vyhlásení verejného obstarávania – Vyhotovenie štúdie – Kritériá na automatické vylúčenie – Kvalitatívne kritériá výberu a kritériá hodnotenia ponúk“
      Vo veci C‑199/07,
      ktorej predmetom je žaloba o nesplnenie povinnosti podľa článku 226 ES, podaná 12. apríla 2007,
      Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: M. Patakia a D. Kukovec, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      žalobkyňa,
      proti
      Helénskej republike, v zastúpení: D. Tsagkaraki, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci K. Christodoulou, dikigoros, s adresou na doručovanie
         v Luxemburgu,

      žalovanej,
      SÚDNY DVOR (štvrtá komora),
      v zložení: predseda tretej komory K. Lenaerts, vykonávajúci funkciu predsedu štvrtej komory, sudcovia R. Silva de Lapuerta,
         E. Juhász (spravodajca), G. Arestis, a J. Malenovský,

      generálna advokátka: E. Sharpston,
      tajomník: L. Hewlett, hlavná referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 10. júla 2008,
      po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 9. júla 2009,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Komisia Európskych spoločenstiev vo svojej žalobe navrhuje, aby Súdny dvor určil, že Helénska republika si tým, že zaviedla
         de facto v neprospech zahraničných poradenských spoločností dodatočné kritérium na automatické vylúčenie okrem tých, ktoré sú upravené
         v článku 31 ods. 2 smernice Rady 93/38/EHS zo 14. júna 1993 o koordinácii postupy verejného obstarávania subjektov pôsobiacich
         vo vodnom, energetickom, dopravnom a telekomunikačnom sektore (Ú. v. ES L 199, s. 84; Mim. vyd. 06/002, s. 194), a tým, že
         nerozlišovala v spornom verejnom obstarávaní medzi kvalitatívnymi kritériami výberu a kritériami hodnotenia ponúk, nesplnila
         povinnosti, ktoré jej vyplývajú z právnej úpravy Spoločenstva v oblasti verejného obstarávania, a to najmä z článku 4 ods. 2,
         článku 31 ods. 1 a 2 a článku 34 ods. 1 písm. a) tejto smernice, tak ako ich vykladá Súdny dvor, zo zásady vzájomného uznávania
         odbornej spôsobilosti, ktorou sa riadi právo Spoločenstva v oblasti verejného obstarávania, ako aj z článkov 12 ES a 49 ES.

       Právny rámec
      2        Článok 2 smernice 93/38 v znení uplatniteľnom na skutkové okolnosti v tejto veci stanovoval:

      „1.      Táto smernica platí pre obstarávateľov, ktorí:
      a)      sú verejnoprávnymi orgánmi alebo verejnými podnikmi [verejnoprávnymi podnikmi – neoficiálny preklad] a vykonávajú jednu z činností uvedených v odseku 2,

      …
      2.      Na účely tejto smernice sú príslušnými činnosťami:
      …
      c)      obsluha sietí poskytujúcich verejnosti služby v oblasti železničnej dopravy, automatizovaných systémov, električkovej, trolejbusovej,
         autobusovej alebo lanovkovej dopravy.

      …“
      3        Článok 14 ods. 1 písm. c) bod i) tej istej smernice stanovoval:

      „Táto smernica sa uplatní na:
      …
      c)      zmluvy uzatvorené obstarávateľmi vykonávajúcimi činnosti uvedené v prílohách III, IV, V a VI za predpokladu, že predpokladaná
         hodnota bez dane z pridanej hodnoty (DPH) je minimálne:

      i)      400 000 [eur] v prípade zmlúv na dodanie tovarov a poskytnutie služieb;
      …“
      4        Podľa článku 4 ods. 2 smernice 93/38:

      „Obstarávatelia zabezpečia, aby neexistovala žiadna diskriminácia medzi rôznymi dodávateľmi, zhotoviteľmi alebo poskytovateľmi
         služby.“

      5        Článok 31 tej istej smernice znel takto:

      „1.      Obstarávatelia, ktorí vyberú záujemcov na ponuky v užších súťažiach alebo na účasť v rokovacích konaniach, urobia tak podľa
         objektívnych kritérií a pravidiel, ktoré uložili a ktoré sprístupnili dodávateľom, zhotoviteľom alebo poskytovateľom služieb,
         ktorí prejavili záujem.

      2.      Použité kritériá môžu zahŕňať kritériá pre výnimky špecifikované v článku 23 smernice [Rady] 71/305/EHS [z 26. júla 1971,
         ktorou sa koordinujú postupy verejného obstarávania prác [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 185, s. 5)] a v článku 20 smernice [Rady] 77/62/EHS [z 21. decembra 1976 o koordinácii postupov verejného obstarávania
         služieb [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 13, s. 1)].

      3.      Kritériá môžu byť založené na objektívnej potrebe obstarávateľa znížiť počet záujemcov na úroveň, ktorá je odôvodnená potrebou
         vyváženia osobitných charakteristík postupu verejného obstarávania a zdrojov potrebných na jeho ukončenie. Počet vybraných
         záujemcov však musí brať do úvahy potrebu zabezpečenia primeranej súťaže.“

      6        Článok 23 smernice 71/305 a článok 20 smernice 77/62, ktoré znejú podobne, stanovovali v hlave IV kapitole 1 nazvanej „Kvalitatívne
         kritériá výberu“ [neoficiálny preklad] prípady, keď účasť podnikateľov na verejnom obstarávaní môže byť vylúčená. Tieto prípady sa týkajú buď osobnej situácie
         podnikateľa, akou je vyhlásenie konkurzu, likvidácia, skončenie činnosti, vyrovnanie nariadené súdom alebo odsúdenie za trestný
         čin, alebo sa týkajú správania podnikateľa, teda vážne profesionálne pochybenie, nesplnenie povinností vzťahujúcich sa na
         platenie príspevkov na sociálne zabezpečenie a daní alebo skreslenie požadovaných údajov.

      7        Tieto dva články boli prevzaté do článku 24 smernice Rady 93/37/EHS zo 14. júna 1993 o koordinácii postupov verejného obstarávania
         prác (Ú. v. ES L 199, s. 54; Mim. vyd. 06/002, s. 163) a článku 20 smernice Rady 93/36/EHS zo 14. júna 1993 o koordinácii
         postupov verejného obstarávania dodania tovaru (Ú. v. ES L 199, s. 1; Mim. vyd. 06/002, s. 110), v ktorých bola vykonaná kodifikácia
         smernice 71/305 a 77/62.

      8        Článok 34 ods. 1 smernice 93/38 stanovoval:

      „1.      Bez toho, aby boli dotknuté vnútroštátne zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia o úhrade za niektoré služby, spravuje
         sa vyhodnocovanie ponúk obstarávateľmi týmito kritériami:

      a)      ekonomicky najvýhodnejšia ponuka, vrátane rôznych kritérií závisiacich od príslušnej zmluvy, napr.: dodávka alebo dátum ukončenia,
         prevádzkové náklady, účinnosť nákladov, kvalita, estetické a funkčné charakteristiky, technické vlastnosti, servis po predaji
         a technická pomoc, záväzky vzhľadom k náhradným dielom, bezpečnosti dodávok a cene; alebo

      b)      len najnižšia cena.“
      9        Napokon článok 2 ods. 6 smernice Rady 92/13/EHS z 25. februára 1992, ktorou sa koordinujú zákony, iné právne predpisy a správne
         opatrenia o uplatňovaní právnych predpisov spoločenstva, o postupoch verejného obstarávania subjektov pôsobiacich vo vodnom,
         energetickom, dopravnom a telekomunikačnom sektore (Ú. v. ES L 76, s. 14; Mim. vyd. 06/001, s. 315), v znení uplatniteľnom
         na skutkové okolnosti tejto veci, pod názvom „Požiadavky na postupy preskúmania“, stanovoval:

      „Dôsledky vykonávania právomocí, uvedených v odseku 1, k zmluve uzavretej následne po zadaní objednávky, budú ustanovené vnútroštátnym
         právnym predpisom. Okrem prípadu, keď sa rozhodnutie musí odložiť [keď rozhodnutie musí byť zrušené – neoficiálny preklad] pred priznaním náhrady škody, môže členský štát zabezpečiť, že po uzavretí zmluvy nasledujúcom po tomto priznaní, bude právomoc
         orgánu zodpovedného za revízne postupy obmedzená na priznanie náhrady škody akejkoľvek osobe poškodenej porušením zákona.“

      10      Znenie tohto ustanovenia je prakticky zhodné so znením článku 2 ods. 6 smernice 89/665/EHS Rady z 21. decembra 1989 o koordinácii
         zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení týkajúcich sa uplatňovania postupov preskúmavania v rámci verejného
         obstarávania tovarov a prác (Ú. v. ES L 395, s. 33; Mim. vyd. 06/001, s. 246), zmenenej a doplnenej smernicou Rady 92/50/EHS
         z 18. júna 1992 (Ú. v. ES L 209, s. 1; Mim. vyd. 06/001, s. 322).

       Oznámenie o vyhlásení verejného obstarávania a konanie pred podaním žaloby
      11      V tejto veci sa výhrady Komisie vzťahujú na niektoré časti znenia a niektoré podmienky uvedené v oznámení o vyhlásení verejného
         obstarávania vydaného ERGA OSE AE (ďalej len „ERGA OSE“), verejnoprávnym podnikom patriacim do gréckej organizácie správy
         železníc. Toto oznámenie sa týkalo realizácie štúdie v súvislosti so stavebnými a elektromechanickými projektmi v rámci výstavby
         železničnej stanice.

      12      Sporné oznámenie o vyhlásení verejného obstarávania bolo uverejnené 16. októbra 2003 pod číslami 2003/S 205‑185214 a 2003/S
         206‑186119. Znenie a podmienky tohto oznámenia vychádzali z vnútroštátnej právnej úpravy platnej v danom čase, teda zo zákona
         č. 716 z roku 1977.

      13      Na účely skúmania tejto žaloby relevantná časť oznámenia o vyhlásení verejného obstarávania znela takto:

      „Časť III: Právne, ekonomické, finančné a technické informácie
      …
      2.1)      Informácie týkajúce sa individuálnej situácie… poskytovateľov služieb a formálne údaje nevyhnutné na posúdenie ich minimálnej
         hospodárskej a technickej spôsobilosti:

      …
      2.1.3 Technická spôsobilosť – Požadované podklady: A. Vyjadrenie záujmu bude prijaté od
      a)      gréckych poradenských spoločností, ktoré sú zapísané v príslušnom vnútroštátnom registri a sú držiteľmi osvedčení:
      …
      b)      zahraničných poradenských spoločností založených podľa právnych predpisov členského štátu Európskej únie alebo [Európskeho
         hospodárskeho priestoru (EHP)], ktorých ústredie, hlavné miesto podnikania alebo sídlo leží v Európskej únii alebo EHP… Zahraniční
         poradcovia musia mať formálnu a vecnú kvalifikáciu na každú kategóriu štúdie zodpovedajúcu kvalifikácii požadovanej pre gréckych
         poradcov, ktorí sú zapísaní v príslušnom gréckom registri poradcov, a poradenské spoločnosti musia disponovať zamestnancami
         pre každú kategóriu štúdie, ktorí zodpovedajú zamestnancom požadovaným pre grécke poradenské spoločnosti…

      Zdôrazňuje sa, že zahraničné poradenské spoločnosti/poradcovia, ktorí predložili vyjadrenie záujmu vo verejnom obstarávaní
         organizovanom [ERGA OSE] v období šesť mesiacov predchádzajúcich dátumu vyjadrenia záujmu z ich strany v tejto súťaži a ktorí
         uviedli kvalifikáciu zodpovedajúcu kategóriám osvedčení odlišným od tých, ktoré sú vyžadované v tomto konaní, nebudú prijaté.

      …
      Časť IV: Konanie
      IV. 1 Povaha konania: otvorená
      …
      IV. 2 Kritériá hodnotenia ponúk:
      ekonomicky najvýhodnejšia ponuka v súlade s nasledujúcimi kritériami… :
      Vzhľadom na článok 34 ods. 1 písm. a) smernice 93/38/EHS bude zákazka zadaná v súlade… s týmito kritériami:
      1.      Konkrétna a všeobecná prax, najmä projektové práce vykonávané v rámci podobných projektov buď poradenskými spoločnosťami,
         alebo poradcami a ich vedeckými pracovníkmi.

      2.      Reálna schopnosť vypracovať štúdiu v plánovanom časovom rámci, a to spoločne s prijatými záväzkami na vykonanie iných štúdií,
         a konkrétny vedecký a vykonávací personál navrhovaný na vypracovanie predmetnej štúdie, ako aj vybavenie týkajúce sa predmetu
         štúdie,

      bez toho, aby bolo stanovené ich poradie.
      …“
      14      V súlade s gréckym systémom sú osvedčenia poradenských spoločností a poradcov zaradené do kategórií s ohľadom na skúsenosti,
         ako aj absolvované štúdium a sú zapísané do registrov zodpovedajúcich tejto skúsenosti. Zahraničné poradenské spoločnosti
         a poradcovia nemajú povinnosť byť zapísané do týchto registrov. Na každé verejné obstarávanie sa požadujú konkrétne kategórie
         osvedčení s ohľadom na skúsenosť získanú v predmete tohto verejného obstarávania.

      15      Zákon č. 716 z roku 1977 zrušil a nahradil zákon č. 3316 z roku 2005.

      16      Na základe sťažnosti adresovala Komisia 28. júna 2005 príslušným gréckym orgánom list, kde zdôraznila, že niektoré časti sporného
         oznámenia o vyhlásení verejného obstarávania sú v rozpore s niektorými ustanoveniami smernice 93/38 a so zásadou nediskriminácie
         na základe štátnej príslušnosti. Grécke orgány odpovedali listom z 22. júla 2005. Po preskúmaní tejto odpovede adresovala
         Komisia 18. októbra 2005 Helénskej republike výzvu. Dve výhrady uvedené v tomto liste sa týkali jednak diskriminácie v neprospech
         zahraničných poradenských spoločností a poradcov z dôvodu formulácie časti III bodu 2.1.3 písm. b) druhého odseku sporného
         oznámenia o vyhlásení verejného obstarávania a jednak nedostatku rozlišovania medzi kritériami výberu a kritériami hodnotenia
         ponúk v časti IV bode 2 toho istého oznámenia.

      17      Vzhľadom na to, že Komisia nepovažovala odpoveď gréckych orgánov zo 14. decembra 2005 na túto výzvu za uspokojivú, zaslala
         4. júla 2006 Helénskej republike odôvodnené stanovisko, na ktoré táto odpovedala listom z 30. augusta 2006. Keďže Komisiu
         táto odpoveď nepresvedčila, rozhodla sa podať túto žalobu.

       O žalobe
       O prípustnosti
      18      Helénska republika vzniesla námietku neprípustnosti žaloby.

      19      V prvom rade poznamenáva, že zákon č. 716 z roku 1977, ktorý predstavoval základ sporného oznámenia o vyhlásení verejného
         obstarávania, bol zrušený novým zákonom pred dátumom uplynutia lehoty uloženej v odôvodnenom stanovisku, teda pred okamihom,
         ktorý predstavuje časovú hranicu v závislosti od ktorej sa posudzuje existencia nesplnenia povinnosti. Oznámenia o vyhlásení
         verejného obstarávania vydané na základe tohto nového zákona už neobsahovali také ustanovenia ako tie, ktoré sú sporné v predmetnom
         prípade. Cieľom konania konštatujúceho nesplnenie povinnosti nie je stigmatizovať členský štát, ale umožniť mu pripraviť právnu
         úpravu v súlade s právom Spoločenstva, čo je cieľ, ktorý bol dosiahnutý zákonom č. 3316 z roku 2005.

      20      V druhom rade Helénska republika v podstate tvrdí, že článok 2 ods. 6 smernice 92/13 bol prebratý do gréckeho práva článkom
         4 ods. 2 zákona č. 2252 z roku 1997, podľa ktorého zmluvu po uzatvorení už nemožno spochybňovať. Zrušenie a posteriori zmluvy uzatvorenej na základe sporného oznámenia o vyhlásení verejného obstarávania, ktorá je okamžitou zákazkou, keďže sa
         týka vypracovania štúdie, sa preto vylučuje tým skôr, že zadanie tejto zákazky bolo potvrdené troma súdnymi rozhodnutiami
         na vnútroštátnej úrovni, vydanými v rámci konaní o predbežnom opatrení. Helénska republika tým v skutočnosti naznačuje, že
         žaloba Komisie sa stala bezpredmetnou.

      21      Tejto argumentácii nemožno vyhovieť.

      22      Na jednej strane treba totiž uviesť, že zo žaloby aj z repliky Komisie vyplýva, ako to Komisia potvrdila na pojednávaní pred
         Súdnym dvorom, že predmetom žaloby nie je neúplné alebo nesprávne prebratie smernice 93/38 do vnútroštátneho práva ani samotná
         ustálená správna prax založená na zákone č. 716 z roku 1977, ktorý nebol v súlade s touto smernicou, ale týka sa protiprávneho
         uplatnenia tejto smernice v predmetnom verejnom obstarávaní.

      23      Komisia je pritom jediná oprávnená rozhodnúť, či je vhodné začať konanie o nesplnenie povinnosti a z dôvodu akého konania
         alebo opomenutia pripísateľného dotknutému členskému štátu je potrebné toto konanie začať. Môže teda navrhovať Súdnemu dvoru,
         aby určil, že došlo k nesplneniu povinnosti, ktoré spočíva v tom, že v určitom prípade nebol dosiahnutý výsledok zamýšľaný
         smernicou (rozsudok z 10. apríla 2003, Komisia/Nemecko, C‑20/01 a C‑28/01, Zb. s. I‑3609, bod 30 a citovanú judikatúru). Preto
         zrušenie zákona č. 716 z roku 1977 a prijatie nového zákona pred uplynutím lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku nezbavuje
         túto žalobu predmetu.

      24      Na druhej strane treba zdôrazniť, že v súlade s judikatúrou Súdneho dvora článok 2 ods. 6 smernice 89/665, ktorého obsah je
         zhodný s článkom 2 ods. 6 smernice 92/13, nemôže mať dosah na žalobu podanú na základe článku 226 ES (rozsudok z 18. júla
         2007, Komisia/Nemecko, C‑503/04, Zb. s. I‑6153, bod 34). Uvedené smernice totiž tým, že ukladajú členským štátom povinnosť
         prijať opatrenia potrebné na zabezpečenie toho, aby rozhodnutia prijaté obstarávateľmi mohli byť predmetom účinného preskúmania,
         nemožno považovať za také, že by sa nimi mal riadiť vzťah medzi členskými štátmi a Spoločenstvom a mohlo takto ovplyvňovať
         uplatnenie článku 226 ES (pozri v tomto zmysle rozsudok z 15. októbra 2009, Komisia/Nemecko, C‑275/08, body 33 a 35).

      25      V každom prípade skutočnosť, že sporná zmluva už nemôže byť prípadne zrušená, nezbavuje konanie o nesplnení povinnosti jeho
         predmetu.

      26      Okrem toho treba konštatovať, že k dátumu uplynutia dvojmesačnej lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku, teda k 4. septembru
         2006, ešte nezanikli všetky účinky predmetnej zákazky, pričom takýto zánik predstavuje podmienku vyžadovanú ustálenou judikatúrou
         Súdneho dvora na to, aby sa žaloba Komisie považovala za neprípustnú (pozri najmä rozsudky z 2. júna 2005, Komisia/Grécko,
         C‑394/02, Zb. s. I‑4713, bod 18 a citovanú judikatúru, ako aj z 11. októbra 2007, Komisia/Grécko, C‑237/05, Zb. s. I‑8203,
         bod 29).

      27      Zo spisu v tejto veci totiž vyplýva, že predmetná zákazka pozostávala z dvoch štúdií, ktoré mal vykonať úspešný uchádzač.
         Ako tvrdí aj Helénska republika, bez ohľadu na skutočnosť, že prvá štúdia predstavovala prípadne predpoklad pre tú druhú,
         je nesporné, že spolu predstavovali celok z hľadiska splnenia povinností úspešným uchádzačom. Podľa samotného vyjadrenia Helénskej
         republiky na pojednávaní pred Súdnym dvorom druhá štúdia ešte nebola dokončená a v dôsledku toho ani k 4. septembru 2006 odovzdaná
         obstarávateľovi. Účinky predmetnej zákazky k tomuto dátumu preto ešte nezanikli.

      28      V dôsledku predchádzajúcich úvah je potrebné dospieť k záveru, že žaloba Komisie je prípustná.

       O veci samej
      29      Najprv treba upresniť, že ERGA OSE je, ako to vyplýva zo spisu v tejto veci, verejnoprávny podnik, ktorého činnosťou je prevádzkovanie
         sietí poskytovania služieb verejnosti v oblasti železničnej dopravy. Predstavuje tak obstarávateľa podľa článku 2 ods. 1 písm. a)
         a článku 2 ods. 2 písm. c) smernice 93/38. Ďalej odhadovaná hodnota zákazky, ktorej sa týka sporné oznámenie o vyhlásení verejného
         obstarávania, je 3 240 000 eur, čím podstatne presahuje prahovú hodnotu stanovenú v článku 14 ods. 1 písm. c) bode i) tej
         istej smernice. Predmetné verejné obstarávanie tak patrí do pôsobnosti uvedenej smernice.

      30      Výhrady formulované v tejto žalobe sa týkajú jednak ustanovenia uvedeného v časti III bode 2.1.3 písm. b) druhom odseku sporného
         oznámenia o vyhlásení verejného obstarávania a jednak ustanovenia uvedeného v časti IV bode 2 tohto oznámenia.

       O ustanovení uvedenom v časti III bode 2.1.3 písm. b) druhom odseku sporného oznámenia o vyhlásení verejného obstarávania
      31      Komisia tvrdí, že ustanovenie uvedené v časti III bode 2.1.3 písm. b) druhom odseku sporného oznámenia o vyhlásení verejného
         obstarávania – podľa ktorého zahraničné poradenské spoločnosti alebo poradcovia, ktorí predložili vyjadrenie záujmu vo verejnom
         obstarávaní organizovanom ERGA OSE v období šesť mesiacov predchádzajúcich dátumu vyjadrenia záujmu z ich strany v tejto súťaži
         a ktorí uviedli kvalifikáciu zodpovedajúcu kategóriám osvedčení odlišným od tých, ktoré sú vyžadované v tomto konaní, nebudú
         prijaté – porušuje článok 31 ods. 1 a 2 smernice 93/38 tým, že stanovuje dodatočné dôvody vylúčenia v porovnaní s dôvodmi
         taxatívne vymedzenými právom Spoločenstva v oblasti verejného obstarávania. Uvedené ustanovenie predstavuje taktiež diskrimináciu
         v neprospech zahraničných poradenských spoločností a poradcov v rozpore so zásadou rovnosti zaobchádzania uvedenou v článku
         4 ods. 2 smernice 93/38 a vyplývajúcou z článkov 12 ES a 49 ES. Porušuje aj zásadu vzájomného uznávania dokladov o vzdelaní
         a ostatných dokladov o odbornej spôsobilosti.

      32      Najprv treba zdôrazniť, že Komisia nespochybňuje grécky systém klasifikácie osvedčení poradenských spoločností a poradcov
         do kategórií v závislosti od ich skúseností a absolvovaného štúdia ani ich zápis do registrov zodpovedajúcich týmto skúsenostiam.
         Taktiež nespochybňuje oprávnenie členských štátov vyžadovať dôkazy o týchto skúsenostiach ani skutočnosť, že zahraničné poradenské
         spoločnosti a poradcovia nemusia byť zapísaní do týchto registrov a že môžu preukázať svoje skúsenosti akýmikoľvek prostriedkami.

      33      Po tomto úvodnom upresnení je potrebné uviesť, v prvom rade, že konanie, o ktoré ide v spornom oznámení o vyhlásení verejného
         obstarávania, bolo otvorenou súťažou. Komisia, ktorej bola na pojednávaní položená otázka ohľadom tejto skutočnosti, pripustila,
         že článok 31 smernice 93/38 je problematický, pokiaľ ide o to, či sa vzťahuje sa konania tejto povahy, keďže v jeho odseku 1
         sa výslovne uvádza užšia súťaž a rokovacie konania, a nie otvorená súťaž. Pri tejto príležitosti upresnila, že jej podstatná
         výhrada voči spornému ustanoveniu sa zakladá na porušení článku 4 ods. 2 uvedenej smernice.

      34      Za týchto okolností sa treba domnievať, že Komisia sa vzdala svojej výhrady založenej na tom, že uvedené ustanovenie je v rozpore
         s článkom 31 smernice 93/38.

      35      V druhom rade je potrebné konštatovať, že jasne a jednoznačne formulované uvedené ustanovenie sa musí chápať v tom zmysle,
         že ak sa zahraničná poradenská spoločnosť alebo poradca zúčastnil na verejnom obstarávaní organizovanom tým istým obstarávateľom,
         teda ERGA OSE, počas šiestich mesiacov pred novým verejným obstarávaním a ak v rámci predchádzajúceho verejného obstarávania
         uviedol kvalifikáciu zodpovedajúcu kategóriám osvedčení odlišným od kategórií vyžadovaných v novom verejnom obstarávaní v súlade
         s gréckym systémom klasifikácie osvedčení, nebude mu umožnené zúčastniť sa na tomto novom verejnom obstarávaní.

      36      Helénska republika však tvrdí, že toto ustanovenie sa vždy uplatňovalo v tom zmysle, že každý dotknutý podnikateľ, ktorý mal
         pochybnosti, pokiaľ ide o dosah tohto ustanovenia, mohol požiadať predmetného obstarávateľa o objasnenie a akýmkoľvek vhodným
         spôsobom mohol dokázať, že spĺňal podmienky účasti na predmetnom verejnom obstarávaní.

      37      V tejto súvislosti treba uviesť, že v súlade s ustálenou judikatúrou Súdneho dvora zásada rovnosti zaobchádzania implikuje
         zásadu transparentnosti. Tieto zásady, ktoré predstavujú základ smerníc Spoločenstva v oblasti verejného obstarávania, znamenajú
         najmä, že uchádzači, hoci aj potenciálni, sa musia vo všeobecnosti nachádzať v rovnakom postavení a mať takú istú šancu pri
         formulovaní znenia svojich prihlášok alebo ponúk (pozri v tomto zmysle rozsudky z 12. decembra 2002, Universale-Bau a i.,
         C‑470/99, Zb. s. I‑11617, bod 93, a zo 16. decembra 2008, Michaniki, C‑213/07, Zb. s. I‑9999, body 44 a 45, ako aj citovanú
         judikatúru).

      38      Konkrétne, potenciálne dotknuté osoby sa musia nachádzať v situácii rovnosti, pokiaľ ide o rozsah informácií obsiahnutých
         v oznámení o vyhlásení verejného obstarávania. Nebolo by v súlade s týmito zásadami, keby sa jedna kategória týchto dotknutých
         osôb musela obrátiť na predmetného obstarávateľa s cieľom získať objasnenia a dodatočných informácií o skutočnom zmysle obsahu
         oznámenia o vyhlásení verejného obstarávania v situácii, keď formulácia tohto oznámenia u primerane pozorného a obozretného
         záujemcu nevyvolávala žiadne pochybnosti.

      39      Okrem toho Súdny dvor rozhodol, že článok 4 ods. 2 smernice 93/38 tým, že zakázal akúkoľvek diskrimináciu medzi uchádzačmi,
         chráni takisto tých, ktorí boli odradení od účasti, pretože boli znevýhodnení postupom uplatňovaným obstarávateľom (rozsudok
         z 5. októbra 2000, Komisia/Francúzsko, C‑16/98, Zb. s. I‑8315, bod 109).

      40      Nemožno spochybňovať, že sporné ustanovenie môže mať svojou jasnou formuláciou odradzujúci účinok na zahraničné poradenské
         spoločnosti a poradcov, ako to bolo napokon aj v predmetnom prípade.

      41      Uvedené ustanovenie totiž jasne vedie k domnienke, že prípadný rozdiel medzi kvalifikáciami oznámenými pri príležitosti predchádzajúceho
         verejného obstarávania realizovaného tým istým obstarávateľom a kvalifikáciami vyžadovanými na konanie, o ktoré ide v spornom
         oznámení o vyhlásení verejného obstarávania, ich automaticky vylúči z účasti na tomto verejnom obstarávaní.

      42      V dôsledku toho zahraničný uchádzač, akým je autor sťažnosti podanej Komisii, nemá takú istú šancu ako dotknuté osoby, ktoré
         nie sú zahraničnými osobami, a to z dôvodu odradzujúcej nejednoznačnej formulácie uvedeného ustanovenia a potreby vykonať
         napriek tejto formulácii dodatočné kroky s cieľom získať objasnenie podmienok účasti na výberovom konaní.

      43      Je teda potrebné konštatovať, že spôsob, akým je naformulované sporné oznámenie o vyhlásení verejného obstarávania, má za
         následok rozdielne zaobchádzanie založené na príslušnosti k členskému štátu, v ktorom je dotknutá osoba usadená, v neprospech
         zahraničných uchádzačov, čo je rozdiel, v prípade ktorého Helénska republika neuviedla žiadne odôvodnenie.

      44      V treťom rade je potrebné uviesť, že podľa odôvodnenia č. 34 smernice 93/38 „príslušné predpisy Spoločenstva o vzájomnom uznávaní
         diplomov, osvedčení alebo ostatných úradných dôkazoch spôsobilosti sa používajú v prípadoch, keď je pre účasť vo verejnom
         obstarávaním alebo projektovej súťaži, požadovaný dôkaz o špeciálnej spôsobilosti“.

      45      V predmetnom prípade iste vyplýva zo znenia ustanovenia v časti III bode 2.1.3 písm. b) druhého odseku sporného oznámenia
         o vyhlásení verejného obstarávania, že zahraniční uchádzači, ktorí sa už predtým zúčastnili na iných verejných obstarávaniach
         toho istého obstarávateľa, nemajú zjavne na rozdiel od národných uchádzačov, možnosť odvolávať sa u uvedeného obstarávateľa
         na všetky ich osvedčenia alebo doklady o odbornej spôsobilosti.

      46      Na druhej strane znenie uvedeného ustanovenia neumožňuje potvrdiť, že tento subjekt odmietal v zásade zohľadniť osvedčenia
         alebo doklady o odbornej spôsobilosti vydané iným členským štátom.

      47      Z toho vyplýva, že výhrada Komisie týkajúca sa porušenia pravidiel Spoločenstva v oblasti vzájomného uznávania odbornej spôsobilosti
         nie je dôvodná.

      48      Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy je potrebné dospieť k záveru, že sporné ustanovenie nie je v súlade s článkom 4 ods. 2 smernice
         93/38.

      49      Za týchto okolností nie je potrebné skúmať ostatné tvrdenia Komisie, ktoré tiež smerujú ku konštatovaniu takéhoto diskriminačného
         zaobchádzania.

       O časti IV bode 2 sporného oznámenia o vyhlásení verejného obstarávania
      50      Komisia tvrdí, že bod 2 časti IV sporného oznámenia o vyhlásení verejného obstarávania pod názvom „Kritériá hodnotenia ponúk“
         obsahuje neprípustnú zámenu medzi kvalitatívnymi kritériami výberu uchádzačov a kritériami hodnotenia ponúk. Tvrdí, že smernica
         93/38 stanovila systém analogický so systémom zriadeným smernicou 92/50, podľa ktorého je potrebné rozlišovať medzi dvoma
         fázami konania, pričom prvá zahŕňa stanovenie kritérií výberu uchádzačov a druhá stanovenie kritérií hodnotenia ponúk. Existujú
         teda dve oddelené fázy verejného obstarávania, ktoré sledujú rozdielne ciele, hoci podľa Komisie nie je zakázané súbežne vykonať
         kontrolu spôsobilosti uchádzačov a hodnotenie ponúk.

      51      V tejto súvislosti z judikatúry vyplýva, že hoci smernice Spoločenstva v oblasti verejného obstarávania teoreticky nevylučujú,
         aby sa preskúmanie spôsobilosti uchádzačov a uzavretie zmluvy uskutočnili súčasne, pravdou zostáva, že ide o dve odlišné činnosti,
         na ktoré sa vzťahujú odlišné pravidlá (pozri analogicky rozsudky z 20. septembra 1988, Beentjes, 31/87, Zb. s. 4635, body
         15 a 16, ako aj z 24. januára 2008, Lianakis a i., C‑532/06, Zb. s. I‑251, bod 26).

      52      Overenie spôsobilosti uchádzačov je totiž vykonávané obstarávateľmi podľa kritérií hospodárskych, finančných a technických
         možností (nazývaných aj „kvalitatívne kritériá výberu“) uvedených v predmetnom prípade v článkoch 30 a 31 smernice 93/38 (pozri
         analogicky už citované rozsudky Beentjes, bod 17 a Lianakis a i., bod 27).

      53      Naopak, uzavretie zmluvy sa zakladá na kritériách uvedených v predmetnom prípade v článku 34 ods. 1 tej istej smernice, teda
         buď na najnižšej cene, alebo ekonomicky najvýhodnejšej ponuke (pozri analogicky už citované rozsudky Beentjes, bod 18 a Lianakis
         a i., bod 28).

      54      Aj keď je pravda, že v poslednom uvedenom prípade, ako to dokazuje aj použitie výrazu „napríklad“, kritériá, ktoré môžu byť
         stanovené obstarávateľmi, nie sú v článku 34 ods. 1 písm. a) smernice 93/38 uvedené taxatívne, a toto ustanovenie teda ponecháva
         obstarávateľom možnosť výberu kritérií hodnotenia ponúk, stále však platí, že tento výber sa môže týkať len kritérií, ktorých
         cieľom je zistiť ekonomicky najvýhodnejšiu ponuku (pozri analogicky rozsudky Beentjes, už citovaný, bod 19; z 18. októbra
         2001, SIAC Construction, C‑19/00, Zb. s. I‑7725, body 35 a 36; zo 17. septembra 2002, Concordia Bus Finland, C‑513/99, Zb.
         s. I‑7213, body 54 a 59; z 19. júna 2003, GAT, C‑315/01, Zb. s. I‑6351, body 63 a 64, ako aj Lianakis a i., už citovaný, bod
         29).

      55      Z toho dôvodu sú z „kritérií hodnotenia ponúk“ vylúčené kritériá, ktorých cieľom nie je zistiť ekonomicky najvýhodnejšiu ponuku,
         ale sú spojené výlučne s posúdením spôsobilosti uchádzačov vykonať dotknutú zákazku (pozri analogicky už citovaný rozsudok
         Lianakis a i., bod 30).

      56      V tejto veci sa však kritériá stanovené obstarávateľom ako „kritériá hodnotenia ponúk“ v časti IV bode 2 sporného oznámenia
         o vyhlásení verejného obstarávania týkajú najmä skúseností a skutočnej schopnosti výkonu dotknutej zákazky. Ide tu o kritériá
         týkajúce sa spôsobilosti uchádzačov vykonať zákazku, ktoré teda nemajú vlastnosti „kritérií hodnotenia ponúk“ v zmysle článku
         34 ods. 1 smernice 93/38, čo helénske orgány napokon ani vážnym spôsobom nespochybňovali.

      57      Vzhľadom na vyššie uvedené je potrebné dospieť k záveru, že bod 2 časti IV sporného oznámenia o vyhlásení verejného obstarávania
         nie je v súlade s článkom 34 ods. 1 písm. a) smernice 93/38.

      58      Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy je potrebné konštatovať, že Helénska republika si jednak z dôvodu vylúčenia na základe časti
         III bodu 2.1.3 písm. b) druhého odseku sporného oznámenia o vyhlásení verejného obstarávania zahraničných poradenských spoločností
         alebo poradcov, ktorí vyjadrili záujem vo verejnom obstarávaní organizovanom ERGA OSE v období šesť mesiacov predchádzajúcich
         dátumu vyjadrenia záujmu z ich strany o účasť vo výberovom konaní, ktoré je predmetom uvedeného oznámenia a ktorí uviedli
         kvalifikáciu zodpovedajúcu kategóriám osvedčení odlišným od tých, ktoré sú vyžadované v tomto v tomto výberovom konaní, a jednak
         z dôvodu nerozlišovania v časti IV, bode 2 uvedeného oznámenia medzi kvalitatívnymi kritériami výberu a kritériami hodnotenia
         ponúk v predmetnom verejnom obstarávaní, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 4 ods. 2 a článku 34 ods. 1 písm. a)
         smernice 93/38.

      59      Žalobu je potrebné v zostávajúcej časti zamietnuť.

       O trovách
      60      Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
         ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. V súlade s ustanoveniami odseku 3 prvého pododseku toho istého článku však Súdny dvor
         môže rozdeliť náhradu trov konania medzi účastníkov konania alebo rozhodnúť tak, že každý z účastníkov konania znáša svoje
         vlastné trovy konania, ak účastníci konania nemajú úspech v jednej časti alebo vo viacerých častiach predmetu konania. Keďže
         Komisia a Helénska republika nemali úspech v častiach svojich dôvodov, je opodstatnené rozhodnúť, že každý z účastníkov konania
         znáša svoje vlastné trovy konania.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (štvrtá komora) rozhodol a vyhlásil:
      1.      Helénska republika si jednak z dôvodu vylúčenia na základe časti III bodu 2.1.3 písm. b) druhého odseku oznámenia o vyhlásení
            verejného obstarávania vydaného ERGA OSE AE 16. októbra 2003 pod číslom 2003/S 205 185214 a 2003/S 206 186119, zahraničných
            poradenských spoločností a poradcov, ktorí vyjadrili záujem vo verejnom obstarávaní organizovanom ERGA OSE v období šesť mesiacov
            predchádzajúcich dátumu vyjadrenia záujmu z ich strany o účasť vo výberovom konaní, ktoré je predmetom uvedeného oznámenia
            a ktorí uviedli kvalifikáciu zodpovedajúcu kategóriám osvedčení odlišným od tých, ktoré sú vyžadované v tomto výberovom konaní,
            a jednak z dôvodu nerozlišovania v časti IV bode 2 uvedeného oznámenia medzi kvalitatívnymi kritériami výberu a kritériami
            hodnotenia ponúk v predmetnom verejnom obstarávaní nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 4 ods. 2 a článku 34
            ods. 1 písm. a) smernice Rady 93/38/EHS zo 14. júna 1993 o koordinácii postupy verejného obstarávania subjektov pôsobiacich
            vo vodnom, energetickom, dopravnom a telekomunikačnom sektore.
      2.      V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.
      3.      Komisia Európskych Spoločenstiev a Helénska republika znášajú svoje vlastné trovy konania.
      Podpisy
      * Jazyk konania: gréčtina.


Rozsudok Všeobecného súdu (prvá komora) zo 14. marca 2017.#Bank Tejarat proti Rade Európskej únie.#Spoločná zahraničná a bezpečnostná politika – Reštriktívne opatrenia prijaté voči Iránu s cieľom zabrániť šíreniu jadrových zbraní – Zmrazenie finančných prostriedkov – Opätovný zápis názvu žalobkyne do zoznamov – Povinnosť odôvodnenia – Zjavne nesprávne posúdenie – Právna sila rozhodnutej veci – Zneužitie právomoci – Základné práva.#Vec T-346/15.


title: Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) zo 6. apríla 2006. # General Motors BV proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Odvolanie - Dohody - Článok 81 ES - Nariadenia (EHS) č. 123/85 a (ES) č. 1475/95 - Distribúcia osobných automobilov značky Opel - Rozdelenie trhu - Obmedzenia vývozu - Systém obmedzujúci prémie - Pokuta - Usmernenia na výpočet pokút. # Vec C-551/03 P.

text:
      Vec C‑551/03 P
      General Motors BV, predtým
      General Motors Nederland BV a Opel Nederland BV
      proti
      Komisii Európskych spoločenstiev
      „Odvolanie – Kartely – Článok 81 ES – Nariadenia (EHS) č. 123/85 a (ES) č. 1475/95 – Distribúcia osobných automobilov značky Opel – Delenie trhu – Obmedzenia vývozu – Systém obmedzujúci prémie – Pokuta – Usmernenia k metóde stanovovania pokút“
      Abstrakt rozsudku
      1.        Odvolanie – Dôvody – Nesprávne posúdenie skutkového stavu – Neprípustnosť – Preskúmanie posúdenia dôkazov Súdnym dvorom –
            Vylúčenie s výnimkou skreslenia
      (Článok 225 ods. 1 ES; Štatút Súdneho dvora, článok 58 ods. 1)
      2.        Hospodárska súťaž – Kartely – Narušenie hospodárskej súťaže
      (Článok 81 ods. 1 ES)
      3.        Hospodárska súťaž – Kartely – Dohody medzi podnikmi – Narušenie hospodárskej súťaže
      (Článok 81 ods. 1 ES)
      4.        Hospodárska súťaž – Kartely – Narušenie hospodárskej súťaže
      (Článok 81 ods. 1 ES)
      5.        Hospodárska súťaž – Kartely – Narušenie hospodárskej súťaže
      (Článok 81 ods. 1 ES)
      6.        Hospodárska súťaž – Kartely – Narušenie hospodárskej súťaže
      (Článok 81 ods. 1 ES)
      1.        Z článku 225 ES a článku 58 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora vyplýva, že len Súd prvého stupňa má právomoc jednak zistiť
         skutkový stav okrem prípadu, keď by vecná nesprávnosť jeho zistení vyplývala z dokumentov v spise, ktoré mu boli predložené,
         jednak tento skutkový stav posúdiť. Pokiaľ Súd prvého stupňa zistil alebo posúdil skutkový stav, Súdny dvor má na základe
         článku 225 právomoc preskúmať právnu kvalifikáciu tohto skutkového stavu a právnych následkov, ktoré z neho vyvodil Súd prvého
         stupňa.

      Súdny dvor nemá teda právomoc zisťovať skutkový stav a v zásade ani skúmať dôkazy, ktoré Súd prvého stupňa uviedol na podporu
         tohto skutkového stavu. Pokiaľ totiž tieto dôkazy boli riadne získané a boli rešpektované všeobecné právne zásady a procesné
         pravidlá uplatniteľné v oblasti dôkazného bremena a vykonávania dôkazných prostriedkov, prislúcha samotnému Súdu prvého stupňa
         posúdiť hodnotu, ktorú je potrebné priznať predloženým dôkazom. Toto posúdenie s výnimkou prípadu skreslenia týchto dôkazov
         teda nepredstavuje právnu otázku, ktorá ako taká podlieha kontrole Súdneho dvora.

      V tejto súvislosti takéto skreslenie musí zjavne vyplývať z dokumentov v spise bez toho, aby bolo potrebné vykonať nové posúdenie
         skutkového stavu a dôkazov.

      (pozri body 51, 52, 54)
      2.        Dohodu možno považovať za obmedzujúcu, aj pokiaľ nebolo jej jediným cieľom obmedziť hospodársku súťaž, ale sledovala aj iné,
         legitímne ciele.

      (pozri bod 64)
      3.        Na určenie toho, či má dohoda obmedzujúci cieľ v zmysle článku 81 ES, je potrebné zohľadniť nielen znenie tejto dohody, ale
         vo svetle ekonomických a právnych okolností aj iné faktory, ako napríklad ciele sledované dohodou ako takou.

      (pozri bod 66)
      4.        Dohoda v oblasti distribúcie má obmedzujúci cieľ v zmysle článku 81 ES, pokiaľ zjavne vyjadruje úmysel znevýhodňovať predaj
         na vývoz oproti vnútroštátnemu predaju, a vedie tak k rozdeleniu dotknutého trhu.

      Taký cieľ možno dosiahnuť nielen pomocou priamych obmedzení vývozu, ale aj pomocou nepriamych opatrení, akými je zo strany
         dovozcu motorových vozidiel uplatňovanie v rámci koncesionárskych zmlúv opatrenia vylučujúceho predaj na vývoz zo systému
         prémií poskytovaných koncesionárom, keďže pôsobia na ekonomické podmienky týchto transakcií.

      (pozri body 67, 68)
      5.        Na posúdenie toho, či možno dohodu považovať za zakázanú z dôvodu zmien fungovania hospodárskej súťaže, ktoré sú jej dôsledkom,
         je potrebné preskúmať hospodársku súťaž v medziach, v akých by skutočne fungovala, ak by neexistovala sporná dohoda.

      Preto v takej situácii, akou je uplatňovanie zo strany dovozcu motorových vozidiel v rámci koncesionárskych zmlúv opatrenia
         vylučujúceho predaj na vývoz zo systému prémií poskytovaných koncesionárom, treba preskúmať konanie koncesionárov a konkurenčnú
         situáciu na dotknutom trhu za predpokladu, že by predaj na vývoz nebol vylúčený z politiky v oblasti prémií.

      (pozri body 72, 73)
      6.        Preukázanie úmyslu strán dohody obmedziť hospodársku súťaž nie je nevyhnutné na určenie toho, či predmetom tejto dohody je
         také obmedzenie.

      Aj keď však úmysel účastníkov konania nie je nevyhnutý na určenie toho, či má dohoda obmedzujúcu povahu, nič nezakazuje Komisii
         alebo súdom Spoločenstva, aby tento úmysel zohľadnili.

      (pozri body 77, 78)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (tretia komora)
      zo 6. apríla 2006 (*)

      „Odvolanie – Kartely – Článok 81 ES – Nariadenia (EHS) č. 123/85 a (ES) č. 1475/95 – Distribúcia osobných automobilov značky Opel – Delenie trhu – Obmedzenia vývozu – Systém obmedzujúci prémie – Pokuta – Usmernenia k metóde stanovovania pokút“
      Vo veci C‑551/03 P,
      ktorej predmetom je odvolanie podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora, podané 29. decembra 2003,
      General Motors BV, predtým General Motors Nederland BV a Opel Nederland BV, so sídlom v Lage Mosten (Holandsko), v zastúpení: D. Vandermeersch
         a R. Snelders, advocaten, ako aj T. Graf, Rechtsanwalt, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      odvolateľ,
      ďalší účastník konania:
      Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: W. Mölls a A. Whelan, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci J. Flynn, QC, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      žalovaná v prvostupňovom konaní,
      SÚDNY DVOR (tretia komora),
      v zložení: predseda tretej komory A. Rosas, sudcovia J. Malenovský, S. von Bahr (spravodajca), A. Borg Barthet a U. Lõhmus,
      generálny advokát: A. Tizzano,
      tajomník: L. Hewlett, hlavná referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 14. júla 2005,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 25. októbra 2005,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        General Motors BV svojím odvolaním navrhuje čiastočné zrušenie rozsudku Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev z 21. októbra
         2003, General Motors Nederland a Opel Nederland/Komisia (T‑368/00, Zb. s. II‑4491, ďalej len „napadnutý rozsudok“), ktorým
         Súd prvého stupňa čiastočne zrušil rozhodnutie Komisie 2001/146/ES z 20. septembra 2000 týkajúce sa konania podľa článku 81
         Zmluvy ES [neoficiálny preklad] (vec COMP/36.356 – Opel) (Ú. v. ES L 59, 2001, s. 1, ďalej len „sporné rozhodnutie“).

       Skutkové okolnosti
      2        Skutkový stav a právny rámec, ktoré vyplývajú z napadnutého rozsudku, možno zhrnúť takto.

      3        Opel Nederland BV (ďalej len „Opel Nederland“) bol založený 30. decembra 1994 ako 100 % dcérska spoločnosť General Motors
         Nederland BV (ďalej len „General Motors Nederland“). Je jedinou vnútroštátnou spoločnosťou predávajúcou značku Opel v Holandsku.
         Predmet jeho podnikania zahŕňa dovoz, vývoz a veľkoobchod s osobnými automobilmi, ako aj s náhradnými dielmi a príslušenstvom.
         Uzavrel koncesionárske zmluvy týkajúce sa predaja a servisu s približne 150 koncesionármi, ktorí sú v dôsledku toho súčasťou
         distribučnej siete Opel v Európe ako autorizovaní predajcovia.

      4        Koncesionárske zmluvy sú za určitých podmienok vyňaté z uplatňovania článku 85 ods. 1 Zmluvy o ES (teraz článok 81 ods. 1
         ES) nariadením Komisie (EHS) č. 123/85 z 12. decembra 1984 o uplatňovaní článku [81] ods. 3 Zmluvy o EHS na kategórie zmlúv
         o distribúcii a predajnom a popredajnom servise osobných automobilov (Ú. v. ES L 15, 1985, s. 16). Toto nariadenie bolo od 1. októbra
         1995 nahradené nariadením Komisie (ES) č. 1475/95 z 28. júna 1995 (Ú. v. ES L 145, s. 25).

      5        Článok 3 ods. 10 písm. a) oboch týchto nariadení oprávňuje výrobcu a/alebo jeho dovozcu, aby zakázal koncesionárom dodávať
         zmluvné výrobky a príslušenstvo predajcovi, ktorý nepatrí do predajnej siete. Tie isté nariadenia však výrobcu a/alebo jeho
         dovozcu neoprávňujú, aby zakázal koncesionárom dodávať zmluvné výrobky a príslušenstvo konečným spotrebiteľom, ich splnomocneným
         sprostredkovateľom alebo ostatným koncesionárom, ktorí patria do distribučnej siete výrobcu a/alebo jeho dovozcu.

      6        Opel Nederland zaslal 28. a 29. augusta 1996 list 18 koncesionárom, ktorí v priebehu prvého polroka 1996 vyviezli aspoň 10
         vozidiel. Tento list znie takto:

      „… Zistili sme, že vaša spoločnosť predala v priebehu prvej polovice roku 1996 do zahraničia značné množstvo vozidiel Opel.
         Z nášho pohľadu sú tieto množstvá značné preto, že máme silné podozrenie, že tieto predaje sú v rozpore so znením a duchom
         súčasnej alebo budúcej koncesionárskej zmluvy Opel. … Máme v úmysle porovnať vašu odpoveď s údajmi uvedenými vo vašom účtovníctve.
         Budeme vás informovať o ďalšom postupe. Vyššie uvedené nemení nič na skutočnosti, že ste hlavne povinní dosahovať dobré obchodné
         výsledky vo vašej konkrétnej oblasti pôsobnosti…“

      7        Na schôdzi konanej 26. septembra 1996 sa vedenie Opel Nederland rozhodlo prijať určité opatrenia týkajúce sa vývozu z Holandska.
         Zápisnica z tohto stretnutia opisuje tieto opatrenia takto:

      „… Prijaté rozhodnutia:
      1.      Opel Nederland vykoná audit u všetkých koncesionárov (20), o ktorých sa vie, že uskutočňujú vývozy. Poradie je zostupné, ako
         je uvedené na zozname vyvážajúcich koncesionárov z 26. septembra 1996. Pán Naval [finančný riaditeľ] zorganizuje tieto audity.

      2.      Pán de Heer [riaditeľ predaja a marketingu] odpovie všetkým koncesionárom, ktorí odpovedali na prvý list o činnostiach týkajúcich
         sa vývozu, ktorý im Opel poslal. Budú informovaní o organizácii auditov a aj o ťažkostiach pri dodávkach, ktorých následkom
         je obmedzené prideľovanie vozidiel.

      3.      Vedúci oblasti predajných služieb v nasledujúcich dvoch týždňoch prediskutujú činnosti týkajúce sa vývozu s vyvážajúcimi koncesionármi.
         Koncesionári budú informovaní, že z dôvodu problémov dostupnosti výrobkov budú dostávať (až do odvolania) len také množstvo
         výrobkov, ktoré určí ich norma hodnotenia predaja. Budú vyzvaní, aby vedúcemu oblasti oznámili, ktoré z objednaných výrobkov
         si skutočne želajú dostať. Je na samotných koncesionároch, aby vyriešili problémy, ktoré by mohli vzniknúť vo vzťahu k ich
         kupujúcim.

      4.      Koncesionári, ktorí oznámia vedúcemu oblasti, že neplánujú prestať s vývozom vozidiel vo veľkom rozsahu, budú pozvaní na stretnutie
         s pánom De Leeuwom [generálny riaditeľ] a pánom De Heerom 22. októbra 1996.

      5.      Pán Noteboom [riaditeľ personálu predaja] požiada GMAC, aby overil stav zásob koncesionára s cieľom určiť presný počet výrobkov,
         ktoré sa u neho ešte nachádzajú. Je potrebné počítať s tým, že veľká časť bola medzitým vyvezená.

      6.      Do budúcna sa nebudú brať do úvahy vozidlá predané v rámci predajných akcií, ktoré nebudú zaregistrované v Holandsku. Naši
         konkurenti uplatňujú podobné podmienky.

      7.      Pán Aukema [vedúci pre distribúciu tovaru] vypustí mená vyvážajúcich koncesionárov zo zoznamov vytvorených na účely propagačných
         akcií. Ich ďalšia účasť bude závisieť od výsledkov auditov.

      8.      Pán Aelen [riaditeľ finančného personálu] napíše koncesionárom list, v ktorom ich informuje, že Opel Nederland bude od 1. októbra
         1996 účtovať 150 NLG za poskytnutie na žiadosť úradných dovozných vyhlásení, ako je typové schválenie vozidla, ako aj za prípravu
         colných dokumentov, pre niektoré vozidlá oslobodené od dane (určené napríklad pre diplomatov).“

      8        Po listoch z 28. a 29. augusta 1996 a odpovediach koncesionárov na ne zaslal Opel Nederland 30. septembra 1996 18 dotknutým
         koncesionárom nový list. Tento list znie takto:

      „… Vaša odpoveď nás sklamala, pretože z nej vyplýva, že nemáte žiadne poňatie o spoločných záujmoch všetkých koncesionárov
         Opel a Opel Nederland. Naše audítorské oddelenie prekontroluje vaše vyhlásenia. Až do získania výsledkov tejto kontroly nebudete
         dostávať informácie o akciách, pretože si nie sme istí správnosťou vašich údajov…“

      9        Plánované audity sa uskutočnili v čase od 19. septembra do 27. novembra 1996.

      10      Dňa 24. októbra 1996 Opel Nederland rozposlal všetkým koncesionárom obežník o predaji konečným užívateľom v zahraničí. Podľa
         tohto obežníka môžu koncesionári predávať konečným užívateľom s bydliskom v Európskej únii a títo užívatelia môžu použiť aj
         služby sprostredkovateľa.

      11      Po informáciách, že Opel Nederland sledoval stratégiu spočívajúcu v systematickom sťažovaní vývozu nových vozidiel z Holandska
         do iných členských štátov, Komisia Európskych spoločenstiev 4. decembra 1996 nariadila rozhodnutím vykonať vyšetrovanie podľa
         článku 14 ods. 3 nariadenia Rady č. 17 zo 6. februára 1962 Prvého nariadenia implementujúceho články [81] a [82] zmluvy (Ú.
         v. ES 1962, 13, s. 204, Mim. vyd. 08/001, s. 3). Toto vyšetrovanie bolo vykonané 11. a 12. decembra v Opel Nederland a v de
         Van Twist, koncesionára Opel v Dordrechte (Holandsko).

      12      Dňa 12. decembra 1996 Opel Nederland rozposlal koncesionárom usmernenia o predaji nových vozidiel predajcom a sprostredkovateľom.

      13      Obežníkom z 20. januára 1998 Opel Nederland informoval svojich koncesionárov, že vylúčenie vyplácania prémií v prípade predaja
         na vývoz bolo so spätnou účinnosťou zrušené.

      14      Dňa 21. apríla 1999 Komisia doručila General Motors Nederland a Opel Nederland oznámenie o výhradách.

      15      Dňa 20. septembra 2000 Komisia prijala sporné rozhodnutie.

       Sporné rozhodnutie
      16      Komisia sporným rozhodnutím uložila žalobcom pokutu vo výške 43 miliónov eur z dôvodu porušenia článku 81 ods. 1 ES. Komisia
         v tomto rozhodnutí prišla k záveru, že Opel Nederland uzavrel s koncesionármi Opel so sídlom v Holandsku zmluvy smerujúce
         k obmedzeniu alebo zákazu predaja na vývoz vozidiel Opel konečným používateľom s bydliskom v iných členských štátoch a koncesionárom
         Opel takisto so sídlom v iných členských štátoch.

      17      Tento záver sa zakladal na týchto hlavných tvrdeniach: po prvé, v septembri 1996 Opel Nederland prijal všeobecnú stratégiu
         s cieľom obmedziť alebo zabrániť akémukoľvek predaju na vývoz z Holandska, po druhé, všeobecná stratégia Opel Nederland bola
         vykonávaná pomocou individuálnych opatrení, ktoré sa uskutočňovali po spoločnej dohode s jeho koncesionármi v rámci praktického
         vykonávania koncesionárskych zmlúv, a ktoré sa stali integrálnou súčasťou zmluvných vzťahov, ktoré Opel Nederland udržiaval
         s koncesionármi zo svojej selektívnej distribučnej siete v Holandsku.

      18      Podľa sporného rozhodnutia zahŕňala všeobecná stratégia predovšetkým tieto opatrenia:

      –        obmedzujúcu politiku zásobovania,
      –        obmedzujúcu politiku v oblasti prémií vylučujúcu predaj na vývoz konečným spotrebiteľom z prémiových akcií na maloobchodný
         predaj, ktorá sa uplatňovala v období od 1. októbra 1996 do 20. januára 1998,

      –        priamy zákaz vývozu bez rozdielu, uplatňovaný v období od 31. augusta do 24. októbra 1996, pokiaľ ide o predaj konečným spotrebiteľom,
         a v období od 31. augusta do 12. decembra 1996, pokiaľ ide o predaj iným koncesionárom Opel.

      19      Pokiaľ ide o stanovenie výšky pokuty, sporné rozhodnutie uvádza, že Komisia je na základe ustanovení článku 15 nariadenia
         č. 17 povinná zohľadniť všetky okolnosti daného prípadu, a predovšetkým závažnosť porušenia a jeho trvanie.

      20      Komisia kvalifikovala v spornom rozhodnutí porušenie ako veľmi vážne, pretože Opel Nederland bránila uskutočneniu cieľa jednotného
         trhu. Zohľadnila významné postavenie, ktoré má značka Opel na dotknutých trhoch v Únii. Podľa tohto rozhodnutia sa účinky
         porušenia prejavili aj na trhoch v iných členských štátoch. Opel Nederland konal úmyselne, pretože si musel uvedomovať, že
         cieľom dotknutých opatrení bolo obmedzovanie hospodárskej súťaže. Komisia v dôsledku toho prišla k záveru, že suma 40 miliónov
         eur je primeraným základom na určenie výšky tejto pokuty.

      21      Pokiaľ ide o trvanie porušenia, Komisia prišla k záveru, že spôsobené porušenie trvalo od konca augusta alebo od začiatku
         septembra 1996 do januára 1998, teda 17 mesiacov, čo predstavuje stredne dlho trvajúce porušenie. Komisia po zohľadnení trvania
         jednotlivých troch opatrení usúdila, že je opodstatnené zvýšiť sumu 40 miliónov eur o 7,5 %, teda o 3 milióny eur, v dôsledku
         čoho sa pokuta zvýšila na 43 miliónov eur.

      22      Komisia nakoniec usúdila, že v prejednávanej veci nie sú dané poľahčujúce okolnosti najmä preto, že Opel Nederland pokračoval
         vo vykonávaní podstatnej zložky porušenia, teda politiky v oblasti obmedzených prémií, aj po vyšetrovaní vykonanom 11. a 12. decembra
         1996.

       Napadnutý rozsudok
      23      General Motors Nederland a Opel Nederland návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 30. novembra 2000 podali žalobu
         smerujúcu k zrušeniu sporného rozhodnutia, subsidiárne k zrušeniu alebo zníženiu pokuty uloženej týmto rozhodnutím.

      24      General Motors Nederland a Opel Nederland v rámci svojho prvého žalobného dôvodu spochybnili, že by Opel Nederland niekedy
         prijal stratégiu smerujúcu k zamedzeniu alebo obmedzeniu všetkých vývozov bez rozdielu. Presná analýza dokumentov, o ktoré
         sa Komisia opiera, predovšetkým zápisnice zo schôdze konanej 26. septembra 1996, preukazuje, že cieľom stratégie bolo iba
         obmedzenie neregulárneho predaja na vývoz neautorizovaným predajcom, ktorý je zakázaný platnými koncesionárskymi zmluvami,
         a nie obmedzenie dovolených vývozov konečným spotrebiteľom alebo iným koncesionárom.

      25      Súd prvého stupňa v bode 45 napadnutého rozsudku konštatoval, že tvrdenia Komisie sa zakladali na zápisnici zo schôdze vedenia
         26. septembra 1996, ktorá je konečným dokumentom týkajúcim sa opatrení prijatých najvyšším vedením Opel Nederland.

      26      Súd prvého stupňa v bode 47 napadnutého rozsudku uviedol, že tvrdenie žalobcov, že Opel Nederland chcel obmedziť iba vývozy,
         ktoré sú v rozpore s koncesionárskymi zmluvami, sa nijako neodráža v znení zápisnice.

      27      V bode 48 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa dodáva, že tento výklad bol potvrdený aj preštudovaním niektorých interných
         dokumentov, ktoré preukazujú, že vedenie Opel Nederland bolo znepokojené zvýšením vývozov a že zvažovalo opatrenia s cieľom
         obmedziť, ak nie zastaviť, všetky vývozy.

      28      Súd prvého stupňa ďalej v bode 49 napadnutého rozsudku konštatoval, že rozhodnutie Opel Nederland ukončiť poskytovanie prémií
         za predaj na vývoz sa vzhľadom na svoju povahu mohlo vzťahovať iba na predaje, ktoré sú v súlade s koncesionárskymi zmluvami,
         keďže prémie neboli nikdy udeľované za predaje iným príjemcom než konečným spotrebiteľom.

      29      Súd prvého stupňa v bode 50 napadnutého rozsudku dodal, že výklad Komisie je podporený skutočnosťou, že audity u koncesionárov,
         ktorí boli podozrievaní z predaja na vývoz, neboli v okamihu prijatia rozhodnutia ešte vykonané, a že Opel Nederland tak nemohol
         vedieť, či „vyvážajúci“ koncesionári skutočne umožnili predaj neautorizovaným predajcom.

      30      V bode 56 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa konštatoval, že Komisia oprávnene prišla k záveru, že Opel Nederland 26. septembra
         1996 prijal všeobecnú stratégiu s cieľom sťažiť akýkoľvek vývoz.

      31      General Motors Nederland a Opel Nederland v rámci druhého žalobného dôvodu tvrdili, že Komisia sa dopustila skutkového a právneho
         omylu, keď konštatovala, že Opel Nederland vykonával politiku obmedzovania zásobovania v rozpore s článkom 81 ES.

      32      Súd prvého stupňa v bode 88 napadnutého rozsudku konštatoval, že sa dostatočne z právneho hľadiska nepreukázalo, že opatrenie
         obmedzenia zásobovania bolo oznámené koncesionárom, a ešte menej sa preukázalo, že toto opatrenie sa stalo súčasťou zmluvných
         vzťahov medzi Opel Nederland a jeho koncesionármi.

      33      Za týchto okolností Súd prvého stupňa usúdil, že druhý žalobný dôvod je dôvodný. Zrušil preto sporné rozhodnutie v časti,
         v ktorej konštatovalo existenciu opatrenia obmedzujúceho zásobovanie v rozpore s článkom 81 ods. 1 ES.

      34      General Motors Nederland a Opel Nederland svojím tretím žalobným dôvodom tvrdili, že Komisia sa dopustila skutkového a právneho
         omylu, keď sa domnievala, že Opel Nederland v rozpore s článkom 81 ES zaviedol obmedzujúci systém prémií v maloobchode.

      35      Súd prvého stupňa v bode 98 napadnutého rozsudku najskôr konštatoval, že vylúčenie predaja na vývoz zo systému prémií, ktorý
         sa stal integrálnou súčasťou koncesionárskych zmlúv medzi Opel Nederland a jej koncesionármi, predstavuje dohodu v zmysle
         článku 81 ods. 1 ES.

      36      Súd prvého stupňa ďalej v bode 99 a nasledujúcich preskúmal, či je cieľom predmetného opatrenia obmedzenie hospodárskej súťaže.

      37      V bode 100 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa usúdil, že Komisia oprávnene tvrdila, že vzhľadom na to, že prémie za predaj
         na vývoz sa už neposkytovali, ekonomický manévrovací priestor koncesionárov pri vykonávaní takého predaja sa v porovnaní s manévrovacím
         priestorom, ktorý mali k dispozícii pri vnútroštátnom predaji, zmenšil. V tejto súvislosti uviedol, že koncesionári boli nútení
         buď uplatňovať voči zahraničným zákazníkom nevýhodnejšie podmienky ako voči domácim zákazníkom, alebo sa uspokojiť v prípade
         predajov do cudziny s nižším ziskom. Zrušením prémií za predaj na vývoz sa tento predaj stal podľa Súdu prvého stupňa menej
         zaujímavým pre zahraničných zákazníkov alebo pre koncesionárov. Súd prvého stupňa preto usúdil, že toto opatrenie mohlo samo
         osebe negatívne ovplyvniť predaj na vývoz aj v prípade, že by nebolo obmedzené zásobovanie.

      38      Súd prvého stupňa v bode 101 napadnutého rozsudku s odkazom na posúdenie prvého odvolacieho dôvodu dodal, že opatrenia prijaté
         vedením Opel Nederland boli vyvolané zvýšením predaja na vývoz a ich cieľom bolo jeho zníženie.

      39      S ohľadom tak na povahu opatrenia, ako aj ním sledované ciele a vo svetle ekonomických súvislostí, v rámci ktorých sa malo
         uplatňovať, Súd prvého stupňa prišiel v bode 102 napadnutého rozsudku k záveru, že podľa ustálenej judikatúry predstavuje
         toto opatrenie dohodu, ktorej cieľom je obmedzovanie hospodárskej súťaže (pozri v tomto zmysle rozsudky Súdneho dvora z 1. februára
         1978, Miller/Komisia, 19/77, Zb. s. 131, bod 7; z 8. novembra 1983, IAZ a i./Komisia, 96/82 až 102/82, 104/82, 105/82, 108/82
         a 110/82, Zb. s. 3369, body 23 až 25, a z 28. marca 1984, CRAM a Rheinzink/Komisia, 29/83 a 30/83, Zb. s. 1679, bod 26).

      40      General Motor Nederland a Opel Nederland subsidiárne uplatňujú, že uložená pokuta vo výške 43 miliónov eur nebola úmerná závažnosti
         a dĺžke trvania porušenia. Komisia okrem toho nezohľadnila chýbajúci úmysel spôsobiť porušenie, obmedzený dosah tohto porušenia
         na obchod v rámci Spoločenstva a opatrenia na nápravu, ktoré Opel Nederland okamžite prijal z vlastnej iniciatívy.

      41      V bode 199 napadnutého rozsudku Súd prvého stupňa usúdil, že základná výška pokuty stanovená na 40 miliónov eur sa za predpokladu
         existencie troch uvádzaných opatrení javí opodstatnená a riadne odôvodnená v spornom rozhodnutí. Súd prvého stupňa sa však
         v bode 200 napadnutého rozsudku domnieval, že je potrebné znížiť túto sumu vzhľadom na to, že sa nedokázala existencia opatrenia
         o zásobovaní. Za okolností prejednávanej veci Súd prvého stupňa určil základnú sumu pokuty vzhľadom na závažnosť porušenia
         na 33 miliónov eur. V bode 203 napadnutého rozsudku Súdny dvor takisto usúdil, že zvýšenie sumy o 7,5 % vykonané Komisiou
         vzhľadom na dĺžku trvania porušení bolo odôvodnené. Výška pokuty bola preto stanovená na 35 475 000 eur.

       O odvolaní
      42      General Motors Nederland a Opel Nederland navrhli, aby Súdny dvor:

      –        zrušil napadnutý rozsudok v rozsahu, v akom sa týka údajnej všeobecnej stratégie obmedzujúcej vývoz, ako aj politiky prémií
         Opel Nederland, a v rozsahu, v akom potvrdzuje pokutu v týchto bodoch,

      –        zrušil sporné rozhodnutie v častiach, v ktorých ešte nebolo zrušené napadnutým rozsudkom a ktoré sa týkajú údajnej stratégie
         vývozu a politiky prémií Opel Nederland a uloženia pokuty v týchto bodoch,

      –        v každom prípade znížil pokutu vo výške 35 475 000 eur,
      –        subsidiárne, vrátil vec Súdu prvého stupňa na jej opätovné posúdenie v súlade s rozsudkom Súdneho dvora,
      –        zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.
      43      Komisia navrhla, aby Súdny dvor zamietol odvolanie a zaviazal General Motors Nederland a Opel Nederland na náhradu trov konania.

      44      Listom z 20. júna 2005 General Motors Nederland a Opel Nederland informovali Komisiu o tom, že tieto dve spoločnosti sa zlúčili
         a odteraz tvoria jedinú spoločnosť s obchodným menom „General Motors BV“ (ďalej len „General Motors“).

       O prvom odvolacom dôvode
       Argumentácia General Motors
      45      General Motors svojím prvým odvolacím dôvodom tvrdí, že Súd prvého stupňa sa dopustil právneho omylu tým, že potvrdil konštatovanie
         Komisie, podľa ktorého Opel Nederland uplatňoval všeobecnú politiku s cieľom obmedziť všetky vývozy.

      46      General Motors po prvé tvrdí, že úvaha Súdu prvého stupňa predstavuje zjavné skreslenie znenia zápisnice zo stretnutia 26. septembra
         1996, ktorá neobsahuje žiadnu zmienku o nejakej všeobecnej stratégii s cieľom zabrániť všetkým vývozom.

      47      General Motors po druhé tvrdí, že Súd prvého stupňa porušil povinnosť odôvodnenia jednak tým, že usúdil, že Komisia nezaložila
         svoje tvrdenia na interných dokumentoch Opel Nederland, jednak tým, že sa sám v skutočnosti opieral o tie isté dokumenty,
         keď prišiel k záveru o existencii všeobecnej stratégie s cieľom zabrániť všetkým vývozom.

      48      General Motors sa po tretie domnieva, že úvahy Súdu prvého stupňa sú chodením v kruhu. Tvrdí, že Súd prvého stupňa najprv
         argumentuje politikou prémií, aby prišiel k záveru o existencii všeobecnej stratégie s cieľom obmedzovať vývoz osobných automobilov,
         a následne sa pri dokazovaní obmedzujúceho charakteru tejto politiky prémií opiera o údajnú všeobecnú stratégiu.

      49      General Motors nakoniec tvrdí, že Súd prvého stupňa porušil povinnosť odôvodnenia a skreslil dôkazy, keď v bode 50 napadnutého
         rozsudku tvrdil, že výklad Komisie je podporený skutočnosťou, že v čase schôdze z 26. septembra 1996 sa audity u koncesionárov
         ešte neuskutočnili, a Opel Nederland preto nemohol vedieť, či „vyvážajúci“ koncesionári skutočne umožnili predaj neautorizovaným
         predajcom. Podľa General Motors bol totiž najmenej jeden audit vykonaný pred schôdzou konanou 26. septembra 1996. Tejto schôdzi
         navyše predchádzal list adresovaný koncesionárom, ktorým Opel Nederland žiadal o informácie o dodržiavaní pravidiel predaja,
         na ktorý však koncesionári neposkytli žiadnu uspokojivú odpoveď.

       Posúdenie Súdnym dvorom
      50      Ako uvádza generálny advokát v bode 51 svojich návrhov, General Motors sa svojím prvým odvolacím dôvodom v skutočnosti snaží,
         aj napriek tomu, že sa odvoláva na chyby odôvodnenia, spochybniť posúdenie skutkového stavu vykonané Súdom prvého stupňa,
         a predovšetkým spochybniť dôkaznú hodnotu určitých skutočností a dokumentov, ktoré viedli Súd prvého stupňa k záveru, že Opel
         Nederland prijal všeobecnú stratégiu zameranú na sťaženie akéhokoľvek vývozu.

      51      Z článku 225 ES a článku 58 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora v tejto súvislosti vyplýva, že len Súd prvého stupňa má právomoc
         jednak zistiť skutkový stav okrem prípadu, keď by vecná nesprávnosť jeho zistení vyplývala z dokumentov v spise, ktoré mu
         boli predložené, jednak tento skutkový stav posúdiť. Pokiaľ Súd prvého stupňa zistil alebo posúdil skutkový stav, Súdny dvor
         má na základe článku 225 právomoc preskúmať právnu kvalifikáciu tohto skutkového stavu a právnych následkov, ktoré z neho
         vyvodil Súd prvého stupňa (pozri najmä rozsudok zo 17. decembra 1998, Baustahlgewebe/Komisia, C‑185/95 P, Zb. s. I‑8417, bod 23).
      52      Súdny dvor nemá teda právomoc zisťovať skutkový stav a v zásade ani skúmať dôkazy, ktoré Súd prvého stupňa uviedol na podporu
         tohto skutkového stavu. Pokiaľ totiž tieto dôkazy boli riadne získané a boli rešpektované všeobecné právne zásady a procesné
         pravidlá uplatniteľné v oblasti dôkazného bremena a vykonávania dôkazných prostriedkov, prislúcha samotnému Súdu prvého stupňa
         posúdiť hodnotu, ktorú je potrebné priznať predloženým dôkazom (pozri najmä uznesenie zo 17. septembra 1996, San Marco/Komisia,
         C‑19/95 P, Zb. s. I‑4435, bod 40). Toto posúdenie s výnimkou prípadu skreslenia týchto dôkazov teda nepredstavuje právnu otázku,
         ktorá ako taká, podlieha kontrole Súdneho dvora (rozsudok Baustahlgewebe/Komisia, už citovaný, bod 24).

      53      Je preto potrebné preskúmať len tvrdenia General Motors smerujúce k preukázaniu toho, že Súd prvého stupňa skreslil dôkazy.

      54      V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že takéto skreslenie musí zjavne vyplývať z dokumentov v spise bez toho, aby bolo
         potrebné vykonať nové posúdenie skutkového stavu a dôkazov (uznesenie z 9. júla 2004, Fichtner/Komisia, C‑116/03 P, neuverejnené
         v Zbierke, bod 34).

      55      Pokiaľ ide o tvrdenie General Motors, že Súd prvého stupňa skreslil znenie zápisnice zo stretnutia 26. septembra 1996 tým,
         že potvrdil, že z tejto zápisnice vyplýva všeobecná stratégia s cieľom obmedziť predaje na vývoz, je nesporné, že General
         Motors Nederland a Opel Nederland pred Súdom prvého stupňa uznali, že dokumenty, o ktoré sa Komisia opiera, a predovšetkým
         táto zápisnica, preukazujú existenciu stratégie s cieľom obmedziť predaje na vývoz neautorizovaným predajcom zakázané koncesionárskymi
         zmluvami.

      56      Keďže zápisnica z 26. septembra 1996 spomína rôzne opatrenia zamerané na obmedzenie vývozu a najmä vylúčenie predaja na vývoz
         z prémiových akcií bez toho, aby nejako rozlišovala medzi riadnymi a nelegálnymi vývozmi, General Motors nedokázal preukázať,
         že by Súd prvého stupňa tento dokument zjavne skreslil.

      57      Pokiaľ ide o tvrdenie General Motors, že Súd prvého stupňa skreslil dôkazy, keď v bode 50 napadnutého rozsudku pripísal určitý
         význam okolnosti, že všetky audity u koncesionárov sa uskutočnili po 26. septembri 1996, stačí konštatovať, že konštatovanie
         Súdu prvého stupňa v tomto bode 50 by v žiadnom prípade nemohlo predstavovať skreslenie dôkazov, ktoré by mohlo mať vplyv
         na záver Súdu prvého stupňa o existencii vyššie uvedenej všeobecnej stratégie.

      58      Za týchto okolností je potrebné zamietnuť prvý odvolací dôvod čiastočne ako neprípustný a čiastočne ako nedôvodný.

       O druhom odvolacom dôvode
       Argumentácia General Motors
      59      General Motors svojím druhým odvolacím dôvodom tvrdí, že Súd prvého stupňa sa dopustil právneho omylu tým, že potvrdil konštatovanie
         Komisie, podľa ktorého Opel Nederland v rozpore s článkom 81 ES zaviedol systém obmedzujúci prémie za maloobchodný predaj.

      60      General Motors tvrdí, po prvé, že zmluvu možno považovať za zmluvu s obmedzujúcim cieľom v zmysle článku 81 ES len vtedy,
         ak je zjavne jej jediným cieľom alebo jediným zrejmým účinkom výrazné obmedzenie hospodárskej súťaže. Podľa General Motors
         nemožno politiku Opel Nederland v oblasti prémií považovať za takú zmluvu.

      61      Po druhé, General Motors tvrdí, že judikatúra citovaná Súdom prvého stupňa v bode 102 napadnutého rozsudku, ktorá sa týka
         zákazov vývozu alebo iných obmedzení vývozu, nepodporuje záver Súdu prvého stupňa, že politika Opel Nederland v oblasti prémií
         by mala byť kvalifikovaná ako dohoda s obmedzujúcim cieľom v zmysle článku 81 ES. Veľmi široký výklad tohto pojmu by okrem
         toho mohol viesť k postihnutiu dohôd úplne neškodných pre hospodársku súťaž a k porušeniu, pri neexistencii možností vyvrátiť
         ju, prezumpcie neviny a práva byť vypočutý.

      62      Po tretie, General Motors sa domnieva, že porovnanie vnútroštátneho predaja a predaja na vývoz vykonané Súdom prvého stupňa
         v bode 100 napadnutého rozsudku je nepodstatné. General Motors uvádza, že vzhľadom na to, že koncesionári mohli dosiahnuť
         zisk bez ohľadu na vyplatenie prémií a zásobovanie vozidlami nebolo obmedzené, politika Opel Nederland v oblasti prémií neznížila
         záujem holandských koncesionárov vyvážať v priebehu prémiových akcií. General Motors v každom prípade tvrdí, že keďže ekonomické
         podmienky vnútroštátneho predaja v Holandsku a predaja na vývoz sú veľmi odlišné, vylúčenie predaja na vývoz z prémiových
         akcií predovšetkým vzhľadom na veľkú výšku holandskej dane na automobily nevedie nevyhnutne k zvýšeniu ceny alebo zníženiu
         zisku z predaja na vývoz v porovnaní s vnútroštátnym predajom.

      63      Po štvrté, General Motors tvrdí, že Súd prvého stupňa sa v bode 101 napadnutého rozsudku neoprávnene opieral o úmysel Opel
         Nederland, keď prišiel k záveru o existencii dohody s obmedzujúcim cieľom v zmysle článku 81 ES. Cieľ dohody v zmysle tohto
         článku musí byť posúdený objektívne a nie na základe subjektívneho úmyslu jednej zo strán.

       Posúdenie Súdnym dvorom
      64      Pokiaľ ide o prvú časť tohto odvolacieho dôvodu, stačí konštatovať, ako upresňuje generálny advokát v bode 67 svojich návrhov,
         že v rozpore s tvrdeniami General Motors možno dohodu považovať za obmedzujúcu, aj pokiaľ nebolo jej jediným cieľom obmedziť
         hospodársku súťaž, ale sledovala aj iné, legitímne ciele (pozri rozsudky z 13. júla 1966, Consten a Grundig/Komisia, 56/64
         a 58/64, Zb. s. 429, 496; IAZ a i./Komisia, už citovaný, bod 25; z 8. júla 1999, Montecatini/Komisia, C‑235/92 P, Zb. s. I‑4539,
         bod 122, a z 15. októbra 2002, Limburgse Vinyl Maatschappij a i./Komisia, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P,
         C‑250/99 P až C‑252/99 P a C‑254/99 P, Zb. s. I‑8375, bod 491).

      65      Z toho vyplýva, že je potrebné zamietnuť prvú časť druhého odvolacieho dôvodu.

      66      Pokiaľ ide o druhú časť druhého odvolacieho dôvodu, z judikatúry citovanej v bode 102 napadnutého rozsudku vyplýva, ako Súd
         prvého stupňa v tomto bode správne pripomína, že na určenie toho, či má dohoda obmedzujúci cieľ v zmysle článku 81 ES, je
         potrebné zohľadniť nielen znenie dohody, ale vo svetle ekonomických a právnych okolností aj iné faktory, ako napríklad ciele
         sledované dohodou ako také.

      67      Aj keď judikatúra citovaná v bode 102 napadnutého rozsudku sa týka zákazov vývozu alebo porovnateľných obmedzení, vyplýva
         z nej, že dohoda v oblasti distribúcie má obmedzujúci cieľ v zmysle článku 81 ES, pokiaľ zjavne vyjadruje úmysel znevýhodňovať
         predaj na vývoz oproti vnútroštátnemu predaju, a vedie tak k rozdeleniu dotknutého trhu (pozri v tomto zmysle najmä rozsudok
         IAZ, už citovaný, bod 23).

      68      Ako tvrdí generálny advokát v bode 72 svojich návrhov, taký cieľ možno dosiahnuť nielen pomocou priamych obmedzení vývozu,
         ale aj pomocou takých nepriamych opatrení, ktoré sú predmetom prejednávanej veci, keďže pôsobia na ekonomické podmienky týchto
         transakcií.

      69      Zdá sa preto, že Súd prvého stupňa mohol podoprieť svoje úvahy odkazom na judikatúru uvedenú v bode 102 napadnutého rozsudku.

      70      Za týchto okolností sa nemožno ani domnievať, že by tento rozsudok obsahoval príliš široké vymedzenie pojmu dohody s obmedzujúcim
         cieľom v zmysle článku 81 ES, a porušoval tak prezumpciu neviny a právo byť vypočutý.

      71      Je preto potrebné zamietnuť druhú časť druhého odvolacieho dôvodu.

      72      Pokiaľ ďalej ide o tretiu časť druhého odvolacieho dôvodu, je potrebné uviesť, že podľa ustálenej judikatúry je na posúdenie
         toho, či možno dohodu považovať za zakázanú z dôvodu zmien fungovania hospodárskej súťaže, ktoré sú jej dôsledkom, potrebné
         preskúmať hospodársku súťaž v medziach, v akých by skutočne fungovala, ak by neexistovala sporná dohoda (pozri rozsudky z 28. mája
         1998, Deere/Komisia, C‑7/95 P, Zb. s. I‑3111, bod 76, a New Holland Ford/Komisia, C‑8/95 P, Zb. s. I‑3175, bod 90).

      73      Ako uvádza generálny advokát v bode 74 svojich návrhov, v takej situácii, aká je predmetom prejednávanej veci, bolo potrebné
         preskúmať konanie holandských koncesionárov a konkurenčnú situáciu na dotknutom trhu za predpokladu, že by predaj na vývoz
         nebol vylúčený z politiky v oblasti prémií.

      74      Ukazuje sa, že Súd prvého stupňa skutočne vykonal taký prieskum, keď v bode 100 napadnutého rozsudku konštatoval, že vzhľadom
         na to, že prémie sa už za predaj na vývoz neudeľovali, ekonomický manévrovací priestor koncesionárov na vykonávanie takého
         predaja sa obmedzil v porovnaní s manévrovacím priestorom, ktorým disponovali na vykonávanie vnútroštátneho predaja.

      75      To, že vnútroštátny predaj v Holandsku a predaj na vývoz nepodliehajú vzhľadom na neexistenciu daňovej harmonizácie rovnakým
         podmienkam, nemá vplyv na tento záver.

      76      Vzhľadom na uvedené skutočnosti je potrebné zamietnuť tretiu časť žalobného dôvodu ako nedôvodnú.

      77      Pokiaľ ide nakoniec o štvrtú časť druhého odvolacieho dôvodu, podľa ktorej sa Súd prvého stupňa v bode 101 napadnutého rozsudku
         dopustil omylu tým, že sa opieral o úmysel Opel Nederland obmedziť hospodársku súťaž, treba upresniť, že preukázanie tohto
         úmyslu nie je nevyhnutné na určenie toho, či predmetom dohody je také obmedzenie (pozri v tomto zmysle rozsudky Miller/Komisia,
         už citovaný, bod 18, ako aj CRAM a Rheinzink/Komisia, už citovaný, bod 26).

      78      Aj keď však úmysel účastníkov konania nie je nevyhnutý na určenie toho, či má dohoda obmedzujúcu povahu, nič nezakazuje Komisii
         alebo súdom Spoločenstva, aby tento úmysel zohľadnili (pozri v tomto zmysle rozsudok IAZ a i./Komisia, už citovaný, body 23
         až 25).

      79      Z toho vyplýva, ako uvádza generálny advokát v bode 79 svojich návrhov, že Súd prvého stupňa sa pri rozhodovaní o tom, či
         vylúčenie predaja na vývoz zo systému prémií sleduje obmedzujúci cieľ v zmysle článku 81 ES, mohol oprávnene opierať aj o úmysly
         Opel Nederland.

      80      Je preto potrebné zamietnuť štvrtú časť druhého odvolacieho dôvodu, a teda aj druhý odvolací dôvod ako celok.

       O treťom odvolacom dôvode
       Argumentácia General Motors
      81      General Motors tvrdí, že Súd prvého stupňa sa dopustil právneho omylu tým, že v podstate potvrdil výpočet pokuty vykonaný
         Komisiou v spornom rozhodnutí.

      82      General Motors sa domnieva, po prvé, že odôvodnenie napadnutého rozsudku týkajúce sa pokuty porušuje článok 15 ods. 2 nariadenia
         č. 17, pretože je založené na chybných záveroch o existencii údajnej všeobecnej stratégie s cieľom obmedziť vývozy a o súlade
         politiky prémií s článkom 81 ES.

      83      Po druhé, General Motors tvrdí, že Súd prvého stupňa sa dopustil právneho omylu a skreslil dôkazy, keď prišiel k záveru, že
         úkony Opel Nederland neboli ukončením porušení po prvých úkonoch Komisie.

      84      Po tretie, General Motors tvrdí, že Komisia vo viacerých iných prípadoch uznala, že rýchle ukončenie porušenia predstavuje
         poľahčujúcu okolnosť, ktorá odôvodňuje zníženie pokuty. Odvoláva sa predovšetkým na rozhodnutie Komisie 2002/405/ES z 20. júna
         2001 týkajúce sa postupu uplatňovania článku 82 Zmluvy ES (vec KOMP/E‑2/36.041/PO – Michelin) (Ú. v. ES L 143, 2002, s. 1),
         v ktorom ukončenie porušenia, ku ktorému došlo pred oznámením výhrad, ale tri roky po začatí vyšetrovania a rok a pol po tom,
         čo Komisia vykonala inšpekciu na mieste, viedlo k vzniku „práva na poľahčujúce okolnosti“.

       Posúdenie Súdnym dvorom
      85      Najskôr je potrebné konštatovať, že prvá časť tretieho odvolacieho dôvodu priamo súvisí s tvrdeniami uvádzanými General Motors
         na podporu prvých dvoch odvolacích dôvodov, podľa ktorých režim prémií nepredstavoval porušenie článku 81 ES. Keďže tieto
         tvrdenia boli odmietnuté v rámci prieskumu týchto odvolacích dôvodov, je v dôsledku toho potrebné odmietnuť prvú časť tretieho
         odvolacieho dôvodu.

      86      Pokiaľ ide o druhú a tretiu časť tretieho odvolacieho dôvodu, je potrebné pripomenúť, že usmernenia na výpočet pokút uložených
         podľa článku 15 ods. 2 nariadenia č. 17 a článku 65 ods. 5 Zmluvy o ESUO stanovujú, že základnú sumu pokuty možno znížiť z dôvodu poľahčujúcich
         okolností, ako je napríklad ukončenie porušení po prvých úkonoch Komisie.

      87      Je nesporné, že Opel Nederland zrušil systém prémií až 20. januára 1998, teda viac ako rok po prvých úkonoch Komisie.

      88      Za týchto okolností, a aj keby Komisia znížila pokutu v porovnateľnej situácii, mohol Súd prvého stupňa v bode 204 napadnutého
         rozsudku oprávnene konštatovať, že Komisia nebola povinná zohľadniť poľahčujúce okolnosti v spornom rozhodnutí.

      89      Je preto potrebné zamietnuť druhú a tretiu časť tretieho odvolacieho dôvodu, a teda aj tretí odvolací dôvod ako celok.

      90      Keďže žiadny z odvolacích dôvodov uvádzaných General Motors na podporu jeho odvolania nie je dôvodný, je v dôsledku toho potrebné
         odvolanie zamietnuť.

       O trovách
      91      Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku uplatniteľného na základe článku 118 uvedeného rokovacieho poriadku na konanie
         o odvolaní účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
         Keďže Komisia navrhla zaviazať General Motors na náhradu trov konania a General Motors nemal úspech vo svojich dôvodoch, je
         opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol a vyhlásil:
      1.      Odvolanie sa zamieta.
      2.      General Motors BV je povinný nahradiť trovy konania.
      Podpisy
      * Jazyk konania: angličtina.