Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) zo 16. februára 1984. # Gerlach & Co. BV proti Inspecteur der Invoerrechten en Accijnzen. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Tariefcommissie - Holandsko. # Vec 46/83.


title: Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 9. marca 2010.#Európska komisia proti Spolkovej republike Nemecko.#Nesplnenie povinnosti členským štátom - Smernica 95/46/ES - Ochrana fyzických osôb pri spracovaní osobných údajov a voľný pohyb týchto údajov - Článok 28 ods. 1 - Vnútroštátne dozorné orgány - Nezávislosť - Správny dohľad vykonávaný týmito orgánmi.#Vec C-518/07.

text:
      Vec C‑518/07
      Európska komisia
      proti
      Spolkovej republike Nemecko
      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Smernica 95/46/ES – Ochrana fyzických osôb pri spracovaní osobných údajov a voľný pohyb týchto údajov – Článok 28 ods. 1 – Vnútroštátne dozorné orgány – Nezávislosť – Správny dohľad vykonávaný nad týmito orgánmi“
      Abstrakt rozsudku
      1.        Aproximácia právnych predpisov – Ochrana fyzických osôb pri spracovaní osobných údajov – Smernica 95/46 – Vnútroštátne dozorné
            orgány
      (Smernica Európskeho parlamentu a Rady 95/46, článok 28 ods. 1)
      2.        Aproximácia právnych predpisov – Ochrana fyzických osôb pri spracovaní osobných údajov – Smernica 95/46 – Vnútroštátne dozorné
            orgány
      (Smernica Európskeho parlamentu a Rady 95/46, článok 28 ods. 1)
      1.        Záruka nezávislosti vnútroštátnych dozorných orgánov stanovená v článku 28 ods. 1 druhom pododseku smernice 95/46 o ochrane
         fyzických osôb pri spracovaní osobných údajov a voľnom pohybe týchto údajov má zabezpečiť účinnosť a spoľahlivosť dohľadu
         nad dodržiavaním právnych predpisov v oblasti ochrany fyzických osôb pri spracovaní osobných údajov a musí byť vykladaná s ohľadom
         na tento cieľ. Táto záruka nebola vytvorená preto, aby uvedeným orgánom ako takým a ich úradníkom priznala osobitné postavenie,
         ale bola vytvorená s cieľom posilniť ochranu osôb a subjektov dotknutých ich rozhodnutiami. Z toho vyplýva, že pri vykonávaní
         svojich úloh musia dozorné orgány konať objektívne a nestranne. Na tento účel musia byť oslobodené od akéhokoľvek vonkajšieho
         vplyvu vrátane priameho či nepriameho vplyvu štátu alebo spolkových krajín, a teda nielen od vplyvu kontrolovaných subjektov.

      Následne musí byť dozorným orgánom povereným dohľadom nad spracovaním osobných údajov v neverejnom sektore priznaná nezávislosť,
         ktorá im umožní vykonávať ich úlohy bez vonkajšieho vplyvu. Táto nezávislosť vylučuje nielen akýkoľvek vplyv zo strany kontrolovaných
         subjektov, ale aj akýkoľvek príkaz a iný priamy alebo nepriamy vonkajší vplyv, ktorý by mohol spochybniť vykonávanie úloh
         uvedenými orgánmi, ktoré spočívajú v zabezpečení spravodlivej rovnováhy medzi ochranou základného práva na súkromie a voľným
         pohybom osobných údajov.

      (pozri body 25, 30)
      2.        Samotné riziko, že orgány dohľadu budú môcť politicky ovplyvňovať rozhodnutia dozorných orgánov poverených dohľadom nad spracovaním
         osobných údajov stanoveným v článku 28 ods. 1 smernice 95/46 o ochrane fyzických osôb pri spracovaní osobných údajov a voľnom
         pohybe týchto údajov, postačuje na narušenie nezávislého plnenia úloh týchto orgánov. Na jednej strane môže ísť o „predpokladanú
         poslušnosť“ týchto orgánov v súvislosti s rozhodovacou praxou orgánu dohľadu. Na druhej strane úloha strážcu práva na súkromie,
         ktorú zastávajú uvedené dozorné orgány, vyžaduje, aby ich rozhodnutia, ako aj samotné orgány boli mimo akéhokoľvek podozrenia
         zo zaujatosti. Štátny dohľad vykonávaný nad vnútroštátnymi dozornými orgánmi poverenými dohľadom nad spracovaním osobných
         údajov v neverejnom sektore nie je teda zlučiteľný s požiadavkou nezávislosti.

      Následne členský štát si tým, že podriaďuje štátnemu dohľadu dozorné orgány poverené dohľadom nad spracovaním osobných údajov
         neverejnými subjektmi a verejnoprávnymi podnikmi, ktoré sa zúčastňujú na hospodárskej súťaži na trhu v rôznych spolkových
         krajinách, čím nesprávne prebral požiadavku, podľa ktorej tieto orgány vykonávajú svoje úlohy úplne nezávisle, neplní povinnosti,
         ktoré mu vyplývajú z článku 28 ods. 1 druhého pododseku smernice 95/46.

      (pozri body 36, 37, 56 a výrok)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (veľká komora)
      z 9. marca 2010 (*)

      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Smernica 95/46/ES – Ochrana fyzických osôb pri spracovaní osobných údajov a voľný pohyb týchto údajov – Článok 28 ods. 1 – Vnútroštátne dozorné orgány – Nezávislosť – Správny dohľad vykonávaný nad týmito orgánmi“
      Vo veci C‑518/07,
      ktorej predmetom je žaloba o nesplnenie povinnosti podľa článku 226 ES, podaná 22. novembra 2007,
      Európska komisia, v zastúpení: C. Docksey, C. Ladenburger a H. Krämer, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      žalobkyňa,
      ktorú v konaní podporuje:
      Európsky dozorný úradník pre ochranu údajov, v zastúpení: H. Hijmans a A. Scirocco, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      vedľajší účastník konania,
      proti
      Spolkovej republike Nemecko, v zastúpení: M. Lumma a J. Möller, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      žalovanej,
      SÚDNY DVOR (veľká komora),
      v zložení: predseda V. Skouris, predsedovia komôr A. Tizzano, J. N. Cunha Rodrigues, K. Lenaerts, J.‑C. Bonichot a E. Levits,
         sudcovia A. Rosas, K. Schiemann (spravodajca), J.‑J. Kasel, M. Safjan a D. Šváby,

      generálny advokát: J. Mazák,
      tajomník: R. Grass,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 12. novembra 2009,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Komisia Európskych spoločenstiev vo svojej žalobe navrhuje, aby Súdny dvor určil, že Spolková republika Nemecko si tým, že
         podriadila štátnemu dohľadu dozorné orgány poverené dohľadom nad spracovaním osobných údajov v neverejnom sektore v rôznych
         spolkových krajinách, čím nesprávne prebrala požiadavku „úplnej nezávislosti“ orgánov poverených zabezpečiť ochranu týchto
         údajov, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 28 ods. 1 druhého pododseku smernice Európskeho parlamentu a Rady
         95/46/EHS z 24. októbra 1995 o ochrane fyzických osôb pri spracovaní osobných údajov a voľnom pohybe týchto údajov (Ú. v. ES
         L 281, s. 31; Mim. vyd. 13/015, s. 355).

       Právny rámec
       Právna úprava Spoločenstva
      2        Smernica 95/46 bola prijatá na základe článku 100a Zmluvy ES (zmenený, teraz článok 95 ES) a jej cieľom je harmonizácia vnútroštátnych
         právnych predpisov týkajúcich sa spracovania osobných údajov.

      3        Odôvodnenia č. 3, 7, 8, 10 a 62 smernice 95/46 znejú takto:

      „(3)      keďže založenie a fungovanie vnútorného trhu, v ktorom v súlade s článkom 7a zmluvy [ES (zmenený, teraz článok 14 ES)] je
         zabezpečený voľný pohyb tovaru, osôb, služieb a kapitálu, si vyžadujú nielen voľný tok osobných údajov z jedného členského
         štátu do druhého, ale aj ochranu základných práv jednotlivcov;

      …
      (7)      keďže rozdiel v úrovni ochrany osobných práv a slobôd, najmä práva na súkromie, vzhľadom na spracovanie osobných údajov poskytovaných
         v členských štátoch môže zabrániť prenosu týchto údajov z územia jedného členského štátu na územie iného členského štátu;
         keďže, tento rozdiel preto môže vytvárať prekážky vo vykonávaní množstva hospodárskych činností na úrovni spoločenstva, deformovať
         konkurenciu a brániť orgánom vo vykonávaní ich zodpovedností podľa práva spoločenstva; keďže, tento rozdiel úrovní ochrany
         vyplýva z existencie širokej rôznosti vnútroštátnych zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení;

      (8)      keďže úroveň ochrany osobných práv a slobôd vo vzťahu k spracovaniu týchto údajov musí byť rovnocenná vo všetkých členských
         štátoch, aby sa odstránili prekážky tokov osobných údajov; keďže tento cieľ je prvoradý pre vnútorný trh, avšak členské štáty
         ho samy nemôžu dosiahnuť, osobitne z pohľadu rozsahu rozdielov, ktoré v súčasnosti existujú medzi príslušnými zákonmi v členských
         štátoch, aby sa zabezpečilo, že pohyb toku osobných údajov cez hranice je upravovaný dôsledne, čo je v súlade s cieľom vnútorného
         trhu, ako je ustanovené v článku 7a zmluvy; keďže konanie spoločenstva na aproximáciu týchto právnych predpisov je preto potrebné;

      …
      (10)      keďže cieľom vnútroštátnych právnych predpisov o spracovaní osobných údajov je chrániť základné práva a slobody, najmä právo
         na súkromie, čo sa rešpektuje tak v článku 8 Európskeho dohovoru na ochranu ľudských práv a základných slobôd [podpísaného
         v Ríme 4. novembra 1950], ako aj vo všeobecných zásadách práva spoločenstva; keďže z toho dôvodu aproximácia týchto právnych
         predpisov nesmie mať za následok zníženie ochrany, ktorú poskytujú, ale naopak musí sa snažiť zabezpečiť vysokú úroveň ochrany
         v spoločenstve;

      …
      (62)      keďže zriadenie dozorných úradov v členských štátoch, ktoré vykonávajú svoje funkcie s úplnou nezávislosťou, je nevyhnutným
         komponentom ochrany jednotlivcov v súvislosti so spracovaním osobných údajov.“

      4        Článok 1 smernice 95/46 s názvom „Predmet smernice“ má nasledujúce znenie:

      „1.      V súlade s touto smernicou členské štáty chránia základné práva a slobody fyzických osôb, a najmä ich právo na súkromie v súvislosti
         so spracovaním osobných údajov.

      2.      Členské štáty neobmedzujú, ani nebránia voľnému toku osobných údajov medzi členskými štátmi z dôvodov spojených s ochranou
         poskytnutou podľa odseku 1.“

      5        Článok 28 smernice 95/36 s názvom „Dozorný orgán“ stanovuje:

      „1.      Každý členský štát zabezpečí, aby jeden a alebo viac štátnych orgánov bolo zodpovedných za monitorovanie uplatňovania ustanovení
         v rámci jeho územia, prijatých členskými štátmi v súlade s touto smernicou [Členský štát zabezpečí, aby na uplatňovanie právnych
         predpisov prijatých na základe tejto smernice dohliadal na jeho území jeden alebo viacero verejných orgánov – neoficiálny preklad].

      Tieto orgány konajú s úplnou nezávislosťou vo vykonávaní im zverených funkcií [Úlohy, ktoré im boli zverené, tieto orgány
         vykonávajú úplne nezávisle – neoficiálny preklad].

      2.      Každý členský štát zabezpečí, že s dozornými orgánmi sa budú konzultovať návrhy administratívnych opatrení alebo predpisov
         týkajúcich sa [ochrany] osobných práv a slobôd [v súvislosti] so spracovaním osobných údajov.

      3.      Každý je zabezpečený najmä [každý dozorný orgán disponuje najmä – neoficiálny preklad]:

      –        vyšetrovacími právomocami, ako sú práva prístupu k údajom, tvoriacich záležitosť subjektu operácií spracovania [ktoré sú predmetom
         spracovania – neoficiálny preklad] a práva zbierať všetky nevyhnutné informácie pre plnenie jeho kontrolných povinností,

      –        efektívnymi právomocami intervencie, ako sú napríklad doručenie stanovísk pred vykonaním operácii spracovania, podľa článku
         20 a zabezpečenie príslušného zverejnenia takýchto stanovísk, nariadenie zablokovania, vymazania alebo zničenia údajov, uvalenie
         dočasného alebo úplného zákazu na spracovanie, upozornenie alebo pripomenutie kontrolórovi, alebo oznámenie záležitosti vnútroštátnemu
         parlamentu alebo iným politickým inštitúciám,

      –        právomocou zaoberať sa právnymi postupmi tam, kde sa porušili vnútroštátne ustanovenia prijaté v súlade s touto smernicou
         alebo dať tieto porušenia do pozornosti súdnych orgánov.

      Proti rozhodnutiam dozorného orgánu, ktoré vznesú žalobcovia je možné odvolať sa prostredníctvom súdov [Proti nesúhlasným
         rozhodnutiam dozorného orgánu je možné podať opravný prostriedok na súd – neoficiálny preklad].

      4.      Každý dozorný orgán si vypočuje nároky uplatňované každou osobou alebo každou asociáciou predstavujúcou túto osobu [Na dozorný
         orgán sa môže obrátiť akákoľvek osoba alebo združenie zastupujúce túto osobu so žiadosťou – neoficiálny preklad], týkajúc[ou] sa ochrany [jej] práv a slobôd vzhľadom na spracovanie osobných údajov. Príslušná osoba je informovaná o výsledku
         žaloby [o spôsobe vybavenia svojej žiadosti – neoficiálny preklad].

      Každý dozorný orgán si vypočuje najmä nároky na kontrolu zákonnosti [Na dozorný orgán sa môže obrátiť akákoľvek osoba najmä
         so žiadosťou o overenie prípustnosti – neoficiálny preklad] spracovania údajov, keď sa uplatňujú vnútroštátne ustanovenia prijaté v súlade s článkom 13 tejto smernice. Táto osoba je
         v každom prípade informovaná o tom, že sa kontrola uskutočnila [či sa overenie uskutočnilo – neoficiálny preklad].

      5.      Každý kontrolný orgán navrhne správu o svojich činnostiach v pravidelných intervaloch. Táto správa uverejní.
      6.      Každý kontrolný orgán je kompetentný, bez ohľadu na príslušné vnútroštátne právo uplatniteľné na spracovanie, vykonávať na
         území svojho členského štátu právomoci jemu udelené v súlade s odsekom 3. Každý orgán môže byť požiadaný orgánom iného členského
         štátu, aby uplatnil svoje právomoci.

      Dozorné orgány navzájom spolupracujú do miery, nevyhnutnej na plnenie svojich povinností, najmä výmenou všetkých užitočných
         informácií.

      7.      Členské štáty zabezpečia, aby členovia a zamestnanci dozorného orgánu, aj v prípade, keď sa ich pracovný pomer ukončí, podliehali
         povinnosti služobného tajomstva pokiaľ ide o dôverné informácie, ku ktorým majú prístup.“

      6        Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 z 18. decembra 2000 o ochrane jednotlivcov so zreteľom na spracovanie
         osobných údajov inštitúciami a orgánmi spoločenstva a o voľnom pohybe takýchto údajov (Ú. v. ES L 8, s. 1; Mim. vyd. 13/026,
         s. 102) bolo prijaté na základe článku 286 ES. Článok 44 ods. 1 a ods. 2 tohto nariadenia stanovuje:

      „1.      Európsky dozorný úradník pre ochranu údajov koná pri výkone svojich služobných povinností úplne nezávisle.
      2.      Európsky dozorný úradník pre ochranu údajov pri výkone svojich služobných povinností nežiada ani neprijíma od nikoho pokyny.“
       Vnútroštátna právna úprava
      7        Pokiaľ ide o ochranu fyzických osôb pri spracovaní osobných údajov, nemecké právo rozlišuje, či toto spracovanie údajov vykonávajú
         alebo nevykonávajú verejnoprávne subjekty.

      8        Orgány poverené dohľadom nad dodržiavaním predpisov v tejto oblasti verejnoprávnymi subjektmi sú totiž odlišné od orgánov
         poverených dohľadom nad dodržiavaním predpisov neverejnými subjektmi a verejnoprávnymi podnikmi, ktoré sa zúčastňujú na hospodárskej
         súťaži na trhu (öffentlich-rechtliche Wettbewerbsunternehmen), (ďalej len „neverejný sektor“).

      9        Na spracovanie osobných údajov vykonávané verejnoprávnymi subjektmi dohliada na spolkovej úrovni Bundesbeauftragter für den
         Datenschutz und die Informationsfreiheit (spolkový splnomocnenec pre ochranu údajov a slobodou informácií) a na úrovni spolkových
         krajín Landesdatenschutzbeauftragte (splnomocnenec pre ochranu údajov spolkových krajín). Títo splnomocnenci sa zodpovedajú
         výlučne svojmu parlamentu a obvykle nepodliehajú dohľadu, pokynom alebo inému vplyvu verejnoprávnych subjektov, ktoré podliehajú
         ich kontrole.

      10      Naproti tomu štruktúra dozorných orgánov poverených dohľadom nad spracovaním uvedených údajov v neverejnom sektore sa v jednotlivých
         spolkových krajinách líši. Zákony spolkových krajín sa však spoločne vyznačujú tým, že tieto dozorné orgány výslovne podriaďujú
         dohľadu vykonávanému štátom.

       Konanie pred podaním žaloby a konanie pred Súdnym dvorom
      11      Keďže sa Komisia domnievala, že s článkom 28 ods. 1 druhým pododsekom smernice 95/46 nie je zlučiteľné to, aby dozorný orgán
         poverený dohľadom nad dodržiavaním predpisov o ochrane fyzických osôb pri spracovaní osobných údajov v neverejnom sektore
         bol podriadený dohľadu zo strany štátu, ako je to vo všetkých nemeckých spolkových krajinách, zaslala Spolkovej republike
         Nemecko 5. júla 2005 výzvu. Spolková republika Nemecko odpovedala listom z 12. septembra 2005, v ktorom potvrdila, že nemecký
         systém dozoru v uvedenej oblasti spĺňa požiadavky uvedenej smernice. Komisia následne listom z 12. decembra 2006 zaslala Spolkovej
         republike odôvodnené stanovisko, v ktorom zopakovala skôr uvedené výhrady. Vo odpovedi zo 14. februára 2007 tento štát opätovne
         potvrdil svoj doterajší postoj.

      12      Za týchto okolností sa Komisia rozhodla podať žalobu, na základe ktorej sa začalo toto konanie.

      13      Uznesením predsedu Súdneho dvora zo 14. októbra 2008 sa vyhovelo návrhom na vstup Európskeho dozorného úradníka pre ochranu
         údajov ako vedľajšieho účastníka do konania na podporu Komisie.

       O žalobe
       Argumentácia účastníkov konania
      14      Predmetný spor sa týka dvoch protichodných spôsobov výkladu, ktoré zastáva na jednej strane Komisia podporovaná Európskym
         dozorným úradníkom pre ochranu údajov a na druhej strane Spolková republika Nemecko, vo vzťahu k výrazu „úplne nezávisle“
         použitom v článku 28 ods. 1 druhom pododseku smernice 95/46 a vo vzťahu k vykonávaniu úloh dozorných orgánov v oblasti ochrany
         fyzických osôb pri spracovaní osobných údajov.

      15      Podľa názoru Komisie a Európskeho dozorného úradníka pre ochranu údajov, ktorý sa opiera o široký výklad výrazu „úplne nezávisle“,
         je požiadavku, aby dozorné orgány vykonávali úlohy „úplne nezávisle“, potrebné vykladať v tom zmysle, že dozorný orgán musí
         byť uchránený od akéhokoľvek vplyvu vykonávaného inými orgánmi alebo nad rámec správnych orgánov. Štátny dohľad, ktorému sú
         v Nemecku podriadené dozorné orgány vykonávajúce dohľad nad dodržiavaním právnych predpisov v oblasti ochrany fyzických osôb
         pri spracovaní osobných údajov v neverejnom sektore, teda porušuje uvedenú požiadavku.

      16      Spolková republika Nemecko presadzuje užší výklad výrazu „úplne nezávisle“ a tvrdí, že článok 28 ods. 1 druhý pododsek smernice
         95/46 vyžaduje funkčnú nezávislosť dozorných orgánov v tom zmysle, že tieto orgány musia byť nezávislé od neverejného sektora
         podliehajúceho ich kontrole a nesmú byť vystavené vonkajším vplyvom. Podľa jej názoru však štátny dohľad vykonávaný v spolkových
         republikách v Nemecku nepredstavuje takýto vonkajší vplyv, ale predstavuje mechanizmus vnútorného dohľadu nad administratívou
         vykonávaný prostredníctvom správnych orgánov, ktoré patria do rovnakého správneho aparátu ako dozorné orgány a musia rovnako
         ako tieto orgány plniť ciele smernice 95/46.

       Posúdenie Súdnym dvorom
       O rozsahu požiadavky nezávislosti dozorných orgánov
      17      Posúdenie dôvodnosti predmetnej žaloby závisí od rozsahu požiadavky nezávislosti obsiahnutej v článku 28 ods. 1 druhom pododseku
         smernice 95/46, a teda od výkladu tohto ustanovenia. V tomto kontexte je potrebné zohľadniť samotné znenie uvedeného ustanovenia,
         ako aj ciele a systematiku smernice 95/46.

      18      Po prvé, pokiaľ ide o znenie článku 28 ods. 1 druhého pododseku smernice 95/46, platí, že vzhľadom na skutočnosť, že výraz
         „úplne nezávisle“ nie je v tejto smernici definovaný, treba zohľadniť jeho obvyklý zmysel. V súvislosti s verejným orgánom
         pojem „nezávisle“ obvykle označuje štatút, ktorý dotknutému orgánu zabezpečuje možnosť konať úplne slobodne, bez akýchkoľvek
         pokynov a nátlaku.

      19      Na rozdiel od toho, čo tvrdí Spolková republika Nemecko, nič nenasvedčuje tomu, že požiadavka nezávislosti sa týka výlučne
         vzťahu medzi dozornými orgánmi a subjektmi podliehajúcimi ich kontrole. Naopak, pojem „nezávisle“ zvýrazňuje príslovka „úplne“,
         z čoho vyplýva, že rozhodovacia právomoc dozorného orgánu je uchránená od akéhokoľvek priameho alebo vonkajšieho vplyvu.

      20      Po druhé, pokiaľ ide o ciele smernice 95/46, najmä z jej odôvodnení č. 3, 7 a 8 vyplýva, že prostredníctvom harmonizácie vnútroštátnych
         pravidiel chrániacich fyzické osoby pri spracovaní osobných údajov má táto smernica predovšetkým zabezpečiť voľný pohyb osobných
         údajov medzi členskými štátmi (pozri v tomto zmysle rozsudok z 20. mája 2003, Österreichischer Rundfunk a i., C‑465/00, C‑138/01
         a C‑139/01, Zb. s. I‑4989, body 39 a 70), ktorý je nevyhnutný na vytvorenie a fungovanie vnútorného trhu v zmysle článku 14
         ods. 2 ES.

      21      Voľný pohyb osobných údajov však môže zasahovať do práva na súkromie, ktoré bolo uznané článkom 8 Európskeho dohovoru o ochrane
         ľudských práv a základných slobôd (pozri v tomto zmysle rozsudky ESĽP, Amann/Švajčiarsko zo 16. februára 2000, Zbierka rozsudkov a rozhodnutí 2000‑II, § 69 a § 80, a Rotaru/Rumunsko zo 4. mája 2000, Zbierka rozsudkov a rozhodnutí 2000‑V, § 43 a § 46), ako aj všeobecnými zásadami práva Spoločenstva.

      22      Z toho dôvodu a ako to vyplýva najmä z odôvodnenia č. 10 a z článku 1 smernice 95/46, táto smernica má rovnako za cieľ neznížiť
         úroveň ochrany, ktorú poskytujú existujúce vnútroštátne právne predpisy, ale naopak zabezpečiť vysokú úroveň ochrany základných
         práv a slobôd v Spoločenstve pri spracovaní osobných údajov (pozri v tomto zmysle rozsudky Österreichischer Rundfunk a i.,
         už citovaný, bod 70, ako aj zo 16. decembra 2008, Satakunnan Markkinapörssi a Satamedia, C‑73/07, Zb. s. I‑9831, bod 52).

      23      Dozorné orgány uvedené v článku 28 smernice 95/46 sú teda strážcovia týchto základných práv a slobôd a ich zriadenie v členských
         štátoch je považované, ako uvádza odôvodnenie č. 62 tejto smernice, za nevyhnutný prvok ochrany jednotlivcov v súvislosti
         so spracovaním osobných údajov.

      24      S cieľom zaručiť túto ochranu musia dozorné orgány zabezpečiť spravodlivú rovnováhu medzi rešpektovaním základného práva na
         súkromie na jednej strane a záujmami, ktoré sleduje voľný pohyb osobných údajov na druhej strane. Podľa článku 28 ods. 6 smernice
         95/46 sú okrem toho jednotlivé vnútroštátne orgány povinné navzájom spolupracovať a prípadne aj uplatniť svoje právomoci,
         ak ich o to požiada orgán iného členského štátu.

      25      Záruka nezávislosti vnútroštátnych dozorných orgánov má zabezpečiť účinnosť a spoľahlivosť dohľadu nad dodržiavaním právnych
         predpisov v oblasti ochrany fyzických osôb pri spracovaní osobných údajov a musí byť vykladaná s ohľadom na tento cieľ. Táto
         záruka nebola vytvorená preto, aby uvedeným orgánom ako takým a ich úradníkom priznala osobitné postavenie, ale bola vytvorená
         s cieľom posilniť ochranu osôb a subjektov dotknutých ich rozhodnutiami. Z toho vyplýva, že pri vykonávaní svojich úloh musia
         dozorné orgány konať objektívne a nestranne. Na tento účel musia byť oslobodené od akéhokoľvek vonkajšieho vplyvu vrátane
         priameho či nepriameho vplyvu štátu alebo spolkových krajín, a teda nielen od vplyvu kontrolovaných subjektov.

      26      Po tretie, pokiaľ ide o systematiku smernice 95/46, túto smernicu treba chápať ako doplnenie článku 286 ES a nariadenia č. 45/2001.
         Tieto ustanovenia sa týkajú spracovania osobných údajov inštitúciami a orgánmi Spoločenstva, ako aj voľného pohybu týchto
         údajov. Uvedená smernica takisto sleduje tieto ciele, avšak v súvislosti so spracovaním osobných údajov v členských štátoch.

      27      Tak ako existujú na úrovni členských štátov dozorné orgány, existuje na úrovni Spoločenstva dozorný orgán poverený dohľadom
         nad uplatňovaním predpisov v oblasti ochrany fyzických osôb pri spracovaní osobných údajov, a to Európsky dozorný úradník
         pre ochranu údajov. Podľa článku 44 ods. 1 nariadenia č. 45/2001 koná tento orgán pri výkone svojich služobných povinností
         úplne nezávisle. Odsek 2 uvedeného článku vysvetľuje pojem nezávislosť tak, že dodáva, že Európsky dozorný úradník pre ochranu
         údajov pri výkone svojich služobných povinností od nikoho nežiada ani neprijíma pokyny.

      28      Vzhľadom na skutočnosť, že článok 44 nariadenia č. 45/2001 a článok 28 smernice 95/46 sa zakladajú na rovnakom všeobecnom
         koncepte, obe ustanovenia je potrebné vykladať homogénnym spôsobom tak, že nielen nezávislosť Európskeho dozorného úradníka
         pre ochranu údajov, ale aj nezávislosť vnútroštátnych orgánov znamená absenciu akýchkoľvek pokynov v súvislosti s výkonom
         ich služobných povinností.

      29      Na základe samotného znenia článku 28 ods. 1 druhého pododseku smernice 95/46, ako aj z cieľov a systematiky tejto smernice
         možno dôjsť k jednoznačnému výkladu uvedeného článku 28 ods. 1 druhého pododseku. Následne nie je potrebné zohľadňovať vývoj
         uvedenej smernice alebo sa zaoberať protichodnými vyjadreniami, ktoré v tejto súvislosti predložili Komisia a Spolková republika
         Nemecko.

      30      Vzhľadom na všetky vyššie uvedené skutočnosti sa článok 28 ods. 1 druhý pododsek smernice 95/46 má vykladať v tom zmysle,
         že dozorným orgánom povereným dohľadom nad spracovaním osobných údajov v neverejnom sektore musí byť priznaná nezávislosť,
         ktorá im umožní vykonávať ich úlohy bez vonkajšieho vplyvu. Táto nezávislosť vylučuje nielen akýkoľvek vplyv zo strany kontrolovaných
         subjektov, ale aj akýkoľvek príkaz a iný priamy alebo nepriamy vonkajší vplyv, ktorý by mohol spochybniť vykonávanie úloh
         uvedenými orgánmi, ktoré spočívajú v zabezpečení spravodlivej rovnováhy medzi ochranou základného práva na súkromie a voľným
         pohybom osobných údajov.

       O štátnom dohľade
      31      Ďalej je potrebné preskúmať, či štátny dohľad, ktorému v Nemecku podliehajú dozorné orgány poverené dohľadom nad spracovaním
         osobných údajov uskutočňovaným neverejným sektorom, je zlučiteľný s požiadavkou nezávislosti tak, ako bola vymedzená.

      32      V tejto súvislosti treba konštatovať, že štátny dohľad akejkoľvek povahy v zásade umožňuje vláde dotknutej spolkovej krajiny
         alebo správnemu orgánu podriadenému tejto vláde priamo alebo nepriamo ovplyvňovať rozhodnutia dozorných orgánov, prípadne
         ich nahradiť a zrušiť.

      33      Istotne treba a priori uznať, ako to uviedla Spolková republika Nemecko, že štátny dohľad má za cieľ iba zabezpečiť, aby postup dozorných orgánov
         bol v súlade s platnými vnútroštátnymi predpismi a predpismi Spoločenstva, a teda nemá za cieľ prinútiť uvedené orgány k tomu,
         aby prípadne sledovali politické ciele, ktoré sú v rozpore s ochranou fyzických osôb pri spracovaní osobných údajov a základnými
         právami.

      34      Nemožno však vylúčiť, že orgány dohľadu, ktoré sú súčasťou všeobecnej správy, a podliehajú tak príslušnej vláde svojej spolkovej
         krajiny, nebudú môcť pri výklade a uplatňovaní ustanovení týkajúcich sa spracovania osobných údajov konať objektívne.

      35      Ako uvádza Európsky dozorný úradník pre ochranu údajov vo svojich pripomienkach, vláda dotknutej spolkovej krajiny môže mať
         totiž záujem na nedodržiavaní predpisov o ochrane fyzických osôb pri spracovaní osobných údajov, pokiaľ ide o spracovanie
         týchto údajov v neverejnom sektore. Tejto vlády sa toto spracovanie môže osobne dotýkať, pokiaľ sa na ňom zúčastňuje alebo
         by sa mohla zúčastniť, napríklad v prípade spolupráce medzi verejným a súkromným sektorom alebo v rámci verejných zákaziek
         v súkromnom sektore. Táto vláda môže mať rovnako osobitný záujem, ak je to pre ňu nevyhnutné, alebo dokonca užitočné, získať
         prístup k databáze údajov na účely vykonávania niektorých svojich úloh, najmä na daňové účely a na účely trestného stíhania.
         Táto vláda môže navyše rovnako inklinovať k uprednostneniu ekonomických záujmov, ak ide o uplatňovanie uvedených ustanovení
         určitými spoločnosťami, ktoré sú pre spolkovú krajinu alebo región z ekonomického hľadiska dôležité.

      36      Okrem toho treba zdôrazniť, že samotné riziko, že orgány dohľadu budú môcť politicky ovplyvňovať rozhodnutia dozorných orgánov,
         postačuje na narušenie nezávislého plnenia úloh týchto orgánov. Na jednej strane, ako uviedla Komisia, môže ísť o „predpokladanú
         poslušnosť“ týchto orgánov v súvislosti s rozhodovacou praxou orgánu dohľadu. Na druhej strane úloha strážcu práva na súkromie,
         ktorú zastávajú uvedené orgány, vyžaduje, aby ich rozhodnutia, ako aj samotné orgány boli mimo akéhokoľvek podozrenia zo zaujatosti.

      37      S ohľadom na vyššie uvedené úvahy treba konštatovať, že štátny dohľad vykonávaný nad nemeckými dozornými orgánmi poverenými
         dohľadom nad spracovaním osobných údajov v neverejnom sektore nie je zlučiteľný s požiadavkou nezávislosti, ako je vymedzená
         v bode 30 tohto rozsudku.

       O zásadách práva Spoločenstva uvádzaných Spolkovou republikou Nemecko
      38      Spolková republika Nemecko uviedla, že rozličným zásadám práva Spoločenstva odporuje taký výklad požiadavky nezávislosti v zmysle
         článku 28 ods. 1 druhého pododseku smernice 95/46, podľa ktorého uvedená požiadavka ukladá tomuto členskému štátu povinnosť
         vzdať sa svojho osvedčeného a účinného systému dohľadu nad dozornými orgánmi, pokiaľ ide o spracovanie osobných údajov v neverejnom
         sektore.

      39      Po prvé, podľa tohto členského štátu bráni širokému výkladu uvedenej požiadavky nezávislosti predovšetkým zásada demokracie.

      40      Táto zásada, ktorú zakotvuje nielen nemecká ústava, ale aj článok 6 ods. 1 EÚ, vyžaduje, aby správne orgány podliehali pokynom
         vlády, ktorá sa zodpovedá parlamentu. Zásahy týkajúce sa práv občanov a podnikov preto musia podliehať dohľadu nad zákonnosťou
         vykonávaného príslušným ministrom. Vzhľadom na to, že dozorné orgány v oblasti ochrany fyzických osôb v súvislosti so spracovaním
         osobných údajov disponujú určitou právomocou zasahovať voči občanom a neverejnému sektoru v zmysle článku 28 ods. 3 smernice
         95/46, rozšírená kontrola zákonnosti ich činností prostredníctvom nástrojov kontroly zákonnosti alebo opodstatnenosti je absolútne
         nevyhnutná.

      41      V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že zásada demokracie je súčasťou právneho poriadku Spoločenstva a bola výslovne
         zakotvená v článku 6 ods. 1 EÚ ako jeden zo základov Európskej únie. Ako spoločná zásada členských štátov musí byť zohľadňovaná
         pri výklade ustanovenia sekundárneho právneho aktu, akým je článok 28 smernice 95/46.

      42      Táto zásada nebráni existencii verejnoprávnych orgánov, ktoré sa nachádzajú mimo klasickej administratívnej hierarchie a ktoré
         sú viac‑menej od vlády nezávislé. Existenciu a podmienky fungovania takýchto orgánov v členských štátoch upravujú zákony,
         v niektorých členských štátoch dokonca ústava, a dodržiavanie zákonov týmito orgánmi podlieha kontrole príslušných súdov.
         Takéto nezávisle správne orgány, ktoré napokon existujú aj v nemeckom právnom systéme, často plnia regulačné funkcie alebo
         vykonávajú úlohy, ktoré musia byť uchránené od politického vplyvu, pričom však naďalej podliehajú kontrole dodržiavania zákona
         zo strany príslušných súdov. Presne tak je to v prípade úloh dozorných orgánov vykonávaných v oblasti ochrany fyzických osôb
         pri spracovaní osobných údajov.

      43      Absencia akéhokoľvek parlamentného vplyvu na tieto orgány je nepochybne nepredstaviteľná. Treba však zdôrazniť, že smernica
         95/46 od členských štátov takúto absenciu parlamentného vplyvu nijako nevyžaduje.

      44      Riadiace osoby dozorných orgánov môže totiž vymenovať parlament alebo vláda. Zákonodarca môže okrem toho vymedziť právomoci
         uvedených orgánov.

      45      Zákonodarca môže navyše uložiť dozorným orgánom povinnosť zodpovedať sa za svoju činnosť pred parlamentom. V tejto súvislosti
         možno pozorovať paralelu s článkom 28 ods. 5 smernice 95/46, ktorý stanovuje, že každý dozorný orgán navrhne správu o svojich
         činnostiach v pravidelných intervaloch a túto správu uverejní.

      46      Vzhľadom na predchádzajúce úvahy skutočnosť, že dozorným orgánom v oblasti ochrany fyzických osôb sa pri spracovaní osobných
         údajov v neverejnom sektore priznáva štatút nezávislosti voči všeobecným správnym orgánom, nemôže sama o sebe pozbaviť tieto
         orgány ich demokratickej legitimity.

      47      Po druhé, pokiaľ ide o zásadu zverených právomoci zakotvenú v článku 5 prvom pododseku ES, na ktorú sa Spolková republika
         Nemecko rovnako odvoláva, táto zásada ukladá Spoločenstvu povinnosť konať iba v hraniciach právomocí zverených touto Zmluvou
         ES a cieľov, ktoré sú v nej zakotvené.

      48      Spolková republika Nemecko v tejto súvislosti uvádza, že nezávislosť dozorných orgánov voči najvyšším správnym orgánom nemôže
         byť vyžadovaná na základe článku 100a Zmluvy ES, o ktorý sa opiera smernica 95/46.

      49      Toto ustanovenie splnomocňuje zákonodarcu Spoločenstva, aby prijal opatrenia na zlepšenie podmienok vytvárania a fungovania
         vnútorného trhu, pričom tieto opatrenia musia skutočne sledovať uvedený cieľ a prispievať k odstráneniu prekážok hospodárskych
         slobôd zaručených Zmluvou ES [pozri v tomto zmysle najmä rozsudky z 5. októbra 2000, Nemecko/Parlament a Rada, C‑376/98, Zb.
         s. I‑8419, body 83, 84 a 95; z 10. decembra 2002, British American Tobacco (Investments) a Imperial Tobacco, C‑491/01, Zb.
         s. I‑11453, bod 60, ako aj z 2. mája 2006, Parlament/Rada, C‑436/03, Zb. s. I‑3733, bod 38].

      50      Ako už bolo uvedené, nezávislosť dozorných orgánov spočívajúca v tom, že musia byť uchránené od akýchkoľvek vonkajších vplyvov,
         ktoré môžu ovplyvniť ich rozhodnutia, je základný prvok s ohľadom na ciele smernice 95/46. Táto nezávislosť je vo všetkých
         členských štátoch nevyhnutná na stanovenie rovnako vysokej úrovne ochrany fyzických osôb pri spracovaní osobných údajov a prispieva
         týmto spôsobom k voľnému pohybu údajov, čo je nevyhnutné na vytvorenie a fungovanie vnútorného trhu.

      51      Vzhľadom na vyššie uvedené neprekračuje široký výklad požiadavky nezávislosti dozorných orgánov hranice právomocí zverených
         Spoločenstvu podľa článku 100a Zmluvy ES, ktorý je právnym základom smernice 95/46.

      52      Po tretie, Spolková republika Nemecko sa odvoláva na zásady subsidiarity a proporcionality uvedené v článku 5 druhom a treťom
         pododseku ES, ako aj na zásadu lojálnej spolupráce medzi členskými štátmi a inštitúciami Spoločenstva zakotvenú v článku 10
         ES.

      53      Spolková republika Nemecko predovšetkým poukazuje na článok 7 Protokolu o používaní zásad subsidiarity a proporcionality,
         ktorý bol pripojený k Zmluve o EÚ a k Zmluve o ES Amsterdamskou zmluvou, podľa ktorého bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia
         Spoločenstva, treba dohliadať nad dodržiavaním zaužívanej vnútroštátnej praxe, ako aj organizácie a fungovania právnych systémov
         členských štátov.

      54      Tejto požiadavke by odporovalo, pokiaľ by Spolkovej republike Nemecko bola uložená povinnosť prijať systém, ktorý nie je vlastný
         jej právnemu poriadku, a zanechať tak účinný systém kontroly, ktorý sa osvedčuje už takmer tridsať rokov a ktorý by mohol
         byť príkladom pre právne predpisy v oblasti ochrany údajov, ktorého dosah je viac než vnútroštátny.

      55      S touto argumentáciou nemožno súhlasiť. Ako bolo totiž uvedené v bodoch 21 až 25, ako aj v bode 50 tohto rozsudku, výklad
         požiadavky nezávislosti podľa článku 28 ods. 1 druhého pododseku smernice 95/46 v tom zmysle, že táto požiadavka bráni štátnemu
         dohľadu, neprekračuje rámec toho, čo je na dosiahnutie cieľov Zmluvy o ES nevyhnutné.

      56      Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy je potrebné konštatovať, že Spolková republika Nemecko si tým, že podriadila štátnemu
         dohľadu dozorné orgány poverené dohľadom nad spracovaním osobných údajov v neverejnom sektore v rôznych spolkových krajinách,
         čím nesprávne prebrala požiadavku, podľa ktorej tieto orgány vykonávajú svoje úlohy „úplne nezávisle“, nesplnila povinnosti,
         ktoré jej vyplývajú z článku 28 ods. 1 druhého pododseku smernice 95/46.

       O trovách
      57      Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
         ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia navrhla zaviazať Spolkovú republiku Nemecko na náhradu trov konania a Spolková
         republika Nemecko nemala úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania.

      58      Európsky dozorný úradník pre ochranu údajov znáša vlastné trovy konania.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (veľká komora) rozhodol a vyhlásil:
      1.      Spolková republika Nemecko si tým, že podriadila štátnemu dohľadu dozorné orgány poverené dohľadom nad spracovaním osobných
            údajov neverejnými subjektmi a verejnoprávnymi podnikmi, ktoré sa zúčastňujú na hospodárskej súťaži na trhu (öffentlich‑rechtliche
            Wettbewerbsunternehmen) v rôznych spolkových krajinách, čím nesprávne prebrala požiadavku, podľa ktorej tieto orgány vykonávajú
            svoje úlohy „úplne nezávisle“, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 28 ods. 1 druhého pododseku smernice Európskeho
            parlamentu a Rady 95/46/EHS z 24. októbra 1995 o ochrane fyzických osôb pri spracovaní osobných údajov a voľnom pohybe týchto
            údajov.
      2.      Spolková republika Nemecko je povinná nahradiť trovy konania Európskej komisie.
      3.      Európsky dozorný úradník pre ochranu údajov znáša vlastné trovy konania.
      Podpisy
      * Jazyk konania: nemčina.


title: Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) zo 16. novembra 2006. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Španielskemu kráľovstvu. # Nesplnenie povinnosti členským štátom - Smernica 2003/55/ES - Vnútorný trh so zemným plynom - Neprebratie v stanovenej lehote. # Vec C-357/05.

text:
      Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) zo 16. novembra 2006, Komisia/Španielsko
      (Vec C‑357/05)
      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Smernica 2003/55/ES – Vnútorný trh so zemným plynom – Neprebratie v stanovenej lehote“
      Žaloba o nesplnenie povinnosti – Skúmanie dôvodnosti Súdnym dvorom – Stav, ktorý treba zohľadniť – Stav ku dňu uplynutia lehoty stanovenej odôvodneným stanoviskom (článok 226 ES) (pozri bod 6)
      Predmet

         Nesplnenie povinnosti členským štátom – Neprijatie v stanovenej lehote opatrení na dosiahnutie súladu so smernicou Európskeho
                  parlamentu a Rady 2003/55/ES z 26. júna 2003 o spoločných pravidlách pre vnútorný trh so zemným plynom, ktorou sa ruší smernica
                  98/30/ES (Ú. v. ES L 176, s. 57; Mim. vyd. 12/002, s. 230)

            Výrok

                  Španielske kráľovstvo si tým, že neprijalo všetky zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie
                     súladu so smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2003/55/ES z 26. júna 2003 o spoločných pravidlách pre vnútorný trh so zemným
                     plynom, ktorou sa ruší smernica 98/30/ES, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z tejto smernice.

                  Španielske kráľovstvo je povinné nahradiť trovy konania.


Rozsudok Súdneho dvora z 26. mája 1981. # Trestné konanie proti Siegfried Ewald Rinkau. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Hoge Raad - Holandsko. # Vec 157/80.


Rozsudok Súdneho dvora z 27. septembra 1988. # Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Prípustnosť. # Vec 114/86.


title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (druhá komora) z 13. júla 2004.#Samar SpA proti Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo (ochranné známky a vzory) (ÚHVT).#Vec T-115/03.

text:
          ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (druhá komora)
      z 13. júla 2004 (
            *1
         )
      Vo veci T-115/03,

         Samar SpA, so sídlom Mottalciata (Taliansko), v zastúpení: A. Ruo, advokát,
      žalobca,
      proti

         Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT), v zastúpení: O. Montalto a L. Capostagno, splnomocnení zástupcovia,
      žalovanému,
      ďalší účastník konania pred odvolacím senátom ÚHVT a vedľajší účastník v konaní pred Súdom prvého stupňa:

         Grotto SpA, so sídlom vo Vicence (Taliansko), v zastúpení: M. Bosshard a S. Verea, advokáti,
      ktorej predmetom je žaloba proti rozhodnutiu tretieho odvolacieho senátu ÚHVT z 30. januára 2003 (vec R 340/2002-3), týkajúcemu sa námietky majiteľa národnej obrazovej ochrannej známky BLUE JEANS GAS voči zápisu slovnej ochrannej známky Spoločenstva GAS STATION,
      SÚD PRVÉHO STUPŇA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV (druhá komora),
      v zložení: predseda komory J. Pirrung, sudcovia A. W. H. Meij a N. J. Forwood,
      tajomník: J. Palacio González, hlavný referent,
      so zreteľom na žalobu podanú do kancelárie Súdu prvého stupňa 7. apríla 2003,
      so zreteľom na vyjadrenie vedľajšieho účastníka konania k žalobe podané do kancelárie Súdu prvého stupňa 21. júla 2003,
      so zreteľom na vyjadrenie ÚHVT k žalobe podané do kancelárie Súdu prvého stupňa 25. júla 2003,
      po pojednávaní zo 4. februára 2004,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      Skutočnosti predchádzajúce sporu

               1

               Dňa 12. januára 1998 žalobca podal v zmysle nariadenia Rady (ES) č. 40/94 z 20. decembra 1993 o ochrannej známke spoločenstva, v znení neskorších predpisov (Ú. v. ES L 11, 1994, s. 1), Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ďalej len ÚHVT) prihlášku ochrannej známky Spoločenstva.

               2

               Ochranná známka, ktorej zápis sa požadoval, je slovné označenie GAS STATION.

               3

               Tovary, pre ktoré sa požadoval zápis, patria do triedy 25 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb pre zápis známok z 15. júna 1957, v revidovanom a pozmenenom znení, a zodpovedali nasledujúcemu popisu: „oblečenie, obuv, pokrývky hlavy“.

               4

               Táto prihláška bola 22. marca 1999 uverejnená vo Vestníku ochranných známok spoločenstva č. 22/99.

               5

               Dňa 21. júna 1999 podal vedľajší účastník konania podľa článku 42 nariadenia č. 40/94 námietky, ktoré smerovali proti prihlasovanej ochrannej známke pre všetky tovary v nej uvádzané opierajúc sa predovšetkým o skoršiu národnú obrazovú ochrannú známku č. 677288 zapísanú hlavne pre tovary patriace do triedy 25 ako „nohavice, saká, džínsy, košele, sukne, zimné bundy, tričká, svetre, plášte (‚capispalla‘), ponožky, topánky, čižmy, papuče“, reprodukovanú nižšie:

               6

               Rozhodnutím z 28. februára 2002 námietkové oddelenie ÚHVT vyhovelo námietkam, zohľadňujúc vysokú mieru podobnosti medzi označeniami a vzťah medzi označeniami a tovarmi pri posudzovaní zámeny.

               7

               Dňa 16. aprila 2002 žalobca podľa článku 59 nariadenia č. 40/94 podal na ÚHVT odvolanie proti rozhodnutiu námietkového oddelenia.

               8

               Rozhodnutím z 30. januára 2003 (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“) oznámeným žalobcovi 10. februára 2003 odvolací senát zamietol odvolanie z dôvodu, že existuje pravdepodobnosť zámeny, s ohľadom na vnútornú povahu ochrannej známky vedľajšieho účastníka konania, vysokú mieru podobnosti medzi ochrannými známkami, ako aj zhodu alebo podobnosť medzi uvedenými tovarmi a okamihom, keď príslušná skupina verejnosti vníma ochrannú známku.

         Konanie a návrhy účastníkov konania

               9

               Žalobca navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

                        —

                        vyhlásil, že v danom prípade neexistuje pravdepodobnosť zámeny, a zrušil napadnuté rozhodnutie,

                        —

                        subsidíarne vyhlásil, že v danom prípade neexistuje v prípade žiadneho z prihlasovaných tovarov, s výnimkou blue jeans, alebo prinajmenšom v prípade tovarov, pre ktoré to Súd prvého stupňa bude považovať za vhodné, pravdepodobnosť zámeny a napadnuté rozhodnutie v takomto rozsahu zrušil,

                        —

                        zaviazal ÚHVT na náhradu trov konania.

               10

               ÚHVT a vedľajší účastník konania navrhujú, aby Súd prvého stupňa:

                        —

                        zamietol žalobu,

                        —

                        zaviazal žalobcu na náhradu trov konania.

         Právny stav

               11

               Žalobca predkladá dva žalobné dôvody, z ktorých jeden sa zakladá na nedostatočnom odôvodnení napadnutého rozhodnutia a druhý na omyle v posúdení pri analýze pravdepodobnosti zámeny. Počas pojednávania žalobca upresnil, že výraz „vyhlásiť, že neexistuje pravdepodobnosť zámeny“, uvedený v prvom bode svojho žalobného návrhu a odvolávanie sa na všetky svoje tvrdenia uplatňované už v konaní pred ÚHVT tvoria jednoduché štylistické klauzuly, čo vzal Súd prvého stupňa na vedomie.

               12

               Žalobca predložil počas pojednávania dokument smerujúci k preukázaniu existencie veľkého množstva talianskych ochranných známok v oblasti odevníctva, ktoré obsahujú slovo „gas“, odvolávajúc sa na článok 48 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa a zdôrazňujúc skutočnosť, že po zamietnutí Súdom prvého stupňa pripustiť druhé kolo písomných vyjadrení bol ubezpečený, že bude môcť uplatniť svoje tvrdenia na pojednávaní. Súd prvého stupňa predbežne uznal uvedený dokument s výhradou možnosti neskoršieho rozhodnutia o jeho prijateľnosti na konanie.

         O prijateľnosti dokumentu predloženého na pojednávaní

               13

               Podľa ustálenej judikatúry cieľom žaloby podanej na Súd prvého stupňa je kontrola zákonnosti rozhodnutí odvolacích senátov v zmysle článku 63 nariadenia č. 40/94. Avšak skutočnosti, ktoré sa uvádzajú pred Súdom prvého stupňa bez toho, aby sa predtým uplatňovali pred inštanciami ÚHVT, môžu ovplyvniť zákonnosť takéhoto rozhodnutia iba vtedy, ak ich mal ÚHVT vziať do úvahy ex offo. V tejto súvislosti vyplýva z článku 74 ods. 1 infine, že v konaniach týkajúcich sa relatívnych dôvodov zamietnutia zápisu sa úrad pri svojom skúmaní obmedzí na fakty, dôkazy a argumenty predložené stranami a na požadovaný žalobný nárok, a že ÚHVT nemusí ex offo brať do úvahy fakty, ktoré neboli predložené zúčastnenými stranami. Takéto fakty teda nemôžu spochybniť zákonnosť rozhodnutí odvolacieho senátu.

               14

               Je nesporné, že dokument predložený na pojednávaní, ktorý má preukázať existenciu veľkého množstva talianskych ochranných známok v oblasti odevníctva, ktoré obsahujú slovo „gas“, nebol predložený v konaní pred ÚHVT. Z uvedeného vyplýva, že tento dokument nemôže Súd prvého stupňa vziať do úvahy.

               15

               Žalobca sa okrem toho nemôže odvolávať na článok 48 ods. 1 a 2 rokovacieho poriadku na účel odôvodnenia svojho omeškaného podania takéhoto dokumentu. Na jednej strane žalobca nepredložil žiadne dôvody, ktoré by oprávňovali prípadné predloženie nových dôkazov v štádiu repliky. Na strane druhej zásada kontradiktórnosti nemôže odôvodňovať toto omeškané podanie, pretože uvedený dokument sa nemôže považovať za obyčajnú odpoveď na písomné vyjadrenia ÚHVT a vedľajšieho účastníka konania. Tieto písomné vyjadrenia boli totiž priložené výlučne na preukázanie rozlišovacej spôsobilosti slova „gas“ ako takého, bez toho, aby odkazovali na prípadnú rozlišovaciu spôsobilosť skoršej ochrannej známky na talianskom odevnom trhu.

               16

               Dokument predložený žalobcom na pojednávaní je preto potrebné odmietnuť bez toho, aby bolo potrebné skúmať jeho dôkaznú hodnotu alebo museli byť k tomu vypočutí ostatní účastníci prebiehajúceho konania.

         O nedostatočnom odôvodnení

               17

               Žalobca tvrdí, že odvolací senát porušil povinnosť odôvodnenia, keď v bode 20 napadnutého rozhodnutia uviedol bez vysvetlenia, že medzi predmetnými označeniami existuje určitá koncepčná podobnosť. Zdôrazňuje, že preto nie je schopný spochybniť tento dôvod.

               18

               Súd prvého stupňa usudzuje, že kritika žalobcu má pôvod v neúplnom čítaní napadnutého rozhodnutia. Odvolací senát si totiž v bode 20 napadnutého rozhodnutia výslovne osvojuje názor námietkového oddelenia, podľa ktorého medzi predmetnými označeniami „existuje určitá koncepčná podobnosť“. Žalobcovi preto stačilo odvolávať sa na toto posúdenie v rozhodnutí námietkového oddelenia, ktoré mu bolo oznámené, a prípadne napadnúť pred Súdom prvého stupňa jeho odôvodnenie.

               19

               Pokiaľ sa koncepčná podobnosť pripomenutá odvolacím senátom zakladá na prvku „gas“, ako sa možno domnievať z bodu 20, ktorý tento prvok kvalifikuje ako dominantný, Súd prvého stupňa po prvé konštatuje, že kritika žalobcu týkajúca sa rozhodnutia námietkového oddelenia — že je totiž rozporuplné pripustiť, že slovo „gas“ znamená pohonné látky pre spaľovacie motory, a zároveň zdôrazňovať, že tým nie je myslený benzín — je predložená v bode 6 prvej zarážke napadnutého rozhodnutia. Po druhé sa odvolací senát v bode 24 napadnutého rozhodnutia domnieval, že slovo „gas“ má vlastný zmysel a že „otázka, aký zmysel mu taliansky hovoriaci spotrebiteľ priraďuje ‚Gplyn‘, ‚pohonná látka‘) nemá nakoniec žiadny význam“. Pre žalobcu by teda bolo jednoduché priradiť k sebe úvahy v bodoch 20 a 24 napadnutého rozhodnutia a prípadne pred Súdom prvého stupňa napadnúť názor odvolacieho senátu, podľa ktorého existuje koncepčná podobnosť medzi predmetnými označeniami bez ohľadu na zmysel, ktorý sa slovu „gas“ priraďuje.

               20

               Tento žalobný dôvod musí byť preto zamietnutý.

         O omyle v posúdení pri analýze pravdepodobnosti zámeny
      Tvrdenia účastníkov konania

               21

               Žalobca konštatuje, že je nesprávne porovnávať oddelene na jednej strane predmetné označenia a na druhej strane tovary, ktoré označujú. V danej veci uvádza, že odvolací senát usúdil, že výraz „blue-jeans“ je popisný a z toho vyvodil, že slovo „gas“ predstavuje dominantný prvok ochrannej známky vedľajšieho účastníka konania. Podľa žalobcu sa však takéto závery týkajú iba blue-jeans, t. j. odevov vyrobených z džínsoviny/texaskoviny, a netýkajú sa iných tovarov ako svetrov, papúč alebo čižiem. Okrem toho odvolací senát pri svojej analýze nesprávne opomenul slovo „station“ figurujúce v prihlasovanej ochrannej známke.

               22

               Pokiaľ ide o vizuálne porovnanie predmetných ochranných známok v prípade všetkých ochranných známok okrem blue-jeans, žalobca tvrdí, že slovné spojenie „BLUE JEANS“ so svojou vysokou rozlišovacou spôsobilosťou je dominantným prvkom ochrannej známky vedľajšieho účastníka konania. Dominantný aspekt prihlasovanej ochrannej známky je tvorený dvomi slovami „gas“ a „station“. Medzi ochrannými známkami neexistuje teda žiadna podobnosť. Keďže sa predmetné ochranné známky týkajú blue-jeans, výraz „blue-jeans“ je popisný, takže slovo „gas“ je dominantným prvkom ochrannej známky vedľajšieho účastníka konania. Dominantným aspektom prihlasovanej ochrannej známky zostáva „gas station“. Keďže ochranná známka vedľajšieho účastníka konania obsahuje obrazový aspekt s vysokou rozlišovacou spôsobilosťou, spoločné slovo oboch predmetných ochranných známok, teda slovo „gas“, nepostačuje na vznik pravdepodobnosti zámeny. Táto analýza je podľa žalobcu potvrdená postupom Súdu prvého stupňa v jeho rozsudku z 12. decembra 2002, Vedial/ÚHVT — France Distribution (HUBERT) (T-110/01, Zb. s. II-5275, bod 54).

               23

               Pokiaľ ide o fonetické porovnanie, podľa žalobcu sú obe predmetné ochranné známky úplne odlišné, predovšetkým v prípade iných tovarov ako blue-jeans. Uvedené platí najmä vtedy, ak sa v súlade s judikatúrou venuje väčšia pozornosť začiatočným častiam ochranných známok.

               24

               Pokiaľ ide o koncepčné porovnanie, predmetné ochranné známky sú v prípade iných tovarov ako blue-jeans úplne odlišné, pretože jedna obsahuje ako dominantný prvok výraz „blue-jeans“ a druhá „gas station“, ktorý označuje zásobník plynu. I keď by sme pripustili, že výraz „blue-jeans“ je popisný, evokuje ochranná známka vedľajšieho účastníka konania predstavu plynu, zatiaľ čo ochranná známka žalobcu evokuje v prejednávanom prípade uskladnenie plynu.

               25

               Podľa žalobcu odvolací senát nevyvodil zo svojej definície príslušnej skupiny verejnosti ako širokej, primerane informovanej a obozretnej verejnosti žiadne dôsledky. Na pojednávaní však v každom prípade upresnil, že túto definíciu nespochybňuje.

               26

               Z vyššie uvedeného žalobca vyvodzuje, že rozdiely medzi ochrannými známkami vylučujú existenciu pravdepodobnosti zámeny.

               27

               UHVT a vedľajší účastník konania najskôr konštatujú, že žalobca nepopiera zhodu alebo podobnosť predmetných tovarov. Ďalej sa domnievajú, že dominantným prvkom v oboch sporných ochranných známkach je bezpochyby slovo „gas“. Konštatujú, že tak postup, ako aj výsledok, ku ktorému dospel odvolací senát, sú správne.

         Posúdenie Súdom prvého stupňa

               28

               V zmysle článku 8 ods. 1 pism. b) nariadenia č. 40/94 na základe námietky majiteľa skoršej ochrannej známky ochranná známka, o ktorej zápis sa žiada, nebude zapísaná, ak pre jej zhodnosti alebo podobnosti so skoršou ochrannou známkou a zhodnosti alebo podobnosti tovarov alebo služieb, na ktoré sa vzťahujú tieto ochranné známky, existuje pravdepodobnosť zámeny zo strany verejnosti, pokiaľ ide o územie, na ktorom je skoršia ochranná známka chránená.

               29

               Podľa ustálenej judikatúry je potrebné existenciu pravdepodobnosti zámeny týkajúcej sa obchodného pôvodu tovarov alebo služieb posudzovať komplexne z pohľadu vnímania označení a predmetných tovarov a služieb zo strany príslušnej skupiny verejnosti a s prihliadnutím na všetky faktory charakterizujúce prejednávaný prípad, najmä s prihliadnutím na vzájomnú závislosť medzi podobnosťou označení a podobnosťou označených tovarov alebo služieb [pozri rozsudok Súdu prvého stupňa z 9. júla 2003, Laboratorios RTB/ÚHVT — Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS), T-162/01, Zb. s. II-2821, body 29 až 33 a tam uvedená judikatúra].

               30

               Je potrebné najskôr konštatovať, že odvolací senát sa na jednej strane správne domnieval, že príslušnou skupinou verejnosti sú v danom prípade talianski spotrebitelia, berúc do úvahy skutočnosť, že zohľadňovaná skoršia ochranná známka je talianskou národnou ochrannou známkou (bod 13 napadnutého rozhodnutia) a na druhej strane, že túto verejnosť tvoria priemerní spotrebitelia, primerane informovaní, pozorní a obozretní (bod 30 napadnutého rozhodnutia), pretože tovary, ktorých sa predmetné ochranné známky týkajú, sú tovarmi bežnej spotreby.

               31

               Ďalej je potrebné poznamenať, že odvolací senát dôvodne pripomenul, že tovary, ktorých sa predmetné ochranné známky týkajú, sú zhodné alebo podobné (bod 12 napadnutého rozhodnutia).

               32

               Pokiaľ ide o porovnanie sporných označení, ako vyplýva z ustálenej judikatúry, celkové posúdenie pravdepodobnosti zámeny týkajúcej sa vizuálnej, fonetickej alebo koncepčnej podobnosti sporných označení sa musí zakladať na celkovom dojme, ktorý sporné označenia vytvárajú, pričom je potrebné brať do úvahy hlavne ich rozlišovacie a dominantné prvky [pozri rozsudok Súdu prvého stupňa zo 14. októbra 2003, Philips-Van Heusen/ÚHVT — Pash Textilvertrieb und Einzelhandel (BASS), T-292/01, Th. s. II-4335, bod 47 a tam uvedená judikatúra].

               33

               Námietka žalobcu, že odvolací senát porovnával sporné označenia abstraktne bez toho, aby bral do úvahy tovary, ktorých sa predmetné ochranné známky týkajú, nie je opodstatnená. Odvolací senát sa totiž výslovne domnieval, odvolávajúc sa na rozsudok Súdneho dvora z 29. septembra 1998, Canon (C-39/97, Zb. s. I-5507), že „závery týkajúce sa pravdepodobnosti zámeny sa zakladajú na výraznej podobnosti medzi označeniami, ako aj na vzájomnom vzťahu medzi označeniami a tovarmi pri posúdení zámeny“ (bod 12 napadnutého rozhodnutia). Odvolací senát okrem toho uviedol, že „posúdenie, či je označenie spôsobilé plniť funkciu ochrannej známky, sa musí uskutočniť s ohľadom na tovary uvedené v prihláške“ (bod 21 napadnutého rozhodnutia).

               34

               Odvolací senát sa v rámci svojho prieskumu dôvodne domnieval, že dominantný prvok skoršej ochrannej známky spočíva v slove „gas“ (body 20 a 28 napadnutého rozhodnutia). Na jednej strane totiž výraz „blue-jeans“ pre odevy, ktoré sú vyrobené z džínsového plátna alebo tak vyzerajú, je výlučne popisný. Pre iné odevy nemá tento výraz vysokú rozlišovaciu spôsobilosť rovnajúcu sa slovu „gas“, ktoré nevykazuje žiadny vzťah s odevmi (bod 24 napadnutého rozhodnutia). Na druhej strane obrazový prvok „BLUE JEANS“ je v predmetnom obrazovom označení nepodstatný, pretože je napísaný písmenami, ktoré sú výrazne menšie a javia sa ako jednoduchý dodatok k slovu „gas“.

               35

               Rovnako sa mohol odvolací senát domnievať, že slovo „gas“ predstavuje dominantný prvok prihlasovanej ochrannej známky, keďže slovo „station“ ako také má síce určitý význam, ale nemení zmysel slova „gas“ (bod 27 napadnutého rozhodnutia). Slovo „station“ sa totiž môže vzťahovať na viac rôznych oblastí, či ide o zastávku pre pozemné dopravné prostriedky, alebo miesto nákupu alebo uskladnenia pohonných látok a nadobúda definitívny význam až pridaným prívlastkom. Slovo „station“ teda zosilňuje význam slova „gas“ bez toho, aby ponúkalo alternatívny význam.

               36

               Následkom toho sú predmetné označenia, čo sa týka ich dominantných prvkov, vizuálne, foneticky a koncepčne zhodné.

               37

               Pokiaľ ide o sporné označenia, z celkového pohľadu sa mohol odvolací senát bez toho, aby sa dopustil omylu v posúdení, domnievať, že si príslušná skupina verejnosti nebude pamätať rozdiely medzi týmito označeniami, ktoré sú tvorené jednak druhotným obrazovým prvkom „BLUE JEANS“ a jednak druhotným slovným prvkom „station“, ale že si zapamätá prvok „gas“ (body 27 až 29 napadnutého rozhodnutia). V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že priemerný spotrebiteľ má len zriedkakedy možnosť porovnávať jednotlivé ochranné známky priamo, ale že sa musí spoľahnúť na ich nedokonalý obraz, ktorý si uchováva v pamäti (rozsudok Súdneho dvora z 22. júna 1999, Lloyd Schuhfabrik Meyer, C-342/97, Zb. s. I-3819, bod 26).

               38

               Tento záver nespochybňujú úvahy Súdu prvého stupňa v rozsudku HUBERT, bod 22 vyššie, na ktorý sa žalobca odvoláva. V tomto rozsudku priznal Súd prvého stupňa väčšiu váhu obrazovému prvku a rozlišujúcim slovným prvkom než slovnému prvku, ktorý bol sporným ochranným známkam spoločný, totiž slovu „Hubert“. Na rozdiel od obrazového prvku v tomto prípade bol v predmetnom prípade obrazový prvok zvlášť významný. Z tohto hľadiska, ako sa konštatovalo vyššie, je prvok „BLUE JEANS“ druhotný, keďže sa vyskytuje iba ako jednoduchý dodatok prvku „gas“.

               39

               Následkom toho s ohľadom na zhodu alebo podobnosť medzi tovarmi, ktorých sa predmetné ochranné známky týkajú, a podobnosť sporných označení je potrebné potvrdiť záver odvolacieho senátu, podľa ktorého pre príslušnú skupinu verejnosti existuje pravdepodobnosť zámeny medzi predmetnými ochrannými známkami.

               40

               Keďže existuje takáto pravdepodobnosť zámeny pre všetky uvedené tovary, i keď sa zdá významnejšia pre odevy z džínsoviny, nie je namieste zrušiť napadnuté rozhodnutie v rozsahu, v akom uvádza iné odevy než odevy z džínsoviny alebo iné podkategórie tovarov patriacich do triedy 25.

               41

               S ohľadom na vyššie uvedené je potrebné túto žalobu zamietnuť.

         O trovách

               42

               Podľa článku 87 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže žalobca nemal vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania v súlade s návrhom ÚHVT a vedľajšieho účastníka konania.

               Z týchto dôvodov
               SÚD PRVÉHO STUPŇA (druhá komora)
               rozhodol a vyhlásil:

                        1)

                        Žaloba sa zamieta.

                        2)

                        Žalobca je povinný nahradiť trovy konania.

                     Pirrung
                     Meij
                     Forwood
                     Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 13. júla 2004.

                           Tajomník
                           H. Jung

                           Predseda komory
                           J. Pirrung

            (
            *1
         )	Jazyk konania: taliančina.


Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) z 28. marca 1984. # Officine fratelli Bertoli SpA proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Pokuta. # Vec 8/83.


title: Rozsudok Súdu pre verejnú službu (druhá komora) zo 4. septembra 2008.#Paul Lafili proti Európskej komisii.#Vec F-22/07.

text:
      ROZSUDOK SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU (druhá komora)
      zo 4. septembra 2008
      Vec F‑22/07
      Paul Lafili
      proti
      Komisii Európskych spoločenstiev
      „Verejná služba – Úradníci – Nadobudnutie účinnosti nariadenia (EHS, Euratom) č. 723/2004 – Články 44 a 46 služobného poriadku – Článok 7 prílohy XIII služobného poriadku – Povýšenie – Zaradenie – Multiplikačný faktor“
      Predmet: Žaloba podaná podľa článku 236 ES a článku 152 AE, ktorou P. Lafili navrhuje: zrušiť rozhodnutie administratívy z 11. mája
         2006 o zaradení žalobcu do platovej triedy AD 13 platového stupňa 5, obsiahnuté vo výplatných listinách za jún 2006 a nasledujúce
         mesiace a v dôsledku toho, aby bol s účinnosťou od 1. mája 2006 znovu zaradený do platovej triedy AD 13 platového stupňa 2,
         so zachovaním multiplikačného faktora 1,1172071, ako aj celkove upraviť služobný postup žalobcu spätne k 1. máju 2006, čo
         bol dátum jeho zaradenia do takto opravenej platovej triedy a stupňa (vrátane započítania jeho praxe v opravenom zaradení,
         jeho nárokov na postup a práv na dôchodok), vrátane zaplatenia úrokov z omeškania podľa sadzby stanovenej Európskou centrálnou
         bankou pre hlavné refinančné operácie, platné v dotknutom období, zvýšenej o dva body, z celkovej sumy zodpovedajúcej rozdielu
         medzi platom jeho zaradenia a platom zodpovedajúcim zaradeniu, na ktoré mal mať nárok, až do doby, keď dôjde k náprave jeho
         situácie

      Rozhodnutie: Rozhodnutie vedúceho sekcie A 6 „Profesionálne zloženie, hodnotenie a povýšenie“ generálneho riaditeľstva pre personál a administratívu
         Komisie z 11. mája 2006 sa zrušuje. Žalobca znáša polovicu svojich vlastných trov konania. Komisia Európskych spoločenstiev
         znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť polovicu trov konania, ktoré vznikli žalobcovi.

      Abstrakt
      1.      Úradníci – Žaloba – Akt spôsobujúci ujmu – Pojem
      (Služobný poriadok úradníkov, články 90 a 91)
      2.      Úradníci – Odmena – Prechodné ustanovenia uplatniteľné po nadobudnutí účinnosti nariadenia č. 723/2004
      (Služobný poriadok úradníkov, príloha XIII článok 7 ods. 7)
      3.      Úradníci – Odmena – Prechodné ustanovenia uplatniteľné po nadobudnutí účinnosti nariadenia č. 723/2004
      (Služobný poriadok úradníkov, článok 66; príloha XIII článok 2 ods. 1 a článok 7 ods. 6 a 7; nariadenie Rady č. 723/2004)
      1.      Len akty so záväznými právnymi účinkami, ktoré môžu priamo a bezprostredne ovplyvniť právne postavenie dotknutých osôb, možno
         považovať za akty spôsobujúce im ujmu, od ktorých sa odvíja začiatok lehoty na podanie sťažnosti a žaloby na základe článkov 90
         a 91 služobného poriadku.

      Tak je to v prípade oznámenia administratívy, ktorá informuje úradníka o skutočnosti, že jeho zaradenie do platového stupňa
         ako aj multiplikačný faktor uplatniteľný na jeho odmenu boli stanovené nesprávne a v dôsledku toho budú opravené.

      (pozri body 30 – 32)
      Odkaz:
      Súdny dvor: 8. marca 2007, Strack/Komisia, C‑237/06 P, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, bod 62
      Súd prvého stupňa: 19. októbra 1995, Obst/Komisia, T‑562/93, Zb. VS s. I‑A‑247, II‑737, bod 23; 22. marca 2006, Strack/Komisia,
         T‑4/05, Zb. VS s. I‑A‑2‑83, II‑A‑2‑361, bod 35

      2.      Rozhodnutie stanovujúce zaradenie úradníka do platového stupňa, ako aj multiplikačný faktor uplatniteľný na jeho odmenu na
         základe článku 7 ods. 7 prílohy XIII služobného poriadku, podpísané orgánom, ktorý na to nie je oprávnený podľa ustanovení
         týkajúcich sa výkonu právomocí zverených služobným poriadkom menovaciemu orgánu platných v dotknutej inštitúcii, je postihnuté
         nedostatkom právomoci jeho autora, pokiaľ nedošlo k preneseniu právomoci odôvodňujúcemu výnimku z kritérií rozdelenia právomocí
         obsiahnutých v týchto ustanoveniach, ktorých účelom je práve zabezpečiť, že rozhodnutie, ktoré sa má vydať, príjme orgán,
         ktorý je v zásade na to najvhodnejší z hľadiska pravidiel riadnej správy vecí verejných v oblasti riadenia zamestnancov.

      (pozri body 34, 38 a 39)
      Odkaz:
      Súdny dvor: 30. mája 1973, De Greef/Komisia, 46/72, Zb. s. 543, bod 18
      Súd prvého stupňa: 7. februára 2007, Caló/Komisia, T‑118/04 a T‑134/04, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, body 67 a 68
      3.      Pokiaľ multiplikačný faktor uplatniteľný na odmenu úradníka, ktorý bol prijatý pred nadobudnutím účinnosti nariadenia č. 723/2004,
         ktorým sa mení a dopĺňa služobný poriadok úradníkov a podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov, je vyšší ako jeden po
         prvom povýšení, ku ktorému došlo po nadobudnutí účinnosti uvedeného nariadenia, musí byť konvertovaný podľa článku 7 ods. 7
         prílohy XIII služobného poriadku a prepočítaný na počet rokov odpracovaných v danom stupni. V tejto súvislosti nie je možné
         prijať výklad, podľa ktorého sa toto ustanovenie uplatní len v prípade, keď multiplikačný faktor prekročí hodnotu 1 a toto
         prekročenie vyplýva zo zvýšenia platového stupňa, ku ktorému došlo po povýšení, avšak nie zo samotného povýšenia, takže v tomto
         poslednom uvedenom prípade by sa mal uplatniť výlučne článok 7 ods. 6 prílohy XIII a určiť nový multiplikačný faktor.

      Znenie článku 7 odsekov 6 a 7 prílohy XIII služobného poriadku je totiž dosť nejednoznačné na to, aby odôvodňovalo hľadanie
         výkladu, ktorý nie je výlučne doslovný a ktorý je v súlade so systematikou a účelom predmetných prechodných ustanovení. V tejto
         súvislosti by odmietnutý výklad mohol mať za následok zachovanie uplatnenia multiplikačných faktorov na neurčitú dobu, počas
         celého služobného postupu dotknutej osoby a dokonca nad jeho rámec po jeho odchode do dôchodku, zatiaľ čo uplatnenie multiplikačného
         faktora, ktoré predstavuje prechodné opatrenie, je určené na zabezpečenie úrovne základného mesačného platu vyplácaného úradníkom
         prijatým pred 1. májom 2004, ktorý podľa článku 7 ods. 1 prílohy XIII Služobného poriadku nemá podliehať nijakým zmenám z dôvodu
         nového označenia platových tried podľa článku 2 ods. 1 uvedenej prílohy. Hneď po zvýšení faktora na hodnotu 1, nemôže znenie
         štvrtej vety článku 7 ods. 7 uvedenej prílohy brániť uplatneniu nového článku 66 služobného poriadku, ktorý na základe nového
         profesionálneho zloženia úradníkov pre každú platovú triedu a každý platový stupeň stanovuje základné platy úradníkov. Takú
         odchýlku od platovej tabuľky vloženej do uvedeného článku 66, ktoré by bolo v rozpore so zásadou okamžitého uplatnenia novej
         právnej úpravy, nemožno prijať, pokiaľ to normotvorca jasne a jednoznačne nestanovil.

      Okrem toho odmietnutý výklad by mal za následok, že v budúcnosti by bola porušená rovnosť zaobchádzania v oblasti odmien medzi
         úradníkmi prijatými pred 1. májom 2004 a úradníkmi prijatými po tomto dátume, aj keď prechodné opatrenia majú svojou povahou
         za cieľ zjednodušenie prechodu od starej právnej úpravy na novú tým, že budú chrániť nadobudnuté práva, avšak bez toho, aby
         na prospech jednej kategórie úradníkov boli zachované účinky starej právnej úpravy na situácie, ktoré vzniknú v budúcnosti,
         ako je zvýšenie platového stupňa v rámci nového profesionálneho zloženia.

      (pozri body 73, 75, 78, 80, 81, 83, 86 a 88)


Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 26. marca 1992. # Mario Reichert, Hans-Heinz Reichert a Ingeborg Kockler proti Dresdner Bank AG. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Cour d'appel d'Aix-en-Provence - Francúzsko. # Vec C-261/90.


Rozsudok Všeobecného súdu (tretia komora) zo 16. októbra 2013. # Daniela Singer proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Vec T-388/12.


title: Rozsudok Súdneho dvora (ôsma komora) z 21. júna 2012.#Syllogos Ellinon Poleodomon kai Chorotakton proti Ypourgos Perivallontos, Chorotaxias & Dimosion Ergon a i.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Symvoulio tis Epikrateias.#Smernica 2001/42/ES – Posudzovanie vplyvov určitých plánov a programov na životné prostredie – Článok 3 ods. 2 písm. b) – Miera voľnej úvahy členských štátov.#Vec C-177/11.

text:
               Účastníci konania
               Odôvodnenie
               Výrok

            Účastníci konania
            Vo veci C-177/11,
            ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Symvoulio tis Epikrateias (Grécko) z 5. novembra 2010 a doručený Súdnemu dvoru 15. apríla 2011, ktorý súvisí s konaním:
            Syllogos Ellinon Poleodomon kai Chorotakton
            proti
            Ypourgos Perivallontos, Chorotaxias & Dimosion Ergon,
            Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon,
            Ypourgos Esoterikon, Dimosias Dioikisis kai Apokentrosis,
            SÚDNY DVOR (ôsma komora),
            v zložení: predsedníčka ôsmej komory A. Prechal, sudcovia K. Schiemann (spravodajca) a E. Jarašiūnas,
            generálna advokátka: J. Kokott,
            tajomník: L. Hewlett, hlavná referentka,
            so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 29. marca 2012,
            so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
            – Syllogos Ellinon Poleodomon kai Chorotakton, v zastúpení: G. P. Giannakourou,
            – Ypourgos Perivallontos, Chorotaxias & Dimosion Ergon, ako aj Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon a Ypourgos Esoterikon, Dimosias Dioikisis kai Apokentrosis, v zastúpení: F. Iatrelis, splnomocnený zástupca,
            – grécka vláda, v zastúpení: K. Paraskevopoulou, C. Divani, G. Karipsiadis a I. Bakopoulos, splnomocnení zástupcovia,
            – belgická vláda, v zastúpení: T. Materne, splnomocnený zástupca,
            – Európska komisia, v zastúpení: P. Oliver, M. Patakia a S. Petrova, splnomocnení zástupcovia,
            so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálnej advokátky, že vec bude prejednaná bez jej návrhov,
            vyhlásil tento
            Rozsudok

            Odôvodnenie
            1. Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 3 ods. 2 písm. b) smernice 2001/42/ES Európskeho parlamentu a Rady z 27. júna 2001 o posudzovaní účinkov určitých plánov a programov na životné prostredie (Ú. v. ES L 197, s. 30; Mim. vyd. 15/006, s. 157, ďalej len „smernica ‚SEP‘“, pričom skratka SEP označuje strategické environmentálne posudzovanie).
            2. Tento návrh bol podaný v rámci žaloby, ktorú na Symvoulio tis Epikrateias podalo Syllogos Ellinon Poleodomon kai Chorotakton, združenie so sídlom v Aténach, a ktorej cieľom je zrušenie ministerskej vyhlášky 107017, ktorou sa do gréckeho práva preberá smernica „SEP“ (YPEXODE/EYPE/oik. 107017/28-8-2006) z 28. augusta 2006 (ďalej len „ministerská vyhláška“), prijatej spoločne zo strany Ypourgos Perivallontos, Chorotaxias & Dimosion Ergon (ministerstvo životného prostredia, územného plánovania a verejných prác), Ypourgos Oikonomias kai Oikonomikon (ministerstvo hospodárstva a financií) a Ypourgos Esoterikon, Dimosias Dioikisis kai Apokentrosis (ministerstvo vnútra, verejnej služby a decentralizácie).
            Právny rámec
            Právna úprava Únie
            3. V prejednávanej veci sú relevantné tieto smernice:
            – smernica „SEP“,
            – smernica Rady 92/43/EHS z 21. mája 1992 o ochrane prirodzených biotopov a voľne žijúcich živočíchov a rastlín (Ú. v. ES L 206, s. 7; Mim. vyd. 15/002, s. 102), zmenená a doplnená smernicou Rady 2006/105/ES z 20. novembra 2006 (Ú. v. EÚ L 363, s. 368, ďalej len „smernica o ‚biotopoch‘“), a
            – smernica Rady 79/409/EHS z 2. apríla 1979 o ochrane voľne žijúceho vtáctva (Ú. v. ES L 103, s. 1; Mim. vyd. 15/001, s. 98), zmenená a doplnená smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2009/147/ES z 30. novembra 2009 (Ú. v. EÚ 2010 L 20, s. 7, ďalej len „smernica o ‚vtáctve‘“).
            Smernica „SEP“
            4. Podľa odôvodnenia 10 smernice „SEP“ majú všetky plány a programy, pri ktorých sa určila potreba posudzovania v súlade so smernicou o „biotopoch“ pravdepodobne významné účinky na životné prostredie a mali by byť oficiálne [vo všeobecnosti – neoficiálny preklad ] predmetom systematického environmentálneho posudzovania.
            5. Článok 3 smernice „SEP“ nazvaný „Rozsah“ stanovuje:
            „1. Environmentálne posudzovanie sa vykonáva v súlade s článkami 4 až 9 pre plány a programy uvedené v odsekoch 2 až 4, ktoré majú pravdepodobne významné environmentálne účinky.
            2. Podľa [s výnimkou uvedenou v – neoficiálny preklad ] odseku 3 sa environmentálne posudzovanie vykonáva pre všetky plány a programy:
            a) ktoré sa pripravujú pre poľnohospodárstvo, lesníctvo, rybárstvo, energetiku, dopravu, odpadové hospodárstvo, vodné hospodárstvo, telekomunikácie, turistiku, plánovanie miest a vidieka alebo využívanie územia a ktoré stanovujú rámec pre súhlas budúceho rozvoja projektov uvedených v prílohách I a II k smernici 85/337/EHS, alebo
            b) pri ktorých sa určilo, že vyžadujú posudzovanie podľa článku 6 alebo 7 smernice [o ‚biotopoch‘] s ohľadom na ich pravdepodobný účinok na lokality.
            3. Plány a programy uvedené v odseku 2, ktoré určujú využívanie malých území na miestnej úrovni a menšie modifikácie plánov a programov na ktoré sa vzťahuje odsek 2, vyžadujú environmentálne posudzovanie iba v prípade, ak členské štáty určia, že majú pravdepodobne významné environmentálne účinky.
            4. Členské štáty určia, či iné plány alebo programy ako sú uvedené v odseku 2, ktoré stanovujú rámec pre odsúhlasenie budúceho rozvoja projektov, majú pravdepodobne významné environmentálne účinky.
            5. Členské štáty určia, či plány alebo programy, na ktoré sa vzťahujú odseky 3 a 4 majú pravdepodobne významné environmentálne účinky preskúmaním každého jednotlivého prípadu, alebo špecifikovaním typov plánov a programov alebo kombináciou oboch týchto prístupov. Na tento účel členské štáty vezmú vo všetkých prípadoch do úvahy relevantné kritériá uvedené v prílohe II a tým zabezpečia, že sa plány a programy s pravdepodobne významnými účinkami na životné prostredie zahrnú pod účinnosť tejto smernice.
            …“
            Smernica o „biotopoch“
            6. Článok 4 smernice o „biotopoch“ stanovuje:
            „1. Na základe kritérií stanovených v prílohe III (etapa 1) a príslušných vedeckých informácií každý členský štát navrhne zoznam lokalít uvádzajúci, ktoré typy prirodzených biotopov v prílohe I a ktoré druhy v prílohe II, ktoré sú udomácnené na jeho území, sa v týchto lokalitách nachádzajú. …
            …
            2. Na základe kritérií stanovených v prílohe III (etapa 2) a v rámci ktoréhokoľvek z deviatich biogeografických regiónov uvedených v článku 1 písm. c) bode iii) a tiež celého územia uvedeného v článku 2 ods. 1 zriadi Komisia po dohode s každým členským štátom návrh zoznamu lokalít európskeho významu, navrhnutých členskými štátmi, uvádzajúci tie lokality, v ktorých sa vyskytuje jeden alebo viac typov prioritných prirodzených biotopov alebo prioritných druhov.
            …
            Zoznam lokalít vybraných ako lokality európskeho významu, identifikujúci tie lokality, ktoré predstavujú jeden alebo viac typov prirodzeného miesta výskytu alebo prioritné druhy prijme Komisia v súlade s postupom stanoveným v článku 21.
            3. Zoznam uvedený v odseku 2 sa vypracuje do šiestich rokov od oznámenia tejto smernice.
            4. Po schválení lokality európskeho významu v súlade s postupom uvedeným v odseku 2 označí príslušný členský štát čo najskôr túto lokalitu ako osobitné chránené územie, najneskôr však do šiestich rokov, a vypracuje priority z hľadiska významu lokalít pre zachovanie v priaznivom stave alebo obnovenie do takéhoto stavu typov prirodzených biotopov uvedených v prílohe I alebo druhov uvedených v prílohe II a pre koherenciu sústavy Natura 2000 a z hľadiska rizika degradácie alebo deštrukcie, ktorým sú tieto lokality vystavené.
            5. Len čo je lokalita zaradená do zoznamu podľa tretieho pododseku odseku 2, podlieha článku 6 ods. 2, ods. 3 a ods. 4.“
            7. Článok 6 ods. 3 smernice o „biotopoch“ stanovuje:
            „Akýkoľvek plán alebo projekt, ktorý priamo nesúvisí so správou lokality alebo nie je potrebný pre ňu, ale môže pravdepodobne významne ovplyvniť túto lokalitu, či už samotne, alebo v spojení s inými plánmi alebo projektmi, podlieha primeranému odhadu jeho dosahov na danú lokalitu z hľadiska cieľov ochrany lokality. Na základe výsledkov zhodnotenia dosahov na lokalitu a podľa ustanovení odseku 4 príslušné vnútroštátne orgány súhlasia s plánom alebo projektom iba po presvedčení sa, že nepriaznivo neovplyvní integritu príslušnej lokality, a v prípade potreby po získaní stanoviska verejnosti.“
            8. Článok 7 smernice o „biotopoch“ stanovuje:
            „Záväzky vyplývajúce z článku 6 ods. 2, 3 a 4 tejto smernice nahradia akékoľvek záväzky vyplývajúce z prvej vety článku 4 ods. 4 smernice 79/409/EHS, pokiaľ ide o územia klasifikované podľa článku 4 ods. 1 alebo podobne uznané podľa článku 4 ods. 2 uvedenej smernice, a to odo dňa vykonania tejto smernice alebo oznámenia [začlenenia – neoficiálny preklad ], alebo uznania členským štátom podľa smernice 79/409/EHS, ak je tento druhý dátum neskorší.“
            Smernica o „vtáctve“
            9. Článok 4 smernice o „vtáctve“, ktorý prevzatím totožného znenia nahrádza článok 4 smernice 79/409, stanovuje:
            „1. Druhy uvedené v prílohe I sú predmetom zvláštnych opatrení týkajúcich sa ochrany ich biotopov, aby sa zabezpečilo ich prežitie a rozmnožovanie v areáli ich rozšírenia.
            V tejto súvislosti sa venuje pozornosť:
            a) druhom, ktorým hrozí vyhynutie;
            b) druhom citlivým na špecifické zmeny biotopov;
            c) druhom, ktoré sú považované za vzácne vzhľadom na svoju malú početnosť alebo obmedzené rozšírenie v danej oblasti;
            d) iným druhom, ktoré vyžadujú zvláštnu pozornosť z dôvodov špecifického charakteru ich biotopov.
            Ako podklady na vyhodnotenie sa berú do úvahy trendy a kolísanie početnosti populácií.
            Členské štáty klasifikujú najmä podľa počtu a veľkosti najvhodnejšie územia ako osobitne chránené územia na zachovanie týchto území, berúc do úvahy požiadavky na ochranu týchto druhov v geografických oblastiach mora a pevniny, kde sa uplatňuje táto smernica.
            2. Členské štáty prijmú podobné opatrenia pre pravidelne sa vyskytujúce sťahovavé druhy, ktoré nie sú uvedené v prílohe I, berúc do úvahy potrebu ich ochrany v geografických oblastiach mora a pevniny, kde sa uplatňuje táto smernica, čo sa týka oblastí ich hniezdenia, preperovania a zimovania a miest odpočinku na ich migračných trasách. Na tento účel venujú členské štáty zvláštnu pozornosť ochrane mokradí a hlavne mokradí medzinárodného významu.
            …
            4. Čo sa týka ochrany oblastí uvedených vyššie v odsekoch 1 a 2, členské štáty prijmú vhodné opatrenia, aby zabránili znečisteniu alebo poškodzovaniu biotopov alebo akýmkoľvek rušivým vplyvom pôsobiacim na vtáctvo, pokiaľ by boli vážne vzhľadom na ciele tohto článku. …“
            Grécka právna úprava
            10. § 1 ministerskej vyhlášky z 28. augusta 2006 stanovuje:
            „Touto vyhláškou sa vykonávajú ustanovenia smernice ‚SEP‘ s cieľom integrovať environmentálne úvahy v duchu vyváženého rozvoja do prípravy a schvaľovania plánov a programov stanovením všetkých opatrení, podmienok a postupov potrebných pre posúdenie ich pravdepodobných dosahov na životné prostredie, a tak podporiť trvalo udržateľný rozvoj a vysokú úroveň ochrany životného prostredia.“
            11. § 3 ods. 1 písm. b) ministerskej vyhlášky z 28. augusta 2006 stanovuje:
            „1. Strategické environmentálne posudzovanie sa vykonáva pred schválením plánu alebo programu alebo pred jeho postúpením na legislatívne konanie pre plány a programy, s výnimkou uvedenou v odseku 2, na štátnej, regionálnej, provinčnej alebo miestnej úrovni, ktoré môžu pravdepodobne významne ovplyvniť životné prostredie, a to najmä:
            …
            b) pre všetky plány a programy, ktorých vykonávanie sa celkom alebo čiastočne týka vnútroštátnych oblastí európskej ekologickej siete Natura 2000 [lokalít s európskym významom (LEV) a osobitne chránených území (OCHÚ)], a ktoré ich môžu pravdepodobne významne ovplyvniť, s výnimkou plánov riadenia a akčných programov, ktoré priamo súvisia so správou a ochranou uvedených oblastí alebo sú pre nich potrebné.
            Na účely určenia, či plány a programy podľa predchádzajúceho odseku, ktoré nie sú uvedené pod písm. a) môžu pravdepodobne významne ovplyvniť vnútroštátne oblasti európskej ekologickej siete Natura 2000 [lokality s európskym významom (LEV) a osobitne chránené územia (OCHÚ)] a či sa v dôsledku toho majú podrobiť postupu strategického environmentálneho posudzovania, treba uplatniť postup predbežného environmentálneho auditu upravený v § 5 ods. 2.“
            12. § 5 ods. 1 ministerskej vyhlášky z 28. augusta 2006 znie takto:
            „Všetky plány a programy uvedené v § 3 ods. 1 písm. b) a v § 3 ods. 2 podliehajú predbežnému environmentálnemu auditu, ktorý umožňuje príslušným orgánom uvedeným v odseku 3 v zmysle tohto paragrafu určiť, či dotknutý plán alebo program môže významne ovplyvniť životné prostredie, a či má preto podliehať strategickému environmentálnemu posudzovaniu…“
            13. Vnútroštátny súd poznamenáva, že § 3 ods. 1 písm. b) a § 5 predmetnej vyhlášky podrobujú strategické environmentálne posudzovanie stanovené smernicou „SEP“ „postupu predbežného environmentálneho auditu“ s cieľom určiť, či stanovené plány a programy môžu pravdepodobne významne ovplyvniť osobitne chránené územia patriace do európskej ekologickej siete Natura 2000.
            Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
            14. Na podporu svojej žaloby uviedol žalobca rôzne zrušujúce dôvody vyplývajúce jednak z vnútroštátneho práva a jednak z práva Únie.
            15. Pokiaľ ide o právo Únie, žalobca tvrdí, že ministerská vyhláška z 28. augusta 2006 neprebrala správne smernicu „SEP“. Podľa neho z článku 3 ods. 4 tejto smernice vyplýva, že oprávnenie členských štátov určiť, či plány alebo programy majú pravdepodobne významné environmentálne účinky, neexistuje v súvislosti s plánmi a programami uvedenými v odseku 2 uvedeného článku 3.
            16. Za týchto okolností Symvoulio tis Epikrateias rozhodol prerušiť konanie a predložiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
            „Má sa článok 3 ods. 2 písm. b) smernice ‚SEP‘, ktorý stanovuje, že environmentálne posudzovanie sa vykonáva pre všetky plány a programy, ‚pri ktorých sa určilo, že vyžadujú posudzovanie podľa článku 6 alebo 7 smernice o «biotopoch» s ohľadom na ich pravdepodobný účinok na lokality‘, vykladať tak, že povinnosť vykonať pre určitý plán environmentálne posudzovanie závisí od toho, či sú v súvislosti s týmto plánom splnené podmienky na vykonanie environmentálneho posudzovania podľa smernice o ‚biotopoch‘ a že preto uvedené ustanovenie smernice ‚SEP‘ rovnako ako ustanovenia vyššie citovanej smernice o ‚biotopoch‘ predpokladá konštatovanie, že plán môže pravdepodobne významne ovplyvniť určité osobitne chránené územie s tým, že samotné posúdenie ponecháva na členské štáty? Alebo sa má článok 3 ods. 2 písm. b) smernice ‚SEP‘ naopak vykladať tak, že povinnosť vykonať environmentálne posudzovanie podľa tejto smernice nezávisí od splnenia podmienok na vykonanie environmentálneho posudzovania podľa smernice o ‚biotopoch‘, teda od zhodnotenia možných významných vplyvov plánu na osobitne chránené územie s tým, že pre vznik povinnosti vykonať takéto posudzovanie naopak stačí konštatovať, že plán nejakým spôsobom súvisí s jednou z lokalít uvedených v smernici o ‚biotopoch‘, pričom nemusí ísť nevyhnutne o osobitne chránené územie?“
            O prejudiciálnej otázke
            17. Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 3 ods. 2 písm. b) smernice „SEP“ vykladať v tom zmysle, že povinnosť vykonať pre určitý plán environmentálne posudzovanie v zmysle tejto smernice závisí od toho, či sú v súvislosti s týmto plánom splnené podmienky, ktoré si vyžadujú jeho podrobenie posúdeniu v zmysle smernice o „biotopoch“.
            18. Na úvod treba poznamenať, že článok 3 ods. 4 smernice „SEP“, ktorý vnútroštátny súd cituje aj vo svojom rozsudku, sa neuplatní, ako to potvrdzuje aj jeho znenie, na plány a programy uvedené v článku 3 ods. 2 tejto smernice.
            19. Pokiaľ ide o článok 3 ods. 2 písm. b) smernice „SEP“, toto ustanovenie vyžaduje environmentálne posúdenie zakaždým, keď sa vyžaduje posúdenie podľa článkov 6 a 7 smernice o „biotopoch“. Preto s cieľom určiť pôsobnosť článku 3 ods. 2 písm. b) smernice „SEP“ treba preskúmať pôsobnosť týchto článkov.
            20. Článok 4 ods. 5 smernice o „biotopoch“ stanovuje, že lokality európskeho významu, vrátane lokalít európskeho významu označených členskými štátmi ako osobitné chránené územia, podliehajú článku 6 ods. 2 až 4 tejto smernice.
            21. Zo znenia článku 6 ods. 3 smernice o „biotopoch“ v spojení s článkom 4 ods. 5 rovnakej smernice vyplýva, že posúdenie sa vyžaduje pre akýkoľvek plán alebo projekt, ktorý priamo nesúvisí so správou lokality európskeho významu alebo nie je pre ňu nevyhnutný, ale ktorý pravdepodobne významne ovplyvní takúto lokalitu, či už samostatne, alebo v spojení s inými plánmi alebo projektmi.
            22. Článok 6 ods. 3 prvá veta smernice o „biotopoch“ podriaďuje požiadavku primeraného posúdenia dosahov plánu alebo projektu podmienke, že existuje pravdepodobnosť alebo nebezpečenstvo, že tento plán alebo projekt významne ovplyvnia predmetnú lokalitu (rozsudok zo 7. septembra 2004, Waddenvereniging a Vogelbeschermingsvereniging, C-127/02, Zb. s. I-7405, bod 43). Táto podmienka je splnená, ak na základe objektívnych skutočností nie je možné vylúčiť, že uvedený plán alebo projekt dotknutú lokalitu ovplyvní významným spôsobom (pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. decembra 2007, Komisia/Írsko, C-418/04, Zb. s. I-10947, bod 227).
            23. Z toho vyplýva, že preskúmanie vykonané na účely overenia, či plán alebo projekt pravdepodobne významne ovplyvní túto lokalitu v zmysle článku 6 ods. 3 smernice o „biotopoch“, sa nevyhnutne obmedzuje na otázku, či je na základe objektívnych skutočností možné vylúčiť, že uvedený plán alebo projekt významným spôsobom ovplyvní dotknutú lokalitu. Tento výklad sa uplatní rovnako aj v prípade zón uvedených v článku 4 ods. 1 a 2 smernice o „vtáctve“, s ohľadom na rozšírenie pôsobnosti článku 6 ods. 3 tejto poslednej uvedenej smernice aj na predmetné zóny na základe článku 7 smernice o „biotopoch“.
            24. Na položenú otázku preto treba odpovedať tak, že článok 3 ods. 2 písm. b) smernice „SEP“ sa má vykladať v tom zmysle, že povinnosť vykonať environmentálne posudzovanie pre určitý plán závisí od toho, či sú v súvislosti s týmto plánom splnené podmienky, ktoré si vyžadujú jeho podrobenie posúdeniu v zmysle smernice o „biotopoch“ vrátane podmienky, podľa ktorej plán pravdepodobne významne ovplyvní dotknutú lokalitu. Preskúmanie vykonané na účely overenia, či je táto posledná uvedená podmienka splnená, sa nevyhnutne obmedzuje na otázku, či je na základe objektívnych skutočností možné vylúčiť, že uvedený plán alebo projekt významným spôsobom ovplyvní dotknutú lokalitu.
            O trovách
            25. Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

            Výrok
            Z týchto dôvodov Súdny dvor (ôsma komora) rozhodol takto:
            Článok 3 ods. 2 písm. b) smernice 2001/42/ES Európskeho parlamentu a Rady z 27. júna 2001 o posudzovaní účinkov určitých plánov a programov na životné prostredie sa má vykladať v tom zmysle, že povinnosť vykonať environmentálne posudzovanie pre určitý plán závisí od toho, či sú v súvislosti s týmto plánom splnené podmienky, ktoré si vyžadujú jeho podrobenie posúdeniu v zmysle smernice v zmysle smernice Rady 92/43/EHS z 21. mája 1992 o ochrane prirodzených biotopov a voľne žijúcich živočíchov a rastlín, zmenenej a doplnenej smernicou Rady 2006/105/ES z 20. novembra 2006, vrátane podmienky, podľa ktorej plán pravdepodobne významne ovplyvní dotknutú lokalitu. Preskúmanie vykonané na účely overenia, či je táto posledná uvedená podmienka splnená, sa nevyhnutne obmedzuje na otázku, či je na základe objektívnych skutočností možné vylúčiť, že uvedený plán alebo projekt významným spôsobom ovplyvní dotknutú lokalitu.


Rozsudok Súdneho dvora z 20. marca 1990. # Du Pont de Nemours Italiana SPA proti Unità Sanitaria locale no 2 di Carrara. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Tribunale amministrativo regionale della Toscana - Taliansko. # Verejné obstarávanie dodania tovaru. # Vec C-21/88.


Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 11. marca 1986. # Alexandre Deghillage proti Caisse primaire d'assurance maladie de Maubeuge. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Cour d'appel de Douai - Francúzsko. # Sociálne zabezpečenie. # Vec 28/85.


title: Rozsudok Všeobecného súdu (tretia komora) z 13. júna 2012. # Conseil scientifique international pour le développement des îles (Insula) proti Európskej komisii. # Rozhodcovská doložka - Zmluvy na financovanie projektov výskumu a vývoja - Zmluvy Ecres, El Hierro, Islands 2010, Opet I, Opet II, Opet Ola, Respire, Sustainable Communities a Virtual Campus - Neexistencia dokladov a nesúlad časti uplatnených výdavkov so zmluvnými požiadavkami - Vrátenie súm zálohy alebo vyplatených súm - Čiastočná neprípustnosť žaloby - Vzájomný návrh Komis. # Vec T-366/09.

text:
      Rozsudok Všeobecného súdu (tretia komora) z 13. júna 2012 – Insula/Komisia
      (vec T-366/09)
      „Arbitrážna doložka – Zmluvy o financovaní výskumných a rozvojových projektov – Zmluvy Ecres, El Hierro, Islands 2010, Opet I, Opet II, Opet Ola, Respire, Sustainable Communities a Virtual Campus – Neexistencia dokladov a nesúlad časti uplatnených výdavkov so zmluvnými požiadavkami – Vrátenie preddavkov alebo vyplatených súm – Čiastočná neprípustnosť žaloby – Protinávrh Komisie“
      1.                     Súdne konanie – Podanie návrhu na Všeobecný súd na základe arbitrážnej doložky – Zmluva o poskytnutí finančnej pomoci Spoločenstvom
            na výskum a rozvoj – Žiadosť o náhradu určitých nákladov – Návrh na náhradu škody – Protinávrh na zaplatenie úrokov z omeškania
            – Uplatnenie vnútroštátneho práva – Konštatovanie nedodržania povinností vyplývajúcich zo zmluvy – Právo Komisie na vrátenie
            preddavku zvýšeného o úroky z omeškania so sadzbou rovnajúcou sa základnej úrokovej sadzbe Európskej centrálnej banky (článok
            238 ES; nariadenie Komisie č. 2342/2002, článok 86 ods. 2) (pozri body 81, 105, 203 – 206, 262)
      2.                     Súdne konanie – Podanie návrhu na Všeobecný súd na základe arbitrážnej doložky – Zmluva, ktorá sa riadi vnútroštátnym právom
            – Uplatnenie vnútroštátnych ustanovení v oblasti právomoci – Vylúčenie (článok 238 ES) (pozri bod 82)
      3.                     Súdne konanie – Predmet konania – Zmena v priebehu konania – Zákaz (Rokovací poriadok Všeobecného súdu, článok 44 ods. 1 a článok
            48 ods. 2) (pozri body 88, 89)
      4.                     Súdne konanie – Predloženie nových dôvodov počas súdneho konania – Podmienky – Rozšírenie existujúceho žalobného dôvodu a úzka
            súvislosť s týmto dôvodom [Rokovací poriadok Všeobecného súdu, článok 44 ods. 1 písm. c) a článok 48 ods. 2] (pozri bod 224)
      5.                     Súdne konanie – Návrh na začatie konania – Formálne náležitosti – Určenie predmetu konania – Zhrnutie dôvodov, na ktorých
            je návrh založený – Žaloba o náhradu škody spôsobenej inštitúciou Spoločenstva – Návrh, ktorého predmetom je náhrada škody,
            pričom mu chýba akékoľvek spresnenie – Neprípustnosť [Rokovací poriadok Všeobecného súdu, článok 44 ods. 1 písm. c)] (pozri
            body 229, 241, 247)
      Predmet

               Žaloba podaná na základe článku 238 ES, ktorou sa žalobca domáha, aby Všeobecný súd jednak vyhlásil za nedôvodnú pohľadávku
                  Komisie vo výške 114 996,82 eura a jednak vyhlásil za čiastočne dôvodnú pohľadávku Komisie vo výške 253 617,08 eura a aby
                  uložil Komisii zaplatiť žalobcovi náhradu škody vo výške 146 261,06 eura a subsidiárne vo výške 573 273,42 eura

            Výrok

                  1.

                  	Žaloba podaná Conseil scientifique international pour le développement des îles (Insula) sa zamieta.

                  2.

                  	Insula je povinná vrátiť Európskej komisii istinu vo výške 114 996,82 eura spolu s úrokmi z omeškania vo výške 2,5 % ročne
                     od 16. augusta 2009 do úplného zaplatenia uvedenej istiny.

                  3.

                  	Insula je povinná vrátiť Európskej komisii istinu 253 617,08 eura spolu s úrokmi z omeškania vo výške 2,5 % ročne od 8. septembra
                     2009 do úplného zaplatenia uvedenej istiny.

                  4.

                  	V zostávajúcej časti sa vzájomný návrh Komisie zamieta.

                  5.

                  	Insula znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania, ktoré vynaložila Komisia.


Rozsudok Súdneho dvora zo 17. decembra 1975. # Jacob Adlerblum proti Caisse nationale d'assurance vieillesse des travailleurs salariés. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Commission de première instance du contentieux de la sécurité sociale et de la mutualité sociale agricole de Paris - Francúzsko. # Vec 93-75.


Rozsudok Súdneho dvora z 11. decembra 1980. # NV L'Oréal a SA L'Oréal proti PVBA "De Nieuwe AMCK". # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Rechtbank van Koophandel Antwerpen - Belgicko. # Hospodárska súťaž. # Vec 31/80.