title: Vec C-734/19: Rozsudok Súdneho dvora (ôsma komora) z 12. novembra 2020 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunalul Bucureşti – Rumunsko) – ITH Comercial Timişoara SRL/Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti – Administraţia Sector 1 a Finanţelor Publice (Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Spoločný systém dane z pridanej hodnoty (DPH) – Smernica 2006/112/ES – Odpočítanie dane zaplatenej na vstupe – Upustenie od pôvodne plánovanej činnosti – Právo na odpočítanie DPH zaplatenej na vstupe – Činnosť v oblasti nehnuteľností)

text:
               18.1.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 19/10

      Rozsudok Súdneho dvora (ôsma komora) z 12. novembra 2020 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunalul Bucureşti – Rumunsko) – ITH Comercial Timişoara SRL/Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti – Administraţia Sector 1 a Finanţelor Publice
      (Vec C-734/19) (1)

      (Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Spoločný systém dane z pridanej hodnoty (DPH) - Smernica 2006/112/ES - Odpočítanie dane zaplatenej na vstupe - Upustenie od pôvodne plánovanej činnosti - Právo na odpočítanie DPH zaplatenej na vstupe - Činnosť v oblasti nehnuteľností)
      (2021/C 19/12)
      Jazyk konania: rumunčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Tribunalul Bucureşti

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobkyňa: ITH Comercial Timişoara SRL

         Žalovaná: Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti, Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Bucureşti – Administraţia Sector 1 a Finanţelor Publice

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Články 167, 168, 184 a 185 smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty sa majú vykladať v tom zmysle, že právo na odpočítanie dane z pridanej hodnoty (DPH) zaplatenej na vstupe z tovarov, v prejednávanej veci nehnuteľného majetku, a zo služieb, nadobudnutých s cieľom uskutočniť zdaniteľné plnenia, zostáva zachované, ak sa od pôvodne plánovaných investičných projektov upustilo z dôvodu okolností nezávislých od vôle zdaniteľnej osoby, a že v takom prípade sa nemá pristúpiť k úprave tejto DPH, ak mala zdaniteľná osoba stále v úmysle využívať uvedené tovary na účely zdaniteľných plnení.

                  2.

                  Smernica 2006/112/ES, najmä jej článok 28 sa má vykladať v tom zmysle, že v prípade neuzavretia mandátnej zmluvy bez zastúpenia sa neuplatňuje mechanizmus komisionára, ak zdaniteľná osoba zhotovuje stavbu v súlade s potrebami a požiadavkami inej osoby, o ktorej sa predpokladá, že si uvedenú stavbu prenajme.

         (1)  Ú. v. EÚ C 54, 17.2.2020.


title: Vec C-796/19: Rozsudok Súdneho dvora (desiata komora) z 12. novembra 2020 – Európska komisia/Rakúska republika (Nesplnenie povinnosti členským štátom – Smernica 2007/59/ES – Certifikácia rušňovodičov – Článok 3 písm. a) – Príslušný vnútroštátny orgán – Smernica 2004/49/ES – Článok 16 ods. 1 – Bezpečnostný orgán – Určenie viacerých orgánov)

text:
               18.1.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 19/10

      Rozsudok Súdneho dvora (desiata komora) z 12. novembra 2020 – Európska komisia/Rakúska republika
      (Vec C-796/19) (1)

      (Nesplnenie povinnosti členským štátom - Smernica 2007/59/ES - Certifikácia rušňovodičov - Článok 3 písm. a) - Príslušný vnútroštátny orgán - Smernica 2004/49/ES - Článok 16 ods. 1 - Bezpečnostný orgán - Určenie viacerých orgánov)
      (2021/C 19/13)
      Jazyk konania: nemčina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Európska komisia (v zastúpení: W. Mölls a C. Vrignon, splnomocnení zástupcovia)

         Žalovaná: Rakúska republika (v zastúpení: J. Schmoll a A. Posch, splnomocnení zástupcovia)

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Rakúska republika si tým, že za „príslušný orgán“ na účely smernice Európskeho parlamentu a Rady 2007/59/ES z 23. októbra 2007 o certifikácii rušňovodičov rušňov a vlakov v železničnom systéme v Spoločenstve určila iný orgán než bezpečnostný orgán uvedený v článku 16 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/49/ES z 29. apríla 2004 o bezpečnosti železníc spoločenstva a o zmene a doplnení smernice Rady 95/18/ES o udeľovaní licencií železničným podnikom a smernice 2001/14/ES o prideľovaní kapacity železničnej infraštruktúry, vyberaní poplatkov za používanie železničnej infraštruktúry a bezpečnostnej certifikácii (Smernica o bezpečnosti železníc), nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 3 písm. a) smernice 2007/59.

                  2.

                  Rakúska republika znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania vynaložené Európskou komisiou.

         (1)  Ú. v. EÚ C 432, 23.12.2019.


title: Vec C-842/19: Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) z 12. novembra 2020 – Európska komisia/Belgické kráľovstvo (Nesplnenie povinnosti členským štátom – Rozsudok Súdneho dvora, ktorým sa konštatuje nesplnenie povinnosti – Nevykonanie – Voľný pohyb kapitálu – Článok 63 ZFEÚ – Nezlučiteľnosť belgických daňových ustanovení týkajúcich sa príjmu z nehnuteľného majetku nachádzajúceho sa v zahraničí – Článok 260 odsek 2, ZFEÚ – Návrh na uloženie penále a paušálnej pokuty)

text:
               18.1.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 19/11

      Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) z 12. novembra 2020 – Európska komisia/Belgické kráľovstvo
      (Vec C-842/19) (1)

      (Nesplnenie povinnosti členským štátom - Rozsudok Súdneho dvora, ktorým sa konštatuje nesplnenie povinnosti - Nevykonanie - Voľný pohyb kapitálu - Článok 63 ZFEÚ - Nezlučiteľnosť belgických daňových ustanovení týkajúcich sa príjmu z nehnuteľného majetku nachádzajúceho sa v zahraničí - Článok 260 odsek 2, ZFEÚ - Návrh na uloženie penále a paušálnej pokuty)
      (2021/C 19/14)
      Jazyk konania: francúzština

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Európska komisia (v zastúpení: W. Roels a A. Armenia, splnomocnení zástupcovia)

         Žalovaný: Belgické kráľovstvo (v zastúpení: P. Cottin, J.-C. Halleux a C. Pochet, splnomocnení zástupcovia)

         Výrok rozsudku

                  1.

                  Belgické kráľovstvo si tým, že neprijalo všetky opatrenia potrebné na vykonanie rozsudku z 12. apríla 2018, Komisia/Belgicko (C-110/17, EU:C:2018:250), nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 260 ods. 1 ZFEÚ.

                  2.

                  Belgické kráľovstvo je povinné zaplatiť Európskej komisii paušálnu pokutu vo výške 2 000 000 eur.

                  3.

                  Belgické kráľovstvo je povinné zaplatiť Komisii penále vo výške 7 500 eur za deň odo dňa vyhlásenia tohto rozsudku až do dátumu vykonania rozsudku z 12. apríla 2018, Komisia/Belgicko (C-110/17, EU:C:2018:250).

                  4.

                  Belgické kráľovstvo je povinné nahradiť trovy konania.

         (1)  Ú. v. EÚ C 45, 10.2.2020.


title: Vec C-41/20: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Gericht Erster Instanz Eupen (Belgicko) 28. januára 2020 – DQ/Wallonische Region

text:
               18.1.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 19/12

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Gericht Erster Instanz Eupen (Belgicko) 28. januára 2020 – DQ/Wallonische Region
      (Vec C-41/20)
      (2021/C 19/15)
      Jazyk konania: nemčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Gericht Erster Instanz Eupen

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobca: DQ

         Žalovaný: Wallonische Region

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Je vnútroštátna úprava, ako je uplatňovaná orgánmi, v rozpore s príslušnými európskymi právnymi normami, a najmä na jednej strane s článkami 20 a 21 Zmluvy o fungovaní Európskej únie, pokiaľ ide o voľný pohyb osôb a kapitálu, a/alebo na druhej strane s článkami 63 a 64 Zmluvy o fungovaní Európskej únie, pokiaľ ide o voľný pohyb kapitálu ako o dve zo štyroch základných slobôd Európskej únie, a to tým, že používanie zahraničného vozidla bez novej prihlasovacej povinnosti, ktoré je sporadicky a krátkodobo poskytované občanovi s bydliskom v Belgicku občanom s bydliskom v inom členskom štáte EÚ, je podmienené tým, že občan s bydliskom v Belgicku má so sebou vo vozidle osvedčenie o používaní vozidla na súkromné účely, t. j. osvedčenie v zmysle článku 3 ods. 2 bodu 6 kráľovského výnosu z 20. júla 2001 o registrácii vozidiel?

                  2.

                  Je vnútroštátna právna úprava, tak ako je opísaná vyššie a prebratá Wallonische Region (Valónsky región) odôvodnená požiadavkami verejnej bezpečnosti alebo inými ochrannými opatreniami a je potrebné dodržiavanie vnútroštátnej právnej úpravy, ktorá sa vykladá tak, že vyžaduje, aby sa prepravoval doklad vydaný zahraničným majiteľom vozidla s časovo ohraničeným povolením na používanie vozidla s údajom o dobe platnosti bez možnosti dodatočného predloženia takýchto dokladov, aby sa dosiahol požadovaný cieľ, alebo sa cieľ mohol dosiahnuť aj inak a miernejšími a neformálnejšími prostriedkami?

            Súdny dvor Európskej únie (šiesta komora) uznesením z 10. septembra 2020 rozhodol takto:
      Článok 63 ods. 1 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že bráni právnej úprave členského štátu, podľa sa ktorej osoba s bydliskom v tomto členskom štáte môže dovolávať výnimky z povinnosti registrovať vozidlá, ktorá je stanovená v danom členskom štáte, v prípade vozidla, ktoré je registrované v inom členskom štáte, a ktoré jej jeho majiteľ s bydliskom v tomto inom členskom štáte, poskytol bezodplatne a krátkodobo, iba ak sa doklady preukazujúce, že dotknutá osoba spĺňa podmienky na uplatnenie tejto výnimky, zakaždým prepravujú v tomto vozidle, a to bez možnosti dodatočného predloženia týchto dokladov.


title: Vec C-42/20: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Gericht Erster Instanz Eupen (Belgicko) 28. januára 2020 – FS/Wallonische Region

text:
               18.1.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 19/12

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Gericht Erster Instanz Eupen (Belgicko) 28. januára 2020 – FS/Wallonische Region
      (Vec C-42/20)
      (2021/C 19/16)
      Jazyk konania: nemčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Gericht Erster Instanz Eupen

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobca: FS

         Žalovaný: Wallonische Region

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Je vnútroštátna úprava, ako je uplatňovaná orgánmi, v rozpore s príslušnými európskymi právnymi normami, a najmä s článkami 20 a 21 Zmluvy o fungovaní Európskej únie, článkom 45 ZFEÚ (voľný pohyb pracovníkov), článkom 49 ZFEÚ (sloboda usadenia sa) a článkom 56 ZFEÚ (voľný pohyb služieb) pokiaľ ide o voľný pohyb osôb, a to tým, že používanie zahraničného vozidla bez novej prihlasovacej povinnosti, ktoré je sporadicky a krátkodobo poskytované občanovi s bydliskom v Belgicku občanom s bydliskom v inom členskom štáte EÚ, je podmienené tým, že občan s bydliskom v Belgicku má so sebou vo vozidle osvedčenie o používaní vozidla na súkromné účely, t. j. osvedčenie v zmysle článku 3 ods. 2 bodu 6 kráľovského výnosu z 20. júla 2001 o registrácii vozidiel?

                  2.

                  Je vnútroštátna právna úprava, tak ako je opísaná vyššie a prebratá Wallonische Region (Valónsky región) odôvodnená požiadavkami verejnej bezpečnosti alebo inými ochrannými opatreniami a je potrebné dodržiavanie vnútroštátnej právnej úpravy, ktorá sa vykladá tak, že vyžaduje, aby sa prepravoval doklad vydaný zahraničným majiteľom vozidla s časovo ohraničeným povolením na používanie vozidla s údajom o dobe platnosti, aby sa dosiahol požadovaný cieľ, alebo sa cieľ mohol dosiahnuť aj inak a miernejšími a neformálnejšími prostriedkami?

            Súdny dvor Európskej únie (šiesta komora) uznesením z 10. septembra 2020 rozhodol takto:
      Článok 63 ods. 1 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že bráni právnej úprave členského štátu, podľa sa ktorej osoba s bydliskom v tomto členskom štáte môže dovolávať výnimky z povinnosti registrovať vozidlá, ktorá je stanovená v danom členskom štáte, v prípade vozidla, ktoré je registrované v inom členskom štáte, a ktoré jej jeho majiteľ s bydliskom v tomto inom členskom štáte, poskytol bezodplatne a krátkodobo, iba ak sa doklady preukazujúce, že dotknutá osoba spĺňa podmienky na uplatnenie tejto výnimky, zakaždým prepravujú v tomto vozidle, a to bez možnosti dodatočného predloženia týchto dokladov.


title: Vec C-43/20: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Gericht Erster Instanz Eupen (Belgicko) 28. januára 2020 – HU/Wallonische Region

text:
               18.1.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 19/13

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Gericht Erster Instanz Eupen (Belgicko) 28. januára 2020 – HU/Wallonische Region
      (Vec C-43/20)
      (2021/C 19/17)
      Jazyk konania: nemčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Gericht Erster Instanz Eupen

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobca: HU

         Žalovaný: Wallonische Region

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Je vnútroštátna úprava, ako je uplatňovaná orgánmi, v rozpore s príslušnými európskymi právnymi normami, a najmä s článkami 20 a 21 Zmluvy o fungovaní Európskej únie, článkom 45 ZFEÚ (voľný pohyb pracovníkov), článkom 49 ZFEÚ (sloboda usadenia sa) a článkom 56 ZFEÚ (voľný pohyb služieb) pokiaľ ide o voľný pohyb osôb, a to tým, že používanie zahraničného vozidla bez novej prihlasovacej povinnosti, ktoré je sporadicky a krátkodobo poskytované občanovi s bydliskom v Belgicku občanom s bydliskom v inom členskom štáte EÚ, je podmienené tým, že občan s bydliskom v Belgicku má so sebou vo vozidle osvedčenie o používaní vozidla na súkromné účely, t. j. osvedčenie v zmysle článku 3 ods. 2 bodu 6 kráľovského výnosu z 20. júla 2001 o registrácii vozidiel?

                  2.

                  Je vnútroštátna právna úprava, tak ako je opísaná vyššie a prebratá Wallonische Region (Valónsky región) odôvodnená požiadavkami verejnej bezpečnosti alebo inými ochrannými opatreniami a je potrebné dodržiavanie vnútroštátnej právnej úpravy, ktorá sa vykladá tak, že vyžaduje, aby sa prepravoval doklad vydaný zahraničným majiteľom vozidla s časovo ohraničeným povolením na používanie vozidla s údajom o dobe platnosti, aby sa dosiahol požadovaný cieľ, alebo sa cieľ mohol dosiahnuť aj inak a miernejšími a neformálnejšími prostriedkami?

            Súdny dvor Európskej únie (šiesta komora) uznesením z 10. septembra 2020 rozhodol takto:
      Článok 63 ods. 1 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že bráni právnej úprave členského štátu, podľa sa ktorej osoba s bydliskom v tomto členskom štáte môže dovolávať výnimky z povinnosti registrovať vozidlá, ktorá je stanovená v danom členskom štáte, v prípade vozidla, ktoré je registrované v inom členskom štáte, a ktoré jej jeho majiteľ s bydliskom v tomto inom členskom štáte, poskytol bezodplatne a krátkodobo, iba ak sa doklady preukazujúce, že dotknutá osoba spĺňa podmienky na uplatnenie tejto výnimky, zakaždým prepravujú v tomto vozidle, a to bez možnosti dodatočného predloženia týchto dokladov.


title: Vec C-173/20: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Consiglio di Stato (Taliansko) 23. apríla 2020 – AZ, BY, CX, DW, EV, FU, GJ/Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca – MIUR, Università degli studi di Perugia

text:
               18.1.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 19/14

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Consiglio di Stato (Taliansko) 23. apríla 2020 – AZ, BY, CX, DW, EV, FU, GJ/Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca – MIUR, Università degli studi di Perugia
      (Vec C-173/20)
      (2021/C 19/18)
      Jazyk konania: taliančina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Consiglio di Stato

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Odvolatelia: AZ, BY, CX, DW, EV, FU, GJ

         Odporcovia: Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell'Istruzione, dell'Università e della Ricerca – MIUR, Università degli studi di Perugia

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Bráni doložka 5 s názvom „Opatrenia proti nezákonnému konaniu“ rámcovej dohody uvedenej v smernici č. 1999/70/ES (smernica Rady o rámcovej dohode o práci na dobu určitú, ktorú uzavreli ETUC, UNICE a CEEP, ďalej len „smernica“) (1), vykladaná v spojení s odôvodneniami 6 a 7, ako aj s doložkou 4 („Zásada nediskriminácie“) uvedenej dohody, a tiež s ohľadom na zásady ekvivalencie, efektivity a potrebného účinku práva [Európskej únie], vnútroštátnej právnej úprave, konkrétne článku 24 ods. 3 písm. a) a článku 22 ods. 9 zákona č. 240/2010, ktorá vysokým školám umožňuje, aby bez kvantitatívnych obmedzení uzatvárali s výskumnými pracovníkmi pracovné zmluvy na dobu určitú v trvaní troch rokov, ktoré je možné predĺžiť o dva roky, pričom uzatváranie a predlžovanie takýchto zmlúv nie sú povinné podmieniť nijakým objektívnym dôvodom súvisiacim s dočasnými alebo mimoriadnymi potrebami dotknutej vysokej školy, a v ktorej sa ako jediné obmedzenie opakovaného uzatvárania zmlúv na dobu určitú s rovnakou osobou stanovuje iba to, aby trvanie príslušných pracovnoprávnych vzťahov neprekročilo dvanásť rokov, pričom nemusí ísť o nepretržité trvanie?

                  2.

                  Bráni predmetná doložka 5 rámcovej dohody, vykladaná v spojení s odôvodneniami 6 a 7 smernice, ako aj s uvedenou doložkou 4 tejto dohody, a tiež s ohľadom na zásady ekvivalencie, efektivity a potrebného účinku práva [Európskej únie] vnútroštátnej právnej úprave (konkrétne článkom 24 a 29 ods. 1 zákona č. 240/2010) v rozsahu, v akom sa vysokým školám umožňuje prijímať výlučne výskumných pracovníkov na dobu určitú bez toho, aby príslušné rozhodnutie záviselo na existencii dočasných alebo mimoriadnych potrieb a bez toho, aby stanovila akékoľvek obmedzenia, prostredníctvom potenciálne neobmedzeného opakovaného uzatvárania zmlúv na dobu určitú, bežných vzdelávacích a výskumných potrieb týchto vysokých škôl?

                  3.

                  Bráni doložka 4 uvedenej rámcovej dohody vnútroštátnej právnej úprave, akú predstavuje článok 20 ods. 1 legislatívneho dekrétu 75/2017 (v súlade s výkladom podľa uvedeného ministerského obežníka č. 3/2017), ktorá priznáva možnosť prijať dočasných výskumných pracovníkov verejných výskumných organizácií do stáleho pracovného pomeru – ale iba za predpokladu, že do 31. decembra 2017 odpracovali v danej verejnej službe aspoň tri roky –, uvedenú možnosť však nepriznáva v prospech vysokoškolských výskumných pracovníkov na dobu určitú, a to iba z dôvodu, že podľa článku 22 ods. 16 legislatívneho dekrétu 75/2017 sa na pracovnoprávne vzťahy vysokoškolských výskumných pracovníkov, hoci sú založené na zamestnaneckej pracovnej zmluve, vzťahuje „režim podľa verejného práva“, napriek tomu, že článok 22 ods. 9 zákona 240/2010 podriaďuje výskumných pracovníkov pôsobiacich vo výskumných organizáciách aj výskumných pracovníkov na vysokých školách rovnakému pravidlu týkajúcemu sa maximálneho možného trvania pracovnoprávnych vzťahov na dobu určitú, a to vo forme zmlúv podľa nasledujúceho článku 24 alebo výskumných grantov podľa toho istého článku 22, uzatvorených s vysokými školami alebo výskumnými organizáciami?

                  4.

                  Bránia zásady ekvivalencie a efektivity, ako aj zásada potrebného účinku práva EÚ, so zreteľom na uvedenú rámcovú dohodu, ako aj zásada nediskriminácie podľa doložky 4 tejto dohody vnútroštátnej právnej úprave [článok 24 ods. 3 písm. a) zákona 240/2010 a článok 29 ods. 2 písm. d) a ods. 4 legislatívneho dekrétu 81/2015], ktorá napriek existencii spoločnej regulácie uplatniteľnej na všetkých pracovníkov, t. j. vo verejnej aj súkromnej sfére, ktorá sa naposledy stanovila v samotnom legislatívnom dekréte č. 81, pričom (s účinnosťou od roku 2018) stanovuje maximálne trvanie pracovnoprávneho vzťahu na dobu určitú na 24 mesiacov (vrátane predĺžení a obnovení) a podmieňuje využívanie takéhoto druhu pracovnoprávnych vzťahov vo verejnej správe existenciou „dočasných a mimoriadnych požiadaviek“, umožňuje, aby vysoké školy prijímali výskumných pracovníkov na základe pracovnej zmluvy na dobu určitú v trvaní troch rokov, ktorú možno, v prípade pozitívneho hodnotenia výskumnej a pedagogickej činnosti vykonanej počas daného trojročného obdobia, predĺžiť o dva roky, ale na uzatvorenie prvej pracovnej zmluvy ani na jej predĺženie nevyžaduje existenciu uvedených dočasných alebo mimoriadnych potrieb dotknutej vysokej školy, pričom po uplynutí príslušných piatich rokov sa vysokej škole dokonca umožňuje, aby s rovnakou osobou alebo s inými osobami uzatvorila ďalšiu pracovnú zmluvu na dobu určitú rovnakého druhu, a to na účely uspokojenia tých istých potrieb v oblasti výučby a výskumu, ktorých sa týkala predchádzajúca zmluva?

                  5.

                  Bráni doložka 5 uvedenej rámcovej dohody, aj s ohľadom na zásady efektivity a ekvivalencie a na vyššie uvedenú doložku 4 tomu, aby vnútroštátna právna úprava [článok 29 ods. 2 písm. d) a ods. 4 legislatívneho dekrétu 81/2015 a článok 36 ods. 2 a 5 legislatívneho dekrétu 165/2001] znemožňovala vo vzťahu k vysokoškolským výskumným pracovníkom prijatým na základe pracovnej zmluvy na dobu určitú v trvaní troch rokov, ktorú možno predĺžiť o ďalšie dva roky [podľa uvedeného článku 24 ods. 3 písm. a) zákona 240/2010], neskorší vznik pracovného pomeru na neurčitý čas, keďže v rámci talianskeho právneho poriadku neexistujú iné opatrenia vhodné na zabránenie nezákonnému opakovanému uzatváraniu dočasných pracovnoprávnych vzťahov zo strany vysokých škôl a jeho sankcionovanie?

         (1)  Smernica Rady 1999/70/ES z 28. júna 1999 o rámcovej dohode o práci na dobu určitú, ktorú uzavreli ETUC, UNICE a CEEP (Ú. v. EÚ L 175, 1999, s. 43; Mim. vyd. 05/003, s. 368).


title: Vec C-488/20: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie (Poľsko) 2. októbra 2020 – Delfarma Sp. z o.o./Prezesowi Urzędu Rejestracji Produktów Leczniczych, Wyrobów Medycznych i Produktów Biobójczych

text:
               18.1.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 19/16

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie (Poľsko) 2. októbra 2020 – Delfarma Sp. z o.o./Prezesowi Urzędu Rejestracji Produktów Leczniczych, Wyrobów Medycznych i Produktów Biobójczych
      (Vec C-488/20)
      (2021/C 19/20)
      Jazyk konania: poľština

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Žalobkyňa: Delfarma Sp. z o.o.

         Žalovaný: Prezes Urzędu Rejestracji Produktów Leczniczych, Wyrobów Medycznych i Produktów Biobójczych

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Bráni článok 34 ZFEÚ vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej povolenie na súbežný dovoz stráca platnosť po uplynutí jedného roka odo dňa skončenia platnosti povolenia na uvedenie referenčného lieku na trh?

                  2.

                  Môže vnútroštátny orgán s ohľadom na články 34 a 36 ZFEÚ prijať deklaratórne rozhodnutie o strate platnosti ex lege povolenia na uvedenie na trh pre liek v rámci súbežného dovozu len z dôvodu uplynutia zákonom stanovenej lehoty, ktorá sa počíta od dátumu skončenia platnosti povolenia na uvedenie referenčného lieku na trh, bez toho, aby preskúmal dôvody straty platnosti povolenia tohto lieku a ostatné podmienky uvedené v článku 36 ZFEÚ spojené s ochranou zdravia a života ľudí?

                  3.

                  Postačuje oslobodenie súbežných dovozcov od povinnosti predkladať pravidelné správy o bezpečnosti a s tým súvisiaca neexistencia aktualizovaných údajov o pomere prínosu a rizika vyplývajúceho z farmakoterapie zo strany orgánu na prijatie deklaratórneho rozhodnutia potvrdzujúceho stratu platnosti povolenia na uvedenie lieku na trh v rámci súbežného dovozu?


title: Vec C-500/20: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Oberster Gerichtshof (Rakúsko) 6. októbra 2020 – ÖBB-Infrastruktur Aktiengesellschaft/Lokomotion Gesellschaft für Schienentraktion mbH

text:
               18.1.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 19/16

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Oberster Gerichtshof (Rakúsko) 6. októbra 2020 – ÖBB-Infrastruktur Aktiengesellschaft/Lokomotion Gesellschaft für Schienentraktion mbH
      (Vec C-500/20)
      (2021/C 19/21)
      Jazyk konania: nemčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Oberster Gerichtshof

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Dovolateľka: ÖBB-Infrastruktur Aktiengesellschaft

         Odporkyňa v dovolacom konaní: Lokomotion Gesellschaft für Schienentraktion mbH

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Má Súdny dvor Európskej únie právomoc vykladať jednotné právne predpisy o využívaní železničnej infraštruktúry v medzinárodnej železničnej preprave (CUI, dodatok E k dohovoru o medzinárodnej železničnej preprave [COTIF]) (1)?

                  2.

                  V prípade kladnej odpovede na prvú otázku:
                  Má sa článok 8 § 1 písm. b) CUI vykladať v tom zmysle, že zodpovednosť prevádzkovateľa za vecnú škodu upravená v tomto ustanovení zahŕňa aj náklady, ktoré vzniknú prepravcovi tým, že z dôvodu poškodenia lokomotív je nútený si prenajať iné náhradné lokomotívy?

                  3.

                  V prípade kladnej odpovede na prvú otázku a zápornej odpovede na druhú otázku:
                  Majú sa článok 4 a článok 19 § 1 CUI vykladať v tom zmysle, že zmluvné strany môžu účinne rozšíriť svoju zodpovednosť prostredníctvom paušálneho odkazu na vnútroštátne právo, ktoré síce upravuje zodpovednosť v širšom rozsahu, avšak na rozdiel od zodpovednosti podľa CUI, ktorá nie je podmienená zavinením, pre vznik zodpovednosti vyžaduje existenciu zavinenia?

         (1)  2013/103/EÚ: Rozhodnutie Rady zo 16. júna 2011 o podpise a uzavretí Dohody medzi Európskou úniou a Medzivládnou organizáciou pre medzinárodnú železničnú prepravu o pristúpení Európskej únie k Dohovoru o medzinárodnej železničnej preprave (COTIF) z 9. mája 1980, zmenenému a doplnenému Vilniuským protokolom z 3. júna 1999 (Ú. v. EÚ L 51, 23.2.2013, s. 1).


title: Vec C-514/20: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Bundesarbeitsgericht (Nemecko) 13. októbra 2020 – DS/Koch Personaldienstleistungen GmbH

text:
               18.1.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 19/18

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Bundesarbeitsgericht (Nemecko) 13. októbra 2020 – DS/Koch Personaldienstleistungen GmbH
      (Vec C-514/20)
      (2021/C 19/23)
      Jazyk konania: nemčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Bundesarbeitsgericht

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Navrhovateľ v konaní o opravnom prostriedku „Revision“: DS

         Odporkyňa v konaní o opravnom prostriedku „Revision“: Koch Personaldienstleistungen GmbH

         Prejudiciálna otázka

      Bránia článok 31 ods. 2 Charty základných práv Európskej únie a článok 7 smernice 2003/88/ES (1) ustanoveniu kolektívnej zmluvy, podľa ktorého sa pri rozhodovaní o tom, či má pracovník nárok na príplatky za prácu nadčas, a určovaní počtu hodín, ktorým zodpovedá tento nárok, zohľadňujú len skutočne odpracované hodiny a nie aj hodiny, v ktorých pracovník čerpá minimálnu dobu platenej dovolenky za kalendárny rok?

         (1)  Smernica Európskeho parlamentu a Rady zo 4. novembra 2003 o niektorých aspektoch organizácie pracovného času (Ú. v. EÚ L 299, 2003, s. 9; Mim. vyd. 05/004, s. 381).


title: Vec C-519/20: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Amtsgericht Hannover (Nemecko) 15. októbra 2020 – K

text:
               18.1.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 19/19

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Amtsgericht Hannover (Nemecko) 15. októbra 2020 – K
      (Vec C-519/20)
      (2021/C 19/25)
      Jazyk konania: nemčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Amtsgericht Hannover

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Dotknutá osoba a sťažovateľ: K

         Navrhovateľka a ďalšia účastníčka v konaní: Landkreis Gifhorn

         Prejudiciálne otázky

                  1.

                  Má sa právo Únie, najmä článok 18 ods. 1 a 3 smernice 2008/115/ES (1), vykladať v tom zmysle, že vnútroštátny súd, ktorý rozhoduje o zaistení na účely odsunu, musí v každom jednotlivom prípade preskúmať podmienky predpisu, najmä, či ešte pretrváva mimoriadna situácia, ak sa vnútroštátny zákonodarca pri odvolaní sa na článok 18 ods. 1 vo vnútroštátnom práve odchýlil od podmienok článku 16 ods. 1?

                  2.

                  Má sa právo Únie, najmä článok 16 ods. 1 smernice 2008/115 vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej úprave, ktorá do 1. júla 2022 dočasne umožňuje ubytovanie osôb zaistených na účely odsunu v ústave na výkon trestu odňatia slobody, hoci členský štát má špecializované zariadenia určené na zaistenie a nevyžaduje si to mimoriadna situácia v zmysle článku 18 ods. 1 smernice 2008/115?

                  3.

                  Má sa článok 16 ods. 1 smernice 2008/115 vykladať v tom zmysle, že o „špecializované zariadenie určené na zaistenie“ pre zaistenie osôb na účely odsunu nejde už len preto, že:

                              —

                              „špecializované zariadenie určené na zaistenie“ nepriamo podlieha rovnakému členovi vlády ako zariadenia pre väzňov, teda ministrovi spravodlivosti,

                              —

                              „špecializované zariadenie určené na zaistenie“ je vytvorené ako útvar ústavu na výkon trestu odňatia slobody a tým síce má vlastnú vedúcu, ale ako jeden z viacerých útvarov ústavu na výkon trestu odňatia slobody spolu podlieha vedeniu ústavu na výkon trestu odňatia slobody?

                  4.

                  V prípade, ak je odpoveď na tretiu otázku záporná:
                  Má sa článok 16 ods. 1 smernice 2008/115 vykladať v tom zmysle, že ubytovanie v „špecializovanom zariadení určenom na zaistenie“ pre osoby zaistené na účely odsunu je dané, ak ústav na výkon trestu odňatia slobody zriadi špecializovaný útvar na zaistenie osôb na účely odsunu, tento útvar spravuje osobitné územie s troma budovami v rámci oplotenia pre osoby zaistené na účely odsunu a z týchto troch budov je jedna budova dočasne obsadená výlučne väzňami, ktorí si odpykávajú náhradné tresty odňatia slobody alebo krátke tresty odňatia slobody, pričom ústav na výkon trestu odňatia slobody dbá na oddelenie osôb zaistených na účely odsunu a väzňov, najmä má každá budova vlastné zariadenia (vlastný sklad oblečenia, vlastná zdravotnícka jednotka, vlastná telocvičňa) a dvor/vonkajší priestor je síce viditeľný zo všetkých budov, ale pre každú budovu pozostáva z priestoru pre väzňov [a zaistené osoby], ktorý je oplotený ostnatým plotom a tak medzi budovami neexistuje priamy prístup?

         (1)  Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2008/115/ES zo 16. decembra 2008 o spoločných normách a postupoch členských štátov na účely návratu štátnych príslušníkov tretích krajín, ktorí sa neoprávnene zdržiavajú na ich území (Ú. v. EÚ L 348, 2008, s. 98).


title: Vec C-537/20: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Bundesfinanzhof (Nemecko) 21. októbra 2020 – L Fund/Finanzamt D

text:
               18.1.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 19/21

      Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Bundesfinanzhof (Nemecko) 21. októbra 2020 – L Fund/Finanzamt D
      (Vec C-537/20)
      (2021/C 19/27)
      Jazyk konania: nemčina

         Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

      Bundesfinanzhof

         Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

         Navrhovateľ v konaní o opravnom prostriedku „Revision“: L Fund

         Odporca v konaní o opravnom prostriedku „Revision“: Finanzamt D

         Ďalší účastník konania: Bundesministerium der Finanzen

         Prejudiciálna otázka

      Bráni článok 56 Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva (teraz článok 63 Zmluvy o fungovaní Európskej únie) právnej úprave členského štátu, na základe ktorej sú tuzemské špeciálne fondy investujúce do nehnuteľností, do ktorých investujú výlučne zahraniční investori, oslobodené od dane z príjmov právnických osôb, zatiaľ čo zahraničné špeciálne fondy investujúce do nehnuteľností, do ktorých investujú výlučne zahraniční investori, podliehajú v obmedzenom rozsahu dani z príjmov právnických osôb, pokiaľ ide o ich príjmy z prenájmu dosiahnuté v tuzemsku?


title: Vec C-541/20: Žaloba podaná 23. októbra 2020 – Litovská republika/Európsky parlament a Rada Európskej únie

text:
               18.1.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 19/21

      Žaloba podaná 23. októbra 2020 – Litovská republika/Európsky parlament a Rada Európskej únie
      (Vec C-541/20)
      (2021/C 19/28)
      Jazyk konania: litovčina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Litovská republika (v zastúpení: K. Dieninis, V. Kazlauskaitė-Švenčionienė, R. Dzikovič, A. Kisieliauskaitė, G. Taluntytė a R. Petravičius, advokáti)

         Žalovaní: Európsky parlament a Rada Európskej únie

         Návrhy žalobkyne

      Žalobkyňa navrhuje, aby Súdny dvor:

                  —

                  zrušil článok 1 ods. 3 a 7 smernice 2020/1057 (1), ktorou sa stanovujú požiadavky na použitie pravidiel o vysielaní pracovníkov na medzinárodnú (cezhraničnú) prepravu a kabotážnu prepravu na účely smernice 96/71/ES. Pokiaľ nie je možné zrušiť článok 1 ods. 3 a 7 smernice 2020/1057 bez toho, aby sa zmenila jej podstata, Litovská republika navrhuje, aby sa smernica 2020/1057 zrušila v plnom rozsahu;

                  —

                  zrušil článok 1 ods. 6 písm. d) nariadenia 2020/1054 (2) v rozsahu, v akom povinnosť, ktorú stanovuje, vyžaduje, aby dopravcovia zabezpečili každé štyri týždne návrat vodičov do miesta ich bydliska alebo prevádzkarne zamestnávateľa. Pokiaľ túto časť ustanovenia nemožno zrušiť, Litovská republika navrhuje, aby sa uvedené ustanovenie zrušilo v plnom rozsahu;

                  —

                  zrušil článok 3 nariadenia 2020/1054 v rozsahu, v akom stanovuje, že zmeny nariadenia (ES) č. 561/2006 nadobúdajú účinnosť dvadsiatym dňom po uverejnení nariadenia 2020/1054 (20. augusta 2020). Pokiaľ nemožno článok 3 nariadenia 2020/1054 zrušiť bez toho, aby boli dotknuté ďalšie ustanovenia tohto nariadenia, Litovská republika navrhuje zrušiť nariadenie 2020/1054 v plnom rozsahu;

                  —

                  uložil Európskemu parlamentu a Rade Európskej únie povinnosť nahradiť trovy konania

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

      Litovská republika na podporu svojej žaloby uvádza tieto žalobné dôvody:

                  1.

                     Článok 1 ods. 3 a 7 smernice 2020/1057 je v rozsahu, v akom stanovuje požiadavku na použitie pravidiel o vysielaní pracovníkov na medzinárodnú inú ako bilaterálnu (cezhraničnú) prepravu a kabotážnu prepravu, v rozpore so:

                              1.1

                              zásadou rovnosti zaobchádzania, keďže selektívne rozdelenie prepravných činností nemá žiaden základ a vedie k dvojakému štandardu pri odmeňovaní pracovníkov zamestnaných v tom istom podniku, hoci povaha ich práce je rovnaká. Pravidlá upravujúce vysielanie teba boli zavedené pri neexistencii objektívnych kritérií, takže je porušená zásada „rovnakej odmeny za rovnakú prácu“ a zásada rovnosti zaobchádzania zakotvená v článku 20 Charty základných práv Európskej únie;

                              1.2

                                 zásadou proporcionality, keďže orgány Únie i) zaviedli rozdielne mzdové právne úpravy pre vodičov vykonávajúcich rovnakú prácu; ii) nezohľadnili osobitné vlastnosti medzinárodnej prepravy; iii) nezohľadnili mimoriadne vysokú mieru mobility pracovníkov v odvetví medzinárodnej prepravy; iv) na základe kritérií, ktoré zaviedli, uložili neodôvodnene vysokú administratívnu záťaž malým a stredným podnikom, čim sa dopustili zjavného pochybenia a prijali opatrenia, ktorú sú neprimerané vo vzťahu k sledovanému cieľu;

                              1.3

                                 zásadou riadneho legislatívneho postupu, keďže orgány Únie mali vykonať posúdenie vplyvu napadnutých ustanovení alebo odôvodniť, prečo takéto posúdenie nebolo potrebné.

                  2.

                     Článok 1 ods. 6 písm. d) nariadenia 2020/1054, ktorý ukladá povinnosť prepravcom zabezpečiť, aby sa ich vodiči vracali každé štyri týždne do miesta svojho bydliska alebo do miesta prevádzkarne svojho zamestnávateľa, je v rozpore s:

                              2.1

                                 článkom 45 ZFEÚ, keďže povinnosť návratu vodičov do miesta svojho bydliska alebo do miesta prevádzkarne ich zamestnávateľa bez možnosti, aby si sami vybrali, kde chcú tráviť čas odpočinku, porušuje ich slobodu voľného pohybu pracovníkov;

                              2.2

                                 článkom 26 ZFEÚ a všeobecnou zásadou zákazu diskriminácie, keďže obmedzuje voľný pohyb pracovníkov a diskriminuje tých, ktorí pracujú pre prepravcu v okrajových členských štátoch, pretože sa musia vracať do miesta svojho bydliska alebo prevádzkarne na účely trávenia času odpočinku, a sú tak donútení prekonávať značné vzdialenosti a plytvať značným množstvom času, viac ako vodiči, ktorí pracujú pre prepravcu v členských štátoch, ktoré sa nachádzajú v centre Európskej únie alebo v jeho blízkosti; s cieľom splniť ustanovenia o návrate pracovníkov budú prepravcovia v okrajových členských štátoch znevýhodnení oproti ostatným podnikom pôsobiacim na vnútornom trhu;

                              2.3

                                 článkom 3 ods. 3 ZEÚ, článkami 11 a 191 ZFEÚ a politikou Únie v oblasti životného prostredia a zmien klímy, keďže požiadavka zabezpečiť povinný návrat vodičov každé štyri týždne spôsobí umelé zvýšenie dopravy na cestách Európskej únie a počtu vodičov vracajúcich sa s vozidlami bez nákladu, počtu ďalších organizovaných prepráv, množstva spotrebovaného paliva a emisií CO2 do životného prostredia;

                              2.4

                                 zásadou proporcionality, keďže povinné pravidelné návraty vodičov stanovené týmto ustanovením predstavujú opatrenie, ktoré je zjavne neprimerané a nevhodne na dosiahnutie verejne deklarovaného cieľa zlepšovania podmienok času odpočinku pracovníkov.

                  3.

                     Článok 3 nariadenia 2020/1054, ktorý stanovuje dátum, ku ktorému uvedené nariadenie nadobúda platnosť (20. augusta 2020), bez toho, aby stanovil prechodné obdobie, najmä s cieľom zohľadniť skutočnosť, že zavádza povinnosť okamžite uplatňovať i) zmeny vykonané v článku 8 ods. 8 nariadenia č. 561/2006, ktorý zakazuje čerpať čas odpočinku v kabíne vozidla, a ii) zmeny vykonané v článku 8 ods. 8a) nariadenia č. 561/2006 týkajúce sa povinnosti zabezpečiť návrat vodičov do miesta ich bydliska každé štyri týždne, je v rozpore so:

                              3.1

                                 zásadou proporcionality, vzhľadom na to, že stanovuje nadobudnutie platnosti dvadsiatym dňom po vyhlásení, orgány Únie i) nezohľadnili skutočnosť, že z objektívnych dôvodov a pri neexistencii prechodného obdobia nie sú členské štáty a prepravcovia schopní sa prispôsobiť povinnostiam, ktoré sa zmenili, a ii) nepredložili žiadne argumenty na odôvodnenie naliehavosti zavedenia týchto nových požiadaviek;

                              3.2

                                 povinnosťou uviesť odôvodnenie stanovenou v článku 296 ZFEÚ, keďže orgány Únie si boli pri posudzovaní návrhu z dôvodu analýzy vplyvu a z ďalších zdrojov vedomé, že i) zákaz trávenia doby spánku v kabíne počas dotknutej doby nebude v praxi schopná dodržať väčšina členských štátov (z dôvodu nedostatku alternatívneho vhodného ubytovania) a prepravcov, ii) povinnosť zabezpečiť návrat vodičov do miesta ich bydliska alebo prevádzkarne podniku, ktorý ich zamestnáva, povedie k praktickým problémom, pretože pravidlá pre splnenie tejto povinnosti nie sú jasné a orgány Únie boli povinné predložiť argumenty na odôvodnenie neexistujúceho prechodného obdobia a neodložení vstupu uvedenej právnej úpravy do platnosti;

                              3.3

                                 zásadou lojálnej spolupráce, pretože orgány Únie nielen že neodôvodnili nevyhnutnosť zabezpečiť okamžité nadobudnutie platnosti zákazu tráviť noc vo vozidle počas dotknutej doby a povinnosť zabezpečiť návrat vodičov do miesta bydliska, ale nezohľadnili ani údaje predložené členskými státy a dotknutými subjektmi týkajúce sa objektívnych prekážok a potrebu stanoviť prechodné obdobie, ktoré by umožnilo pripraviť sa na zmenu pravidiel.

         (1)  Smernica Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2020/1057 z 15. júla 2020, ktorou sa stanovujú špecifické pravidlá vo vzťahu k smernici 96/71/ES a smernici 2014/67/EÚ pre vysielanie vodičov v odvetví cestnej dopravy a ktorou sa mení smernica 2006/22/ES, pokiaľ ide o požiadavky týkajúce sa dodržiavania predpisov, a nariadenie (EÚ) č. 1024/2012 (Ú. v. EÚ L 249, 2020, s. 49).

         (2)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2020/1054 z 15. júla 2020, ktorým sa mení nariadenie (ES) č. 561/2006, pokiaľ ide o minimálne požiadavky na maximálne denné a týždenné časy jazdy, minimálne prestávky a doby denného a týždenného odpočinku, a nariadenie (EÚ) č. 165/2014, pokiaľ ide o určovanie polohy prostredníctvom tachografov (Ú. v. EÚ L 249, 2020, s. 1).


title: Vec C-542/20: Žaloba podaná 23. októbra 2020 – Litovská republika/Európsky parlament a Rada Európskej únie

text:
               18.1.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 19/23

      Žaloba podaná 23. októbra 2020 – Litovská republika/Európsky parlament a Rada Európskej únie
      (Vec C-542/20)
      (2021/C 19/29)
      Jazyk konania: litovčina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Litovská republika (v zastúpení: K. Dieninis, V. Kazlauskaitė-Švenčionienė, R. Dzikovič, A. Kisieliauskaitė, G. Taluntytė a R. Petravičius, advokáti)

         Žalovaní: Európsky parlament a Rada Európskej únie

         Návrhy žalobkyne

      Žalobkyňa navrhuje, aby Súdny dvor:

                  1.

                  zrušil článok 1 ods. 3 nariadenia 2020/1055 (1) v rozsahu, v akom vkladá článok 5 ods. 1 písm. b) do nariadenia (ES) č. 1071/2009 (2), ktorý stanovuje, že „musí podnik v členskom štáte usadenia“…„organizovať činnosť svojho vozidlového parku tak, aby zabezpečil návrat vozidiel, ktorými podnik disponuje a ktoré sa používajú v medzinárodnej preprave, do jedného z operačných centier v tomto členskom štáte aspoň každých osem týždňov odvtedy, čo ho opustia“;

                  2.

                  zrušil článok 2 ods. 4 písm. a) nariadenia 2020/1055, ktorým sa mení článok 8 nariadenia (ES) č. 1072/2009 (3) tým, že sa v jeho odseku 2a stanovuje, že „dopravcovia nesmú štyri dni od ukončenia poslednej kabotážnej prepravy v členskom štáte vykonávať v tomto členskom štáte kabotážnu prepravu s tým istým vozidlom alebo – v prípade jazdnej súpravy – s motorovým vozidlom toho istého vozidla“;

                  3.

                  uložil Európskemu parlamentu a Rade Európskej únie povinnosť nahradiť trovy konania.

            Litovská republika vo svojej žalobe uvádza tieto žalobné dôvody:

                  1.

                     Článok 1 ods. 3 nariadenia 2020/1055 v rozsahu, v akom vkladá článok 5 ods. 1 písm. b) do nariadenia (ES) č. 1071/2009, ktorý stanovuje, že „musí podnik v členskom štáte usadenia“…„organizovať činnosť svojho vozidlového parku tak, aby zabezpečil návrat vozidiel, ktorými podnik disponuje a ktoré sa používajú v medzinárodnej preprave, do jedného z operačných centier v tomto členskom štáte aspoň každých osem týždňov odvtedy, čo ho opustia“, je v rozpore:

                              1.1

                                 s článkom 3 ods. 3 ZEÚ, článkami 11 a 191 ZFEÚ a politikou Únie v oblasti životného prostredia a zmien klímy. Požiadavka zabezpečiť návrat do operačného centra spôsobí zvýšenie počtu prázdnych vozidiel na cestách Európskej únie, ako aj emisií CO2 a znečistenie životného prostredia. Orgány Únie pri prijímaní napadnutého ustanovenia nezohľadnili opatrenia týkajúce sa politiky Únie v oblasti životného prostredia a zmien klímy, predovšetkým požiadavky na ochranu životného prostredia a cieľ ochrany životného prostredia sledovaný Zelenou dohodou pre Európu, ktoré potvrdila Európska rada;

                              1.2

                                 s článkom 26 ZFEÚ a všeobecnou zásadou zákazu diskriminácie. Napadnuté ustanovenie je protekcionárskym opatrením, ktorým sa rozdeľuje trh prepravy EÚ, obmedzuje sa hospodárska súťaž a zavádza sa diskriminačný režim vo vzťahu k podnikateľom v cestnej nákladnej doprave v členských štátoch, ktoré sa nachádzajú na geografickom okraji Európskej únie (okrajové členské státy). Na základe tohto ustanovenia je odvetvie medzinárodnej cestnej dopravy diskriminované tiež vo vzťahu k iným odvetviam dopravy;

                              1.3

                                 s článkom 91 ods. 2 a 94 ZFEÚ. Orgány Únie mali povinnosť zohľadniť skutočnosť, že napadnuté ustanovenie bude mať mimoriadne veľký vplyv na životnú úroveň a úroveň zamestnanosti v okrajových členských štátoch Európskej únie a bude mať mimoriadny negatívny vplyv na ekonomickú situáciu podnikateľov v cestnej nákladnej doprave, ktorí sú usadení v okrajových štátoch; orgány Únie túto povinnosť nesplnili;

                              1.4

                                 so zásadami riadneho legislatívneho postupu, keďže napadnuté ustanovenie bolo prijaté bez posúdenia jeho vplyvu a bez riadneho preskúmania jeho negatívnych sociálnych a ekonomických dôsledkov a vplyvu na životné prostredie;

                              1.5

                                 so zásadou proporcionality, keďže stanovená požiadavka pravidelného návratu vozidiel je zjavne neprimeraných opatrením a nevhodným pre dosiahnutie verejne deklarovaného cieľa, teda boja proti spoločnostiam s fiktívnym sídlom typu „poštovej schránky“.

                  2.

                     Článok 2 ods. 4 písm. a) nariadenia 2020/1055, ktorým sa mení článok 8 nariadenia (ES) č. 1072/2009 tým, že sa v jeho odseku 2a stanovuje, že „dopravcovia nesmú štyri dni od ukončenia poslednej kabotážnej prepravy v členskom štáte vykonávať v tomto členskom štáte kabotážnu prepravu s tým istým vozidlom alebo – v prípade jazdnej súpravy – s motorovým vozidlom toho istého vozidla“, je v rozpore:

                              2.1

                                 s článkom 3 ods. 3 ZEÚ, článkami 11 a 191 ZFEÚ, keďže povinná doba, počas ktorej nemožno vykonávať kabotážnu prepravu, zvýši na cestách EÚ pohyb veľkého počtu vozidiel bez nákladu a povedie k zvýšeným emisiám CO2 a znečisteniu životného prostredia. Z tohoto dôvodu je napadnuté ustanovenie v rozpore s požiadavkou uvedenou v zmluvách, aby sa pri uskutočňovaní dopravnej politiky Únie zohľadňovali požiadavky na ochranu životného prostredia a cieľ Zelenej dohody pre Európu;

                              2.2

                                 s článkom 26 ZFEÚ a zásadou zákazu diskriminácie. Štvordenná doba, počas ktorej nemožno vykonávať kabotážnu prepravu, vytvára obmedzenie pre fungovanie vnútorného trhu a pre účinnosť logistického reťazca. Rozdelenie trhu nákladnej prepravy vedie k diskriminácii malých členských štátov a tých, ktoré sa nachádzajú na geografickom okraji Európskej únie a zároveň zaisťuje neoprávnenú a neodôvodnenú výhodu veľkým centrálne položeným členským štátom EÚ len z dôvodu ich geografickej polohy;

                              2.3

                                 s článkami 91 ods. 2 a 94 ZFEÚ, keďže napadnuté opatrenie bolo prijaté bez zohľadnenia negatívneho vplyvu na ekonomickú situáciu podnikateľov v cestnej nákladnej doprave v malých členských štátoch a v tých členských štátoch, ktoré sa nachádzajú na geografickom okraji Európskej únie, a na životnú úroveň a úroveň zamestnanosti v týchto členských štátoch;

                              2.4

                                 so zásadami riadneho legislatívneho postupu, keďže napadnuté ustanovenie bolo prijaté bez posúdenia jeho vplyvu a bez riadneho preskúmania jeho negatívnych sociálnych a ekonomických dôsledkov a vplyvu na životné prostredie;

                              2.5

                                 so zásadou proporcionality, keďže štvordenná doba, počas ktorej nemožno vykonávať kabotážnu prepravu, je nevhodným opatrením, ktoré nie je primerané vo vzťahu k sledovaným cieľom objasnenia zásad upravujúcich kabotážnu prepravu a rozšírenia účinnosti ich vykonávania.

         (1)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2020/1055 z 15. júla 2020, ktorým sa menia nariadenia (ES) č. 1071/2009, (ES) č. 1072/2009 a (EÚ) č. 1024/2012 s cieľom prispôsobiť ich vývoju v odvetví cestnej dopravy (Ú. v. EÚ L 249, 2020, s. 17)

         (2)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1071/2009 z 21. októbra 2009, ktorým sa ustanovujú spoločné pravidlá týkajúce sa podmienok, ktoré je potrebné dodržiavať pri výkone povolania prevádzkovateľa cestnej dopravy, a ktorým sa zrušuje smernica Rady 96/26/ES (Ú. v. EÚ L 300, 2009, s. 51).

         (3)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1072/2009 z 21. októbra 2009 o spoločných pravidlách prístupu nákladnej cestnej dopravy na medzinárodný trh (Ú. v. EÚ L 300, 2009, s. 72).


title: Vec C-543/20: Žaloba podaná 23. októbra 2020 – Bulharská republika/Európsky parlament a Rada Európskej únie

text:
               18.1.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 19/25

      Žaloba podaná 23. októbra 2020 – Bulharská republika/Európsky parlament a Rada Európskej únie
      (Vec C-543/20)
      (2021/C 19/30)
      Jazyk konania: bulharčina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Bulharská republika (v zastúpení: L. Zacharieva, Cv. Mitova, M. Georgieva)

         Žalovaní: Európsky parlament a Rada Európskej únie

         Návrhy žalobkyne

      Žalobkyňa navrhuje, aby Súdny dvor:

                  —

                  zrušil článok 1 ods. 6 písm. c) a d) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2020/1054 (1) z 15. júla 2020, ktorým sa mení nariadenie (ES) č. 561/2006, pokiaľ ide o minimálne požiadavky na maximálne denné a týždenné časy jazdy, minimálne prestávky a doby denného a týždenného odpočinku, a nariadenie (EÚ) č. 165/2014, pokiaľ ide o určovanie polohy prostredníctvom tachografov,

                  —

                  subsidiárne, v prípade, že by Súdny dvor dospel k záveru, že nie je možné vyhovieť hlavnému žalobnému návrhu na čiastočné zrušenie napadnutého nariadenia, zrušil nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2020/1054 z 15. júla 2020, ktorým sa mení nariadenie (ES) č. 561/2006, pokiaľ ide o minimálne požiadavky na maximálne denné a týždenné časy jazdy, minimálne prestávky a doby denného a týždenného odpočinku, a nariadenie (EÚ) č. 165/2014, pokiaľ ide o určovanie polohy prostredníctvom tachografov,

                  —

                  uložil Európskemu parlamentu a Rade Európskej únie povinnosť nahradiť trovy konania.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

      Žalobkyňa na podporu svojej žaloby uvádza spolu päť žalobných dôvodov:

                  1.

                  porušenie článku 21 ods. 1 a článku 45 Zmluvy o fungovaní Európskej únie („ZFEÚ“), ako aj článku 45 ods. 1 Charty základných práv Európskej únie („Charta“);

                  2.

                  porušenie zásady proporcionality zakotvenej v článku 5 ods. 4 Zmluvy o Európske únii („ZEÚ“) a článku 1 Protokolu č. 2 o uplatňovaní zásad subsidiarity a proporcionality;

                  3.

                  porušenie zásady právnej istoty;

                  4.

                  porušenie zásady proporcionality, článku 5 ods. 4 ZEÚ a článku 1 Protokolu č. 2 o uplatňovaní zásad subsidiarity a proporcionality;

                  5.

                  Porušenie zásady rovnosti zaobchádzania a zákazu akejkoľvek diskriminácie zakotvenej v článku 18 ZFEÚ, ako aj v článkoch 20 a 21 Charty, zásady rovnosti členských štátov pred Zmluvami zakotvenej v článku 4 ods. 2 ZEÚ, a ak by to Súdny dvor považoval za dôležité, porušenie článku 95 ods. 1 ZFEÚ.

         (1)  Ú. v. EÚ L 249, 2020, s. 1.


title: Vec C-544/20: Žaloba podaná 23. októbra 2020 – Bulharská republika/Európsky parlament a Rada Európskej únie

text:
               18.1.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 19/26

      Žaloba podaná 23. októbra 2020 – Bulharská republika/Európsky parlament a Rada Európskej únie
      (Vec C-544/20)
      (2021/C 19/31)
      Jazyk konania: bulharčina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Bulharská republika (v zastúpení: L. Zacharieva, Cv. Mitova a M. Georgieva)

         Žalovaní: Európsky parlament, Rada Európskej únie

         Návrhy žalobkyne

      Žalobkyňa navrhuje, aby Súdny dvor:

                  —

                  zrušil smernicu Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2020/1057 (1) z 15. júla 2020, ktorou sa stanovujú špecifické pravidlá vo vzťahu k smernici 96/71/ES a smernici 2014/67/EÚ pre vysielanie vodičov v odvetví cestnej dopravy a ktorou sa mení smernica 2006/22/ES, pokiaľ ide o požiadavky týkajúce sa dodržiavania predpisov, a nariadenie (EÚ) č. 1024/2012,

                  —

                  uložil Európskemu parlamentu a Rade Európskej únie povinnosť nahradiť trovy konania.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

      Žalobkyňa na podporu svojej žaloby uvádza päť žalobných dôvodov:

                  1.

                  Porušenie zásady proporcionality zakotvenej v článku 5 ods. 4 Zmluvy o Európske únii („ZEÚ“), ako aj článku 1 Protokolu (č. 2) o uplatňovaní zásad subsidiarity a proporcionality, pripojeného k Zmluve o FEÚ a Zmluve o ZEÚ.

                  2.

                  Porušenie zásady rovnosti zaobchádzania a zákazu diskriminácie definovanej v článku 18 ZFEÚ, ako aj v článkoch 20 a 21 Charty základných práv Európskej únie, zásady rovnosti členských štátov pred Zmluvami definovanej v článku 4 ods. 2 ZEÚ, ako aj v prípade, že by to Súdny dvor považoval za relevantné, porušenie článku 95 ods. 1 ZFEÚ.

                  3.

                  Porušenie článku 91 ods. 1 ZFEÚ.

                  4.

                  Porušenie článku 91 ods. 2 ZFEÚ, článku 90 ZFEÚ v spojení s článkom 3 ods. 3 ZEÚ a článku 94 ZFEÚ.

                  5.

                  Porušenie článkov 34 a 35 ZFEÚ tak, že ho nie je možné odôvodniť na základe článku 36 ZFEÚ, ako aj článku 58 ods. 1 ZFEÚ v spojení s článkom 91 ZFEÚ, alebo subsidiárne s článkom 56 ZFEÚ.

         (1)  Ú. v. EÚ L 249, 2020, s. 49.


title: Vec C-545/20: Žaloba podaná 23. októbra 2020 – Bulharská republika/Európsky parlament a Rada Európskej únie

text:
               18.1.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 19/27

      Žaloba podaná 23. októbra 2020 – Bulharská republika/Európsky parlament a Rada Európskej únie
      (Vec C-545/20)
      (2021/C 19/32)
      Jazyk konania: bulharčina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Bulharská republika (v zastúpení: L. Zacharieva, Cv. Mitova, M. Georgieva)

         Žalovaní: Európsky parlament, Rada Európskej únie

         Návrhy žalobkyne

                  —

                  zrušil nasledujúce ustanovenia nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2020/1055 (1) z 15. júla 2020, ktorým sa menia nariadenia (ES) č. 1071/2009, (ES) č. 1072/2009 a (EÚ) č. 1024/2012 s cieľom prispôsobiť ich vývoju v odvetví cestnej dopravy,

                              —

                              článok 1 ods. 3 v rozsahu, v akom prijíma článok 5 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 1071/2009. Ak Súdny dvor usúdi, že je nemožné zrušiť toto ustanovenie, Bulharsko subsidiárne navrhuje zrušenie článku 1 ods. 3 v celom jeho rozsahu, a

                              —

                              článok 2 ods. 4 písm. a). Ak Súdny dvor usúdi, že je nemožné zrušiť toto ustanovenie, Bulharsko subsidiárne navrhuje zrušenie článku 2 ods. 4,

                  —

                  ak Súdny dvor usúdi, že nie je možné vyhovieť hlavnému návrhu na čiastočné zrušenie napadnutého nariadenia, zrušil nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2020/1055 z 15. júla 2020, ktorým sa menia nariadenia (ES) č. 1071/2009, (ES) č. 1072/2009 a (EÚ) č. 1024/2012 s cieľom prispôsobiť ich vývoju v odvetví cestnej dopravy, v celom jeho rozsahu, a

                  —

                  uložil Európskemu parlamentu a Rade Európskej únie povinnosť nahradiť trovy konania.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

      Žalobkyňa na podporu svojej žaloby uvádza sedem žalobných dôvodov:

                  1.

                  Porušenie ustanovení článku 90 Zmluvy o fungovaní Európskej únie („ZFEÚ“)v spojení s článkom 3 ods. 3 Zmluvy o Európskej únie („ZEÚ“), článkom 11 ZFEÚ, článkom37 Charty základných práv Európskej únie, článku 3 ods. 5 ZEÚ a článku 208 ods. 2 a článku 216 ods. ZFEÚ, ako aj Parížskej dohody.

                  2.

                  Porušenie zásady proporcionality zakotvenej v článku 5 ods. 4 ZEÚ a článku 1 Protokolu (č. 2).

                  3.

                  Porušenie zásady rovnosti zaobchádzania a zákazu akejkoľvek diskriminácie (článok 18 ZFEÚ a články 20 a 21 Charty, zásady rovnosti členských štátov pred Zmluvami (článok 4 ods. 2 ZEÚ), a prípadne článku 95 ods. 1 ZFEÚ.

                  4.

                  Porušenie článku 91 ods. 1 ZFEÚ.

                  5.

                  Porušenie článku 90, článku 91 ods. 2 a článku 94 ZFEÚ a článku 3 ods. 3 ZEÚ.

                  6.

                  Porušenie slobodnej voľby povolania a práva usadiť sa podľa článku 49 ZFEÚ a článkov 15 a 16 Charty základných práv Európskej únie.

                  7.

                  Porušenie ustanovení článku 58 ods. 1 v spojení s článkom 91 ZFEÚ, a subsidiárne článku 56 ZFEÚ.

         (1)  Ú. v. EÚ L 249, 2020, s. 17.


title: Vec C-546/20: Žaloba podaná 23. októbra 2020 – Rumunsko/Európsky parlament, Rada Európskej únie

text:
               18.1.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 19/28

      Žaloba podaná 23. októbra 2020 – Rumunsko/Európsky parlament, Rada Európskej únie
      (Vec C-546/20)
      (2021/C 19/33)
      Jazyk konania: rumunčina

         Účastníci konania

         Žalobca: Rumunsko (v zastúpení: E. Gane, L. Liţu a M. Chicu, splnomocnení zástupcovia)

         Žalovaní: Európsky parlament, Rada Európskej únie

         Návrhy žalobcu

      Žalobca navrhuje, aby Súdny dvor:

                  —

                  čiastočne zrušil nariadenie (EÚ) 2020/1054, pokiaľ ide o:

                              —

                              článok 1 bod 6 písm. c), ktorým sa mení článok 8 ods. 8 nariadenia (ES) č. 561/2006 a

                              —

                              článok 1 bod 6 písm. d), ktorým sa mení článok 8 nariadenia (ES) č. 561/2006 zavedením nového odseku 8a,
                              subsidiárne, len v prípade, ak Súdny dvor rozhodne, že tieto ustanovenia sú neoddeliteľne spojené s inými ustanoveniami nariadenia (EÚ) 2020/1054 alebo sa týkajú podstaty tohto aktu, zrušil uvedený legislatívny akt Únie v celom rozsahu,

                  —

                  zaviazal Parlament a Radu na náhradu trov konania.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

      Rumunsko na podporu svojej žaloby uvádza tri žalobné dôvody:

                  1.

                     Prvý žalobný dôvod založený na porušení zásady proporcionality stanovenej v článku 5 ods. 4 ZEÚ

                  Rumunsko sa domnieva, že opatrenie stanovené v článku 1 bode 6 písm. c) – spočívajúce v zákaze čerpať vo vozidle doby pravidelného týždenného odpočinku a každú dobu týždenného odpočinku v trvaní viac ako 45 hodín, ktoré sa čerpajú ako náhrada za predchádzajúce doby skráteného týždenného odpočinku – je neprimerané na dosiahnutie sledovaných cieľov, najmä na zlepšenie bezpečnosti cestnej premávky a pracovných podmienok vodičov cestnej premávky. Navyše neodstraňuje riziká a ťažkosti identifikované Komisiou.
                  Okrem toho údaje a informácie, z ktorých vyplýva jeho zjavne neprimeraná povaha, boli normotvorcom známe v čase jeho prijatia.
                  Rumunsko sa tiež domnieva, že opatrenie stanovené v článku 1 bode 6 písm. d) – týkajúce sa návratu vodičov cestnej premávky v priebehu všetkých štyroch po sebe idúcich týždňov (a pred dobou pravidelného týždenného odpočinku v trvaní viac ako 45 hodín, ktoré sa čerpajú ako náhrada po dvoch po sebe idúcich dobách skráteného týždenného odpočinku) do operačného centre zamestnávateľa v členskom štáte usadenia alebo bydliska vodiča – je zjavne neprimerané najmä vzhľadom na nové zavedené administratívne povinnosti, na značné náklady, ktoré tým vznikajú prevádzkovateľom, na obmedzenie ich obchodnej činnosti, ako aj na skutočnosť, že toto opatrenie nezabezpečuje primeranú ochranu vodičom.
                  Navyše štúdia dopadu zjavne neskúmala všetky tieto aspekty. V tomto kontexte normotvorcovia nemohli zohľadniť všetky relevantné skutočnosti a okolnosti situácie.

                  2.

                     Druhý žalobný dôvode založený na neodôvodnenom obmedzení práva usadiť sa stanovenom v článku 49 ZFEÚ

                  Rumunsko sa domnieva, že opatrenie zavedené článkom 1 bodom 6 písm. d) znamená pre prevádzkovateľov zo štátov nachádzajúcich sa geografickom okraji Únie nové administratívne povinnosti, značné náklady a obmedzenie obchodnej činnosti, čo vedie k ich premiestneniu a majú odrádzajúci účinok na vznik dopravných spoločností v predmetných štátoch.
                  Toto opatrenie preto predstavuje obmedzenie slobody usadiť sa v zmysle článku 49 ZFEÚ. Toto obmedzenie nie je odôvodnené.

                  3.

                     Tretí žalobný dôvod založený na porušení zásady nediskriminácie na základe štátnej príslušnosti stanovenej v článku 18 ZFEÚ

                  Rumunsko sa domnieva, že opatrenie stanovené v článku 1 bode 6 písm. c) vyvoláva zjavne nevýhody pre štáty nachádzajúce sa na geografickom okraji Únie, a to najmä vzhľadom na zvláštnosť siete parkovacích a ubytovacích miest.
                  Rumunsko sa tiež domnieva, že zabezpečenie návratu vodičov v súlade s článkom 1 bod 6 písm. d) vedie k značným stratám pre spoločnosti založené v členských štátoch nachádzajúcich sa na geografickom okraji Únie – v každom prípade značne vyššie straty v porovnaní s členskými štátmi v blízkosti prepravného centra Únie.
                  Navyše opatrenia stanovené v nariadení (EÚ) 2020/1054, nariadení (EÚ) 2020/1055 (1) a v smernici (EÚ) 2020/1057 (2) (týkajúce sa ďalších obmedzení uložených kabotážnej preprave, návratu vozidiel do operačného centra členského štátu usadenia každých osem týždňov, návratu vodičov cestnej premávky každé štyri týždne, zákazu vykonávať pravidelný týždenný odpočinok v kabíne vozidla a vysielania vodičov cestnej premávky) boli prijaté ako piliere integrovaného legislatívneho balíka. V tomto kontexte môže skutočný dopad na prepravný trh ukázať len analýza kumulovaných účinkov týchto opatrení.

         (1)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2020/1055 z 15. júla 2020, ktorým sa menia nariadenia (ES) č. 1071/2009, (ES) č. 1072/2009 a (EÚ) č. 1024/2012 s cieľom prispôsobiť ich vývoju v odvetví cestnej dopravy (Ú. v. EÚ L 249, 2020, s. 17).

         (2)  Smernica Európskeho Parlamentu a Rady (EÚ) 2020/1057 z 15. júla 2020, ktorou sa stanovujú špecifické pravidlá vo vzťahu k smernici 96/71/ES a smernici 2014/67/EÚ pre vysielanie vodičov v odvetví cestnej dopravy a ktorou sa mení smernica 2006/22/ES, pokiaľ ide o požiadavky týkajúce sa dodržiavania predpisov, a nariadenie (EÚ) č. 1024/2012 (Ú. v. EÚ L 249, 2020, s. 49).


title: Vec C-547/20: Žaloba podaná 23. októbra 2020 – Rumunsko/Európsky parlament, Rada Európskej únie

text:
               18.1.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 19/30

      Žaloba podaná 23. októbra 2020 – Rumunsko/Európsky parlament, Rada Európskej únie
      (Vec C-547/20)
      (2021/C 19/34)
      Jazyk konania: rumunčina

         Účastníci konania

         Žalobca: Rumunsko (v zastúpení: E. Gane, R.I. Haţieganu a A. Rotăreanu, splnomocnení zástupcovia)

         Žalovaní: Európsky parlament, Rada Európskej únie

         Návrhy žalobcu

      Žalobca navrhuje, aby Súdny dvor:

                  —

                  čiastočne zrušil nariadenie (EÚ) 2020/1055 v rozsahu, v akom ide o:

                              —

                              článok 1 bod 3, ktorým sa mení článok 5 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 1071/2009 a

                              —

                              článok 2 bod 4 písm. a), b) a c), ktorým sa mení článok 8 nariadenia (ES) č. 1072/2009 zavedením nového odseku 2a, zmenou odseku 3 a zavedením odseku 4a,

                        subsidiárne, len v prípade, ak Súdny dvor rozhodne, že tieto ustanovenia sú neoddeliteľne spojené s inými ustanoveniami nariadenia (EÚ) 2020/1055 alebo sa týkajú podstaty tohto aktu, zrušil uvedený legislatívny akt Únie v celom rozsahu,

                  —

                  zaviazať Parlament a Radu na náhradu trov konania.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

      Rumunsko na podporu svojej žaloby uvádza tri žalobné dôvody:

                  1.

                     Prvý žalobný dôvod založený na porušení zásady proporcionality stanovenej v článku 5 ods. 4 ZEÚ

                  Rumunsko sa domnieva, že opatrenie stanovené v článku 1 bode 3 týkajúce sa povinnosti návratu vozidla do operačného centra členského štátu usadenia každých osem týždňov nie je potrebné na konsolidáciu skutočnej a účinnej prítomnosti spoločnosti v predmetnom členskom štáte a je zjavne neprimerané na dosiahnutie stanoveného cieľa.
                  Toto opatrenie predstavuje neprimeranú ťarchu z ekonomického hľadiska, ktorá je pre prevádzkovateľov nadmerná a spôsobuje zbytočné prevádzkové náklady, zvýšenie počtu jázd prázdnych vozidiel, ako aj emisií CO2.
                  Rumunsko sa okrem toho domnieva, že opatrenie stanovené v článku 2 bode 4 písm. a), b) a c), ktoré ukladá dodatočné obmedzenia kabotáže, je zjavne neprimerané na dosiahnutie stanovených cieľov a že nie je potrebné na vyriešenie identifikovaných problémov, ktoré sa týkajú nedodržania pravidiel týkajúcich sa kabotáže.
                  Toto opatrenie predstavuje zhoršenie v porovnaní so súčasnou úrovňou liberalizácie trhu a môže vytvárať nerovnováhu v organizovaní logistických reťazcoch prepravných spoločností, zvýšiť doby nečinnosti a počet jázd prázdnych vozidiel. Novo zavedené ustanovenia spôsobujú ťažšie uplatnenie právnych predpisov týkajúcich sa kabotáže a komplikujú kontrolné mechanizmy, pričom zaťažujú zbytočnými administratívnymi úlohami prevádzkovateľov.
                  Tieto dve opatrenia sú neprimerané v porovnaní s negatívnym vplyvom na prepravné podniky v členských štátoch, najmä spoločností nachádzajúcich sa na geografickom okraji Únie.

                  2.

                     Druhý žalobný dôvode založený na neodôvodnenom obmedzení práva usadiť sa stanovenom v článku 49 ZFEÚ

                  Rumunsko sa domnieva, že opatrenie zavedené článkom 1 bodom 3 vedie k značným prevádzkovým nákladom pre prepravné spoločnosti usadené v členských štátoch nachádzajúcich sa na geografickom okraji Únie. Ziskovosť a implicitne atraktívnosť založenia takejto spoločnosti v týchto štátoch sa významne zníži. Navyše prevádzkovatelia, ktorí sú v týchto štátoch už usadení premiestňujú svoju činnosť do štátov v západnej Európe na účely zníženia negatívnych účinkov spôsobených povinnosťou návratu vozidla do operačného centra členského štátu usadenia každých osem týždňov.
                  Toto opatrenie preto predstavuje obmedzenie slobody usadiť sa v zmysle článku 49 ZFEÚ. Toto obmedzenie nie je odôvodnené.

                  3.

                     Tretí žalobný dôvod založený na porušení zásady nediskriminácie na základe štátnej príslušnosti stanovenej v článku 18 ZFEÚ

                  Rumunsko sa domnieva, že opatrenie týkajúce sa návratu vozidla do operačného centra členského štátu usadenia každých osem týždňov a dodatočné opatrenia týkajúce sa kabotáže sú v rozpore s cieľmi zbližovania Únie a majú ochrannú povahu, ktorá vytvára značnú prekážku vstupu prevádzkovateľom nerezidentom na trh dopravy.
                  Aj keď sa zdá, že tieto opatrenia nie sú diskriminačné, majú de facto vplyv rôzneho rozsahu na úrovni členských štátov, takže značne a neprimerane ovplyvňujú hospodársku činnosť dopravných prevádzkovateľov so sídlom v štátoch nachádzajúcich sa na geografickom okraji Únie.
                  Navyše opatrenia stanovené v nariadení (EÚ) 2020/1055, nariadení (EÚ) 2020/1054 (1) a v smernici (EÚ) 2020/1057 (2) (týkajúce sa ďalších obmedzení uložených kabotážnej preprave, návratu vozidiel do operačného centra členského štátu usadenia každých osem týždňov, návratu vodičov cestnej premávky každé štyri týždne, zákazu vykonávať pravidelný týždenný odpočinok v kabíne vozidla a vysielania vodičov cestnej premávky) boli prijaté ako piliere integrovaného legislatívneho balíka. V tomto kontexte môže skutočný dopad na prepravný trh ukázať len analýza kumulovaných účinkov týchto opatrení.

         (1)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2020/1054 z 15. júla 2020, ktorým sa menia nariadenia (ES) č. 1071/2009, (ES) č. 1072/2009 a (EÚ) č. 1024/2012 s cieľom prispôsobiť ich vývoju v odvetví cestnej dopravy (Ú. v. EÚ L 249, 2020, s. 17).

         (2)  Smernica Európskeho Parlamentu a Rady (EÚ) 2020/1057 z 15. júla 2020, ktorou sa stanovujú špecifické pravidlá vo vzťahu k smernici 96/71/ES a smernici 2014/67/EÚ pre vysielanie vodičov v odvetví cestnej dopravy a ktorou sa mení smernica 2006/22/ES, pokiaľ ide o požiadavky týkajúce sa dodržiavania predpisov, a nariadenie (EÚ) č. 1024/2012 (Ú. v. EÚ L 249, 2020, s. 49).


title: Vec C-548/20: Žaloba podaná 23. októbra 2020 – Rumunsko/Európsky parlament, Rada Európskej únie

text:
               18.1.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 19/31

      Žaloba podaná 23. októbra 2020 – Rumunsko/Európsky parlament, Rada Európskej únie
      (Vec C-548/20)
      (2021/C 19/35)
      Jazyk konania: rumunčina

         Účastníci konania

         Žalobca: Rumunsko (v zastúpení: E. Gane, L. Liţu și M. Chicu, splnomocnení zástupcovia)

         Žalovaní: Európsky parlament, Rada Európskej únie

         Návrhy žalobcu

      Žalobca navrhuje, aby Súdny dvor:

                  —

                  čiastočne zrušil nariadenie (EÚ) 2020/1057 v rozsahu, v akom ide o článok 1 ods. 3 až 6.:
                  subsidiárne, len v prípade, ak Súdny dvor rozhodne, že tieto ustanovenia sú neoddeliteľne spojené s inými ustanoveniami smernice (EÚ) 2020/1057 alebo sa týkajú podstaty tohto aktu, zrušil uvedený legislatívny akt Únie v celom rozsahu,

                  —

                  zaviazal Parlament a Radu na náhradu trov konania.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

      Rumunsko na podporu svojej žaloby uvádza tri žalobné dôvody:

                  1.

                     Prvý žalobný dôvod založený na porušení zásady proporcionality stanovenej v článku 5 ods. 4 ZEÚ

                  Rumunsko sa domnieva, že riešenie spočívajúce v odkaze na kritérium typológie prepravných činností z hľadiska identifikovania prípadu, v ktorom sa režim vysielania uplatňuje v odvetví cestnej prepravy, nebolo predmetom posúdenia vplyvu vykonaného Komisiou a nie je podporované žiadnou správou, štúdiou alebo vedeckými údajmi.
                  Normotvorcovia mali v prejednávanej veci povinnosť vykonať posúdenie vplyvu, keďže podstatným spôsobom zmenili návrh Komisie, pričom nemali dostatok informácií ktoré by im umožnili posúdiť primeranosť nového opatrenia.
                  Navyše kritérium typológie prepravných činností spôsobuje neistotou, pokiaľ ide o identifikáciu prijímacieho členského štátu a uplatniteľnej právnej úpravy. V dôsledku toho odkaz na toto kritérium narúša právnu istotu, keďže je v rozpore okrem iného so samotnými cieľmi stanovenými v smernici (EÚ) 2020/1057.
                  Navyše uplatnenie režimu vysielania vodičov v odvetví cestnej prepravy s odkazom na kritérium prepravných činností môže ovplyvniť flexibilitu a rýchlosť charakteristickú pre túto oblasť.

                  2.

                     Druhý žalobný dôvod založený na porušení zásady nediskriminácie na základe štátnej príslušnosti stanovenej v článku 18 ZFEÚ

                  Rumunsko sa domnieva, že vzhľadom na to, že trh v oblasti medzinárodnej prepravy je objektívne centralizovaný/polarizovaný a časť prevádzkovateľov z členských štátov nachádzajúcich sa v okrajových oblastiach Únie na trhu v oblasti medzinárodnej prepravy sa zvyšuje, je zjavné, že prevádzkovatelia z týchto oblastí najmä znášajú administratívne a finančné náklady vysielania a sú odrádzaní, pokiaľ ide o vykonané činnosti, opatreniami, ako sú článok 1 ods. 3 až 6 smernice (EÚ) 2020/1057.
                  Navyše opatrenia stanovené v smernici (EÚ) 2020/1057, v nariadení (EÚ) 2020/1054 (1) a v nariadení (EÚ) 2020/1055 (2) (týkajúce sa ďalších obmedzení uložených kabotážnej preprave, návratu vozidiel do operačného centra členského štátu usadenia každých osem týždňov, návratu vodičov cestnej premávky každé štyri týždne, zákazu vykonávať pravidelný týždenný odpočinok v kabíne vozidla a vysielania vodičov cestnej premávky) boli prijaté ako piliere integrovaného legislatívneho balíka. V tomto kontexte môže skutočný dopad na prepravný trh ukázať len analýza kumulovaných účinkov týchto opatrení.

         (1)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2020/1054 z 15. júla 2020, ktorým sa mení nariadenie (ES) č. 561/2006, pokiaľ ide o minimálne požiadavky na maximálne denné a týždenné časy jazdy, minimálne prestávky a doby denného a týždenného odpočinku, a nariadenie (EÚ) č. 165/2014, pokiaľ ide o určovanie polohy prostredníctvom tachografov (Ú. v. EÚ L 249, 2020, s. 1).

         (2)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2020/1055 z 15. júla 2020, ktorým sa menia nariadenia (ES) č. 1071/2009, (ES) č. 1072/2009 a (EÚ) č. 1024/2012 s cieľom prispôsobiť ich vývoju v odvetví cestnej dopravy (Ú. v. EÚ L 249, 2020, s. 17).


title: Vec C-549/20: Žaloba podaná 23. októbra 2020 – Cyperská republika /Európsky parlament a Rada

text:
               18.1.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 19/33

      Žaloba podaná 23. októbra 2020 – Cyperská republika /Európsky parlament a Rada
      (Vec C-549/20)
      (2021/C 19/36)
      Jazyk konania: gréčtina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Cyperská republika (v zastúpení: Eirini Neofytou)

         Žalovaní: Európsky parlament a Rada Európskej únie

         Návrhy žalobkyne

                  —

                  zrušiť článok 1 ods. 3 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2020/1055 z 15. júla 2020, ktorým sa menia nariadenia (ES) č. 1071/2009, (ES) č. 1072/2009 a (EÚ) č. 1024/2012 s cieľom prispôsobiť ich vývoju v odvetví cestnej dopravy (1) v časti, ktorá nahrádza článok 5 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 1071/2009 a subsidiárne, ak Súdny dvor usúdi, že to nie je možné, zrušiť článok 1 ods. 3 nariadenia (EÚ) 2020/1055 v plnom rozsahu,

                  —

                  subsidiárne, ak Súdny dvor usúdi, že napadnuté nariadenie nie je možné čiastočne zrušiť, ako je navrhované v prvom žalobnom návrhu, zrušiť nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2020/1055 z 15. júla 2020, ktorým sa menia nariadenia (ES) č. 1071/2009, (ES) č. 1072/2009 a (EÚ) č. 1024/2012 s cieľom prispôsobiť ich vývoju v odvetví cestnej dopravy v plnom rozsahu,

                  —

                  zaviazať Európsky parlament a Radu Európskej únie na náhradu trov konania.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

      Na podporu svojej žaloby žalobkyňa uplatňuje sedem žalobných dôvodov.
      Prvý žalobný dôvod založený na tvrdení, že žalovaní porušili článok 90 ZFEÚ v spojení s článkom 3 ods. 3 ZEÚ, článok 11 ZFEÚ, článok 37 Charty základných práv Európskej únie, článok 3 ods. 5 ZEÚ, článok 208 ods. 2 ZFEÚ a článok 216 ods. 2 ZFEÚ, ako aj Parížsku zmluvu.
      Druhý žalobný dôvod založený na tvrdení, že žalovaní porušili zásadu proporcionality zakotvenú v článku 5 ods. 4 ZEÚ, ako aj článku 1 Protokolu (č. 2) o uplatňovaní zásad subsidiarity a proporcionality, ktorý je pripojený k ZEÚ a ZFEÚ.
      Tretí žalobný dôvod založený na tvrdení, že žalovaní porušili zásadu rovnosti zaobchádzania a zákazu diskriminácie zakotvenú v článku 18 ZFEÚ a v článkoch 20 a 21 Charty základných práv Európskej únie, zásadu rovnosti členských štátov pred Zmluvami zakotvenú v článku 4 ods. 2 ZEÚ a v rozsahu, v akom to považuje Súdny dvor za potrebné, aj článok 95 ods. 1 ZFEÚ.
      Štvrtý žalobný dôvod založený na tvrdení, že žalovaní porušili článok 91 ods. 1 ZFEÚ.
      Piaty žalobný dôvod založený na tvrdení, že žalovaní porušili článok 91 ods. 2 a článok 90 ZFEÚ v spojení s článkom 3 ods. 3 ZEÚ a článok 94 ZFEÚ.
      Šiesty žalobný dôvod založený na tvrdení, že žalovaní porušili slobodu podnikania a slobodu usadiť sa, ktoré sú zakotvené v článku 49 ZFEÚ a v článkoch 15 a 16 Charty základných práv Európskej únie.
      Siedmy žalobný dôvod založený na tvrdení, že žalovaní porušili článok 58 ods. 1 ZFEÚ v spojení s článkom 91 ZFEÚ alebo subsidiárne článok 56 ZFEÚ.

         (1)  Ú. v. EÚ L 249, 2020, s. 17.


title: Vec C-550/20: Žaloba podaná 23. októbra 2020 – Cyperská republika/Európsky parlament a Rada Európskej únie

text:
               18.1.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 19/34

      Žaloba podaná 23. októbra 2020 – Cyperská republika/Európsky parlament a Rada Európskej únie
      (Vec C-550/20)
      (2021/C 19/37)
      Jazyk konania: gréčtina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Cyperská republika (v zastúpení: Eirini Neofytou)

         Žalovaní Európsky parlament a Rada Európskej únie

         Návrhy žalobkyne

                  —

                  zrušiť smernicu Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2020/1057 z 15. júla 2020, ktorou sa stanovujú špecifické pravidlá vo vzťahu k smernici 96/71/ES a smernici 2014/67/EÚ pre vysielanie vodičov v odvetví cestnej dopravy a ktorou sa mení smernica 2006/22/ES, pokiaľ ide o požiadavky týkajúce sa dodržiavania predpisov, a nariadenie (EÚ) č. 1024/2012 (1), a

                  —

                  zaviazať Európsky parlament a Radu Európskej únie na náhradu trov konania.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

      Na podporu svojej žaloby žalobkyňa uplatňuje päť žalobných dôvodov.
      Prvý žalobný dôvod založený na tvrdení, že žalovaní porušili zásadu proporcionality zakotvenú v článku 5 ods. 4 ZEÚ, ako aj článku 1 Protokolu (č. 2) o uplatňovaní zásad subsidiarity a proporcionality, ktorý je pripojený k ZEÚ a k ZFEÚ.
      Druhý žalobný dôvod založený na tvrdení, že žalovaní porušili zásady rovnosti zaobchádzania a zákazu diskriminácie zakotvené v článku 18 ZFEÚ a v článkoch 20 a 21 Charty základných práv Európskej únie, zásadu rovnosti členských štátov pred Zmluvami zakotvenú v článku 4 ods. 2 ZEÚ a v rozsahu, v akom to považuje Súdny dvor za potrebné, aj článok 95 ods. 1 ZFEÚ.
      Tretí žalobný dôvod založený na tvrdení, že žalovaní porušili článok 91 ods. 1 ZFEÚ.
      Štvrtý žalobný dôvod založený na tvrdení, že žalovaní porušili článok 91 ods. 2 a článok 90 ZFEÚ v spojení s článkom 3 ods. 3 ZEÚ a článok 94 ZFEÚ.
      Piaty žalobný dôvod založený na tvrdení, že žalovaní porušili články 34 a 35 ZFEÚ spôsobom, ktorý nemôže byť odôvodnený podľa článku 36 ZFEÚ, ako aj článok 58 ods. 1 ZFEÚ v spojení s článkom 91 ZFEÚ alebo subsidiárne článok 56 ZFEÚ.

         (1)  Ú. v. EÚ L 249, 2020, s. 49.


title: Vec C-551/20: Žaloba podaná 26. októbra 2020 – Maďarsko/Európsky parlament a Rada Európskej únie

text:
               18.1.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 19/35

      Žaloba podaná 26. októbra 2020 – Maďarsko/Európsky parlament a Rada Európskej únie
      (Vec C-551/20)
      (2021/C 19/38)
      Jazyk konania: maďarčina

         Účastníci konania

         Žalobca: Maďarsko (v zastúpení: M. Z. Fehér a K. Szíjjártó, splnomocnení zástupcovia)

         Žalovaní: Európsky parlament a Rada Európskej únie

         Návrhy žalobcu

      Žalobca navrhuje, aby Súdny dvor:

                  —

                  zrušil článok 1 bod 6 písm. c), ako aj článok 2 bod 2 nariadenia (EÚ) 2020/1054 (1), ako aj v druhom rade všetky ustanovenia, ktoré sú s týmto článkom neoddeliteľne spojené,

                  —

                  zrušil článok 1 bod 3 nariadenia (EÚ) 2020/1055 (2) v rozsahu, v akom mení článok 5 nariadenia (ES) č. 1071/2009 zavedením do jeho odseku 1 nové písm. b) a v druhom rade všetky ustanovenia, ktoré sú s týmto článkom neoddeliteľne spojené,

                  —

                  zrušil článok 1 smernice (EÚ) 2020/1057 (3) alebo subsidiárne článok1 ods. 6 tejto smernice, ako aj v druhom rade všetky ustanovenia, ktoré sú s týmto článkom neoddeliteľne spojené.

                  —

                  zaviazal Európsky parlament a Radu na náhradu trov konania.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

      1.   Žalobné dôvody týkajúce sa sporných ustanovení nariadenia 2020/1054:

      Ustanovenie článku 1 bodu 6 písm. c) nariadenia 2020/1054 – podľa ktorého, doby pravidelného týždenného odpočinku a každá doba týždenného odpočinku v trvaní viac ako 45 hodín, ktoré sa čerpajú ako náhrada za predchádzajúce doby skráteného týždenného odpočinku nemožno čerpať vo vozidle – je v praxi neprimerané, keďže neexistuje toľko vhodných zariadení na odpočinok, ako je potrebné. Táto požiadavka neprimerane zaťažuje fyzické a právnické osoby – vodičov a prevádzkovateľov prepravy – čo predstavuje zjavne nesprávne posúdenie zo strany normotvorcov. Rovnako, zjavne nesprávne posúdenie vyplýva aj z absencie akéhokoľvek posúdenia disponibility ubytovacích miest, čo sa týka počtu a umiestnenia, zodpovedajúcich požiadavkám sporného ustanovenia počas legislatívneho procesu, napriek tomu, že v tejto súvislosti boli vyjadrené vážne znepokojenia.
      Podľa holandskej vlády článok 2 bod 2 nariadenia (EÚ) 2020/1054, ktorý stanovuje dátum, od ktorého sa vozidlá vybavia inteligentným tachografom druhej generácie (V2), je protiprávny. Po prvé normotvorcovia sa pri prijatí tohto ustanovenia dopustili zjavne nesprávneho posúdenia a porušili zásadu proporcionality, keďže nepristúpili k posúdeniu sociálno-ekonomických účinkov posunutím tohto dátumu dopredu. Po druhé normotvorcovia porušili legitímne očakávania hospodárskych subjektov, ako aj zásady ochrany legitímnej dôvery a právnej istoty. Po tretie toto ustanovenie porušuje udržanie konkurencieschopnosti Únie uvedenej v článku 151 druhom odseku ZFEÚ, keďže v súčasnosti sa takáto požiadavka neuplatňuje na vozidlá podnikov so sídlom v štátoch, ktoré nie sú členmi Únie, takže tieto podniky majú jasnú konkurenčnú výhodu v porovnaní s podnikmi v Únii.
      2.   Žalobné dôvody týkajúce sa sporného ustanovenia nariadenia 2020/2055:

      Podľa maďarskej vlády povinnosť návratu vozidiel každých osem týždňov porušuje požiadavku proporcionality a predstavuje zjavne nesprávne posúdenie, keďže Európsky parlament a Rada nevykonali žiadne posúdenie hospodárskeho, sociálneho a environmentálneho dopadu tejto novej požiadavky a nemali teda k dispozícii žiadnu užitočnú informáciu na určenie toho, či bolo primerané. Normotvorcovia tak porušili aj zásadu predbežnej opatrnosti, keďže neskúmali dôsledky tejto požiadavky na životné prostredie. Z dôvodu tejto povinnosti musia vozidlá častokrát jazdiť naprázdno, čo vedie k veľmi vysokým emisiám oxidu uhličitého v Únii.
      Navyše táto požiadavka porušuje zásadu zákazu diskriminácie, keďže v odlišnom rozsahu ovplyvňuje dopravcov so sídlom v centre EÚ a dopravcov so sídlom na jej okraji a najmä členské štáty takzvané „EÚ-13“. Podľa článku 91 ods. 2 a článku 94 ZFEÚ mali normotvorcovia zohľadniť osobitné podmienky týchto krajín a zdržať sa prijatia opatrení s diskriminačnými účinkami.
      3.   Žalobné dôvody týkajúce sa sporných ustanovení smernice 2020/1057:

      Maďarská vláda predovšetkým navrhuje zrušenie článku 1 smernice 2020/1057, ktorý obsahuje „špecifické pravidlá týkajúce sa vysielania vodičov“. Podľa maďarskej vlády tieto „špecifické pravidlá“ sú protiprávne, keďže vodičov vykonávajúcich medzinárodnú prepravu nemožno považovať za osoby, ktoré vykonávajú nadnárodné opatrenie v zmysle článku 1 ods. 3 písm. a) smernice 96/71/ES, a preto sa na tieto osoby nemôžu vzťahovať vyššie uvedené ustanovenia smernice.
      Subsidiárne maďarská vláda navrhuje zrušenie článku 1 ods. 6 smernice 2020/1057, keďže normotvorcovia porušili požiadavku rovnosti zaobchádzaniam, keďže výnimka týkajúca sa bilaterálnych dopravných operácií stanovená v článku 1 ods. 3 smernice sa nevzťahuje na tzv. kombinovanú dopravnú operáciu so sprievodom. Navyše maďarská vláda sa taktiež odvoláva v súvislosti s týmto ustanovením na absenciu posúdenia dopadu a v tomto kontexte na porušenie zásady proporcionality a zjavne nesprávne posúdenie zo strany normotvorcov.

         (1)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2020/1054 z 15. júla 2020, ktorým sa mení nariadenie (ES) č. 561/2006, pokiaľ ide o minimálne požiadavky na maximálne denné a týždenné časy jazdy, minimálne prestávky a doby denného a týždenného odpočinku, a nariadenie (EÚ) č. 165/2014, pokiaľ ide o určovanie polohy prostredníctvom tachografov (Ú. v. EÚ L 249, 2020, s. 1).

         (2)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2020/1055 z 15. júla 2020, ktorým sa menia nariadenia (ES) č. 1071/2009, (ES) č. 1072/2009 a (EÚ) č. 1024/2012 s cieľom prispôsobiť ich vývoju v odvetví cestnej dopravy (Ú. v. EÚ L 249, 2020, s. 17).

         (3)  Smernica Európskeho Parlamentu a Rady (EÚ) 2020/1057 z 15. júla 2020, ktorou sa stanovujú špecifické pravidlá vo vzťahu k smernici 96/71/ES a smernici 2014/67/EÚ pre vysielanie vodičov v odvetví cestnej dopravy a ktorou sa mení smernica 2006/22/ES, pokiaľ ide o požiadavky týkajúce sa dodržiavania predpisov, a nariadenie (EÚ) č. 1024/2012 (Ú. v. EÚ L 249, 2020, s. 49).


title: Vec C-552/20: Žaloba podaná 23. októbra 2020 – Maltská republika/Európsky parlament, Rada Európskej únie

text:
               18.1.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 19/37

      Žaloba podaná 23. októbra 2020 – Maltská republika/Európsky parlament, Rada Európskej únie
      (Vec C-552/20)
      (2021/C 19/39)
      Jazyk konania: angličtina

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Maltská republika (v zastúpení: A. Buhagiar, splnomocnená zástupkyňa, D. Sarmiento Ramírez-Escudero, J. Sedano Lorenzo, abogados)

         Žalovaní: Európsky parlament, Rada Európskej únie

         Návrhy žalobkyne

      Žalobkyňa navrhuje, aby Súdny dvor:

                  —

                  zrušil článok 5 ods. 1 písm. b) nariadenia 1071/2009 (1) a článok 8 ods. 2a nariadenia 1072/2009, (2) zmenené článkami 1 a 2 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2020/1055 (3) z 15. júla 2020, ktorým sa menia nariadenia (ES) č. 1071/2009, (ES) č. 1072/2009 a (EÚ) č. 1024/2012 s cieľom prispôsobiť ich vývoju v odvetví cestnej dopravy,

                  —

                  uložil Európskemu parlamentu a Rade povinnosť nahradiť trovy konania žalobkyne.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

      Na podporu svojej žaloby Maltská republika navrhuje zrušiť napadnuté opatrenia z dôvodov uvedených nižšie.
      Prvý žalobný dôvod, ktorým sa navrhuje, aby Súdny dvor zrušil článok 1 ods. 3 nariadenia 2020/1055 (pravidlo „návratu vozidiel do domovskej krajiny“), keďže

                  —

                  porušuje článok 91 ods. 2 ZFEÚ v spojení s článkom 11 ZFEÚ a článkom 37 Charty základných práv Európskej únie, a to vzhľadom na to, že bol prijatý bez zohľadnenia vplyvov na životné prostredie a má závažné dôsledky na dopravu,

                  —

                  porušuje článok 5 ods. 4 ZEÚ a zásadu proporcionality, keďže nejde o najmenej obmedzujúce opatrenie a spôsobuje neprimeranú ujmu, pokiaľ ide o vzťah medzi nákladmi a výhodami z hľadiska životného prostredia a dopravy.

            Druhý žalobný dôvod, ktorým sa navrhuje, aby Súdny dvor zrušil článok 2 ods. 4 písm. a) nariadenia 2020/1055 (pravidlo „prestávky pri kabotáži“), keďže

                  —

                  porušuje článok 91 ods. 2 ZFEÚ z dôvodu, že žalovaní neprihliadli na závažný dopad opatrenia na dopravu,

                  —

                  porušuje článok 5 ods. 4 ZEÚ a zásadu proporcionality, pretože výrazne obmedzuje schopnosť prevádzkovateľov nákladnej dopravy organizovať svoju logistiku a zabezpečovať hladkú prevádzku svojho vozidlového parku,

                  —

                  porušuje články 20 a 21 Charty základných práv EÚ a zásadu rovnosti zaobchádzania, pretože nezohľadňuje osobitosti ostrovného členského štátu a jeho trhu s prepravou tovaru bez akéhokoľvek objektívneho odôvodnenia.

         (1)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1071/2009 z 21. októbra 2009, ktorým sa ustanovujú spoločné pravidlá týkajúce sa podmienok, ktoré je potrebné dodržiavať pri výkone povolania prevádzkovateľa cestnej dopravy, a ktorým sa zrušuje smernica Rady 96/26/ES (Ú. v. EÚ L 300, 2009, s. 51).

         (2)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1072/2009 z 21. októbra 2009 o spoločných pravidlách prístupu nákladnej cestnej dopravy na medzinárodný trh (Ú. v. EÚ L 300, 2009, s. 72).

         (3)  Ú. v. EÚ L 249, 2020, s. 17.


title: Vec C-553/20: Žaloba podaná 26. októbra 2020 – Poľská republika/Európsky parlament a Rada Európskej únie

text:
               18.1.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 19/38

      Žaloba podaná 26. októbra 2020 – Poľská republika/Európsky parlament a Rada Európskej únie
      (Vec C-553/20)
      (2021/C 19/40)
      Jazyk konania: poľština

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Poľská republika (v zastúpení: B. Majczyna, splnomocnený zástupca)

         Žalovaní: Európsky parlament, Rada Európskej únie

         Návrhy žalobkyne

                  —

                  zrušiť článok 1 bod 6 písm. d) nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2020/1054 z 15. júla 2020, ktorým sa mení nariadenie (ES) č. 561/2006, pokiaľ ide o minimálne požiadavky na maximálne denné a týždenné časy jazdy, minimálne prestávky a doby denného a týždenného odpočinku, a nariadenie (EÚ) č. 165/2014, pokiaľ ide o určovanie polohy prostredníctvom tachografov (1),

                  —

                  zaviazať Európsky parlament a Radu Európskej únie na náhradu trov konania.

            Subsidiárne pre prípad, ak by Súdny dvor usúdil, že napadnuté ustanovenie nariadenia 2020/1054 nemožno oddeliť od zvyšku tohto nariadenia bez zmeny jeho podstatného obsahu, Poľská republika navrhuje zrušiť nariadenie 2020/1054 v celom rozsahu.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

      Poľská republika uvádza voči napadnutým ustanoveniam nariadenia 2020/1054 nasledujúce výhrady:

                  1.

                  porušenie zásady proporcionality (článok 5 ods. 4 ZEÚ) v dôsledku svojvoľného vymedzenia miest, v ktorých sú vodiči povinní využiť odpočinok;

                  2.

                  porušenie článku 91 ods. 2 ZFEÚ v dôsledku prijatia opatrení bez zohľadnenia ich vplyvu na životnú úroveň a úroveň zamestnanosti v určitých regiónoch a prevádzku dopravných zariadení;

                  3.

                  porušenie článku 94 ZFEÚ v dôsledku prijatia opatrení bez zohľadnenia ekonomickej situácie dopravcov;

                  4.

                  porušenie zásady právnej istoty z dôvodu, že ustanovenie bolo formulované nepresne a spôsobom neumožňujúcim stanoviť povinnosti, ktoré z neho vyplývajú;

                  5.

                  porušenie článku 11 ZFEÚ a článku 37 Charty základných práv Európskej únie v dôsledku nezohľadnenia požiadaviek ochrany životného prostredia.

            Poľská republika konkrétne tvrdí, že napadnuté ustanovenie porušuje zásadu proporcionality. V dôsledku prijatia nevhodných kritérií rozhodujúcich o tom, v ktorých miestach sú vodiči povinní využiť odpočinok, bola porušená zásada slobodného využívania času vodičom počas odpočinku, vyplývajúca z nariadenia 561/2006. Súčasne boli dopravcom uložené neprimerané povinnosti, ktoré majú negatívny vplyv nielen na situáciu jednotlivých podnikov, najmä malých a stredných, a na trh dopravných služieb, ale aj na životné prostredie. Negatívne dôsledky uplatňovania napadnutého ustanovenia pociťujú obzvlášť podniky z krajín nachádzajúcich sa mimo centra Európskej únie. Súčasne prijaté ustanovenie nie je objektívne odôvodnené vo vzťahu k situácii vodičov. Takisto neodzrkadľuje špecifickú povahu regulovaných služieb.

         (1)  Ú. v. EÚ L 249, 2020, s. 1.


title: Vec C-555/20: Žaloba podaná 26. októbra 2020 – Poľská republika/Európsky parlament a Rada Európskej únie

text:
               18.1.2021

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 19/41

      Žaloba podaná 26. októbra 2020 – Poľská republika/Európsky parlament a Rada Európskej únie
      (Vec C-555/20)
      (2021/C 19/42)
      Jazyk konania: poľština

         Účastníci konania

         Žalobkyňa: Poľská republika (v zastúpení: B. Majczyna, splnomocnený zástupca)

         Žalovaní: Európsky parlament, Rada Európskej únie

         Návrhy žalobkyne

                  —

                  Zrušiť články 1 ods. 3, 4, 6, 7 a 9 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2020/1057 z 15. júla 2020, ktorou sa stanovujú špecifické pravidlá vo vzťahu k smernici 96/71/ES a smernici 2014/67/EÚ pre vysielanie vodičov v odvetví cestnej dopravy a ktorou sa mení smernica 2006/22/ES, pokiaľ ide o požiadavky týkajúce sa dodržiavania predpisov, a nariadenie (EÚ) č. 1024/2012 (1),

                  —

                  zaviazať Európsky parlament a Radu Európskej únie na náhradu trov konania.

                  —

                  subsidiárne pre prípad, že Súdny dvor usúdi, že napadnuté ustanovenia smernice 2020/1057 nemožno oddeliť od zvyšku tejto smernice bez zmeny jej podstatného obsahu, zrušiť túto smernicu v celom rozsahu.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

      Poľská republika navrhuje, aby Súdny dvor zrušil články 1 ods. 3, 4, 6, 7 a 9 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2020/1057 z 15. júla 2020, ktorou sa stanovujú špecifické pravidlá vo vzťahu k smernici 96/71/ES a smernici 2014/67/EÚ pre vysielanie vodičov v odvetví cestnej dopravy a ktorou sa mení smernica 2006/22/ES, pokiaľ ide o požiadavky týkajúce sa dodržiavania predpisov, a nariadenie (EÚ) č. 1024/2012 a aby zaviazal Európsky parlament a Radu Európskej únie na náhradu trov konania.
      Subsidiárne pre prípad, že Súdny dvor usúdi, že napadnuté ustanovenia smernice (EÚ) 2020/1057 nemožno oddeliť od zvyšku smernice bez zmeny jej podstatného obsahu, Poľská republika navrhuje zrušiť túto smernicu v celom rozsahu.
      Vo vzťahu k článkom 1 ods. 3, 4, 6 a 7 smernice (EÚ) 2020/1057 Poľská republika uvádza tieto žalobné dôvody:

                  1.

                  Porušenie zásady proporcionality (článok 5 ods. 4 ZEÚ) v dôsledku stanovenia nevhodných kritérií na uplatňovanie ustanovení smernice 96/71/ES a smernice 2014/67/EÚ na prepravy.

                  2.

                  Porušenie článku 91 ods. 2 ZFEÚ prijatím opatrení bez zohľadnenia ich vplyvov na životnú úroveň a úroveň zamestnanosti v určitých regiónoch a prevádzku dopravných zariadení.

                  3.

                  Porušenie článku 94 ZFEÚ prijatím opatrení bez zohľadnenia hospodárskej situácie dopravcov.

                  4.

                  Porušenie článku 11 ZFEÚ a článku 37 Charty základných práv Európskej únie v dôsledku nerešpektovania požiadavky ochrany životného prostredia.

            Vo vzťahu k článku 9 ods. 1 smernice (EÚ) 2020/1057 Poľská republika uvádza, že stanovením príliš krátkej lehoty na prebratie smernice bola porušená zásada proporcionality (článok 5 ods. 4 ZEÚ), zásada právnej istoty a článok 94 ZFEÚ.
      Poľská republika predovšetkým tvrdí, že napadnuté ustanovenia porušujú zásadu proporcionality. Keďže boli stanovené nevhodné kritériá, ktoré majú pre vodičov nákladných vozidiel, na ktorých sa uplatňujú ustanovenia smerníc 96/71/ES a 2014/67/EÚ, rozhodujúci význam, bola dopravným podnikom uložená neprimeraná záťaž, ktorá má negatívny vplyv nie len na situáciu jednotlivých podnikov na trhu, ale aj na životné prostredie. Negatívny vplyv napadnutých ustanovení postihuje najmä hospodárske subjekty zo štátov, ktoré sídli mimo centra Európskej únie. Navyše nemožno zvolené riešenia vo vzťahu k situácii vodičov nákladných vozidiel považovať za objektívne odôvodnené. Neodrážajú ani špecifický charakter regulovaných služieb.

         (1)  Ú. v. EÚ L 249, 2020, s. 49.