title: Vec C-131/03 P: Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z  12. septembra 2006 – R.J. Reynolds Tobacco Holdings, Inc., RJR Acquisition Corp., R.J. Reynolds Tobacco Company, R.J. Reynolds Tobacco International, Inc., Japan Tobacco, Inc./Philip Morris International Inc., Komisia Európskych spoločenstiev, Európsky parlament, Španielske kráľovstvo, Francúzska republika, Talianska republika, Portugalská republika, Fínska republika, Spolková republika Nemecko, Helénska republika, Holandské kráľovstvo (Odvolanie — Rozhodnutie Komisie podať žalobu na súd tretieho štátu — Žaloba o neplatnosť — Neprípustnosť)

text:
               2.12.2006

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 294/2

         Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 12. septembra 2006 – R.J. Reynolds Tobacco Holdings, Inc., RJR Acquisition Corp., R.J. Reynolds Tobacco Company, R.J. Reynolds Tobacco International, Inc., Japan Tobacco, Inc./Philip Morris International Inc., Komisia Európskych spoločenstiev, Európsky parlament, Španielske kráľovstvo, Francúzska republika, Talianska republika, Portugalská republika, Fínska republika, Spolková republika Nemecko, Helénska republika, Holandské kráľovstvo
   (Vec C-131/03 P) (1)

   (Odvolanie - Rozhodnutie Komisie podať žalobu na súd tretieho štátu - Žaloba o neplatnosť - Neprípustnosť)
   (2006/C 294/02)
   Jazyk konania: angličtina
   Účastníci konania

      Odvolatelia: R.J. Reynolds Tobacco Holdings, Inc., RJR Acquisition Corp., R.J. Reynolds Tobacco Company, R.J. Reynolds Tobacco International, Inc., Japan Tobacco, Inc. (v zastúpení: P. Lomas, solicitor a O. W. Brouwer, advokát)

      Ďalší účastníci konania: Philip Morris International Inc., Komisia Európskych spoločenstiev (v zastúpení: C. Docksey, X. Lewis a C. Ladenburger, splnomocnení zástupcovia), Európsky parlament (v zastúpení: H. Duintjer Tebbens a A. Baas), Španielske kráľovstvo (v zastúpení: N. Díaz Abad, splnomocnená zástupkyňa), Francúzska republika (v zastúpení: G. de Bergues, splnomocnený zástupca), Talianska republika (v zastúpení: I. Braguglia, splnomocnený zástupca a M. Fiorilli, advokát), Portugalská republika (v zastúpení: L. Fernandes a Â. Seiça Neves, splnomocnení zástupcovia), Fínska republika (v zastúpení: T. Pynnä a A. Guimaraes-Purokoski, splnomocnené zástupkyne), Spolková republika Nemecko (v zastúpení: M. Lumma a W.-D. Plessing, splnomocnení zástupcovia), Helénska republika, Holandské kráľovstvo (v zastúpení: J. G. M. van Bakel, splnomocnená zástupkyňa)

      Vedľajší účastník, ktorý v konaní podporuje Komisiu: Rada Európskej únie (v zastúpení: M. Bishop a T. Blanchet, splnomocnení zástupcovia)
   Predmet veci
   Odvolanie podané proti rozsudku Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev (druhá rozšírená komora) z 15. januára 2003, Philip Morris International a i./Komisia (spojené veci T-377/00, T-379/00, T-380/00, T-260/01 a T-272/01), ktorým Súd prvého stupňa zamietol ako neprípustné ich žaloby o neplatnosť rozhodnutia Komisie Európskych spoločenstiev o podaní občianskoprávnej žaloby proti odvolateľom na súd Spojených štátov z dôvodu ich údajnej účasti na pašovaní cigariet v Európskej únii a s cieľom získať náhradu finančných strát, ktoré vznikli Únii, a príkaz sudcu na zastavenie pašovania – Výklad článku 230 ES a judikatúry Súdneho dvora – Právne účinky rozhodnutia Komisie o podaní občianskoprávnej žaloby na súd tretej krajiny
   Výrok rozsudku

               1.

               Odvolanie sa zamieta.

               2.

               R.J. Reynolds Tobacco Holdings, Inc., RJR Acquisition Corp., R.J. Reynolds Tobacco Company, R.J. Reynolds Tobacco International, Inc. a Japan Tobacco, Inc. sú povinní nahradiť trovy konania.

               3.

               Spolková republika Nemecko, Španielske kráľovstvo, Francúzska republika, Talianska republika, Holandské kráľovstvo, Portugalská republika, Fínska republika, Európsky parlament a Rada Európskej únie znášajú svoje vlastné trovy konania.

      (1)  Ú. v. EÚ C 146, 21.6.2003.


title: Vec T-835/16: Uznesenie Všeobecného súdu z 8. septembra 2017 – Louvers Belgium/Komisia („Žaloba o neplatnosť a náhradu škody — Verejné obstarávanie tovarov a služieb — Verejné obstarávanie — Dodávka interiérových záclon, závesov a roliet a poskytovanie montážnych, čistiacich a údržbových služieb — Zamietnutie ponuky uchádzača — Zrušenie konania — Zastavenie konania — Žaloba zjavne bez akéhokoľvek právneho základu“)

text:
               23.10.2017

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 357/12

         Uznesenie Všeobecného súdu z 8. septembra 2017 – Louvers Belgium/Komisia
   (Vec T-835/16) (1)

   ((„Žaloba o neplatnosť a náhradu škody - Verejné obstarávanie tovarov a služieb - Verejné obstarávanie - Dodávka interiérových záclon, závesov a roliet a poskytovanie montážnych, čistiacich a údržbových služieb - Zamietnutie ponuky uchádzača - Zrušenie konania - Zastavenie konania - Žaloba zjavne bez akéhokoľvek právneho základu“))
   (2017/C 357/16)
   Jazyk konania: francúzština

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Louvers Belgium Co. (Zaventem, Belgicko) (v zastúpení: V. Lejeune, avocat)

      Žalovaná: Európska komisia (v zastúpení: O. Verheecke a A. Katsimerou, splnomocnení zástupcovia)

      Predmet veci

   Jednak návrh podaný na základe článku 263 ZFEÚ na zrušenie rozhodnutia Komisie z 19. septembra 2016 nezadeliť žalobkyni verejné obstarávanie OIB.02/PO/2016/012/703, a jednak návrh podaný na základe článku 268 ZFEÚ na náhradu škody, ktorá bola žalobkyni údajne spôsobená z dôvodu nezákonnosti, ktorých sa dopustila Komisia v rámci tohto verejného obstarávania

      Výrok

               1.

               Konanie o návrhu na zrušenie rozhodnutia Komisie z 19. septembra 2016 nezadeliť spoločnosti Louvers Belgium Co. verejné obstarávanie OIB.02/PO/2016/012/703, ako aj o návrhu na náhradu škody v rozsahu, v akom sa týka údajnej straty možnosti výhry z dôvodu nezadelenia zákazky, sa zastavuje.

               2.

               Návrh o náhradu škody sa v rozsahu, v akom sa týka nákladov a výdavkov súvisiacich s účasťou spoločnosti Louvers Belgium Co. Na verejnom obstarávaní OIB.02/PO/2016/012/703, zamieta ako zjavne bez akéhokoľvek právneho základu.

               3.

               Európske komisia je povinná nahradiť trovy konania.

      (1)  Ú. v. EÚ C 30, 30.1.2017.


title: Vec C-21/11: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Commissione tributaria provinciale di Benevento (Taliansko) 14. januára 2011 — Volturno Trasporti Sas di Santoro Nino & c./Camera di Commercio di Benevento, Equitalia Polis SpA

text:
               26.3.2011

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 95/6

         Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Commissione tributaria provinciale di Benevento (Taliansko) 14. januára 2011 — Volturno Trasporti Sas di Santoro Nino & c./Camera di Commercio di Benevento, Equitalia Polis SpA
   (Vec C-21/11)
   2011/C 95/09
   Jazyk konania: taliančina

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Commissione tributaria provinciale di Benevento

      Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Žalobkyňa: Volturno Trasporti Sas di Santoro Nino & c.

      Žalovaní: Camera di Commercio di Benevento, Equitalia Polis SpA

      Prejudiciálna otázka

   Je taliansky poplatok do komôr, najmä článok 18 ods. 3 zákona číslo 580 z 29. decembra 1993 o úprave obchodných, priemyselných, živnostenských a poľnohospodárskych komôr, v zmenenom a doplnenom znení, zlučiteľný so smernicou Rady č. 69/335/EHS (1) zo 17. júla 1969, najmä s článkom 10 písm. c) a článkom 12 písm. e)?

      (1)  Ú. v. ES L 249, s. 25; Mim. vyd. 09/001, s. 11.


title: Vec T-227/09: Rozsudok Všeobecného súdu z  21. marca 2012 — Feng Shen Technology/ÚHVT — Majtczak (FS) [ „Ochranná známka Spoločenstva — Konanie o vyhlásenie neplatnosti — Obrazová ochranná známka Spoločenstva FS — Neexistencia dobrej viery prihlasovateľa — Článok 51 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 40/94 [teraz článok 52 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009]“ ]

text:
               5.5.2012

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 133/23

         Rozsudok Všeobecného súdu z 21. marca 2012 — Feng Shen Technology/ÚHVT — Majtczak (FS)
   (Vec T-227/09) (1)

   (Ochranná známka Spoločenstva - Konanie o vyhlásenie neplatnosti - Obrazová ochranná známka Spoločenstva FS - Neexistencia dobrej viery prihlasovateľa - Článok 51 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 40/94 [teraz článok 52 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009])
   2012/C 133/43
   Jazyk konania: angličtina

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Feng Shen Technology Co. Ltd (Guieshan Township, Taiwan) (v zastúpení: P. Rath a W. Festl-Wietek, advokáti)

      Žalovaný: Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (v zastúpení: A. Folliard-Monguiral, splnomocnený zástupca)

      Ďalší účastník konania pred odvolacím senátom ÚHVT a vedľajší účastník v konaní pred Všeobecným súdom: Jarosław Majtczak (Łódź, Poľsko) (v zastúpení: pôvodne J. Wyrwas, neskôr J. Radłowski, advokáti)

      Predmet veci

   Žaloba podaná proti rozhodnutiu štvrtého odvolacieho senátu ÚHVT z 1. apríla 2009 (vec R 529/2008-4) týkajúcemu sa konania o vyhlásenie neplatnosti medzi spoločnosťou Feng Shen Technology Co. Ltd a Jarosławom Majtczakom

      Výrok rozsudku

               1.

               Rozhodnutie štvrtého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) z 1. apríla 2009 (vec R 529/2008-4) sa zrušuje.

               2.

               ÚHVT okrem toho, že znáša svoje vlastné trovy konania, je povinný nahradiť trovy konania, ktoré vznikli spoločnosti Feng Shen Technology Co. Ltd.

               3.

               Jarosław Majtczak znáša svoje vlastné trovy konania.

      (1)  Ú. v. EÚ C 193, 15.8.2009.


title: Vec C-434/13 P: Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z  18. decembra 2014 – Európska komisia/Parker Hannifin Manufacturing Srl, predtým Parker ITR Srl, Parker-Hannifin Corp. (Odvolanie — Kartely — Európsky trh s morskými palivovými hadicami — Právne nástupníctvo právnických osôb — Pripísateľnosť protiprávneho správania — Zníženie pokuty Všeobecným súdom — Neobmedzená právomoc)

text:
               23.2.2015

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 65/9

         Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) z 18. decembra 2014 – Európska komisia/Parker Hannifin Manufacturing Srl, predtým Parker ITR Srl, Parker-Hannifin Corp.
   (Vec C-434/13 P) (1)

   ((Odvolanie - Kartely - Európsky trh s morskými palivovými hadicami - Právne nástupníctvo právnických osôb - Pripísateľnosť protiprávneho správania - Zníženie pokuty Všeobecným súdom - Neobmedzená právomoc))
   (2015/C 065/12)
   Jazyk konania: angličtina

      Účastníci konania

      Odvolateľka: Európska komisia (v zastúpení: S. Noë, V. Bottka a R. Sauer, splnomocnení zástupcovia)

      Ďalší účastníci konania: Parker Hannifin Manufacturing Srl, predtým Parker ITR Srl, Parker-Hannifin Corp. (v zastúpení: F. Amato, F. Marchini Càmia a B. Amory, advokáti)

      Výrok rozsudku

               1.

               Body 1 až 3 výroku rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie Parker ITR a Parker-Hannifin/Komisia (T–146/09, EU:T:2013:258) sa zrušujú.

               2.

               Vec sa vracia Všeobecnému súdu Európskej únie, aby rozhodol o dôvodnosti žaloby.

               3.

               O trovách konania sa rozhodne neskôr.

      (1)  Ú. v. EÚ C 313, 26.10.2013.


title: Vec T-36/05: Žaloba podaná dňa 31. januára 2005: Coats Holdings Limited a J & P Coats Limited proti Komisii Európskych spoločenstiev

text:
               16.4.2005

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 93/32

         Žaloba podaná dňa 31. januára 2005: Coats Holdings Limited a J & P Coats Limited proti Komisii Európskych spoločenstiev
   (Vec T-36/05)
   (2005/C 93/62)
   Jazyk konania: angličtina
   Coats Holdings Limited, so sídlom v Uxbridge (Spojené kráľovstvo) a J & P Coats Limited, so sídlom v Uxbridge (Spojené kráľovstvo), v zastúpení: W. Sibree a C. Jeffs, Solicitors, podali 31. januára 2005 na Súde prvého stupňa Európskych spoločenstiev žalobu proti Komisii Európskych spoločenstiev.
   Žalobcovia navrhujú, aby Súd prvého stupňa:

               —

               vyhlásil za neplatné a zrušil rozhodnutie Komisie z 26. októbra 2004 v prípade COMP/F-1/38.338/PO – Needles Doc. C(2004) 4221-final),

               —

               prípadne, aby zrušil tie časti rozhodnutia, ktoré podľa jeho zistenia Komisia nepreukázala, alebo ktoré sú vadné z dôvodu zjavného omylu alebo nedostatočného odôvodnenia,

               —

               zrušil alebo znížil pokutu, ktorá bola uložená žalobcom,

               —

               zaviazal Komisiu, aby znášala vlastné trovy a nahradila trovy žalobcov.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia
   V napadnutom rozhodnutí Komisia konštatovala, že v období od 10. septembra 1994 do 31. decembra 1999 žalobcovia, spolu s inými podnikmi, porušili článok 81 ods. 1 ES tým, že sa zúčastnili zosúladených postupov a uzavreli sériu dohôd, ktoré prerástli do trojstrannej dohody, ktorej cieľom a následkom bolo: (1) rozdelenie európskeho trhu so šijacími potrebami z tvrdých materiálov, čo sa rovná deleniu trhu výrobku na trh s ihlami na ručné šitie a špeciálnymi ihlami, širšie trhy s ihlami a trhy s inými šijacími potrebami z tvrdých materiálov a (2) rozčlenenie európskeho trhu s ihlami, ktoré má povahu zemepisného rozdelenia trhu s ihlami.
   Na podporu svojich návrhov žalobcovia v prvom rade uvádzajú sériu zjavných omylov v posúdení Komisie. Žalobcovia nenapádajú zistenia Komisie vo vzťahu k existencii kartelu medzi ostatnými podnikmi uvedenými v napadnutom rozhodnutí. Žalobcovia však tvrdia, že zistenie Komisie, že sa aj oni zúčastnili na tomto karteli, je založené na špekuláciách, nesprávnej dedukcii, veľkom počte prostých faktických chýb a sérii prehnaných výkladov udalostí. Žalobcovia sú toho názoru, že chyby Komisie sú nevyhnutné, keďže viedla chybné vyšetrovanie, počas ktorého opomenula položiť žalobcom relevantné otázky vo veci predmetných stretnutí a dohôd a neposúdila hospodárske súvislosti, v rámci ktorých žalobcovia podnikajú a ktoré ich viedli k uzavretiu absolútne legálnych dohôd o predaji podniku a následnom dodaní ihiel.
   Žalobcovia ďalej tvrdia, že aj keby Súd prvého stupňa potvrdil všetky alebo časť údajných porušení práva, pokuta by mala byť zásadné znížená. Podľa žalobcov im Komisia udelila rovnakú pokutu ako inému účastníkovi dohody, hoci dokonca aj v jej verzii udalostí žalobcovia v porovnaní s týmto druhým podnikom zohrali iba menšiu úlohu. Žalobcovia sa tiež domnievajú, že pokuta je v hrubom nepomere k ich obratu na trhu s ihlami, t. j. na jedinom trhu, kde ich účasť mohla mať nejaký vplyv, a v tomto zmysle je v hrubom nepomere k akejkoľvek ich potenciálnej hospodárskej výhode alebo ujme pre spotrebiteľov.


title: Vec C-31/09: Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) zo 17. júna 2010 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Fővárosi Bíróság — Maďarská republika) — Nawras Bolbol/Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal [Smernica 2004/83/ES — Minimálne ustanovenia pre oprávnenie a postavenie štátnych príslušníkov tretej krajiny alebo osôb bez štátneho občianstva ako utečencov — Osoba bez štátneho občianstva s palestínskym pôvodom, ktorá nepožiadala o ochranu alebo pomoc Úrad Organizácie Spojených národov pre pomoc a prácu v prospech palestínskych utečencov na Blízkom východe (UNRWA) — Žiadosť o poskytnutie postavenia utečenca — Zamietnutie z dôvodu nesplnenia podmienok stanovených v článku 1 A Dohovoru o právnom postavení utečencov, podpísaného v Ženeve 28. júla 1951 — Právo tejto osoby bez štátneho občianstva na priznanie postavenia utečenca na základe článku 12 ods. 1 písm. a) druhej vety smernice 2004/83]

text:
               14.8.2010

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 221/9

         Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) zo 17. júna 2010 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Fővárosi Bíróság — Maďarská republika) — Nawras Bolbol/Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal
   (Vec C-31/09) (1)

   (Smernica 2004/83/ES - Minimálne ustanovenia pre oprávnenie a postavenie štátnych príslušníkov tretej krajiny alebo osôb bez štátneho občianstva ako utečencov - Osoba bez štátneho občianstva s palestínskym pôvodom, ktorá nepožiadala o ochranu alebo pomoc Úrad Organizácie Spojených národov pre pomoc a prácu v prospech palestínskych utečencov na Blízkom východe (UNRWA) - Žiadosť o poskytnutie postavenia utečenca - Zamietnutie z dôvodu nesplnenia podmienok stanovených v článku 1 A Dohovoru o právnom postavení utečencov, podpísaného v Ženeve 28. júla 1951 - Právo tejto osoby bez štátneho občianstva na priznanie postavenia utečenca na základe článku 12 ods. 1 písm. a) druhej vety smernice 2004/83)
   2010/C 221/13
   Jazyk konania: maďarčina

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Fővárosi Bíróság

      Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Žalobkyňa: Nawras Bolbol

      Žalovaný: Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal

      Predmet veci

   Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Fővárosi Bíróság (Maďarsko) — Výklad článku 12 ods. 1 písm. a) smernice Rady 2004/83/ES z 29. apríla 2004 o minimálnych ustanoveniach pre oprávnenie a postavenie štátnych príslušníkov tretej krajiny alebo osôb bez štátneho občianstva ako utečencov alebo osôb, ktoré inak potrebujú medzinárodnú ochranu, a obsah poskytovanej ochrany (Ú. v. EÚ L 304, s. 12; Mim. vyd. 19/007, s. 96) — Osoba z Palestíny bez štátneho občianstva, ktorá nepožiadala o ochranu alebo pomoc Úrad Organizácie Spojených národov pre pomoc a prácu v prospech palestínskych utečencov na Blízkom východe (UNRWA), ktorej žiadosť o priznanie postavenia utečenca bola zamietnutá z dôvodu, že neexistujú podmienky stanovené v článku 1 časti A Ženevského dohovoru — Právo tejto osoby bez štátneho občianstva na priznanie postavenia utečenca na základe článku 12 ods. 1 písm. a) druhej vety smernice 2004/83/ES

      Výrok rozsudku

   Na účely uplatnenia článku 12 ods. 1 písm. a) prvej vety smernice Rady 2004/83/ES z 29. apríla 2004 o minimálnych ustanoveniach pre oprávnenie a postavenie štátnych príslušníkov tretej krajiny alebo osôb bez štátneho občianstva ako utečencov alebo osôb, ktoré inak potrebujú medzinárodnú ochranu, a obsah poskytovanej ochrany, osoba využíva ochranu alebo pomoc agentúry Organizácie Spojených národov, inej ako je Úrad Vysokého komisára Organizácie Spojených národov pre utečencov, vtedy, keď táto osoba naozaj využíva túto ochranu alebo túto pomoc.

      (1)  Ú. v. EÚ C 82, 4.4.2009.


title: Vec T-381/14: Žaloba podaná 30. mája 2014 – Pšonka/Rada

text:
               11.8.2014

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 261/38

         Žaloba podaná 30. mája 2014 – Pšonka/Rada
   (Vec T-381/14)
   2014/C 261/63
   Jazyk konania: angličtina

      Účastníci konania

      Žalobca: Viktor Pavlovyč Pšonka (Moskva, Rusko) (v zastúpení: C. Constantina a J.-M. Reymond, lawyers)

      Žalovaná: Rada Európskej únie

      Návrhy

   Žalobca navrhuje, aby Všeobecný súd:

               —

               na základe článku 263 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ) čiastočne zrušil rozhodnutie Rady 2014/119/SZBP z 5. marca 2014 a nariadenie Rady č. 208/2014 z 5. marca 2014 v rozsahu, v akom sa týkajú žalobcu a konkrétnejšie, nariadil:

                           —

                           odstrániť meno žalobcu z prílohy I nariadenia Rady č. 208/2014 z 5. marca 2014,

                           —

                           odstrániť meno žalobcu z prílohy I rozhodnutia Rady 2014/119/SZBP z 5. marca 2014,

               —

               na základe článku 263 ZFEÚ čiastočne zrušil rozhodnutie Rady 2014/119/SZBP z 5. marca 2014 a nariadenie Rady č. 208/2014 z 5. marca 2014 v rozsahu, v akom nie sú v súlade so spoločným návrhom,

               —

               zaviazal Radu, aby znášala trovy tejto žaloby a nahradila trovy žalobcovi.

      Dôvody a hlavné tvrdenia

   Na podporu svojej žaloby uvádza žalobca tri žalobné dôvody, ktoré sú v podstate rovnaké alebo podobné s tými, ktoré sú uvedené vo veci T-380/14, Pšonka/Rada.


title: Vec F-13/14: Uznesenie Súdu pre verejnú službu (prvá komora) z  26. júna 2014 – DL/Komisia (Výmaz — Späťvzatie zo strany žalobcu — Článok 89 ods. 7 rokovacieho poriadku — Dohoda účastníkov konania o trovách)

text:
               6.10.2014

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 351/30

         Uznesenie Súdu pre verejnú službu (prvá komora) z 26. júna 2014 – DL/Komisia
   (Vec F-13/14) (1)

   ((Výmaz - Späťvzatie zo strany žalobcu - Článok 89 ods. 7 rokovacieho poriadku - Dohoda účastníkov konania o trovách))
   2014/C 351/40
   Jazyk konania: francúzština

      Účastníci konania

      Žalobca: DL (Orp-Jauche, Belgicko) (v zastúpení: S. Orlandi, avocat)

      Žalovaná: Európska komisia (v zastúpení: J. Currall a V. Joris, splnomocnení zástupcovia)

      Predmet veci

   Návrh na zrušenie rozhodnutia o odmietnutí žiadosti o predĺženie predchádzajúceho povolenia udeleného pre náhradu výdavkov vynaložených na logopédiu syna žalobcu v rámci liečby jeho vážnej choroby pre rok 2012/2013

      Výrok

               1.

               Vec F-13/14 sa vymaže z registra Súdu pre verejnú službu.

               2.

               DL a Európska komisia znášajú trovy konania podľa svojej dohody.

      (1)  Ú. v. EÚ C 102, 7.4.2014, s. 46.


title: Výmaz veci T-197/03

text:
               14.5.2005

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 115/40

         Výmaz veci T-197/03 (1)

   (2005/C 115/72)

      (Jazyk konania: taliančina)

   Uznesením z 19. januára 2005 predseda tretej komory Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev nariadil výmaz veci T-197/03: Proras Srl Engineering and Contracting proti Komisii Európskych spoločenstiev.

      (1)  Ú. v. EÚ C 184, 2.8.2003


title: Vec T-102/09: Uznesenie Všeobecného súdu z  1. septembra 2011 — Elosta/Komisia ( Žaloba o neplatnosť — Lehota na podanie žaloby — Omeškanie — Neexistencia vyššej moci — Neexistencia ospravedlniteľného omylu — Neprípustnosť )

text:
               29.10.2011

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 319/20

         Uznesenie Všeobecného súdu z 1. septembra 2011 — Elosta/Komisia
   (Vec T-102/09) (1)

   (Žaloba o neplatnosť - Lehota na podanie žaloby - Omeškanie - Neexistencia vyššej moci - Neexistencia ospravedlniteľného omylu - Neprípustnosť)
   2011/C 319/41
   Jazyk konania: angličtina

      Účastníci konania

      Žalobca: Abdelrazag Elosta (Pinner, Middlesex, Spojené kráľovstvo) (v zastúpení: E. Grieves, barrister, A. McMurdie, solicitor)

      Žalovaná: Európska komisia (v zastúpení: E. Paasivirta a M. Konstantinidis, splnomocnení zástupcovia)

      Vedľajší účastník, ktorý v konaní podporuje žalovanú: Rada Európskej únie (v zastúpení: R. Szostak, G. Étienne, M.-M. Josephides a E. Finnegan, splnomocnení zástupcovia)

      Predmet veci

   Návrh na zrušenie nariadenia Komisie (ES) č. 1330/2008 z 22. decembra 2008 ktorým sa stotretíkrát mení a dopĺňa nariadenie Rady (ES) č. 881/2002, ktoré ukladá niektoré špecifické obmedzujúce opatrenia namierené proti niektorým osobám a subjektom spojeným s Usámom bin Ládinom, sieťou Al-Qaida a Talibanom (Ú. v. EÚ L 345, s. 60), v rozsahu, v akom sa dotýka žalobcu

      Výrok

               1.

               Žaloba sa zamieta ako neprípustná.

               2.

               Abdelrazag Elosta je povinný okrem svojich vlastných trov konania nahradiť aj trovy konania Európskej komisie.

               3.

               Rada Európskej únie znáša svoje vlastné trovy konania.

      (1)  Ú. v. EÚ C 13, 15.1.2011.


title: Vec T-594/16: Uznesenie Všeobecného súdu zo 16. februára 2017 – Walton/Komisia („Žaloba o neplatnosť — Verejná služba — Dočasní zamestnanci — Odchodné — Oprava výpočtu — Právna sila rozhodnutej veci — Žaloba sčasti neprípustná a sčasti zjavne bez akéhokoľvek právneho základu“)

text:
               18.4.2017

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 121/32

         Uznesenie Všeobecného súdu zo 16. februára 2017 – Walton/Komisia
   (Vec T-594/16) (1)

   ((„Žaloba o neplatnosť - Verejná služba - Dočasní zamestnanci - Odchodné - Oprava výpočtu - Právna sila rozhodnutej veci - Žaloba sčasti neprípustná a sčasti zjavne bez akéhokoľvek právneho základu“))
   (2017/C 121/47)
   Jazyk konania: francúzština

      Účastníci konania

      Žalobca: Robert Walton (Oxford, Spojené kráľovstvo) (v zastúpení: F. Moyse, advokát)

      Žalovaná: Európska komisia (v zastúpení: A.-C. Simon a F. Simonetti, splnomocnení zástupcovia)

      Predmet veci

   Návrh založený na článku 270 ZFEÚ na zrušenie rozhodnutia orgánu oprávneného uzatvárať pracovné zmluvy, ktoré Komisia zaslala listom z 15. marca 2016, ktorým sa žiadosť žalobcu o opravu výpočtu odchodného v nadväznosti na jeho odstúpenie z funkcie zamieta ako neprípustná

      Výrok

               1.

               Žaloba sa zamieta.

               2.

               Pán Robert Walton je povinný nahradiť trovy konania.

      (1)  Ú. v. EÚ C 251, 11.7.2016 (vec, ktorá bola pôvodne zaregistrovaná na Súde pre verejnú službu Európskej únie pod číslom F-24/16 a 1.9.2016 bola postúpená Všeobecnému súdu Európskej únie).


title: Vec C-14/07: Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z  8. mája 2008 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Bundesgerichtshof – Nemecko) – Ingenieurbüro Michael Weiss und Partner GbR/Industrie- und Handelskammer Berlin (Súdna spolupráca v občianskych veciach — Nariadenie (ES) č. 1348/2000 — Doručovanie súdnych a mimosúdnych písomností — Neexistencia prekladu príloh písomnosti — Dôsledky)

text:
               21.6.2008

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 158/5

         Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 8. mája 2008 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Bundesgerichtshof – Nemecko) – Ingenieurbüro Michael Weiss und Partner GbR/Industrie- und Handelskammer Berlin
   (Vec C-14/07) (1)

   (Súdna spolupráca v občianskych veciach - Nariadenie (ES) č. 1348/2000 - Doručovanie súdnych a mimosúdnych písomností - Neexistencia prekladu príloh písomnosti - Dôsledky)
   (2008/C 158/07)
   Jazyk konania: nemčina
   Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania
   Bundesgerichtshof
   Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Žalobca: Ingenieurbüro Michael Weiss und Partner GbR

      Žalovaný: Industrie- und Handelskammer Berlin

      Za účasti: Nicholas Grimshaw & Partners Ltd
   Predmet veci
   Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Bundesgerichtshof – Výklad článku 8 ods. 1 nariadenia Rady (ES) č. 1348/2000 z 20. mája 2000 o doručovaní súdnych a mimosúdnych písomností v občianskych a obchodných veciach v členských štátoch (Ú. v. ES L 160, s. 37; Mim. vyd. 19/001, s 227) – Odmietnutie prevzatia žaloby doručovanej v inom členskom štáte a vyhotovenej v jazyku tohto prijímajúceho členského štátu z dôvodu, že prílohy žaloby sú vyhotovené len v jazyku odosielajúceho členského štátu, hoci tento jazyk bol účastníkmi konania dohodnutý v zmluve ako jazyk ich vzájomného písomného styku
   Výrok rozsudku

               1.

               Článok 8 ods. 1 nariadenia Rady (ES) č. 1348/2000 z 29. mája 2000 o doručovaní súdnych a mimosúdnych písomností v občianskych a obchodných veciach v členských štátoch sa má vykladať v tom zmysle, že adresát návrhu na začatie konania nemá právo odmietnuť prevzatie tejto písomnosti, pokiaľ mu dáva možnosť uplatniť jeho práva v rámci súdneho konania v odosielajúcom členskom štáte, ak sú k tejto písomnosti priložené prílohy tvorené dokumentmi obsahujúcimi dôkazy, ktoré nie sú vyhotovené v jazyku prijímajúceho členského štátu alebo v jazyku odosielajúceho členského štátu, ktorému adresát rozumie, pričom však majú výlučne úlohu dôkazov a nie sú nevyhnutné na pochopenie predmetu a dôvodu návrhu.
               Vnútroštátnemu súdu prináleží, aby overil, či obsah návrhu na začatie konania je dostatočný na to, aby umožnil žalovanému uplatnenie jeho práv alebo či prináleží odosielateľovi, aby odstránil nedostatok spočívajúci v neexistencii prekladu prílohy, ktorá je nevyhnutná.

               2.

               Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 1348/2000 sa má vykladať v tom zmysle, že skutočnosť, že adresát doručovanej písomnosti sa v rámci výkonu svojej podnikateľskej činnosti v zmluve so žalobcom dohodol, že písomný styk bude prebiehať v jazyku odosielajúceho členského štátu, nie je domnienkou o znalosti tohto jazyka, ale indíciou, ktorú môže súd zohľadniť, keď overuje, či adresát rozumie jazyku odosielajúceho členského štátu.

               3.

               Článok 8 ods. 1 nariadenia č. 1348/200 sa musí vykladať v tom zmysle, že adresát sa nesmie odvolávať na tento článok na účely odmietnutia prevzatia takých príloh k písomnosti, ktoré neboli vyhotovené v jazyku prijímajúceho členského štátu alebo v jazyku odosielajúceho členského štátu, ktorému adresát rozumie, ak v rámci výkonu svojej podnikateľskej činnosti uzatvorí zmluvu, ktorou dohodne, že písomný styk bude prebiehať v jazyku odosielajúceho členského štátu a tieto prílohy sa jednak týkajú tohto písomného styku a jednak sú vyhotovené v dohodnutom jazyku.

      (1)  Ú. v. EÚ C 56, 10.3.2007.


title: Posledná publikácia Súdneho dvora v Úradnom vestníku Európskej únieÚ. v. EÚ C 143, 11.6.2005

text:
               25.6.2005

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 155/34

         (2005/C 155/63)
   Posledná publikácia Súdneho dvora v Úradnom vestníku Európskej únie

         Ú. v. EÚ C 143, 11.6.2005

   Predchádzajúce publikácie

      Ú. v. EÚ C 132, 28.5.2005

      Ú. v. EÚ C 115, 14.5.2005

      Ú. v. EÚ C 106, 30.4.2005

      Ú. v. EÚ C 93, 16.4.2005

      Ú. v. EÚ C 82, 2.4.2005

      Ú. v. EÚ C 69, 19.3.2005

   Tieto texty sú dostupné na adresách:

               EUR-Lex: http://europa.eu.int/eur-lex

               CELEX: http://europa.eu.int/celex


title: Vec T-483/09: Rozsudok Všeobecného súdu z  28. júna 2011 — ATB Norte/ÚHVT — Bricocenter Italia (Affiliato BRICO CENTER) [ „Ochranná známka Spoločenstva — Konanie o námietke — Prihláška obrazovej ochrannej známky Spoločenstva BRICO CENTER — Skoršie obrazové ochranné známky Spoločenstva ATB CENTROS DE BRICOLAGE Brico Centro a CENTROS DE BRICOLAGE BricoCentro — Relatívny dôvod zamietnutia — Pravdepodobnosť zámeny — Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009“ ]

text:
               6.8.2011

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 232/28

         Rozsudok Všeobecného súdu z 28. júna 2011 — ATB Norte/ÚHVT — Bricocenter Italia (Affiliato BRICO CENTER)
   (Vec T-483/09) (1)

   (Ochranná známka Spoločenstva - Konanie o námietke - Prihláška obrazovej ochrannej známky Spoločenstva BRICO CENTER - Skoršie obrazové ochranné známky Spoločenstva ATB CENTROS DE BRICOLAGE Brico Centro a CENTROS DE BRICOLAGE BricoCentro - Relatívny dôvod zamietnutia - Pravdepodobnosť zámeny - Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009)
   2011/C 232/50
   Jazyk konania: taliančina

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: ATB Norte, SL (Burgos, Španielsko) (v zastúpení: pôvodne P. López Ronda, G. Macias Bonilla, H. Curtis-Oliver a G. Marín Raigal, neskôr F. Brandolini Kujman, advokáti)

      Žalovaný: Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (v zastúpení: O. Montalto a G. Mannucci, splnomocnení zástupcovia)

      Ďalší účastník konania pred odvolacím senátom ÚHVT a vedľajší účastník v konaní pred Všeobecným súdom: Bricocenter Italia Srl (Rozzano, Taliansko) (v zastúpení: G. Ghidini, M. Mergati a C. Signorini, advokáti)

      Predmet veci

   Žaloba podaná proti rozhodnutiu štvrtého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ÚHVT) (vec R 1048/2008-4) z 28. septembra 2009, týkajúcemu sa námietkového konania medzi ATB Norte, SL a Bricocenter Italia Srl

      Výrok rozsudku

               1.

               Rozhodnutie štvrtého odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) z 28. septembra 2009 (vec R 1048/2008-4) sa zrušuje v rozsahu, v akom vyhovelo odvolaniu Bricocenter Italia Srl podaného na odvolací senát týkajúceho sa „reklamných“ služieb, „riadenia obchodných činností“ a „obchodnej správy“, ktorých sa týka prihláška ochrannej známky Spoločenstva.

               2.

               V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.

               3.

               ATB Norte, SL, Bricocenter Italia a ÚHVT znášajú svoje vlastné trovy konania, ktoré im vznikli v priebehu konania na Všeobecnom súde.

      (1)  Ú. v. EÚ C 24, 30.1.2010.


title: Vec C-94/05: Návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný rozsudkom Bundesverwaltungsgericht (Nemecko) z 9. decembra 2004, ktorý súvisí s konaním: Emsland-Stärke GmbH proti Bezirksregierung Weser-Ems

text:
               16.4.2005

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 93/20

         Návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný rozsudkom Bundesverwaltungsgericht (Nemecko) z 9. decembra 2004, ktorý súvisí s konaním: Emsland-Stärke GmbH proti Bezirksregierung Weser-Ems
   (Vec C-94/05)
   (2005/C 93/37)
   Jazyk konania: nemčina
   Bundesverwaltungsgericht (Nemecko) podal rozsudkom z 9. decembra 2004 na Súdny dvor Európskych spoločenstiev návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý súvisí s konaním: Emsland-Stärke GmbH proti Bezirksregierung Weser-Ems a bol doručený kancelárii Súdneho dvora dňa 22. februára 2005.
   Bundesverwaltungsgericht žiada Súdny dvor, aby rozhodol o nasledujúcich otázkach:

               1.

                           a)

                           Treba uplatniť článok 13 ods. 4 v spojení s článkom 4 ods. 5 nariadenia (ES) č. 97/95, zmeneného a doplneného nariadením Rady (ES) č. 1125/96, pokiaľ zmluva, ktorá bola uzavretá a uznaná príslušným úradom podľa článku 4 ods. 2 a 3 ako pestovateľská zmluva, nebola uzavretá s pestovateľom zemiakov, ale s obchodníkom, ktorý ich priamo alebo nepriamo od pestovateľov odoberá?

                           b)

                           Predpokladá článok 13 ods. 4 nariadenia (ES) č. 97/95, zmeneného a doplneného nariadením (ES) č. 1125/96, že výrobca zemiakového škrobu prijatím dodávky zemiakov prekročil svoju subkvótu?

               2.

                           a)

                           Postačuje sankcia upravená v článku 13 ods. 4 nariadenia (ES) č. 97/95, zmeneného a doplneného nariadením (ES) č. 1125/96, vzhľadom na článok 13 ods. 3 tohto nariadenia, požiadavkám práva Spoločenstva týkajúcim sa presnosti?

                           b)

                           Je sankcia upravená v článku 13 ods. 4 nariadenia (ES) č. 97/95, zmeneného a doplneného nariadením (ES) č. 1125/96, vzhľadom na svoju výšku potrebná aj v prípadoch ako tento na účely ochrany finančných záujmov Spoločenstva v zmysle článku 2 ods. 1 nariadenia Rady (ES,EURATOM) č. 2988/95? Je táto sankcia aj v prípadoch ako tento spôsobilá primerane chrániť finančné záujmy Spoločenstva?

               3.

               Je nezrovnalosť, ktorá je sankcionovaná podľa článku 13 ods. 4 nariadenia (ES) č. 97/95, zmeneného a doplneného nariadením Rady (ES) č. 1125/96, nedbanlivosťou v zmysle článku 5 ods. 1 nariadenia (ES, EURATOM) č. 2988/95 aj vtedy, keď bola prémia udelená úradmi pri úplnej znalosti skutkového stavu?


title: Vec C-163/17: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Nemecko) 3. apríla 2017 – Abubacarr Jawo/Bundesrepublik Deutschland

text:
               25.9.2017

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 318/2

         Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Nemecko) 3. apríla 2017 – Abubacarr Jawo/Bundesrepublik Deutschland
   (Vec C-163/17)
   (2017/C 318/03)
   Jazyk konania: nemčina

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg

      Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Žalobca: Abubacarr Jawo

      Žalovaná: Bundesrepublik Deutschland

      Prejudiciálne otázky

               1.

               Je žiadateľ o azyl na úteku v zmysle článku 29 ods. 2 druhej vety nariadenia (EÚ) č. 604/2013 (1) iba v tom prípade, ak sa cielene a vedome vymaní z dosahu zodpovedného vnútroštátneho orgánu za vykonanie odovzdania s úmyslom prekaziť alebo sťažiť odovzdanie alebo stačí, aby sa dlhšiu dobu nezdržiaval na mieste prideleného bydliska a neupovedomil úrady o svojej neprítomnosti, v dôsledku čoho sa plánované odovzdanie nemôže uskutočniť?
               Môže sa dotknutá osoba odvolávať na správne uplatnenie predpisu a v konaní namierenom proti rozhodnutiu o odovzdaní namietať, že už uplynula lehota šiestich mesiacov na odovzdanie, pretože nebol na úteku?

               2.

               Možno predĺžiť lehotu podľa článku 29 ods. 1 prvého pododseku nariadenia (EÚ) č. 604/2013 iba na základe tej skutočnosti, že odovzdávajúci členský štát informuje ešte pred uplynutím lehoty zodpovedný členský štát o tom, že dotknutá osoba je na úteku a zároveň uvedie konkrétnu lehotu, najviac v trvaní 18 mesiacov, v ktorej dôjde k odovzdaniu alebo možno lehotu predĺžiť iba po vzájomnej dohode zúčastnených členských štátov o dlhšej lehote?

               3.

               Je odovzdanie žiadateľa do zodpovedného členského štátu neprípustné, ak by bol v prípade priznania medzinárodnej ochrany v tomto štáte s prihliadnutím na životné podmienky, ktoré možno očakávať, vystavený skutočnému riziku zaobchádzania v zmysle článku 4 Charty základných práv Európskej únie?
               Patrí odpoveď na tieto otázky ešte do pôsobnosti práva Únie?
               Podľa akých noriem vyplývajúcich z práva Únie sa majú posudzovať životné podmienky osoby, ktorej sa priznala medzinárodná ochrana?

      (1)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 604/2013 z 26. júna 2013, ktorým sa stanovujú kritériá a mechanizmy na určenie členského štátu zodpovedného za posúdenie žiadosti o medzinárodnú ochranu podanej štátnym príslušníkom tretej krajiny alebo osobou bez štátnej príslušnosti v jednom z členských štátov, Ú. v. EÚ L 180, 2013, s. 31.


title: Vec C-117/16: Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Østre Landsret (Dánsko) 25. februára 2016 – Skatteministeriet/Y Denmark Aps

text:
               25.7.2016

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 270/22

         Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Østre Landsret (Dánsko) 25. februára 2016 – Skatteministeriet/Y Denmark Aps
   (Vec C-117/16)
   (2016/C 270/30)
   Jazyk konania: dánčina

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Østre Landsret

      Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Žalobca: Skatteministeriet

      Žalovaná: Y Denmark Aps

      Prejudiciálne otázky

               1.

               Môže sa členský štát odvolávať na článok 1 ods. 2 smernice (1) o uplatňovaní vnútroštátnych ustanovení na zabránenie podvodom alebo zneužívaniu len za predpokladu, že dotknutý členský štát prijal osobitné vnútroštátne ustanovenie, ktorým sa vykonáva článok 1 ods. 2 smernice, alebo že vnútroštátne právo obsahuje všeobecné ustanovenia či zásady týkajúce sa podvodov a zneužívania, ktoré sa dajú vykladať v súlade s článkom 1 ods. 2?

                           1.1.

                           Možno v prípade kladnej odpovede na otázku 1 považovať § 2 ods. 1 písm. c) zákona o dani z príjmov právnických osôb, ktorý stanovuje, že „podmienkou je oslobodenie od zdanenia dividend… v zmysle ustanovení smernice Rady 90/435/EHS o spoločnom systéme zdaňovania uplatňovanom v prípade materských spoločností a dcérskych spoločností v rozličných členských štátoch“, za osobitné vnútroštátne ustanovenie v zmysle článku 1 ods. 2 smernice?

               2.

               Je ustanovenie dohovoru o zamedzení dvojitého zdanenia uzatvoreného medzi dvoma členskými štátmi a vypracovaného v súlade s modelovou daňovou zmluvou OECD, podľa ktorého je zdaňovanie vyplatených dividend podmienené tým, či sa príjemca dividend považuje za vlastníka požitkov v podobe dividend, dojednaným ustanovením na zabránenie zneužívaniu, na ktoré sa vzťahuje článok 1 ods. 2 smernice?

                           2.1.

                           Pokiaľ áno, má sa pojem „dohoda“ v článku 1 ods. 2 smernice vykladať v tom zmysle, že členský štát sa podľa svojho vnútroštátneho práva môže odvolávať na dohovor o zamedzení dvojitého zdanenia na úkor platiteľa dane?

               3.

               Prináleží v prípade kladnej odpovede Súdneho dvora na otázku 2 vnútroštátnym súdom, aby vymedzili obsah pojmu „vlastník požitkov“, alebo sa má pojem na základe smernice 90/435/EHS vykladať v tom zmysle, že pojmu, o ktorom má rozhodnúť Súdny dvor EÚ, treba pripísať osobitný význam v zmysle práva EÚ?

               4.

               Pokiaľ Súdny dvor odpovie na otázku 2 kladne a na otázku 3 odpovie v tom zmysle, že vnútroštátnym súdom neprináleží vymedziť obsah pojmu „vlastník požitkov“, má sa tento pojem vykladať v tom zmysle, že spoločnosť so sídlom v členskom štáte, ktorej za takých okolností, akými sú okolnosti prejednávanej veci, vyplatí dividendy dcérska spoločnosť z iného členského štátu, je „vlastníkom požitkov“ v podobe týchto dividend v zmysle výkladu tohto pojmu v práve EÚ?

                           a)

                           Má sa pojem „vlastník požitkov“ vykladať v súlade so zodpovedajúcim pojmom v článku 1 ods. 1 smernice 2003/49/ES (ďalej len „smernica o úrokoch a licenčných poplatkoch“) v spojení s článkom 1 ods. 4 tejto smernice?

                           b)

                           Má sa tento pojem vykladať len z hľadiska komentára k článku 10 modelovej daňovej zmluvy OECD z roku 1977 (bod 12), alebo možno do výkladu zahrnúť následné komentáre vrátane doplnení z roku 2003 týkajúcich sa „účelových spoločností“ a doplnení z roku 2014 týkajúcich sa „zmluvných alebo zákonom stanovených povinností“?

                           c)

                           Aký význam má na posúdenie otázky, či sa má príjemca dividend považovať za „vlastníka požitkov“, skutočnosť, že príjemca dividend mal zmluvnú alebo zákonom stanovenú povinnosť previesť úroky na inú osobu?

                           d)

                           Aký význam má na posúdenie otázky, či sa má príjemca dividend považovať za „vlastníka požitkov“, skutočnosť, že vnútroštátny súd po posúdení skutkových okolností veci konštatuje, že príjemca – bez zmluvnej alebo zákonom stanovenej povinnosti previesť prijaté úroky na inú osobu – nemal „plné“ právo „používať a požívať“ úroky v zmysle komentára z roku 2014 k modelovej daňovej zmluve z roku 1977?

               5.

               Ak sa vo veci vychádza z predpokladu, že existujú „vnútroštátn[e]… ustanoven[ia] nevyhnutn[é] k zamedzeniu daňových únikov a zneužívaniu daňového režimu“, pozri článok 1 ods. 2 smernice 90/435/EHS, že spoločnosť (A) so sídlom v členskom štáte vyplatila dividendy materskej spoločnosti (B) v inom členskom štáte, ktorá ich previedla na svoju materskú spoločnosť (C) so sídlom mimo EÚ/EHP, a tá zas vyplatila finančné prostriedky svojej materskej spoločnosti (D), ktorá tiež sídli mimo EÚ/EHP, že prvý uvedený štát a štát, v ktorom sídli spoločnosť C, nemajú podpísaný dohovor o zamedzení dvojitého zdanenia, že prvý uvedený štát a štát, v ktorom sídli spoločnosť D, majú podpísaný dohovor o zamedzení dvojitého zdanenia a že prvý uvedený štát by v zmysle svojich právnych predpisov v dôsledku toho nemal nárok na zrážkovú daň z dividend vyplatených spoločnosťou A spoločnosti D, keby bola spoločnosť D priamym vlastníkom spoločnosti A, dochádza k zneužívaniu v zmysle smernice, takže sa na spoločnosť B nevzťahuje jej ochrana?

               6.

               Ak sa spoločnosť sídliaca v členskom štáte (materská spoločnosť) v skutočnosti nepovažuje za oslobodenú od zrážkovej dane podľa článku 1 ods. 2 smernice 90/435/EHS, pokiaľ ide o dividendy prijaté od spoločnosti sídliacej v inom členskom štáte (dcérska spoločnosť), bráni článok 43 ES v spojení s článkom 48 ES (a/alebo článok 56 ES) právnej úprave, na základe ktorej posledný uvedený členský štát zdaňuje dividendy materskej spoločnosti so sídlom v inom členskom štáte, pričom dotknutý členský štát považuje materské spoločnosti so sídlom na svojom území za inak podobných okolností za oslobodené od dane z takých dividend?

               7.

               Ak sa spoločnosť sídliaca v členskom štáte (materská spoločnosť) v skutočnosti nepovažuje za oslobodenú od zrážkovej dane podľa článku 1 ods. 2 smernice 90/435/EHS, pokiaľ ide o dividendy prijaté od spoločnosti sídliacej v inom členskom štáte (dcérska spoločnosť), a materská spoločnosť v poslednom uvedenom členskom štáte sa v tomto členskom štáte považuje za zdaniteľnú osobu s obmedzenou daňovou povinnosťou v súvislosti s predmetnými dividendami, bráni článok 43 ES v spojení s článkom 48 ES (a/alebo článok 56 ES) právnej úprave, na základe ktorej posledný uvedený členský štát požaduje od spoločnosti zodpovednej za vykonanie zrážky dane pri zdroji (dcérska spoločnosť), aby v prípade oneskorenej úhrady splatnej zrážkovej dane zaplatila úrok z omeškania s vyššou úrokovou sadzbou, než je sadzba úroku z omeškania, ktorú členský štát uplatňuje pri daňových dlhoch právnických osôb vymáhaných od spoločností sídliacich v tom istom členskom štáte?

               8.

               Pokiaľ Súdny dvor odpovie na otázku 2 kladne a na otázku 3 odpovie v tom zmysle, že vnútroštátnym súdom neprináleží vymedziť obsah pojmu „vlastník požitkov“, a ak spoločnosť (materskú spoločnosť) so sídlom v členskom štáte na základe toho nemožno považovať za oslobodenú od zrážkovej dane podľa smernice 90/435/EHS, čo sa týka dividend prijatých od spoločnosti so sídlom v inom členskom štáte (dcérska spoločnosť), má posledný uvedený členský štát podľa smernice 90/435/EHS alebo článku 10 ES povinnosť uviesť, koho tento členský štát v takom prípade považuje za vlastníka požitkov?

               9.

               Ak sa spoločnosť sídliaca v členskom štáte (materská spoločnosť) v skutočnosti nepovažuje za oslobodenú od zrážkovej dane podľa smernice 90/435/EHS, pokiaľ ide o dividendy prijaté od spoločnosti sídliacej v inom členskom štáte (dcérska spoločnosť), bráni článok 43 ES v spojení s článkom 48 ES (subsidiárne článok 56 ES) samostatne alebo ako celok právnej úprave, na základe ktorej:

                           a)

                           posledný uvedený členský štát požaduje od dcérskej spoločnosti, aby vykonala zrážku dane z dividend pri zdroji, a považuje túto osobu za zodpovednú voči orgánom za nevykonanie zrážky dane pri zdroji, pričom ak materská spoločnosť sídli v tomto členskom štáte, nemá takú povinnosť vykonať zrážku dane pri zdroji?

                           b)

                           posledný uvedený členský štát vyrubí z dlžnej zrážkovej dane úroky z omeškania?
                           Vnútroštátny súd žiada Súdny dvor EÚ, aby zahrnul odpoveď na otázky 6 a 7 do svojej odpovede na otázku 9.

               10.

               Za okolností, keď:

                           (1)

                           spoločnosť (materská spoločnosť) so sídlom v členskom štáte spĺňa požiadavku stanovenú v smernici 90/435/EHS, t. j. že (v rokoch 2005 a 2006) vlastní najmenej 20 % akciového kapitálu spoločnosti (dcérskej spoločnosti) so sídlom v inom členskom štáte,

                           (2)

                           materská spoločnosť sa v skutočnosti nepovažuje za oslobodenú od zrážkovej dane podľa článku 1 ods. 2 smernice 90/435/EHS, pokiaľ ide o dividendy vyplatené dcérskou spoločnosťou,

                           (3)

                           (priami alebo nepriami) akcionári materskej spoločnosti so sídlom v krajine mimo EÚ/EHP sa považujú za vlastníkov požitkov v podobe predmetných dividend,

                           (4)

                           uvedení (priami alebo nepriami) akcionári navyše nespĺňajú vyššie uvedenú kapitálovú požiadavku,
                           bráni článok 56 ES právnej úprave, na základe ktorej členský štát, v ktorom sa nachádza dcérska spoločnosť, zdaňuje predmetné dividendy, pričom dotknutý členský štát považuje spoločnosti sídliace na jeho území, ktoré spĺňajú kapitálovú požiadavku stanovenú v smernici 90/435/EHS, t. j. ktoré v zdaňovacích obdobiach 2005 a 2006 vlastnia najmenej 20 % akciového kapitálu spoločnosti vyplácajúcej dividendy (15 % v rokoch 2007 a 2008 a v ďalších rokoch 10 %), za oslobodené od dane z takých dividend?

      (1)  Smernica Rady 90/435/EHS z 23. júla 1990 o spoločnom systéme zdaňovania uplatňovanom v prípade materských spoločností a dcérskych spoločností v rozličných členských štátoch (Ú. v. ES L 225, 1990, s. 6; Mim. vyd. 09/001, s. 147).


title: Vec T-122/15: Žaloba podaná 12. marca 2015 – Landeskreditbank Baden-Württemberg/ECB

text:
               1.6.2015

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 178/17

         Žaloba podaná 12. marca 2015 – Landeskreditbank Baden-Württemberg/ECB
   (Vec T-122/15)
   (2015/C 178/18)
   Jazyk konania: nemčina

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Landeskreditbank Baden-Württemberg – Förderbank (Karlsruhe, Nemecko) (v zastúpení: A. Glos, K. Lackhoff a M. Benzing, Rechtsanwälte)

      Žalovaná: Európska centrálna banka

      Návrhy

   Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

               —

               zrušil rozhodnutie Európskej centrálnej banky z 5. januára 2015 (spisová značka ECB/SSM/15/1 – 0SK1ILSPWNVBNQWU0W18/3) a zároveň rozhodol o zachovaní účinkov vyplývajúcich z nahradenia rozhodnutia ECB z 1. septembra 2014 (spisová značka ECB/SSM/14/1 – 0SK1ILSPWNVBNQWU0W18/1),

               —

               uložil žalovanej povinnosť nahradiť trovy konania.

      Dôvody a hlavné tvrdenia

   Na podporu svojej žaloby žalobkyňa uvádza päť žalobných dôvodov.

               1.

               Prvý žalobný dôvod založený na tom, že ECB pri posúdení osobitných okolností uplatnila nesprávne kritérium.

                           —

                           Žalobkyňa v tomto žalobnom dôvode tvrdí, že ECB pri posúdení, či sa má žalobkyňa aj napriek tomu, že spĺňa kritérium veľkosti, kvalifikovať s ohľadom na osobitné okolnosti uvedené v článku 6 ods. 4 druhého pododseku nariadenia (EÚ) č. 1024/2013 (1) v spojení s článkom 70 ods. 1 nariadenia (EÚ) č. 468/2014 (2) ako menej významná inštitúcia, vychádzala zo štyroch rôznych a nezlučiteľných kritérií. Každé z uvedených kritérií je samé osebe nesprávne.

                           —

                           Žalobkyňa ďalej uvádza, že podľa článku 70 ods. 1 nariadenia č. 468/2014 závisí existencia osobitných okolností v podstatnej miere od toho, či sú dané „osobitné skutkové okolnosti“, na základe ktorých je „neprimerané“ posúdiť inštitúciu ako významnú a teda ju podrobiť centrálnemu prudenciálnemu dohľadu ECB. Žalobkyňa za „neprimerané“ v zmysle článku 70 ods. 1 nariadenia č. 468/2014 považuje posúdenie inštitúcie ako významnej na základe jediného kritéria založeného na jej veľkosti, hoci takéto posúdenie nie je pre uskutočnenie cieľov nariadenia č. 1024/2013 nevyhnutné a postačoval by dohľad vykonávaný príslušným vnútroštátnym orgánom, ktorý podlieha makroprudenciálnemu dohľadu ECB.

               2.

               Druhý žalobný dôvod založený na zjavne nesprávnom posúdení skutkových okolností

                           —

                           V tomto žalobnom dôvode žalobkyňa tvrdí, že s ohľadom na skutočnosti, ktoré uviedla na pojednávaní a pred administratívnym revíznym výborom, pre uskutočnenie cieľov nariadenia č. 1024/2013 ju nie je vôbec potrebné kvalifikovať ako významnú inštitúciu a zároveň jej posúdenie ako menej významnej inštitúcie je v celom rozsahu zlučiteľné so zásadami nariadenia č. 1024/2013. Posúdenie ECB v zmysle ktorého neexistujú osobitné skutočnosti je nesprávne.

               3.

               Tretí žalobný dôvod založený na porušení povinnosti odôvodnenia

                           —

                           Žalobkyňa tvrdí, že odôvodnenie napadnutého rozhodnutia nie je koherentné a vnútorne si odporuje. ECB uvádza celkovo štyri kritériá posúdenia, ktoré navzájom nesúvisia a nie sú zlučiteľné.

                           —

                           Z napadnutého rozhodnutia nevyplývajú hlavné dôvody. Skutočnosti, ktoré uviedla ECB sa naopak obmedzujú na jednoduché konštatovania a popretia.

                           —

                           Rozhodnutie sa nezaoberá ani tvrdeniami, ktoré žalobkyňa uviedla v priebehu správneho konania. ECB predovšetkým neuvádza dôvody, prečo skutkové a právne okolnosti uvádzané žalobkyňou nepostačujú na vyvrátenie domnienky podľa článku 6 ods. 4 druhého pododseku nariadenia č. 1024/2013.

               4.

               Štvrtý žalobný dôvod založený na zneužití právomoci z dôvodu, že ECB neuplatnila svoju voľnú úvahu

                           —

                           V rámci tohto žalobného dôvodu žalobkyňa namieta, že ECB porušila svoju povinnosť uplatniť v prejednávanej veci voľnú úvahu, ktorá jej vyplýva z článku 6 ods. 4 nariadenia č. 1024/2013 a článku 70 nariadenia č. 468/2014. ECB týmto spôsobom zneužila svoju právomoc.

               5.

               Piaty žalobný dôvod založený na porušení povinnosti preskúmať a zohľadniť všetky vo veci relevantné skutočnosti

                           —

                           Žalobkyňa v tomto žalobnom dôvode tvrdí, že ECB porušila svoju povinnosť v rámci uplatnenia voľnej úvahy riadne a nezávislým spôsobom preskúmať a zohľadniť všetky skutkové a právne okolnosti prejednávanej veci. Predovšetkým nezohľadnila skutkové a právne okolnosti uvádzané žalobkyňou.

      (1)  Nariadenie Rady (EÚ) č. 1024/2013 z 15. októbra 2013, ktorým sa Európska centrálna banka poveruje osobitnými úlohami, pokiaľ ide o politiky týkajúce sa prudenciálneho dohľadu nad úverovými inštitúciami (Ú. v. EÚ L 287, s. 63).

      (2)  Nariadenie Európskej centrálnej banky (EÚ) č. 468/2014 zo 16. apríla 2014 o rámci pre spoluprácu v rámci jednotného mechanizmu dohľadu medzi Európskou centrálnou bankou, príslušnými vnútroštátnymi orgánmi a určenými vnútroštátnymi orgánmi (nariadenie o rámci JMD) (Ú. v. EÚ L 141, s. 1).


title: Vec T-235/15 R: Uznesenie predsedu Všeobecného súdu z 23. mája 2016 – Pari Pharma/EMA („Konanie o nariadení predbežného opatrenia — Prístup k dokumentom — Nariadenie (ES) č. 1049/2001 — Dokumenty, ktoré má k dispozícii EMA a ktoré obsahujú informácie predložené podnikom v rámci jeho žiadosti o povolenie na uvedenie lieku na trh — Uznesenie ukladajúce odklad výkonu rozhodnutia sprístupniť dokumenty tretím osobám — Spätvzatie — Neexistecia zmeny okolností — Článok 159 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu“)

text:
               18.7.2016

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 260/39

         Uznesenie predsedu Všeobecného súdu z 23. mája 2016 – Pari Pharma/EMA
   (Vec T-235/15 R)
   ((„Konanie o nariadení predbežného opatrenia - Prístup k dokumentom - Nariadenie (ES) č. 1049/2001 - Dokumenty, ktoré má k dispozícii EMA a ktoré obsahujú informácie predložené podnikom v rámci jeho žiadosti o povolenie na uvedenie lieku na trh - Uznesenie ukladajúce odklad výkonu rozhodnutia sprístupniť dokumenty tretím osobám - Spätvzatie - Neexistecia zmeny okolností - Článok 159 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu“))
   (2016/C 260/49)
   Jazyk konania: angličtina

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Pari Pharma GmbH (Starnberg, Nemecko) (v zastúpení: M. Epping a W. Rehmann, advokáti)

      Žalovaná: Európska agentúra pre lieky (v zastúpení: T. Jabłoński, N. Rampal Olmedo, A. Spina, A. Rusanov a S. Marino, splnomocnení zástupcovia)

      Vedľajší účastník, ktorý v konaní podporuje žalovanú: Novartis Europharm Ltd (Camberley, Spojené kráľovstvo) (v zastúpení: C. Schoonderbeek, advokát)

      Predmet veci

   Návrh založený na článku 159 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu, ktorého predmetom je späťvzatie uznesenia z 1. septembra 2015, Pari Pharma/EMA (T-235/15 P, EU:T:2015:587), ktorým bol uložený odklad výkonu rozhodnutia EMA č. EMA/271043/2015 z 24. apríla 2015, ktoré, podľa nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 z 30. mája 2001 o prístupe verejnosti k dokumentom Európskeho parlamentu, Rady a Komisie (Ú. v. ES L 145, s. 43; Mim. vyd. 01/003, s. 331), sprístupňuje tretím osobám určité dokumenty obsahujúce informácie predložené v rámci žiadosti o povolenie na uvedenie lieku Vantobra na trh

      Výrok

               1.

               Návrh na späťvzatie uznesenia z 1. septembra 2015, Pari Pharma/EMA (T-235/15 P, EU:T:2015:587) sa zamieta.

               2.

               O trovách konania sa rozhodne v konaní o veci samej.


title: Vec T-172/05: Žaloba podaná 29. apríla 2005: Armacell Enterprise GmbH proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory)

text:
               9.7.2005

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 171/30

         Žaloba podaná 29. apríla 2005: Armacell Enterprise GmbH proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory)
   (Vec T-172/05)
   (2005/C 171/50)
   Jazyk, v ktorom bola žaloba podaná: angličtina
   Armacell Enterprise GmbH, so sídlom v Münsteri (Nemecko), v zastúpení: O. Spuhler, advokát, podal 29. apríla 2005 na Súd prvého stupňa Európskych spoločenstiev žalobu proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory).
   Ďalším účastníkom konania pred odvolacím senátom bol NMC, Société Anonyme, so sídlom v Raeren (Belgicko).
   Žalobca navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

               —

               zrušil rozhodnutie prvého odvolacieho senátu žalovaného z 23. februára 2005 vo veci R-552/2004-1,

               —

               zaviazal žalovaného nahradiť trovy konania.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia

               Prihlasovateľ ochrannej známky Spoločenstva:

               Armacell Enterprises GmbH

               Prihlasovaná ochranná známka Spoločenstva:

               Slovná ochranná známka ARMAFOAM pre tovary v triede 20 (Tovary vyrobené z elastomerických, termoplastických a termosetických penových materiálov ako systémové komponenty alebo konečné tovary) – prihláška č. 2 487 338

               Majiteľ ochrannej známky alebo označenia, ktoré je základom námietok:

               NMC S.A.

               Ochranná známka alebo označenie, ktoré je základom námietok:

               Slovná ochranná známka Spoločenstva NOMAFOAM pre tovary a/alebo služby v triedach 17, 19, 20, 27 a 28 (Tovary z polospracovaných umelohmotných materiálov; polyetylénová pena; stavebné materiály (s výnimkou kovových); ...) ochranná známka Spoločenstva č. 672 816

               Rozhodnutie námietkového oddelenia:

               Zamietnutie námietky

               Rozhodnutie odvolacieho senátu:

               Zrušenie napadnutého rozhodnutia a zamietnutie prihlášky ochrannej známky Spoločenstva

               Dôvody žaloby:

               Porušenie článku 43 ods. 5, druhá veta a článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia Rady (ES) č. 40/94(1
                  ) z dôvodu, že medzi dotknutými ochrannými známkami a tovarmi neexistuje pravdepodobnosť zámeny


title: Vec C-441/11 P: Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) zo 6. decembra 2012 — Európska komisia/Verhuizingen Coppens NV (Odvolanie — Hospodárska súťaž — Kartely — Článok 81 ES a článok 53 Dohody o EHP — Trh medzinárodných sťahovacích služieb v Belgicku — Kartelová dohoda pozostávajúca z troch individuálnych dohôd — Jediné anepretržité porušenie — Neexistencia dôkazu o tom, že účastník kartelovej dohody mal vedomosť o ďalších kartelových dohodách — Čiastočné alebo úplné zrušenie rozhodnutia Komisie — Články 263 ZFEÚ a 264 ZFEÚ)

text:
               26.1.2013

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 26/14

         Rozsudok Súdneho dvora (štvrtá komora) zo 6. decembra 2012 — Európska komisia/Verhuizingen Coppens NV
   (Vec C-441/11 P) (1)

   (Odvolanie - Hospodárska súťaž - Kartely - Článok 81 ES a článok 53 Dohody o EHP - Trh medzinárodných sťahovacích služieb v Belgicku - Kartelová dohoda pozostávajúca z troch individuálnych dohôd - Jediné a nepretržité porušenie - Neexistencia dôkazu o tom, že účastník kartelovej dohody mal vedomosť o ďalších kartelových dohodách - Čiastočné alebo úplné zrušenie rozhodnutia Komisie - Články 263 ZFEÚ a 264 ZFEÚ)
   2013/C 26/24
   Jazyk konania: holandčina

      Účastníci konania

      Odvolateľka: Európska komisia (v zastúpení: A. Bouquet, S. Noë a F. Ronkes Agerbeek, splnomocnení zástupcovia)

      Ďalší účastník konania: Verhuizingen Coppens NV (v zastúpení: J. Stuyck a I. Buelens, advocaten)

      Predmet veci

   Odvolanie proti rozsudku Všeobecného súdu (ôsma komora) zo 16. júna 2011, Verhuizingen Coppens/Komisia (T-210/08), ktorým Všeobecný súd zrušil článok 1 písm. i) a článok 2 písm. k) rozhodnutia Komisie K(2008) 926 v konečnom znení z 11. marca 2008 v konaní podľa článku 81 [ES] a článku 53 Dohody o EHP (vec COMP/38.543 — Medzinárodné sťahovacie služby)

      Výrok rozsudku

               1.

               Rozsudok Všeobecného súdu Európskej únie zo 16. júna 2011, Verhuizingen Coppens/Komisia (T-210/08), sa zrušuje.

               2.

               Článok 1 písm. i) rozhodnutia Komisie K(2008) 926 v konečnom znení z 11. marca 2008, týkajúceho sa konania podľa článku [81 ES] a článku 53 Dohody o EHP (vec COMP/38.543 — Medzinárodné sťahovacie služby) sa zrušuje v rozsahu, v akom Európska komisia týmto ustanovením nielenže konštatovala účasť spoločnosti Verhuizingen Coppens NV na dohode o systéme fiktívnych ponúk, tzv. „predstierané ponuky“ za obdobie od 13. októbra 1992 do 29. júla 2003, ale navyše považuje túto spoločnosť za zodpovednú za dohodu o systéme peňažných náhrad za odmietnuté ponuky alebo zdržania sa ponúk, tzv. „provízie“ a pripisuje tejto spoločnosti zodpovednosť za jediné a nepretržité porušenie.

               3.

               Výška pokuty uložená spoločnosti Verhuizingen Coppens NV v článku 2 písm. k) uvedeného rozhodnutia K(2008) 926 v konečnom znení sa stanovuje na sumu 35 000 eur.

               4.

               Európska komisia znáša svoje vlastné trovy konania na prvom stupni, ako aj trovy odvolacieho konania a okrem toho je povinná nahradiť dve tretiny trov konania vynaložené spoločnosťou Coppens na oboch stupňoch.

               5.

               Spoločnosť Coppens znáša jednu tretinu svojich vlastných trov konania na prvom stupni, ako aj v rámci odvolacieho konania.

      (1)  Ú. v. EÚ C 331, 12.11.2011.


title: Vec C-368/15: Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) z 15. júna 2017 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Korkein hallinto-oikeus – Fínsko) – konanie začaté proti Ilves Jakelu Oy (Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Smernica 97/67/ES — Článok 9 — Slobodné poskytovanie služieb — Poštové služby — Pojmy univerzálna služba a podstatné požiadavky — Všeobecné a individuálne povolenia — Povolenie na poskytovanie poštových služieb na základe individuálne dohodnutých zmlúv — Uložené podmienky)

text:
               21.8.2017

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 277/3

         Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) z 15. júna 2017 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Korkein hallinto-oikeus – Fínsko) – konanie začaté proti Ilves Jakelu Oy
   (Vec C-368/15) (1)

   ((Návrh na začatie prejudiciálneho konania - Smernica 97/67/ES - Článok 9 - Slobodné poskytovanie služieb - Poštové služby - Pojmy univerzálna služba a podstatné požiadavky - Všeobecné a individuálne povolenia - Povolenie na poskytovanie poštových služieb na základe individuálne dohodnutých zmlúv - Uložené podmienky))
   (2017/C 277/03)
   Jazyk konania: fínčina

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Korkein hallinto-oikeus

      Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

   Ilves Jakelu Oy

      za účsati: Liikenne- ja viestintäministeriö

      Výrok rozsudku

               1.

               Článok 9 ods. 1 smernice Európskeho parlamentu a Rady 97/67/ES z 15. decembra 1997 o spoločných pravidlách rozvoja vnútorného trhu poštových služieb spoločenstva a zlepšovaní kvality služieb, zmenenej a doplnenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2008/6/ES z 20. februára 2008, sa má vykladať v tom zmysle, že služba poštových zásielok, akou je služba dotknutá vo veci samej, nepatrí k univerzálnej službe, pokiaľ nezodpovedá ponuke trvalého poskytovania poštových služieb stanovenej kvality na všetkých miestach na území za prijateľné ceny pre všetkých užívateľov. Poskytovanie služby poštových zásielok, ktoré nepatrí k univerzálnej službe, možno podmieniť len udelením všeobecného povolenia.

               2.

               Článok 9 ods. 1 smernice 97/67, zmenenej a doplnenej smernicou 2008/6, sa má vykladať v tom zmysle, že poskytovanie poštových služieb, ktoré nepatrí k univerzálnej službe, možno podriadiť takým požiadavkám, akými sú požiadavky uvedené v článku 9 ods. 2 druhom pododseku druhej zarážke tejto smernice v znení zmien a doplnení.

      (1)  Ú. v. EÚ C 311, 21.9.2015.


title: Vec T-47/16: Rozsudok Všeobecného súdu z 2. februára 2016 – Sigma Orionis/REA

text:
               14.3.2016

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 98/58

         Rozsudok Všeobecného súdu z 2. februára 2016 – Sigma Orionis/REA
   (Vec T-47/16)
   (2016/C 098/74)
   Jazyk konania: francúzština

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Sigma Orionis SA (Valbonne, Francúzsko) (v zastúpení: S. Orlandi a T. Martin, avocats)

      Žalovaný: Výkonná agentúra pre výskum (REA)

      Návrhy

   Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

               —

               rozhodol, že REA tým, že na základe protiprávne vypracovanej vyšetrovacej správy OLAF zastavila všetky platby, ktoré dlžila žalobkyni, porušila svoje zmluvné povinnosti vyplývajúce z grantovej zmluvy H2020,

               —

               subsidiárne, ustanovil znalca, ktorý určí čiastky, ktoré žalobkyni nesporne patria na základe spornej grantovej zmluvy

         V dôsledku toho uložil žalovanej:

               —

               povinnosť zaplatiť protiprávne pozastavené čiastky na základe grantovej zmluvy H2020, konkrétne 425 406,25 eura, spolu s úrokmi z omeškania podľa článku 21.11.1, počítanými odo dňa splatnosti dlžných čiastok, v sadzbe stanovenej Európskou centrálnou bankou (ECB) pre hlavné operácie refinancovania, zvýšenej o 3,5 percentného bodu,

               —

               povinnosť nahradiť žalobkyni ďalšiu škodu, ktorú utrpela a ktorá bola v tomto štádiu vyčíslená na 1 500 000 eur s výhradou zvýšenia alebo zníženia v priebehu konania,

               —

               povinnosť nahradiť trovy konania.

      Dôvody a hlavné tvrdenia

   Na podporu svojej žaloby, žalobkyňa uvádza dva žalobné dôvody.

               1.

               Prvý žalobný dôvod je založený na tom, že Výkonná agentúra pre výskum (REA) svoje rozhodnutie o zastavení dlžných platieb v plnom rozsahu nemôže opierať o vyšetrovaciu správu vypracovanú na základe protiprávne získaných dôkazov. Žalobkyňa v tomto ohľade tvrdí, že vzhľadom na to, že REA vychádzala z protiprávne získaných dôkazov, je zastavenie platieb, ako aj vypovedanie zmlúv, protiprávne.

               2.

               Druhý žalobný dôvod je založený na porušení zásady proporcionality, keďže v rôznych správach o technických auditoch sa bez rozdielu konštatovalo, že žalobkyňa použila prostriedky v súlade so zásadami hospodárnosti, efektívnosti a riadnej finančnej správy. Z toho vyplýva, že REA nemôže tvrdiť, že s určitosťou zistila, že žalobkyňa sa v rámci iných podpôr dopustila nezrovnalostí, ktoré môžu odôvodňovať vypovedanie zmlúv alebo zastavenie všetkých platieb v rámci sporných grantových zmlúv. Okrem toho účasť na grantových zmluvách predstavuje jediný zdroj financovania žalobkyne a neexistencia nových európskych projektov by viedla nevyhnutne k bankrotu.


title: Vec T-391/06: Rozsudok Súdu prvého stupňa z  23. septembra 2009 — Arcandor/ÚHVT — dm drogerie markt (S-HE) [ Ochranná známka Spoločenstva — Námietkové konanie — Prihláška slovnej ochrannej známky Spoločenstva S-HE — Skoršia slovná národná ochranná známka SHE, skoršia obrazová národná ochranná známka She a skoršia obrazová medzinárodná ochranná známka She — Relatívny dôvod zamietnutia — Neexistencia pravdepodobnosti zámeny — Neexistencia podobnosti označení — Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 40/94 [teraz článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009] ]

text:
               7.11.2009

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 267/55

         Rozsudok Súdu prvého stupňa z 23. septembra 2009 — Arcandor/ÚHVT — dm drogerie markt (S-HE)
   (Vec T-391/06) (1)

   („Ochranná známka Spoločenstva - Námietkové konanie - Prihláška slovnej ochrannej známky Spoločenstva S-HE - Skoršia slovná národná ochranná známka SHE, skoršia obrazová národná ochranná známka She a skoršia obrazová medzinárodná ochranná známka She - Relatívny dôvod zamietnutia - Neexistencia pravdepodobnosti zámeny - Neexistencia podobnosti označení - Článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 40/94 [teraz článok 8 ods. 1 písm. b) nariadenia (ES) č. 207/2009]“)
   2009/C 267/94
   Jazyk konania: nemčina

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: Arcandor AG, predtým Karstadt Quelle AG (Essen, Nemecko) (v zastúpení: V. von Bomhard, W. Renck a T. Dolde, advokáti)

      Žalovaný: Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (v zastúpení: R. Pethke, splnomocnený zástupca)

      Ďalší účastník konania pred odvolacím senátom ÚHVT a vedľajší účastník v konaní pred Súdom prvého stupňa: dm drogerie markt GmbH (Wals, Rakúsko) (v zastúpení: N. Dyck a M. Dick, advokáti)

      Predmet veci

   Žaloba podaná proti rozhodnutiu prvého odvolacieho senátu ÚHVT z 26. septembra 2006 (vec R 301/2006-1), týkajúcemu sa námietkového konania medzi Karstadt Quelle AG a dm drogerie markt GmbH

      Výrok rozsudku

               1.

               Žaloba sa zamieta.

               2.

               Arcandor AG, predtým Karstadt Quelle AG, je povinná nahradiť trovy konania.

      (1)  Ú. v. EÚ C 42, 24.2.2007.


title: Vec C-276/05: Návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný uznesením Oberster Gerichtshof z 24. mája 2005, ktorý súvisí s konaním: The Wellcome Foundation Ltd. proti Paranova Pharmazeutika Handels GmbH

text:
               3.9.2005

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 217/29

         Návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný uznesením Oberster Gerichtshof z 24. mája 2005, ktorý súvisí s konaním: The Wellcome Foundation Ltd. proti Paranova Pharmazeutika Handels GmbH
   (Vec C-276/05)
   (2005/C 217/58)
   Jazyk konania: nemčina
   Oberster Gerichtshof podal uznesením z 24. mája 2005 na Súdny dvor Európskych spoločenstiev návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, ktorý súvisí s konaním: The Wellcome Foundation Ltd. proti Paranova Pharmazeutika Handels GmbH a bol doručený kancelárii Súdneho dvora 6. júla 2005.
   Oberster Gerichtshof žiada Súdny dvor, aby rozhodol o nasledujúcich otázkach:

               1.

                           a)

                           Treba článok 7 smernice Rady 89/104/EHS (1) z 21. decembra 1988 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok a príslušnú judikatúru Súdneho dvora Európskych spoločenstiev vykladať tak, že dôkaz o tom, že uplatnenie ochrannej známky by prispelo k umelému rozdeleniu trhu musí byť preukázaný nielen pre samotné prebalenie ale aj pre vzhľad nového balenia?

                     V prípade zápornej odpovede na túto otázku:

                           b)

                           Má sa vzhľad nového balenia posudzovať podľa zásady najmenšieho možného zásahu, alebo (len) podľa toho, či je nové balenie spôsobilé poškodiť meno ochrannej známky a jej majiteľa?

               2.

               Treba článok 7 smernice Rady 89/104/EHS z 21. decembra 1988 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok a príslušnú judikatúru Súdneho dvora Európskych spoločenstiev vykladať tak, že paralelný dovozca splní svoju oznamovaciu povinnosť len vtedy, keď majiteľovi ochrannej známky oznámi tiež štát vývozu a podrobnejšie dôvody pre prebalenie?

      (1)  Ú. v. ES L 40, s. 1.


title: Vec C-212/11: Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z  25. apríla 2013 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunal Supremo — Španielsko) — Jyske Bank Gibraltar Ltd/Administración del Estado (Predchádzanie využívania finančného systému na účely prania špinavých peňazí a financovania terorizmu — Smernica 2005/60/ES — Článok 22 ods. 2 — Rozhodnutie 2000/642/JHA — Povinnosť úverových inštitúcií ohlasovať podozrivé finančné transakcie — Úverová inštitúcia pôsobiaca v režime slobodného poskytovania služieb — Určenie národnej finančnej informačnej jednotky zodpovednej za zber informácií — Článok 56 ZFEÚ — Obmedzenie slobodného poskytovania služieb — Naliehavé dôvody všeobecného záujmu — Proporcionalita)

text:
               15.6.2013

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 171/5

         Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 25. apríla 2013 (návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunal Supremo — Španielsko) — Jyske Bank Gibraltar Ltd/Administración del Estado
   (Vec C-212/11) (1)

   (Predchádzanie využívania finančného systému na účely prania špinavých peňazí a financovania terorizmu - Smernica 2005/60/ES - Článok 22 ods. 2 - Rozhodnutie 2000/642/JHA - Povinnosť úverových inštitúcií ohlasovať podozrivé finančné transakcie - Úverová inštitúcia pôsobiaca v režime slobodného poskytovania služieb - Určenie národnej finančnej informačnej jednotky zodpovednej za zber informácií - Článok 56 ZFEÚ - Obmedzenie slobodného poskytovania služieb - Naliehavé dôvody všeobecného záujmu - Proporcionalita)
   2013/C 171/09
   Jazyk konania: španielčina

      Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania

   Tribunal Supremo

      Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom

      Žalobkyňa: Jyske Bank Gibraltar Ltd

      Žalovaná: Administración del Estado

      Predmet veci

   Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Tribunal Supremo — Výklad článku 22 ods. 2 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2005/60/ES z 26. októbra 2005 o predchádzaní využívania finančného systému na účely prania špinavých peňazí a financovania terorizmu (Ú. v. EÚ L 309, s. 15) — Vnútroštátna právna úprava, ktorá od úverových inštitúcií pôsobiacich na vnútroštátnom území bez stálej prevádzkarne priamo a bezpodmienečne vyžaduje poskytnutie požadovaných informácií príslušným vnútroštátnym orgánom

      Výrok rozsudku

   Článok 22 ods. 2 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2005/60/ES z 26. októbra 2005 o predchádzaní využívania finančného systému na účely prania špinavých peňazí a financovania terorizmu sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni právnej úprave členského štátu, ktorá od úverových inštitúcií vyžaduje, aby oznámili informácie vyžadované z dôvodu boja proti praniu špinavých peňazí a financovaniu terorizmu priamo finančnej informačnej jednotke tohto štátu, ak tieto inštitúcie vykonávajú svoje činnosti na vnútroštátnom území v rámci slobodného poskytovania služieb, pokiaľ táto právna úprava neohrozuje potrebný účinok uvedenej smernice, ako aj rozhodnutia Rady 2000/642/JHA zo 17. októbra 2000 upravujúceho spoluprácu pri výmene informácií medzi finančnými informačnými jednotkami členských štátov.
   Článok 56 ZFEÚ sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni takejto právnej úprave, pokiaľ je táto právna úprava odôvodnená naliehavým dôvodom všeobecného záujmu, je vhodná na zabezpečenie dosiahnutia cieľa, ktorý sleduje, nejde nad rámec toho, čo je na jeho dosiahnutie nevyhnutné, a uplatňuje sa nediskriminačne, čo prináleží overiť vnútroštátnemu súdu pri zohľadnení týchto úvah:

               —

               taká právna úprava je vhodná na dosiahnutie cieľa predchádzania praniu špinavých peňazí a financovaniu terorizmu, ak umožňuje dotknutému členskému štátu vykonávať dohľad a účinne pozastaviť podozrivé finančné transakcie vykonávané úverovými inštitúciami, ktoré poskytujú svoje služby na území tohto štátu, a prípadne stíhať a potrestať zodpovedné osoby,

               —

               povinnosť, ktorú táto právna úprava ukladá úverovým inštitúciám, ktoré vykonávajú svoju činnosť v rámci slobodného poskytovania služieb, môže predstavovať primerané opatrenie vo vzťahu k sledovaniu tohto cieľa vzhľadom na neexistenciu účinného mechanizmu, ktorý by zabezpečoval úplnú a neobmedzenú spoluprácu finančných informačných jednotiek, v čase skutkových okolností konania vo veci samej.

      (1)  Ú. v. EÚ C 226, 30.7.2011.


title: Vec T-790/16: Žaloba podaná 11. novembra 2016 – C & J Clark International/Komisisa

text:
               16.1.2017

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 14/51

         Žaloba podaná 11. novembra 2016 – C & J Clark International/Komisisa
   (Vec T-790/16)
   (2017/C 014/61)
   Jazyk konania: angličtina

      Účastníci konania

      Žalobkyňa: C & J Clark International Ltd (Somerset, Spojené kráľovstvo) (v zastúpení: A. Willems a S. De Knop, advokáti)

      Žalovaná: Európska komisia

      Návrhy

   Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

               —

               určil, že žaloba je prípustná,

               —

               zrušil vykonávacie nariadenie Komisie (EÚ) 2016/1395 z 18. augusta 2016, ktorým sa opätovne ukladá konečné antidumpingové clo a s konečnou platnosťou sa vyberá predbežné clo uložené na dovoz určitej obuvi so zvrškom z usne s pôvodom v Čínskej ľudovej republike, ktorú vyrábajú spoločnosti Buckinghan Shoe Mfg Co., Ltd., Buildyet Shoes Mfg., DongGuan Elegant Top Shoes Co. Ltd, Dongguan Stella Footwear Co Ltd, Dongguan Taiway Sports Goods Limited, Foshan City Nanhai Qun Rui Footwear Co., Jianle Footwear Industrial, Sihui Kingo Rubber Shoes Factory, Synfort Shoes Co. Ltd., Taicang Kotoni Shoes Co. Ltd., Wei Hao Shoe Co. Ltd., Wei Hua Shoe Co. Ltd. a Win Profile Industries Ltd, a vykonáva sa rozsudok Súdneho dvora v spojených veciach C-659/13 a C-34/14,

               —

               uložil Komisii nahradiť trovy konania.

      Dôvody a hlavné tvrdenia

   Na podporu svojej žaloby žalobkyňa uvádza päť žalobných dôvodov.

               1.

               Prvý žalobný dôvod založený na tvrdení, že postupom bez platného právneho základu Komisia porušila zásadu rozdelenia právomocí zakotvenú v článku 5 ods. 1 a ods. 2 ZFEÚ.

               2.

               Druhý žalobný dôvod založený na tvrdení, že neprijatím opatrení potrebných na vykonanie rozsudku Súdneho dvora zo 4. februára 2016, C & J Clark International, C-659/13 a C-34/14, EU:C:2016:74, Komisia porušila článok 266 ZFEÚ.

               3.

               Tretí žalobný dôvod založený na tvrdení, že uložením antidumpingového cla na dovozy obuvi „ku ktorým došlo počas obdobia uplatňovania [zrušených nariadení]“, Komisia porušila článok 1 ods. 1 a článok 10 ods. 1 základného nariadenia (1) a zásadu právnej istoty (zákazu retroaktivity),

               4.

               Štvrtý žalobný dôvod založený na tvrdení, že zavedením antidumpingového cla bez prikročenia k novému posúdeniu záujmu Únie, Komisia porušila článok 21 základného nariadenia, pričom v každom prípade bolo zjavne nesprávne prijať záver, že uloženie antidumpingového cla bolo v záujme Únie,

               5.

               Piaty žalobný dôvod založený na tvrdení, že prijatím aktu, ktorý ide nad rámec toho, čo je potrebné na dosiahnutie jeho cieľa, Komisia porušila článok 5 ods. 1 a ods. 4 ZEÚ.

      (1)  Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/1036 z 8. júna 2016 o ochrane pred dumpingovými dovozmi z krajín, ktoré nie sú členmi Európskej únie (Ú. v. EÚ L 176, 2016, s. 21).


title: Vec F-122/07: Uznesenie Súdu pre verejnú službu (prvá komora) zo 7. októbra 2009 — Marcuccio/Komisia (Verejná služba — Úradníci — Žiadosť o prešetrenie — Zamietnutie inštitúcie preložiť rozhodnutie do jazyka zvoleného žalobcom — Zjavná neprípustnosť — Žaloba zjavne právne nedôvodná)

text:
               21.11.2009

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 282/64

         Uznesenie Súdu pre verejnú službu (prvá komora) zo 7. októbra 2009 — Marcuccio/Komisia
   (Vec F-122/07) (1)

   (Verejná služba - Úradníci - Žiadosť o prešetrenie - Zamietnutie inštitúcie preložiť rozhodnutie do jazyka zvoleného žalobcom - Zjavná neprípustnosť - Žaloba zjavne právne nedôvodná)
   2009/C 282/121
   Jazyk konania: taliančina

      Účastníci konania

      Žalobca: Luigi Marcuccio (Tricase, Taliansko) (v zastúpení: G. Cipressa, advokát)

      Žalovaná: Komisia Európskych spoločenstiev (v zastúpení: J. Currall a C. Berardis-Kayser, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci A. Dal Ferro, advokát)

      Predmet veci

   Zrušenie rozhodnutia Komisie nevyhovieť žiadosti žalobcu vykonať vyšetrovanie týkajúce sa určitých udalostí, ktoré nastali v priebehu obdobia, keď bol pridelený k svojej delegácii v Angole — Žiadosť o oboznámenie sa s výsledkami vyšetrovania — Zrušenie rozhodnutia nepreložiť oznámenie do jazyka zvoleného žalobcom — Žaloba o náhradu škody

      Výrok uznesenia

               1.

               Žaloba pána Luigiho Marcuccia sa zamieta ako čiastočne zjavne neprípustná a čiastočne zjavne bez právneho základu.

               2.

               Pán Luigi Marcuccio je povinný nahradiť trovy konania.

      (1)  Ú. v. EÚ C 64, 8.3.2008, s. 65.


title: Vec T-74/05: Žaloba podaná dňa 16. februára 2005: The International Institute for the Urban Environment proti Komisii Európskych spoločenstiev

text:
               30.4.2005

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 106/37

         Žaloba podaná dňa 16. februára 2005: The International Institute for the Urban Environment proti Komisii Európskych spoločenstiev
   (Vec T-74/05)
   (2005/C 106/74)
   Jazyk konania: angličtina
   The International Institute for the Urban Environment, so sídlom v Delfte (Holandsko), v zastúpení: Ph. W. M. ter Burg, advokát, podal 16. februára 2005 na Súd prvého stupňa Európskych spoločenstiev žalobu proti Komisii Európskych spoločenstiev.
   Žalobca navrhuje, aby Súd prvého stupňa:

               —

               zrušil rozhodnutie INFSO-R2/RB/SOC/Isc D(2004) 541407, týkajúce sa finančného auditu Komisie IIUE-NL 02-BA14-032,

               —

               záväzne vyslovil, že čiastka nárokovaná žalobcom je zdôvodnená a v súlade so zmluvami,

               —

               umožnil IIEU nárokovať si čas vynaložený na zmluvy a nariadil Komisii vydať riadne zdôvodnené rozhodnutie v súlade s uplatniteľnými spoločnými pravidlami riadneho výkonu správy,

               —

               zaviazal Komisiu nahradiť trovy konania.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia
   The International Institute for the Urban Environment je jednoosobový podnikateľský subjekt plne vo vlastníctve žalobcu. V roku 1999 uzavrel s Komisiou zmluvu č. IPS-1999-00016, podľa ktorej mal Institute dostávať finančnú pomoc v rámci programu technologického rozvoja „Podpora inovácií a stimulácia účasti MSP“. Komisia uskutočnila audit týkajúci sa úhrad nárokovaných zmluvnými partnermi a žalobca napáda výsledky tohto auditu o personálnych nákladoch.
   Žalobca predovšetkým tvrdí, že metóda, ktorú Institute použil na výpočet personálnych nákladov, bola podľa podmienok zmluvy prípustná, a ďalej, že Komisia bola výslovne upozornená na použitie tejto konkrétnej metódy. Komisia nikdy neodmietla túto metódu, ktorá bola podľa žalobcu použitá aj v súvislosti s inými programami, ktoré žalobca predložil a Komisia pre ne poskytla finančnú pomoc. Žalobca teda namieta, že sa odôvodnene domnieval, že táto metóda je pre Komisiu prijateľná.
   Žalobca ďalej tvrdí, že napadnuté rozhodnutie neobsahuje dostatočné odôvodnenie a je neprimerané vo vzťahu ku sledovanému cieľu, keďže celková čiastka, ktorú si žalobca nárokuje, je podľa jeho názoru primeraná a v súlade so zmluvami.


title: Vec C-28/13 P: Odvolanie podané 18. januára 2013 : Gabi Thesing, Bloomberg Finance LP proti rozsudku Všeobecného súdu (siedma komora) z  29. novembra 2012 vo veci T-590/10, Gabi Thesing, Bloomberg Finance LP/Európska centrálna banka

text:
               6.4.2013

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 101/9

         Odvolanie podané 18. januára 2013: Gabi Thesing, Bloomberg Finance LP proti rozsudku Všeobecného súdu (siedma komora) z 29. novembra 2012 vo veci T-590/10, Gabi Thesing, Bloomberg Finance LP/Európska centrálna banka
   (Vec C-28/13 P)
   2013/C 101/21
   Jazyk konania: angličtina

      Účastníci konania

      Odvolateľky: Gabi Thesing, Bloomberg Finance LP (v zastúpení: M. Stephens, R Lands, Solicitors)

      Ďalší účastník konania: Európska centrálna banka

      Návrhy odvolateliek

   Odvolateľky navrhujú, aby Súdny dvor:

               —

               zrušil rozhodnutie Všeobecného súdu z 29. novembra 2012 vo veci T-590/10. Mal by tak urobiť na základe toho, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia pri prijímaní tohto rozhodnutia,

               —

               zrušil rozhodnutie Európskej centrálnej banky („ECB“) oznámené listami z 17. septembra 2010 a 21. októbra 2010, ktorým bol zamietnutý prístup k dokumentom požadovaným odvolateľkami v súlade s rozhodnutím ECB zo 4. marca 2004 (ECB/2004/3) o prístupe verejnosti k dokumentom ECB (1). Súdny dvor by mal zrušiť toto rozhodnutie na základe toho, že:

                           i)

                           ECB sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia a/alebo zneužila svoje právomoci pri prijímaní tohto rozhodnutia a

                           ii)

                           jediným zákonným postupom ECB bolo povoliť prístup k týmto dokumentom tak, ako bol požadovaný,

               —

               zrušil rozhodnutie Všeobecného súdu v rozsahu, v akom nariadil odvolateľkám nahradiť ECB trovy konania. Mal by tak urobiť na základe toho, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia pri prijímaní tohto rozhodnutia,

               —

               alternatívne, vrátil vec Všeobecnému súdu na rozhodnutie v súlade s usmernením Súdneho dvora v právnych otázkach vznesených v tomto odvolaní.

      Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia

   Odvolateľky tvrdia, že Všeobecný súd sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia:

               —

               nesprávnym výkladom článku 4 ods. 1 písm. a) rozhodnutia Európskej centrálnej banky zo 4. marca 2004 (ECB/2004/3), ktorý upravuje výnimku zo všeobecného práva na prístup k dokumentom priznaného článkom 2 tohto rozhodnutia,

               —

               rozhodnutím, že ECB oprávnene dospela k záveru, že zverejnenie dokumentov požadovaných odvolateľkami by narušilo hospodársku politiku EÚ a Grécka,

               —

               nesprávnym výkladom článku 10 Európskeho dohovoru o ľudských právach,

               —

               nezohľadnením tvrdení odvolateliek týkajúcich sa článku 4 ods. 2 a článku 4 ods. 3 rozhodnutia ECB,

               —

               odvolateľky taktiež tvrdia, že Všeobecný súd pochybil v súvislosti s trovami konania.

      (1)  Ú. v. EÚ L 80, s. 42; Mim. vyd. 01/005, s. 51


title: Vec C-490/15 P: Odvolanie podané 18. septembra 2015: Ori Martin SA proti rozsudku Všeobecného súdu (šiesta komora) z 15. júla 2015 vo veciach T-389/10 a T-419/10

text:
               7.12.2015

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 406/19

         Odvolanie podané 18. septembra 2015: Ori Martin SA proti rozsudku Všeobecného súdu (šiesta komora) z 15. júla 2015 vo veciach T-389/10 a T-419/10
   (Vec C-490/15 P)
   (2015/C 406/19)
   Jazyk konania: taliančina

      Účastníci konania

      Odvolateľka: Ori Martin SA (v zastúpení: G. Belotti, P. Ziotti, avvocati)

      Ďalší účastník konania: Európska komisia

      Návrhy odvolateľky

               1.

               V prvom rade zrušiť napadnutý rozsudok v časti, v ktorej ním Všeobecný súd Európskej únie zamietol jej žalobu vo veci T-419/10 v rozsahu, v akom sa domáhala zrušenia sporného rozhodnutia z dôvodu nezákonného rozšírenia solidárnej zodpovednosti na odvolateľku za správanie jej dcérskej spoločnosti SLM, zrušil rozsudok z dôvodu porušenia článku 47 Charty základných práv alebo priznal odvolateľke spravodlivé zadosťučinenie,

               2.

               alternatívne, zmeniť napadnutý rozsudok vydaním konečného rozhodnutia v spore a pri výkone svojej neobmedzenej právomoci znížiť pokutu uloženú odvolateľke, zohľadnením (i) dôkazov predložených v prvostupňovom konaní, (ii) usmernení na ukladanie pokút účinných v čase namietaných skutkových okolností, a (iii) kratšieho trvania obdobia účasti na karteli, ktoré v prípade SLM/ORI začalo na konci roka 1999, pričom iba k tomuto obdobiu sú dostupné zhodujúce sa dôkazy na podporu tvrdení o takejto účasti,
               V každom prípade zaviazať Európsku komisiu na náhradu trov konania.

      Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia

   ORI uvádza v podstate [päť] odvolacích dôvodov, ktorými chce preukázať, že Všeobecný súd:

               a)

               nanovo určil spôsobom, ktorý je neprimeraný a nezhoduje sa s predloženými dôkazmi, pokutu uloženú odvolateľke, čím porušil článok 49 ods. 3 Charty základných práv a ustálené zásady práva Únie, pokiaľ ide o primeranosť sankcií v oblasti hospodárskej súťaže, ako aj povinnosť odôvodnenia,

               b)

               porušil právo Únie, pokiaľ ide o zásadu osobnej zodpovednosti, na ktorej je založené právo hospodárskej súťaže Únie, prostredníctvom neprípustného rozšírenia solidárnej zodpovednosti na odvolateľku, ktorá sa nijako nepodieľala na vytýkanom správaní,

               c)

               porušil právo Európskej únie v súvislosti so zákazom retroaktivity menej výhodného trestného práva, najmä článok 49 ods. 1 Charty základných práv,

               d)

               neúplne uplatnil svoju právomoc súdneho preskúmania, pričom zjavne skreslil predložené dôkazy a nesplnil si povinnosť odôvodnenia,

               e)

               porušil článok 47 Charty základných práv, keďže o vec nerozhodol v primeranom čase.


title: Vec F-40/15: Rozsudok Súdu pre verejnú službu (druhá komora) z 28. júna 2016 – FV/Rada (Verejná služba — Hodnotenie — Hodnotiaca správa — Záujem na konaní — Zníženie hodnoty analytického posúdenia — Predloženie hodnotiacemu výboru — Zmena niektorej časti hodnotenia druhým hodnotiteľom, ktorá nemú vplyv na celkové hodnotenie — Zjavne nesprávne posúdenie — Povinnosť odôvodnenia — Povinnosť starostlivosti)

text:
               8.8.2016

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 287/35

         Rozsudok Súdu pre verejnú službu (druhá komora) z 28. júna 2016 – FV/Rada
   (Vec F-40/15) (1)

   ((Verejná služba - Hodnotenie - Hodnotiaca správa - Záujem na konaní - Zníženie hodnoty analytického posúdenia - Predloženie hodnotiacemu výboru - Zmena niektorej časti hodnotenia druhým hodnotiteľom, ktorá nemú vplyv na celkové hodnotenie - Zjavne nesprávne posúdenie - Povinnosť odôvodnenia - Povinnosť starostlivosti))
   (2016/C 287/42)
   Jazyk konania: francúzština

      Účastníci konania

      Žalobca: FV (v zastúpení: pôvodne T. Bontinck a A. Guillerme, advokáti, neskôr L. Levi, advokát)

      Žalovaná: Rada Európskej únie (v zastúpení: M. Bauer a M. Veiga, splnomocnení zástupcovia)

      Predmet veci

   Návrh na zrušenie hodnotiacej správy žalobcu za rok 2013.

      Výrok rozsudku

               1.

               Žaloba sa zamieta.

               2.

               FV znáša svoje vlastné trovy konania a je povinný nahradiť trovy, ktoré vznikli Rade Európskej únie.

      (1)  Ú. v. EÚ C 178, 1.6.2015, s. 27.


title: Vec C-82/04: Uznesenie Súdneho dvora (šiestej komory) z  19. januára 2006  – Audi AG/ÚHVT (Odvolanie — Ochranná známka Spoločenstva — Slovná ochranná známka  TDI  — Zamietnutie zápisu — Odvolanie, ktoré sa stalo bezpredmetným — Zastavenie konania)

text:
               1.7.2006

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 154/1

         Uznesenie Súdneho dvora (šiestej komory) z 19. januára 2006 – Audi AG/ÚHVT
   (Vec C-82/04) (1)

   (Odvolanie - Ochranná známka Spoločenstva - Slovná ochranná známka „TDI“ - Zamietnutie zápisu - Odvolanie, ktoré sa stalo bezpredmetným - Zastavenie konania)
   (2006/C 154/01)
   Jazyk konania: nemčina
   Účastníci konania

      Žalobca: Audi AG (v zastúpení: L. von Zumbusch, advokát)

      Ďalší účastník konania: Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (v zastúpení: G. Schneider, splnomocnený zástupca)
   Predmet veci
   Odvolanie podané proti rozsudku Súdu prvého stupňa (druhej komory) z 3. decembra 2003, Audi/ÚHVT (T-16/02), ktorým Súd zamietol žalobu proti rozhodnutiu prvého odvolacieho senátu ÚHVT R 0652/2000-1 z 8. novembra 2001 o zamietnutí zápisu slovného označenia „TDI“ pre určité výrobky tried 12 a 37 ako ochrannej známky Spoločenstva – Popisná povaha ako absolútny dôvod zamietnutia zápisu – Článok 7 ods. 1 písm. c) nariadenia Rady (ES) č. 40/94 z 20. decembra 1993 o ochrannej známke spoločenstva (Ú. v. ES L 11, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 146)
   Výrok uznesenia

               1.

               Konanie o odvolaní podanom Audi AG sa zastavuje.

               2.

               Audi AG je povinná nahradiť trovy konania v tomto stupni.

      (1)  Ú. v. EÚ C 106, 30.4.2004.


title: Vec C-29/05 P: Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z  13. marca 2007 – Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory)/Kaul GmbH, Bayer AG (Odvolanie — Ochranná známka Spoločenstva — Námietkové konanie — Predloženie nových skutočností a dôkazov na podporu odvolania podaného pred odvolacím senátom ÚHVT)

text:
               28.4.2007

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 95/6

         Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 13. marca 2007 – Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory)/Kaul GmbH, Bayer AG
   (Vec C-29/05 P) (1)

   (Odvolanie - Ochranná známka Spoločenstva - Námietkové konanie - Predloženie nových skutočností a dôkazov na podporu odvolania podaného pred odvolacím senátom ÚHVT)
   (2007/C 95/08)
   Jazyk konania: nemčina
   Účastníci konania

      Odvolateľ: Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (v zastúpení: A. von Mühlendahl a G. Schneider, splnomocnení zástupcovia)

      Ďalší účastníci konania: Kaul GmbH (v zastúpení: G. Würtenberger a R. Kunze, advokáti), Bayer AG
   Predmet veci
   Odvolanie podané proti rozsudku Súdu prvého stupňa (štvrtá komora) z 10. novembra 2004, Kaul/ÚHVT a Bayer (T-164/02), ktorým Súd prvého stupňa zrušil rozhodnutie R 782/2000-3 tretieho odvolacieho senátu ÚHVT zo 4. marca 2002, týkajúce sa námietkového konania medzi Kaul GmbH a Bayer AG – Preskúmanie námietky – Preskúmanie skutočností odvolacím senátom – Rozsah – Článok 43 ods. 2 a článok 74 ods. 2 nariadenia Rady č. 40/94 z 20. decembra 1993 o ochrannej známke Spoločenstva (Ú. v. ES L 11, s. 1; Mim. vyd. 17/01, s. 146)
   Výrok rozsudku

               1.

               Rozsudok Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev z 10. novembra 2004, Kaul/ÚHVT – Bayer (ARCOL) (T-164/02), sa zrušuje.

               2.

               Rozhodnutie tretieho odvolacieho senátu Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) zo 4. marca 2002 (vec R 782/2000-3) sa zrušuje.

               3.

               ÚHVT je povinný nahradiť trovy prvostupňového a odvolacieho konania.

      (1)  Ú. v. EÚ C 82, 2.4.2005.


title: Vec T-69/08: Žaloba podaná 12. februára 2008 – Poľsko/Komisia

text:
               12.4.2008

               SK

               Úradný vestník Európskej únie

               C 92/42

         Žaloba podaná 12. februára 2008 – Poľsko/Komisia
   (Vec T-69/08)
   (2008/C 92/83)
   Jazyk konania: poľština
   Účastníci konania

      Žalobkyňa: Poľská republika (v zastúpení: M. Dowgielewicz, splnomocnený zástupca)

      Žalovaná: Komisia Európskych spoločenstiev
   Návrhy žalobkyne

               —

               zrušiť rozhodnutie Komisie 2008/62/ES z 12. októbra 2007 [oznámené pod číslom K(2007) 4697] týkajúce sa článkov 111 a 172 poľského návrhu zákona o geneticky modifikovaných organizmoch, oznámených Poľskou republikou podľa článku 95 ods. 5 Zmluvy o ES, ktoré sú odchýlkami od ustanovení smernice Európskeho parlamentu a Rady 2001/18/ES o zámernom uvoľnení geneticky modifikovaných organizmov do životného prostredia (1),

               —

               zaviazať Komisiu na náhradu trov konania.

         Žalobné dôvody a hlavné tvrdenia
   Žalobkyňa navrhuje zrušiť rozhodnutie Komisie 2008/62/ES z 12. októbra 2007, ktoré zamieta návrh vnútroštátnych ustanovení v rozsahu, v akom sa odchyľujú od smernice 2001/18/ES, predložených zo strany Poľska podľa článku 95 ods. 5 ES. Žalobkyňa uvádza, že napadnuté rozhodnutie jej bolo oznámené Komisiou 4. decembra 2004, teda po uplynutí lehoty šiestich mesiacov uvádzanej v článku 95 ods. 6 ES, čo podľa žalobkyne predpokladá, že podľa uvedeného článku musia byť tieto ustanovenia považované za schválené momentom uplynutia lehoty šiestich mesiacov.
   Žalobkyňa uvádza, že dátum prijatia rozhodnutia, 12. október 2007, nie je relevantný pokiaľ ide o rešpektovanie lehoty. Podľa žalobkyne má rozhodujúcu dôležitosť iba dátum oznámenia rozhodnutia.
   V dôsledku toho žalobkyňa uvádza na podporu jej žaloby tieto žalobné dôvody:

               —

               porušenie článku 95 ods. 6 ES, v spojení s článkom 254 ods. 3 ES,

               —

               porušenie základnej procesnej podmienky spočívajúcej v povinnosti oznámiť rozhodnutie jeho adresátovi v právom stanovenej lehote, čo umožňuje adresátovi oboznámiť sa s jeho obsahom,

               —

               porušenie zásady právnej istoty.

      (1)  Ú. v. ES L 16, s. 17.