Rozsudok Súdneho dvora (šiesta komora) z 25. novembra 1998. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Španielskemu kráľovstvu. # Nesplnenie povinnosti členským štátom. # Vec C-214/96.


Rozsudok Všeobecného súdu (deviata komora) z 8. septembra 2016.#Sun Pharmaceutical Industries Ltd, anciennement Ranbaxy Laboratories Ltd a Ranbaxy (UK) Ltd proti Európska komisia.#Hospodárska súťaž – Kartely – Trh s antidepresívami obsahujúcimi účinnú farmaceutickú látku citalopram – Pojem obmedzenie hospodárskej súťaže z hľadiska jej predmetu – Potenciálna konkurencia – Generické lieky – Prekážky vstupu na trh z dôvodu existencie patentov – Dohoda uzatvorená medzi majiteľom patentov a podnikom vyrábajúcim generické lieky – Pokuty – Právna istota – Zásada zákonnosti trestov – Usmernenia k metóde stanovovania výšky pokút z roku 2006 – Dĺžka vyšetrovania Komisiou.#Vec T-460/13.


title: Rozsudok Všeobecného súdu (deviata komora) z 8. júla 2015. # Deutsche Rockwool Mineralwoll GmbH & Co. OHG proti Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT). # Ochranná známka Spoločenstva - Konanie o vyhlásenie neplatnosti - Obrazová ochranná známka Spoločenstva REDROCK - Skoršie národné slovné ochranné známky ROCK, KEPROCK, FLEXIROCK, FORMROCK, FLOOR-ROCK, TERMAROCK, KLIMAROCK, SPEEDROCK, DUROCK, SPLITROCK, PLANAROCK, TOPROCK, KLEMMROCK, FIXROCK, SONOROCK PLUS, VARIROCK, SONOROCK a MASTERROCK - Relatívny dôvod zamietnutia - Článok 8 ods. 1 písm. b) a článok 53 ods. 1 písm. a) nariadenia (ES) č. 207/2009. # Vec T-548/12.

text:
         ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (deviata komora)
      z 8. júla 2015 (
            *1
         )
      „Ochranná známka Spoločenstva — Konanie o vyhlásenie neplatnosti — Obrazová ochranná známka Spoločenstva REDROCK — Skoršie národné slovné ochranné známky ROCK, KEPROCK, FLEXIROCK, FORMROCK, FLOOR‑ROCK, TERMAROCK, KLIMAROCK, SPEEDROCK, DUROCK, SPLITROCK, PLANAROCK, TOPROCK, KLEMMROCK, FIXROCK, SONOROCK PLUS, VARIROCK, SONOROCK a MASTERROCK — Relatívny dôvod zamietnutia — Článok 8 ods. 1 písm. b) a článok 53 ods. 1 písm. a) nariadenia (ES) č. 207/2009“
      Vo veci T‑548/12,

         Deutsche Rockwool Mineralwoll GmbH & Co. OHG, so sídlom v Gladbecku (Nemecko), v zastúpení: J. Krenzel, advokát,
      žalobkyňa,
      proti

         Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT), v zastúpení: V. Mahelka, P. Geroulakos a M. Rajh, splnomocnení zástupcovia,
      žalovanému,
      ktorého v konaní podporuje:

         Redrock Construction s.r.o., so sídlom v Prahe (Česká republika), v zastúpení: D. Krofta, advokát,
      ktorej predmetom je žaloba proti rozhodnutiu štvrtého odvolacieho senátu ÚHVT zo 16. októbra 2012 (vec R 1596/2011‑4) týkajúcemu sa konania o vyhlásenie neplatnosti medzi spoločnosťami Deutsche Rockwool Mineralwoll GmbH & Co. OHG a Redrock Construction s.r.o.,
      VŠEOBECNÝ SÚD (deviata komora),
      v zložení: predseda komory G. Berardis, sudcovia O. Czúcz (spravodajca) a A. Popescu,
      tajomník: I. Drăgan, referent,
      so zreteľom na žalobu podanú do kancelárie Všeobecného súdu 18. decembra 2012,
      so zreteľom na vyjadrenie ÚHVT k žalobe podané do kancelárie Všeobecného súdu 14. mája 2013,
      so zreteľom na vyjadrenie vedľajšieho účastníka konania k žalobe podané do kancelárie Všeobecného súdu 16. apríla 2013,
      so zreteľom na repliku podanú do kancelárie Všeobecného súdu 21. augusta 2013,
      po pojednávaní z 12. novembra 2014,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

         Okolnosti predchádzajúce sporu

               1

               Dňa 20. mája 2004 vedľajší účastník konania Redrock Construction s.r.o. podal na Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) prihlášku ochrannej známky Spoločenstva podľa nariadenia Rady (ES) č. 40/94 z 20. decembra 1993 o ochrannej známke spoločenstva (Ú. v. ES L 11, 1994, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 146) v znení zmien a doplnení [nahradeného nariadením Rady (ES) č. 207/2009 z 26. februára 2009 o ochrannej známke Spoločenstva (Ú. v. EÚ L 78, s. 1)].

               2

               Prihlasovanou ochrannou známkou je nasledujúce obrazové označenie:

               3

               Tovary a služby, pre ktoré sa žiadal zápis ochrannej známky, patria najmä do tried 1, 2, 17, 19 a 37 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb pre zápis známok z 15. júna 1957 v revidovanom, zmenenom a doplnenom znení, a pre každú z týchto tried zodpovedajú tomuto opisu:

                        —

                        trieda 1: „chemické výrobky určené pre priemysel; tmely, spadajúce do tejto triedy; chemické pomocné materiály pre priemyselné používanie; syntetické živice; umelé živice v surovom stave; epoxidové živice; chemické zlúčeniny na priemyselné účely; lepidlá pre použitie v priemysle; konzervačné prípravky pre cement s výnimkou farieb a olejov; chemické plniče a plniace činidlá“,

                        —

                        trieda 2: „náterové hmoty (farby) a pomocné náterové prípravky; farby; farby práškové a plniče; nátery, laky; prírodná živica v nespracovanom stave; tmely zaradené do tejto triedy; ochranné prípravky proti korózii; riedidlá pre farby a laky“,

                        —

                        trieda 17: „materiály tesniace a izolačné; výplňové tmely; izolačné hmoty“,

                        —

                        trieda 19: „stavebné materiály (nekovové); betón; malta; cement; omietky (stavebný materiál); sadra; cementové zmesi; náterové hmoty pre použitie v stavebníctve; materiály na výstavbu ciest nekovové; podlahy nekovové; materiály pre použitie v konštrukcii vedenia vlhkosti nekovové; zmesi pre kladenie podláh; stavebné drevo“,

                        —

                        trieda 37: „stavebníctvo; stavebná konštrukcia… [budov]; informácie stavebného charakteru; opravy a inštalačné služby; poradenstvo v stavebníctve“.

               4

               Dňa 5. marca 2010 bolo predmetné označenie zapísané ako ochranná známka Spoločenstva (ďalej len „napadnutá ochranná známka“), najmä pre vyššie uvedené tovary a služby, pod číslom 3866365.

               5

               Dňa 6. apríla 2010 podala žalobkyňa Deutsche Rockwool Mineralwoll GmbH & Co. OHG návrh na vyhlásenie neplatnosti napadnutej ochrannej známky podľa článku 53 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 207/2009 v spojení s článkom 8 ods. 1 písm. b) uvedeného nariadenia.

               6

               Návrh na vyhlásenie neplatnosti bol založený na týchto ochranných známkach:

                        —

                        skoršia slovná ochranná známka ROCK, zapísaná v Nemecku 24. marca 2003 pod číslom 30229274 pre tovary a služby patriace do tried 1, 6 až 8, 17, 19, 37 a 42,

                        —

                        skoršia slovná ochranná známka KEPROCK, zapísaná v Nemecku 30. mája 2003 pod číslom 30312115 pre tieto tovary a služby:

                        —

                                 —

                                 trieda 17: „výrobky z minerálnej vlny vo forme sietí, rohoží, minerálnych plstí, dosiek, lamelových rohoží, lamelových dosiek a tvarovaných dielov, tieto výrobky aj s jednostrannou alebo obojstrannou vrstvou disperzií umelej hmoty a/alebo vodného skla a/alebo hydraulických spojív a/alebo spojív na báze syntetickej živice, s plnivami a/alebo farebnými pigmentmi alebo bez nich, všetky výrobky určené na tepelnú a zvukovú izoláciu, najmä prvky pre strešnú izoláciu pre ploché strechy, ploché naklonené strechy a šikmé strechy; prvky pre valbové strechy, prednostne v tvare dosiek“,

                                 —

                                 trieda 19: „výrobky z minerálnej vlny vo forme sietí, rohoží, plstí, dosiek, lamelových rohoží, lamelových dosiek a tvarovaných dielov; zvukovo izolačné dosky pre suchú kryciu omietku a dosky z minerálnych vlákien pre obrátené strechy, tieto výrobky aj s jednostrannou alebo obojstrannou vrstvou disperzií umelej hmoty a/alebo vodného skla a/alebo hydraulických spojív a/alebo spojív na báze syntetickej živice, s plnivami a/alebo farebnými pigmentmi alebo bez nich, všetky výrobky určené na ochranu proti požiarom a/alebo ako stavebný materiál, osobitne prvky pre strešnú izoláciu pre ploché strechy, ploché naklonené strechy a šikmé strechy; prvky pre valbové strechy, prednostne v tvare dosiek“,

                                 —

                                 trieda 37: „stavebníctvo; inštalačné práce, osobitne tepelne a/alebo zvukovo izolačné práce na strechách; inštalácie protipožiarnych prvkov, najmä na strechách“,

                        —

                        skoršia slovná ochranná známka FLEXIROCK, zapísaná v Nemecku 21. septembra 1994 pod číslom 2078534 pre tovary patriace do tried 17 a 19,

                        —

                        skoršia slovná ochranná známka FORMROCK, zapísaná v Nemecku 21. septembra 1994 pod číslom 2078535 pre tovary patriace do tried 17 a 19,

                        —

                        skoršia slovná ochranná známka FLOOR‑ROCK, zapísaná v Nemecku 6. októbra 1994 pod číslom 2079579 pre tovary patriace do tried 17 a 19,

                        —

                        skoršia slovná ochranná známka TERMAROCK, zapísaná v Nemecku 18. septembra 1995 pod číslom 39502727 pre tovary patriace do tried 17 a 19,

                        —

                        skoršia slovná ochranná známka KLIMAROCK, zapísaná v Nemecku 7. mája 1996 pod číslom 39517348 pre tovary patriace do tried 17 a 19,

                        —

                        skoršia slovná ochranná známka SPEEDROCK, zapísaná v Nemecku 21. mája 1996 pod číslom 39543868 pre tovary patriace do tried 17 a 19,

                        —

                        skoršia slovná ochranná známka DUROCK, zapísaná v Nemecku 11. júna 1996 pod číslom 39551027 pre tovary patriace do tried 17 a 19,

                        —

                        skoršia slovná ochranná známka SPLITROCK, zapísaná v Nemecku 23. mája 1996 pod číslom 39605619 pre tovary patriace do tried 17 a 19,

                        —

                        skoršia slovná ochranná známka PLANAROCK, zapísaná v Nemecku 17. decembra 1996 pod číslom 39644214 pre tovary patriace do tried 17 a 19,

                        —

                        skoršia slovná ochranná známka TOPROCK, zapísaná v Nemecku 23. apríla 1997 pod číslom 39707589 pre tovary patriace do tried 17 a 19,

                        —

                        skoršia slovná ochranná známka KLEMMROCK, zapísaná v Nemecku 10. októbra 1997 pod číslom 39737546 pre tovary patriace do tried 17 a 19,

                        —

                        skoršia slovná ochranná známka FIXROCK, zapísaná v Nemecku 23. augusta 1999 pod číslom 39920622 pre tovary patriace do tried 6, 17 a 19,

                        —

                        skoršia slovná ochranná známka SONOROCK PLUS, zapísaná v Nemecku 11. februára 2002 pod číslom 30166175 pre tovary a služby patriace do tried 17, 19 a 37,

                        —

                        skoršia slovná ochranná známka VARIROCK, zapísaná v Nemecku 11. februára 2002 pod číslom 30166176 pre tovary a služby patriace do tried 17, 19 a 37,

                        —

                        skoršia slovná ochranná známka SONOROCK, zapísaná v Nemecku 11. februára 2002 pod číslom 30166177 pre tovary a služby patriace do tried 17, 19 a 37,

                        —

                        skoršia slovná ochranná známka MASTERROCK, zapísaná v Nemecku 9. júla 2002 pod číslom 30212141 pre tovary a služby patriace do tried 17, 19 a 37.

               7

               Návrh na vyhlásenie neplatnosti bol založený na všetkých tovaroch a službách označených skoršími ochrannými známkami a smeroval proti všetkým tovarom a službám označeným napadnutou ochrannou známkou a uvedeným v bode 3.

               8

               Zrušovacie oddelenie rozhodnutím z 12. júla 2011 zamietlo návrh na vyhlásenie neplatnosti podaný žalobkyňou. Podľa neho sú tovary a služby, na ktoré sa vzťahujú kolidujúce označenia, zhodné alebo podobné. Pokiaľ ide o prvok „rock“, domnieva sa, že vo vzťahu k tovarom, na ktoré sa vzťahujú skoršie ochranné známky, je opisný a že kolidujúce označenia vykazujú určitý stupeň podobnosti. Vzhľadom na vysokú úroveň pozornosti príslušnej skupiny verejnosti však zrušovacie oddelenie dospelo k záveru o neexistencii pravdepodobnosti zámeny, pokiaľ ide o všetky skoršie ochranné známky. Zrušovacie oddelenie napokon odmietlo tvrdenie žalobkyne založené na údajnej existencii skupiny ochranných známok.

               9

               Dňa 3. augusta 2011 žalobkyňa podala proti rozhodnutiu zrušovacieho oddelenia odvolanie na ÚHVT.

               10

               Rozhodnutím zo 16. októbra 2012 (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“) štvrtý odvolací senát potvrdil rozhodnutie zrušovacieho oddelenia. Pokiaľ ide o návrh na vyhlásenie neplatnosti založený na skoršej ochrannej známke ROCK, zdôraznil, že neexistencia pravdepodobnosti zámeny bola s konečnou platnosťou konštatovaná Súdom prvého stupňa v rozsudku z 13. októbra 2009, Deutsche Rockwool Mineralwoll/ÚHVT – Redrock Construction (REDROCK) (T‑146/08, EU:T:2009:398). Pokiaľ ide o návrh na vyhlásenie neplatnosti založený na skoršej ochrannej známke KEPROCK, odvolací senát uviedol, že úroveň pozornosti príslušnej skupiny verejnosti je vysoká, že tovary napadnutej ochrannej známky patriace do tried 1 a 2 a stavebné drevo zahrnuté v triede 19 sú odlišné, zatiaľ čo ostatné sporné tovary a služby sú čiastočne zhodné a čiastočne podobné tovarom a službám, na ktoré sa vzťahuje ochranná známka KEPROCK. Podľa neho kolidujúce označenia navyše vykazujú nižšiu úroveň vizuálnej podobnosti, než je priemerná úroveň, a priemernú úroveň fonetickej podobnosti, ale nevykazujú žiadnu koncepčnú podobnosť. Podľa odvolacieho senátu má totiž spoločný prvok „rock“ len nepatrnú rozlišovaciu spôsobilosť. V dôsledku toho podľa neho neexistuje pravdepodobnosť zámeny. Odvolací senát sa domnieval, že pravdepodobnosť zámeny bola tiež vylúčená vo vzťahu k ostatným skorším ochranným známkam v podstate z tých istých dôvodov. Napokon sa domnieval, že v prejednávanej veci nemožno uplatniť rozšírenú ochranu poskytovanú skupinám ochranných známok.

         Návrhy účastníkov konania

               11

               Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:

                        —

                        zrušil napadnuté rozhodnutie,

                        —

                        uložil ÚHVT povinnosť nahradiť trovy konania.

               12

               ÚHVT a vedľajší účastník konania navrhujú, aby Všeobecný súd:

                        —

                        zamietol žalobu,

                        —

                        uložil žalobkyni povinnosť nahradiť trovy konania.

         Právny stav

               13

               Žalobkyňa na podporu svojej žaloby uvádza jediný žalobný dôvod založený na porušení článku 8 ods. 1 písm. b) a článku 53 ods. 1 písm. a) nariadenia č. 207/2009.

               14

               Podľa týchto článkov sa ochranná známka Spoločenstva vyhlási za neplatnú na základe návrhu majiteľa skoršej ochrannej známky, ak z dôvodu jej zhody alebo podobnosti so skoršou ochrannou známkou a z dôvodu zhody alebo podobnosti tovarov alebo služieb, ktoré tieto dve ochranné známky označujú, existuje pravdepodobnosť zámeny zo strany verejnosti na území, na ktorom je skoršia ochranná známka chránená. Pravdepodobnosť zámeny zahŕňa aj pravdepodobnosť asociácie so skoršou ochrannou známkou. Okrem toho sa podľa článku 8 ods. 2 písm. a) bodu ii) nariadenia č. 207/2009 pod skoršími ochrannými známkami rozumejú ochranné známky zapísané v členskom štáte s dátumom podania prihlášky, ktorý je skorší ako dátum podania prihlášky ochrannej známky Spoločenstva.

               15

               Podľa ustálenej judikatúry pravdepodobnosť zámeny predstavuje pravdepodobnosť, keď sa verejnosť môže domnievať, že predmetné tovary alebo služby pochádzajú od jedného podniku, prípadne od podnikov, ktoré sú ekonomicky prepojené. Pravdepodobnosť zámeny sa má posudzovať celkovo podľa toho, ako príslušná skupina verejnosti vníma predmetné označenia a tovary alebo služby, pričom je potrebné prihliadnuť na všetky rozhodujúce okolnosti prejednávanej veci, najmä na vzájomnú závislosť medzi podobnosťou označení a podobnosťou označených tovarov alebo služieb [rozsudok Súdu prvého stupňa z 9. júla 2003, Laboratorios RTB/ÚHVT – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS), T‑162/01, Zb., EU:T:2003:199, body 30 až 33, a rozsudok Všeobecného súdu zo 7. novembra 2013, Three‑N‑Products/ÚHVT – Munindra (AYUR), T‑63/13, EU:T:2013:583, bod 14].

               16

               V prejednávanej veci je potrebné zdôrazniť, že v rozsudku REDROCK, už citovanom v bode 10 vyššie (EU:T:2009:398), Súd prvého stupňa konštatoval neexistenciu pravdepodobnosti zámeny medzi označeniami ROCK a REDROCK. Žalobkyňa tento záver nespochybňuje, pričom tento záver navyše nadobudol právnu silu rozhodnutej veci. Preto je potrebné posúdiť pravdepodobnosť zámeny označenia REDROCK a zvyšných skorších ochranných známok.

               17

               V tejto súvislosti je vhodné poznamenať, že tak pred ÚHVT, ako aj pred Všeobecným súdom žalobkyňa upriamila svoju argumentáciu na pravdepodobnosť zámeny označenia REDROCK a skoršej ochrannej známky KEPROCK a sústredila sa na tovary, na ktoré sa vzťahujú skoršie ochranné známky, ktoré sa predovšetkým vyrábajú z minerálnej vlny bez toho, aby predložila samostatnú argumentáciu týkajúcu sa služieb, na ktoré sa vzťahujú tieto ochranné známky.

         O príslušnej skupine verejnosti

               18

               Podľa judikatúry, čo sa týka stupňa pozornosti príslušnej skupiny verejnosti na účely celkového posúdenia pravdepodobnosti zámeny, priemerný spotrebiteľ predmetných tovarov a služieb sa má považovať za riadne informovaného a primerane pozorného a obozretného. Je tiež potrebné zohľadniť skutočnosť, že úroveň pozornosti priemerného spotrebiteľa sa môže meniť v závislosti od kategórie predmetných tovarov alebo služieb [pozri rozsudok z 13. februára 2007, Mundipharma/ÚHVT – Altana Pharma (RESPICUR), T‑256/04, Zb., EU:T:2007:46, bod 42 a citovanú judikatúru].

               19

               V prejednávanej veci sa odvolací senát domnieval, že relevantným územím je Nemecko, krajina zápisu a ochrany skorších ochranných známok, a že príslušná skupina verejnosti sa skladá z odborníkov z odvetvia stavebníctva a príležitostne z priemerných spotrebiteľov, ktorí sú dobre informovaní v oblasti stavebníctva a ktorí nakupujú tovary predávané v obchodoch so stavebninami. Domnieval sa, že úroveň pozornosti verejnosti je v čase nákupu vysoká z dôvodu ceny a očakávanej dlhodobej trvanlivosti predmetných tovarov.

               20

               Žalobkyňa túto analýzu nespochybňuje.

               21

               Je potrebné zdôrazniť, že uvedené tovary, ktoré sú z veľkej časti stavebnými materiálmi, nie sú určené na to, aby ich priemerní spotrebitelia denne používali. Ich špecializovaná povaha si vyžaduje presný a obozretný výber, nezávisle od ceny a množstva predaných tovarov. Navyše samotná skutočnosť, že určitý typ tovarov spotrebiteľ nenakupuje pravidelne, preukazuje, že úroveň jeho pozornosti je skôr vysoká. Je potrebné dodať, že aj keď je časť predmetných tovarov prístupná širokej verejnosti, málokedy dochádza k tomu, že by ich nakupovali samotní spotrebitelia, ktorí túto úlohu spravidla zveria odborníkovi, alebo sa poradia so spotrebiteľmi, ktorých úroveň znalostí v danej oblasti je vyššia ako priemerná (pozri v tomto zmysle rozsudok REDROCK, už citovaný v bode 10 vyššie, EU:T:2009:398, body 45 a 46).

               22

               Je potrebné dodať, že znalosti o vlastnostiach, kvalite a obchodnom zdroji stavebných materiálov sú pre príslušnú skupinu verejnosti o to významnejšie, že často dochádza k tomu, že tieto tovary – ak sú začlenené do určitej nehnuteľnosti – môžu byť často nahradené len s vysokými nákladmi. Navyše ich zlá kvalita môže na nehnuteľnosti spôsobiť škody, čo si môže vyžiadať nákladný zásah. Z týchto dôvodov je možné rozumne predpokladať, že aj keď priemerný spotrebiteľ, ktorý úlohu spočívajúcu vo výbere týchto tovarov nezverí odborníkovi, vyhľadá si na internete informácie o predmetných tovaroch, a v každom prípade ho zaujíma pôvod a identita výrobcu týchto tovarov.

               23

               To isté platí, aj pokiaľ ide o služby v oblasti stavebníctva patriace do triedy 37, ktorých voľba predpokladá presný a obozretný výber a vyžaduje vysokú úroveň opatrnosti zo strany príslušnej skupiny verejnosti.

               24

               Preto je potrebné sa domnievať, že úroveň pozornosti príslušnej skupiny verejnosti je osobitne vysoká (pozri v tomto zmysle rozsudok REDROCK, už citovaný v bode 10 vyššie, EU:T:2009:398, bod 47).

         O porovnaní tovarov a služieb, na ktoré sa vzťahujú ochranné známky REDROCK a KEPROCK

               25

               V napadnutom rozhodnutí sa odvolací senát domnieval, že tovary, na ktoré sa vzťahuje napadnutá ochranná známka, patriace do tried 1 a 2, a stavebné drevo zahrnuté do triedy 19, sú odlišné, zatiaľ čo ostatné napadnuté tovary a služby sú čiastočne zhodné a čiastočne podobné tovarom a službám, na ktoré sa vzťahuje ochranná známka KEPROCK.

               26

               Žalobkyňa toto posúdenie spochybňuje. Tvrdí, že tovary, na ktoré sa vzťahuje napadnutá ochranná známka, patriace do tried 1 a 2, majú rovnaký účel používania ako tovary, na ktoré sa vzťahuje ochranná známka KEPROCK, patriace do tried 17 a 19, alebo môžu tieto tovary dopĺňať. Podľa nej sú navyše distribučné kanály tie isté. Uvedené tovary sú teda podľa nej podobné. Žalobkyňa sa ďalej domnieva, že „tesniace hmoty“, na ktoré sa vzťahuje napadnutá ochranná známka, zahrnuté do triedy 17, sú izolačným hmotám, na ktoré sa vzťahuje ochranná známka KEPROCK, zahrnutým do tried 17 a 19, nielen podobné, ale sú im aj veľmi podobné.

               27

               Je potrebné konštatovať, že podľa napadnutého rozhodnutia sú „materiály izolačné; výplňové tmely; izolačné hmoty“ zahrnuté do triedy 17, na ktoré sa vzťahuje napadnutá ochranná známka, zhodné so „všetkými výrobkami určenými na tepelnú a zvukovú izoláciu“ zahrnutými v tej istej triede, na ktorú sa vzťahuje ochranná známka KEPROCK. Odvolací senát sa tiež domnieval, že „stavebné materiály (nekovové)“ zahrnuté do triedy 19, na ktoré sa vzťahuje napadnutá ochranná známka, sú zhodné so stavebnými materiálmi zahrnutými do tej istej triedy, na ktoré sa vzťahuje ochranná známka KEPROCK. Napokon podľa odvolacieho senátu sú služby v oblasti stavebníctva, na ktoré sa vzťahujú predmetné označenia, zahrnuté do triedy 37, tiež zhodné.

               28

               Odvolací senát sa domnieval, že napriek zhodnosti týchto tovarov a služieb, na ktoré sa vzťahujú kolidujúce označenia, pravdepodobnosť zámeny neexistuje.

               29

               Je teda potrebné najprv preskúmať otázku, či odvolací senát mohol, pokiaľ ide o tovary a služby, na ktoré sa vzťahujú kolidujúce označenia, o ktorých sa domnieval, že sú zhodné, platne dospieť k záveru, že pravdepodobnosť zámeny neexistuje. V dôsledku platnosti takéhoto záveru v napadnutom rozhodnutí by totiž bolo preskúmanie úrovne podobnosti ostatných tovarov a služieb nadbytočné.

               30

               Všeobecný súd tak považuje za vhodné najprv preskúmať podobnosť označení REDROCK a KEPROCK.

         O porovnaní označení REDROCK a KEPROCK

               31

               Žalobkyňa odvolaciemu senátu vytýka, že nesprávne posúdil podobnosť označení REDROCK a KEPROCK a opisný charakter prvku „rock“ v kontexte tovarov v odvetví stavebníctva.

               32

               Je potrebné pripomenúť, že celkové posúdenie pravdepodobnosti zámeny vo vzťahu k vizuálnej, fonetickej alebo koncepčnej podobnosti kolidujúcich označení sa má zakladať na celkovom dojme, ktorý tieto označenia vytvárajú, s osobitným zohľadnením ich rozlišovacích a dominantných prvkov. To, ako ochranné známky vníma priemerný spotrebiteľ daných tovarov alebo služieb, zohráva rozhodujúcu úlohu pri celkovom posúdení tejto pravdepodobnosti. V tejto súvislosti priemerný spotrebiteľ zvyčajne vníma ochrannú známku ako celok a neskúma jej jednotlivé detaily (pozri rozsudok z 12. júna 2007, ÚHVT/Shaker, C‑334/05 P, Zb., EU:C:2007:333, bod 35 a citovanú judikatúru).

               33

               Posúdenie podobnosti dvoch ochranných známok sa nemôže obmedziť na zohľadnenie len jednej zložky kombinovanej ochrannej známky a na jej porovnanie s inou ochrannou známkou. Naopak, porovnanie sa musí uskutočniť preskúmaním predmetných ochranných známok, každej ako celku, čo nevylučuje, že celkovému dojmu, ktorý kombinovaná ochranná známka zanechá v pamäti príslušnej skupiny verejnosti, môže za určitých okolností dominovať jedna alebo viac jej zložiek (pozri rozsudok ÚHVT/Shaker, už citovaný v bode 32 vyššie, EU:C:2007:333, bod 41 a citovanú judikatúru). Posúdenie podobnosti sa môže vykonať iba na základe dominantného prvku, len ak sú všetky ďalšie zložky ochrannej známky zanedbateľné (rozsudky ÚHVT/Shaker, už citovaný v bode 32 vyššie, EU:C:2007:333, bod 42, a z 20. septembra 2007, Nestlé/ÚHVT, C‑193/06 P, EU:C:2007:539, bod 42). Mohlo by to tak byť najmä v prípade, keď táto zložka môže sama prevládať v predstave, ktorú si príslušná skupina verejnosti zachová v pamäti z ochrannej známky, a to tak, že všetky ostatné zložky ochrannej známky sú v celkovom dojme, ktorý známka vyvoláva, zanedbateľné (rozsudok Nestlé/ÚHVT, už citovaný, EU:C:2007:539, bod 43).

         Úvodné pripomienky

               34

               Podľa judikatúry na účely posúdenia rozlišovacej spôsobilosti prvku tvoriaceho ochrannú známku je potrebné skúmať, či tento prvok je dostatočne spôsobilý identifikovať tovary alebo služby, pre ktoré bola ochranná známka zapísaná, ako tovary a služby pochádzajúce od určitého podniku, a tak odlíšiť tieto tovary alebo služby od tovarov alebo služieb iných podnikov. V rámci tohto posúdenia je potrebné zohľadňovať predovšetkým vnútorné vlastnosti dotknutého prvku s ohľadom na otázku, či vo vzťahu k tovarom alebo službám, pre ktoré bola ochranná známka zapísaná, tento prvok má alebo nemá opisnú povahu [rozsudky z 13. júna 2006, Inex/ÚHVT – Wiseman (Vyobrazenie kravskej kože), T‑153/03, Zb., EU:T:2006:157, bod 35, a z 27. februára 2008, Citigroup/ÚHVT – Link Interchange Network (WORLDLINK), T‑325/04, EU:T:2008:51, bod 66].

               35

               V prejednávanej veci sa odvolací senát v kontexte vizuálneho porovnania domnieva, že príslušná skupina verejnosti identifikuje prvok „rock“ ako slovo, ale kolidujúce označenia preskúmal ako celok. Pokiaľ ide o fonetické porovnanie, odvolací senát konštatoval, že príslušná skupina verejnosti označenie REDROCK vníma ako anglické slovo zložené zo slov základného slovníka, kým ochranná známka KEPROCK je vnímaná ako fantazijný výraz. Ďalej podľa odvolacieho senátu príslušná skupina nemeckých spotrebiteľov z koncepčného hľadiska bezprostredne vníma význam oboch slov z anglického základného slovníka, ktoré tvoria ochrannú známku REDROCK. Navyše si spotrebitelia s ohľadom na predmetné tovary a služby spájajú prvok „rock“ s nemeckými ekvivalentmi slova „kameň“, a to „Fels“ a „Stein“, takže uvedený prvok má podľa odvolacieho senátu nepatrnú rozlišovaciu spôsobilosť. Napokon sa odvolací senát domnieva, že kombinácia písmen „kep“ nemá v angličtine ani v nemčine žiadny zmysel. Podľa neho teda verejnosť nemá dôvod ochrannú známku KEPROCK rozkladať a vníma ju ako fantazijné slovné spojenie.

               36

               V prvom rade žalobkyňa tvrdí, že príslušná skupina verejnosti nahliada na ochrannú známku ako na celok. Preto sa domnieva, že odvolací senát nesprávne preskúmal prvú a druhú slabiku kolidujúcich označení oddelene.

               37

               V tejto súvislosti je potrebné zdôrazniť, že hoci priemerný spotrebiteľ obvykle vníma ochrannú známku ako celok a nepristupuje ku skúmaniu jej rozličných detailov (rozsudok z 22. júna 1999, Lloyd Schuhfabrik Meyer, C‑342/97, Zb., EU:C:1999:323, bod 25), skutočnosťou zostáva, že pri vnímaní slovného označenia identifikuje slovné prvky, ktoré majú pre neho konkrétny význam, alebo sa podobajú na slová, ktoré pozná [rozsudky zo 6. októbra 2004, Vitakraft‑Werke Wührmann/ÚHVT – Krafft (VITAKRAFT), T‑356/02, Zb., EU:T:2004:292, bod 51, a RESPICUR, už citovaný v bode 18 vyššie, EU:T:2007:46, bod 57]. Z hľadiska posúdenia fonetickej, vizuálnej a koncepčnej podobnosti kolidujúcich označení je relevantná identifikácia slovných prvkov, ktoré sú pre spotrebiteľa zrozumiteľné [pozri v tomto zmysle rozsudky z 25. júna 2010, MIP Metro/ÚHVT – CBT Comunicación Multimedia (Metromeet), T‑407/08, Zb., EU:T:2010:256, body 37 a 38].

               38

               Odvolací senát teda správne uviedol, že príslušná skupina verejnosti identifikuje slovný prvok „rock“ ako slovo, a to aj keď medzi týmto prvkom a ostatnými prvkami kolidujúcich označení neexistuje žiadne vizuálne oddelenie. Aj keď totiž priemerný nemecký spotrebiteľ nemá dôkladnú znalosť angličtiny, výraz „rock“ je súčasťou základných anglických slov a tak odborníci, ako aj spotrebitelia si výraz „rock“ spájajú s výrazom „kameň“ (rozsudok REDROCK, už citovaný v bode 10 vyššie, EU:T:2009:398, bod 53).

               39

               To isté platí aj v prípade prvku napadnutej ochrannej známky „red“, ktorý v angličtine označuje červenú farbu, a keďže patrí do základného slovníka anglického jazyka, príslušná skupina verejnosti ho priamo pochopí (rozsudok REDROCK, už citovaný v bode 10 vyššie, EU:T:2009:398, bod 78).

               40

               Odvolací senát sa teda nedopustil žiadneho pochybenia, keď sa domnieval, že príslušná skupina verejnosti rozdelí ochrannú známku REDROCK na dva prvky „red“ a „rock“ a že prvok „rock“ ochrannej známky KEPROCK identifikuje ako slovo, ktoré má určitý význam.

               41

               Je potrebné dodať, že žalobkyňa vo svojej argumentácii týkajúcej sa skupiny ochranných známok, ktorých spoločným prvkom je slovo „rock“, uznáva, že uvedený prvok má určitú autonómiu vo všetkých skorších ochranných známkach, vrátane ochrannej známky KEPROCK, keďže podľa nej tento prvok predstavuje sériový prvok, ktorý umožňuje verejnosti spojiť všetky tieto ochranné známky s jedným obchodným pôvodom. Žalobkyňa tak nemôže v inom kontexte platne poprieť, že prvok „rock“ predstavuje samostatný prvok, ktorý je pre príslušnú skupinu verejnosti identifikovateľný.

               42

               Napokon z napadnutého rozhodnutia jasne vyplýva, že odvolací senát po identifikácii prvku „rock“ ako slova, ktoré má určitý význam, zohľadnil pri porovnaní všetky kolidujúce označenia, a že navyše konštatoval, že označenie KEPROCK ako celok je z fonetického a koncepčného hľadiska vnímané ako fantazijné slovné spojenie.

               43

               Odvolaciemu senátu nič nebráni v tom, aby najprv identifikoval zrozumiteľné prvky kolidujúcich označení, posúdil ich rozlišovaciu spôsobilosť a následne uvedené označenia ako celok porovnal. Takýto postup je úplne zlučiteľný s judikatúrou citovanou v bodoch 32 a 37. Navyše si identifikácia „rozlišujúcich“ a „dominantných“ prvkov môže vyžadovať posúdenie relatívnej rozlišovacej spôsobilosti všetkých častí tvoriacich ochrannú známku, a teda identifikáciu prvkov s nižšou rozlišovacou spôsobilosťou. Týmto postupom nie je dotknuté zohľadnenie celkového dojmu vyvolaného ochrannými známkami v neskoršej fáze prieskumu.

               44

               Tvrdenie žalobkyne založené na oddelenom preskúmaní prvkov tvoriacich kolidujúce označenia musí byť preto odmietnuté.

               45

               V druhom rade je potrebné pripomenúť, že odvolací senát vo viacerých častiach napadnutého rozhodnutia vychádzal z opisného charakteru prvku „rock“.

               46

               V tejto súvislosti je potrebné zdôrazniť, že aspoň časť stavebných materiálov, na ktoré sa vzťahuje napadnutá ochranná známka, a takmer všetky tovary, na ktoré sa vzťahujú skoršie ochranné známky, sa vyrábajú zo surovín, ktorých základom je kameň, ktoré si môže príslušná skupina verejnosti, osobitne v ich prírodnom stave, ľahko spojiť s výrazom „rock“, a to aj v zmysle „skala“ alebo „útes“, pričom tento výraz je vo vzťahu k nim do značnej miery opisný (rozsudok REDROCK, už citovaný v bode 10 vyššie, EU:T:2009:398, bod 54).

               47

               Toto konštatovanie nemožno spochybniť tvrdením žalobkyne, podľa ktorého má výraz „rock“ v nemčine iné významy, a to označenie hudobného štýlu a časti dámskeho oblečenia. Na účely posúdenia rozlišovacej spôsobilosti alebo opisného charakteru označenia je totiž potrebné zohľadniť ten zmysel uvedeného označenia, ktorý odkazuje na dané tovary alebo označuje jednu z ich vlastností (rozsudok Súdneho dvora z 23. októbra 2003, ÚHVT/Wrigley, C‑191/01 P, Zb., EU:C:2003:579, bod 32, a rozsudok REDROCK, už citovaný v bode 10 vyššie, EU:T:2009:398, bod 55).

               48

               Okrem toho v prejednávanej veci výraz „rock“ sprostredkúva aj chváliaci odkaz, pokiaľ ide o vlastnosti daných tovarov a služieb, ktoré spadajú najmä pod stavebné materiály a stavebnú činnosť, a to v tom zmysle, že ho možno chápať tak, že odkazuje na odolnosť a stabilitu skalných útesov alebo iných kamenných útvarov. Chváliaci výraz týkajúci sa vlastností daných tovarov alebo služieb pritom voči nim nemá vysokú vnútornú rozlišovaciu spôsobilosť [pozri v tomto zmysle rozsudky zo 16. januára 2008, Inter‑Ikea/ÚHVT – Waibel (idea), T‑112/06, EU:T:2008:10, bod 51, a REDROCK, už citovaný v bode 10 vyššie, EU:T:2009:398, bod 56].

               49

               Z toho vyplýva, že spoločný prvok „rock“ je vo vzťahu k tovarom a službám, na ktoré sa vzťahujú kolidujúce označenia, vo veľkej miere opisný a chváliaci, a to tak, že má len nepatrnú vnútornú rozlišovaciu spôsobilosť, ako to správne uviedol odvolací senát.

         O vizuálnom hľadisku porovnania

               50

               Odvolací senát v napadnutom rozhodnutí uviedol, že označenia REDROCK a KEPROCK majú spoločnú svoju druhú časť a rovnaký počet písmen. Výrazné rozdiely však existujú v úvodných častiach označení, ktorým verejnosť obvykle venuje väčšiu pozornosť a ktoré v prejednávanej veci tiež predstavujú tie časti kolidujúcich ochranných známok, ktoré majú najväčšiu rozlišovaciu spôsobilosť. Spoločné písmeno „e“ je v ochrannej známke REDROCK a v ochrannej známke KEPROCK vizuálne odlišné, keďže má originálnu štylizáciu. V dôsledku toho sú podľa odvolacieho senátu označenia vizuálne podobné na úrovni, ktorá je nižšia ako priemerná.

               51

               Žalobkyňa sa domnieva, že ochranné známky sú z vizuálneho hľadiska veľmi podobné. Tvrdí, že veľké písmená „K“ a „R“, ako aj „P“ a „D“ majú podobnú štruktúru.

               52

               Je potrebné zdôrazniť, že obidve ochranné známky sa skladajú zo siedmich písmen a majú rovnakú druhú slabiku „rock“.

               53

               Je však potrebné konštatovať, že príslušná skupina verejnosti identifikuje uvedenú slabiku ako slovo „rock“, ktoré odkazuje na vlastnosti predmetných tovarov a služieb a má len nepatrnú rozlišovaciu spôsobilosť.

               54

               Navyše podľa judikatúry môže úvodná časť slovných prvkov ochrannej známky zaujať pozornosť spotrebiteľa viac ako nasledujúce časti [rozsudok zo 17. marca 2004, El Corte Inglés/ÚHVT – González Cabello a Iberia Líneas Aéreas de España (MUNDICOR), T‑183/02 a T‑184/02, Zb., EU:T:2004:79, bod 81]. Okrem toho aj keď je pravda, že príslušná skupina verejnosti pochopí rovnako slovo „red“ a dá si ho do súvislosti s prvkom „rock“, nič to nemení na tom, že obrazový prvok – štylizovaná reprodukcia veľkého šedého písmena „E“ – sa nachádza v prvej časti ochrannej známky REDROCK.

               55

               Príslušná skupina verejnosti tak z vizuálneho hľadiska venuje oveľa väčšiu pozornosť úvodným častiam kolidujúcich označení než spoločnému prvku „rock“.

               56

               V prejednávanej veci sa pritom úvodná časť kolidujúcich označení odlišuje dvoma z troch písmen, pričom spoločné je len veľké písmeno „E“. Navyše štylizácia uvedeného veľkého písmena „E“ a použitie šedej farby ešte viac odlišuje vizuálny dojem prvku „red“ napadnutej ochrannej známky od prvku „kep“ uvedeného v skoršej ochrannej známke.

               57

               Pokiaľ ide o údajnú podobnosť medzi veľkými písmenami „K“ a „R“, ako aj „P“ a „D“, je potrebné konštatovať, že vzhľadom na vysokú úroveň pozornosti príslušnej skupiny verejnosti táto verejnosť určite postrehne, že tieto písmená sú odlišné, a to aj keď si v pamäti uchová len neúplnú predstavu o skoršej ochrannej známke.

               58

               Je preto potrebné potvrdiť analýzu odvolacieho senátu, podľa ktorej sú predmetné označenia z vizuálneho hľadiska podobné, a to na nižšej ako priemernej úrovni, a ďalej spresniť, že uvedená podobnosť je nepatrná.

         O fonetickom hľadisku porovnania

               59

               Pokiaľ ide o porovnanie z fonetického hľadiska, podľa napadnutého rozhodnutia príslušná skupina nemeckých spotrebiteľov vyslovuje obe ochranné známky dvojslabične. Sekvencia samohlások je rovnaká. Označenie REDROCK je vnímané ako anglické slovo skladajúce sa zo slov základného slovníka, pričom ochranná známka sa vyslovuje podľa pravidiel anglickej výslovnosti. Skoršia nemecká ochranná známka KEPROCK je vnímaná ako fantazijný výraz, a preto sa vyslovuje podľa pravidiel nemeckej výslovnosti. Hoci sa koncovka vyslovuje veľmi podobným spôsobom, odlišný začiatok je celkom zreteľný. Podľa napadnutého rozhodnutia majú teda ochranné známky z fonetického hľadiska priemerný stupeň podobnosti.

               60

               Podľa žalobkyne neexistuje žiadny praktický dôvod, prečo by nemecky hovoriaci spotrebitelia mali napadnutú ochrannú známku vyslovovať podľa pravidiel anglickej výslovnosti, keď skoršiu ochrannú známku KEPROCK vyslovujú podľa pravidiel nemeckej výslovnosti. Priemerný spotrebiteľ nerozumie zmyslu prvku „rock“ tak, že zodpovedá nemeckým slovám „Fels“ alebo „Gestein“. Nemecká verejnosť si naopak slovo „rock“ dáva do súvislosti so zhodným nemeckým slovom, ktoré označuje „sukňu“, alebo v prípade vnímania v angličtine so slovom označujúcim druh hudby. Vzhľadom na to, že kolidujúce označenia sa vyslovujú podľa pravidiel nemeckej výslovnosti a že zvuk hlások „r“ a „k“, ako aj „d“ a „p“ je podobný, uvedené označenia sú podľa žalobkyne z fonetického hľadiska veľmi podobné.

               61

               Je potrebné pripomenúť, že kolidujúce označenia majú zhodnú dĺžku a rovnakú sekvenciu samohlások. Druhá slabika, a síce slovo „rock“, je tiež spoločná.

               62

               Naopak úvodná časť obsahuje odlišné spoluhlásky.

               63

               Navyše príslušná skupina verejnosti určite rozumie, čo znamenajú anglické slová „red“ a „rock“. Táto skutočnosť však nebráni časti spotrebiteľov v tom, aby napadnutú ochrannú známku vyslovovala podľa pravidiel nemeckej výslovnosti.

               64

               V každom prípade aj keby sa predmetné označenia vyslovovali podľa pravidiel nemeckej výslovnosti, rozdiel medzi zvukom hlásky „r“, ktorá v nemčine nie je hrčivá, a zvukom hlásky „k“, je veľmi výrazný. Navyše aj keď je rozdiel medzi zvukom spoluhlások „d“ a „p“ o niečo menší, príslušná skupina verejnosti ho môže vnímať.

               65

               Aj keby sa pri posudzovaní vychádzalo z nemeckej výslovnosti, vzhľadom na tieto úvahy je podobnosť medzi predmetnými označeniami z fonetického hľadiska priemerná, ako to správne uviedol odvolací senát.

         O koncepčnom hľadisku porovnania

               66

               Podľa napadnutého rozhodnutia príslušná skupina nemeckých spotrebiteľov vníma význam oboch slov základného slovníka, ktoré tvoria ochrannú známku REDROCK, z koncepčného hľadiska bezprostredne. Napadnutá ochranná známka im teda evokuje kameň červenej farby. Naopak úvodná časť ochrannej známky KEPROCK nemá žiadny zmysel, takže táto ochranná známka bude vnímaná ako fantazijné slovné spojenie. Kolidujúce označenia sú tak podľa napadnutého rozhodnutia z koncepčného hľadiska odlišné.

               67

               Je potrebné pripomenúť, že žalobkyňa neuviedla žiadny argument týkajúci sa porovnania z koncepčného hľadiska.

               68

               Súd prvého stupňa už vo svojom rozsudku REDROCK, už citovanom v bode 10 vyššie (EU:T:2009:398), uviedol, že príslušná skupina verejnosti, ktorá si spája anglické prídavné meno „red“ s anglickým podstatným menom „rock“, chápe prvok „rock“, z ktorého sa skladá napadnutá ochranná známka, ako výraz označujúci „kameň“, „skalu“ alebo „útes“. Ako celok opisuje predstavu určenú zmyslom týchto slov (rozsudok REDROCK, už citovaný v bode 10 vyššie, EU:T:2009:398, bod 80).

               69

               Naopak ochranná známka KEPROCK nevyvoláva u spotrebiteľa žiadnu konkrétnu predstavu, keďže prvok „kep“ nemá žiadny význam. Ak by aj príslušná skupina verejnosti priznávala prvku „rock“ nejaký význam, označenie KEPROCK je celkovo vnímané ako fantazijné slovné spojenie, ktoré nemá žiadny konkrétny význam.

               70

               V dôsledku toho je potrebné konštatovať, že nie je možné porovnať zmysel označení REDROCK a KEPROCK, takže porovnanie z koncepčného hľadiska zostáva v prejednávanej veci neutrálnym prvkom.

               71

               Vzhľadom na vyššie uvedené je potrebné dospieť k záveru, že medzi kolidujúcimi označeniami existuje z vizuálneho hľadiska nepatrná podobnosť a z fonetického hľadiska priemerná podobnosť, zatiaľ čo porovnanie z koncepčného hľadiska je neutrálne.

         O pravdepodobnosti zámeny

               72

               Odvolací senát konštatoval, že medzi napadnutou ochrannou známkou a skoršími ochrannými známkami neexistuje pravdepodobnosť zámeny.

               73

               Žalobkyňa toto posúdenie spochybňuje.

         O pravdepodobnosti zámeny označení REDROCK a KEPROCK

               74

               V prvom rade je potrebné zdôrazniť, že rozlišovacia spôsobilosť skoršej ochrannej známky KEPROCK je priemerná, ako to správne uviedol odvolací senát. Všeobecný súd totiž konštatuje, že označenie KEPROCK nie je nijako zvláštne invenčné ani nápadné, a nemôže mať ani vnútornú rozlišovaciu spôsobilosť, ktorá by mala vyšší než obvyklý stupeň. Je potrebné dodať, že samotná žalobkyňa neidentifikuje faktory, ktoré by preukazovali, že ochranná známka KEPROCK má vyššiu rozlišovaciu spôsobilosť než priemerná ochranná známka, ktorá nemá žiadny význam. Žalobkyňa navyše ani netvrdí, že by ochranná známka KEPROCK mala zvýšenú rozlišovaciu spôsobilosť v dôsledku používania.

               75

               V druhom rade je potrebné zdôrazniť, že úroveň pozornosti príslušnej skupiny verejnosti je pri nákupe predmetných tovarov a služieb osobitne vysoká a že uvedená verejnosť chce poznať identitu ich obchodného zdroja.

               76

               V treťom rade je potrebné pripomenúť, že medzi kolidujúcimi označeniami existuje z vizuálneho hľadiska nepatrná podobnosť a z fonetického hľadiska priemerná podobnosť, zatiaľ čo porovnanie z koncepčného hľadiska je neutrálne.

               77

               V tejto súvislosti je potrebné dodať, že vizuálne, fonetické alebo koncepčné hľadiská kolidujúcich označení nemajú vždy tú istú váhu a že pri celkovom posudzovaní pravdepodobnosti zámeny je potrebné zohľadniť povahu predmetných tovarov, ako aj analyzovať objektívne podmienky, v ktorých sa ochranné známky môžu predstaviť na trhu [rozsudok zo 6. októbra 2004, New Look/ÚHVT – Naulover (NLSPORT, NLJEANS, NLACTIVE a NLCollection), T‑117/03 až T‑119/03 a T‑171/03, Zb., EU:T:2004:293, bod 49].

               78

               Stupeň fonetickej podobnosti dvoch ochranných známok má obmedzený význam v prípade tovarov, ktoré sa predávajú takým spôsobom, že príslušná skupina verejnosti obvykle pri nákupe vníma ochrannú známku, ktorá ich označuje, aj vizuálne [rozsudky zo 14. októbra 2003, Phillips‑Van Heusen/ÚHVT – Pash Textilvertrieb und Einzelhandel (BASS), T‑292/01, Zb., EU:T:2003:264, bod 55, a idea, už citovaný v bode 48 vyššie, EU:T:2008:10, body 78 a 79].

               79

               To platí aj v prípade stavebných materiálov, na ktoré sa vzťahujú kolidujúce označenia, ktoré sa predávajú spôsobom, ktorý umožňuje priemernému spotrebiteľovi vizuálne vnímať priložené ochranné známky. Rovnako tak je potrebné zdôrazniť, že výberu predmetných tovarov príslušnou skupinou verejnosti nevyhnutne predchádza skúmanie vlastností týchto tovarov v obchodoch alebo na internete, keďže uvedená verejnosť sa chce uistiť o tom, že použité materiály budú dlhodobo plniť svoju funkciu v budove, do ktorej sú zapracované. Tieto okolnosti taktiež implikujú, že príslušná skupina verejnosti je pred vykonaním voľby vizuálne konfrontovaná s obrazom ochrannej známky.

               80

               Za týchto podmienok sa Všeobecný súd domnieva, že neexistuje pravdepodobnosť zámeny ochranných známok REDROCK a KEPROCK posudzovaných oddelene, a to ani pokiaľ ide o zhodné tovary, na ktoré sa vzťahujú tieto dve ochranné známky. Priemerný spotrebiteľ, ktorý pri nákupe vykazuje osobitne vysoký stupeň pozornosti, si totiž všimne odlišnosti medzi ochrannými známkami a nebude sa domnievať, že tovary označené kolidujúcimi označeniami pochádzajú z rovnakého obchodného zdroja.

               81

               To isté platí, aj pokiaľ ide o služby, na ktoré sa vzťahujú ochranné známky REDROCK a KEPROCK, vo vzťahu ku ktorým žalobkyňa ani neuvádza žiadne konkrétne argumenty. Príslušná skupina verejnosti si nepomýli kolidujúce označenia z dôvodov uvedených v bodoch 74 až 76 vyššie.

               82

               Je teda zbytočné preskúmavať argumenty žalobkyne, ktorých cieľom je preukázať, že v prípade určitých tovarov má podobnosť vyšší stupeň, než je podobnosť konštatovaná v napadnutom rozhodnutí, keďže žiadna pravdepodobnosť zámeny neexistuje ani v prípade zhodných tovarov a služieb. V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že výraz „rock“ je vo vzťahu ku všetkým tovarom vo veľkej miere opisný a chváliaci a vo vzťahu k službám, na ktoré sa vzťahujú skoršie ochranné známky, je chváliaci.

         O pravdepodobnosti zámeny ochrannej známky REDROCK a ostatných skorších ochranných známok

               83

               Pokiaľ ide o ostatné skoršie ochranné známky, odvolací senát sa domnieval, že rozdiel medzi uvedenými ochrannými známkami a označením REDROCK postačuje na vyváženie zhodnosti alebo podobnosti daných tovarov a služieb.

               84

               Žalobkyňa, ktorá sa sústredila na porovnanie ochranných známok REDROCK a KEPROCK, ako aj na svoje tvrdenie týkajúce sa skupiny ochranných známok, neuvádza žiadne konkrétne tvrdenie týkajúce sa ostatných skorších ochranných známok (FLEXIROCK, FORMROCK, FLOOR‑ROCK, TERMAROCK, KLIMAROCK, SPEEDROCK, DUROCK, SPLITROCK, PLANAROCK, TOPROCK, KLEMMROCK, FIXROCK, SONOROCK PLUS, VARIROCK, SONOROCK a MASTERROCK), posudzovaných oddelene.

               85

               V tejto súvislosti je potrebné spresniť, že pokiaľ ide o porovnanie z vizuálneho hľadiska, medzi ostatnými skoršími ochrannými známkami majú rovnaký počet písmen ako ochranná známka REDROCK len ochranné známky TOPROCK a FIXROCK. Prvé časti týchto ochranných známok, ktorým príslušná skupina verejnosti venuje podľa judikatúry (pozri bod 54 vyššie) celkovo väčšiu pozornosť, sú však úplne odlišné, keďže žiadne z písmen v prvkoch „top“ a „fix“ nezodpovedá prvku „red“. Napokon aj keď skoršie ochranné známky KLEMMROCK a SPEEDROCK obsahujú písmeno „e“, je potrebné pripomenúť, že zvyšok prvých častí predmetných označení je úplne odlišný ako prvá časť ochrannej známky REDROCK, a navyše uvedené skoršie ochranné známky majú deväť písmen, zatiaľ čo ochranná známka REDROCK ich má len sedem. Aj vzhľadom na prítomnosť obrazového prvku v ochrannej známke REDROCK sú teda ochranné známky TOPROCK, FIXROCK, SPEEDROCK a KLEMMROCK na jednej strane a ochranná známka REDROCK na strane druhej z vizuálneho hľadiska nanajvýš nepatrne podobné, a to napriek spoločnému prvku „rock“. To platí a fortiori pre ostatné skoršie ochranné známky.

               86

               Pokiaľ ide ďalej o porovnanie z fonetického hľadiska, je potrebné dodať, že len zvučnosť skoršej ochrannej známky KLEMMROCK vykazuje určité podobnosti so zvučnosťou ochrannej známky REDROCK, a to z dôvodu prítomnosti tej istej sekvencie samohlások a takého istého počtu slabík. Kombinácia spoluhlások „k“ a „l“ na začiatku označenia však mierne zdôrazňuje výslovnosť, k čomu sa ešte pridáva prítomnosť dvoch písmen „m“, čo výslovnosť tejto ochrannej známky ešte viac odlišuje od výslovnosti ochrannej známky REDROCK. Fonetická podobnosť ochranných známok KLEMMROCK a REDROCK je teda nanajvýš nepatrná. To platí a fortiori pre ostatné skoršie ochranné známky.

               87

               Napokon pokiaľ ide o porovnanie z koncepčného hľadiska, je potrebné spresniť, že v prípade väčšiny skorších ochranných známok má výraz „rock“ ten istý zmysel ako v prípade ochrannej známky REDROCK. Prvé prvky „flexi“, „form“, „floor“, „terma“, „klima“, „speed“, „split“, „plana“, „top“, „klemm“, „fix“, „sono“, „vari“ a „master“ však majú celkom iný zmysel ako prvok „red“, takže podobnosť predmetných označení z koncepčného hľadiska zostáva celkovo nanajvýš na nepatrnej úrovni. Pokiaľ ide o ochrannú známku „DUROCK“, je potrebné prijať ten istý záver za predpokladu, že priemerný nemecký spotrebiteľ identifikuje prvok „dur“ ako prvok odkazujúci na pojmy trvanlivosti alebo odolnosti. Alternatívne za predpokladu, že príslušná skupina verejnosti nepriznáva prvku „du“ žiadny zmysel, koncepčné porovnanie zostáva neutrálne.

               88

               Je teda potrebné dospieť k záveru, že vzhľadom na osobitne vysokú úroveň pozornosti príslušnej skupiny verejnosti rozdiely medzi napadnutou ochrannou známkou a skoršími ochrannými známkami FLEXIROCK, FORMROCK, FLOOR‑ROCK, TERMAROCK, KLIMAROCK, SPEEDROCK, DUROCK, SPLITROCK, PLANAROCK, TOPROCK, KLEMMROCK, FIXROCK, SONOROCK PLUS, VARIROCK, SONOROCK a MASTERROCK postačujú na vylúčenie akejkoľvek pravdepodobnosti zámeny.

         O pravdepodobnosti zámeny, ktorá údajne vyplýva z existencie skupiny ochranných známok, ktoré majú spoločný prvok „rock“

               89

               V napadnutom rozhodnutí odvolací senát dospel k záveru, že žalobkyňa sa nemôže dovolávať rozšírenej ochrany poskytovanej skupine ochranných známok.

               90

               Žalobkyňa tvrdí, že skoršie ochranné známky KEPROCK, FLEXIROCK, FORMROCK, FLOOR‑ROCK, TERMAROCK, KLIMAROCK, SPEEDROCK, DUROCK, SPLITROCK, PLANAROCK, TOPROCK, KLEMMROCK, FIXROCK, SONOROCK PLUS, VARIROCK, SONOROCK a MASTERROCK predstavujú skupinu ochranných známok. Podľa nej sa priemerný spotrebiteľ bude domnievať, že napadnutá ochranná známka patrí tiež k tejto sérii, a teda že obchodný pôvod tovarov označených napadnutou ochrannou známkou je ten istý, čo predstavuje pravdepodobnosť asociácie.

               91

               Je potrebné pripomenúť, že pravdepodobnosť asociácie je špecifickým prípadom pravdepodobnosti zámeny, charakterizovaným skutočnosťou, že predmetné ochranné známky, aj keď v cieľovej skupine verejnosti nemôže dôjsť priamo k ich zámene, môžu byť vnímané ako dve ochranné známky patriace tomu istému majiteľovi ochrannej známky [pozri rozsudok z 9. apríla 2003, Durferrit/ÚHVT – Kolene (NU‑TRIDE), T‑224/01, Zb., EU:T:2003:107, bod 60 a citovanú judikatúru]. Na účely zohľadnenia tohto kritéria je potrebné, aby bol návrh na vyhlásenie neplatnosti založený na existencii viacerých ochranných známok vykazujúcich spoločné vlastnosti umožňujúce považovať ich za súčasť tej istej série alebo skupiny (rozsudok z 18. decembra 2008, Les Éditions Albert René/ÚHVT, C‑16/06 P, Zb., EU:C:2008:739, bod 101). Faktor série alebo skupiny ochranných známok je však relevantný len v prípade, že spoločný prvok má rozlišovaciu spôsobilosť. Ak je totiž tento prvok opisný, nie je spôsobilý vyvolať pravdepodobnosť zámeny [pozri v tomto zmysle rozsudok zo 6. júla 2004, Grupo El Prado Cervera/ÚHVT – Héritiers Debuschewitz (CHUFAFIT), T‑117/02, Zb., EU:T:2004:208, bod 59].

               92

               V prvom rade je potrebné pripomenúť, že Všeobecný súd už rozhodol, že rozšírenej ochrany poskytovanej skupine ochranných známok sa nemožno platne domáhať v prípade, že spoločný prvok skorších ochranných známok je vo veľkej miere opisný vo vzťahu k daným tovarom a službám. Výraz, ktorý odkazuje na povahu uvedených tovarov a služieb, totiž nemôže predstavovať rozlišujúci spoločný základ skupiny ochranných známok [pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. júla 2012, Caixa Geral de Depósitos/ÚHVT – Caixa d’Estalvis i Pensions de Barcelona (la Caixa), T‑255/09, EU:T:2012:383, bod 82].

               93

               Je potrebné pripomenúť, že prvok „rock“ je vo vzťahu k tovarom a službám, na ktoré sa vzťahujú skoršie ochranné známky, vo veľkej miere opisný a chváliaci. Podľa judikatúry citovanej v bodoch 91 a 92 vyššie teda nie je spôsobilý byť spoločným prvkom skupiny ochranných známok.

               94

               V druhom rade toto konštatovanie podporuje uznesenie z 30. januára 2014, Industrias Alen/The Clorox Company (C‑422/12 P, Zb., EU:C:2014:57, bod 45), v ktorom Súdny dvor uviedol, že konštatovanie o existencii pravdepodobnosti zámeny ochranných známok CLOROX a CLORALEX neznamená, že by bol majiteľovi skoršej ochrannej známky priznaný monopol na prvok „clor“, ktorý vo veľkej miere opisuje predmetné tovary, keďže existencia pravdepodobnosti zámeny vedie len k ochrane určitej kombinácie prvkov, ale nie k ochrane opisného prvku, ktorý je súčasťou tejto kombinácie, ako takého.

               95

               Uznanie skupiny ochranných známok so sériovým prvkom „rock“ by pritom viedlo práve k monopolizácii prvku „rock“, ktorý je vo vzťahu k tovarom a službám, na ktoré sa vzťahujú skoršie ochranné známky, vo veľkej miere opisný a chváliaci. Ochrana zosilnená v dôsledku uznania existencie skupiny ochranných známok by v praxi znamenala, že by si žiadny iný subjekt nemohol nechať zapísať ochrannú známku obsahujúcu prvok „rock“ a mohlo by mu byť prípadne aj zakázané, aby tento prvok používal v reklamných sloganoch a materiáloch. Takéto obmedzenie voľnej súťaže vyplývajúce z vyhradenia základného výrazu anglického jazyka jedinému hospodárskemu subjektu nemožno odôvodniť snahou odmeniť tvorivé alebo reklamné úsilie majiteľa skorších ochranných známok. Ak totiž nejde o rozlišovaciu spôsobilosť zvýšenú v dôsledku používania, obchodná hodnota, ktorú predstavuje uvedené vyhradenie, nie je výsledkom takéhoto úsilia majiteľa, ale len výsledkom zmyslu daného slova, ktorý je predurčený predmetným jazykom a ktorý odkazuje na vlastnosti predmetných tovarov a služieb.

               96

               V treťom rade sa žalobkyňa nemôže platne odvolávať na rozsudok z 27. apríla 2010, UniCredito Italiano/ÚHVT – Union Investment Privatfonds (UNIWEB) (T‑303/06 a T‑337/06, EU:T:2010:160). V tomto rozsudku totiž Všeobecný súd zdôraznil význam rozlišovacej spôsobilosti sériového prvku „uni“ vo vzťahu k predmetným službám a domnieval sa, že táto spôsobilosť dosahovala takú úroveň, že tento prvok bol sám osebe spôsobilý v príslušnej skupine verejnosti vyvolať priamu asociáciu s predmetnou sériou (rozsudok UNIWEB, už citovaný, EU:T:2010:160, body 35, 38 a 39). V prejednávanej veci však takáto úroveň rozlišovacej spôsobilosti neexistuje.

               97

               Prvok „uni“ má totiž určite pre priemerného nemeckého spotrebiteľa určitý význam, ale nemožno ho priamo spájať s finančnými službami, osobitne s investičnými fondmi, na ktoré sa vzťahujú skoršie ochranné známky vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok UNIWEB, už citovaný v bode 96 vyššie (EU:T:2010:160). Naopak, prvok „rock“ uvedený v prejednávanej veci odkazuje na vlastnosti stavebných materiálov a služieb, na ktoré sa vzťahujú skoršie ochranné známky. Keďže skutkový kontext je v tomto kľúčovom bode odlišný, riešenie prijaté v uvedenom rozsudku nemožno v predmetnej veci použiť.

               98

               Z toho vyplýva, že vzhľadom na to, že v prejednávanej veci je prvok „rock“ vo vzťahu k tovarom a službám, na ktoré sa vzťahujú skoršie ochranné známky, vo veľkej miere opisný a chváliaci, nie je spôsobilý na to, aby predstavoval spoločný základ skupiny ochranných známok.

               99

               Pre úplnosť je potrebné konštatovať, že žalobkyňa v každom prípade nepredložila dôkaz o riadnom používaní dostatočného počtu ochranných známok, ktoré by mohli predstavovať skupinu ochranných známok.

               100

               Podľa judikatúry riadne používanie ochrannej známky nemožno preukázať pravdepodobnosťami alebo domnienkami, ale musí sa zakladať na konkrétnych a objektívnych skutočnostiach, ktoré preukazujú skutočné a dostatočné používanie ochrannej známky na predmetnom trhu [rozsudky VITAKRAFT, už citovaný v bode 37 vyššie, EU:T:2004:292, bod 28, a z 30. novembra 2009, Esber/ÚHVT – Coloris Global Coloring Concept (COLORIS), T‑353/07, EU:T:2009:475, bod 24].

               101

               V prejednávanej veci pritom dôkazy o riadnom používaní, ktoré žalobkyňa predložila na ÚHVT, pozostávajú z čestného vyhlásenia a z katalógov, v ktorých sú uvedené tovary označené skoršími ochrannými známkami.

               102

               Ako správne uviedol odvolací senát, žalobkyňa teda nepredložila také nezávislé dôkazy, ako sú štúdie trhu, faktúry alebo číselné údaje týkajúce sa reklamy, ktoré by mohli podložiť číselné údaje uvedené v čestnom vyhlásení. Katalógy navyše preukazujú len existenciu skorších ochranných známok bez toho, aby uvádzali distribuované množstvá a obdobia, počas ktorých k uvedenej distribúcii došlo.

               103

               Žalobkyňa teda neuviedla konkrétne a objektívne skutočnosti, ktoré by umožňovali preukázať skutočné a dostatočné používanie všetkých skorších ochranných známok, alebo aspoň dostatočne veľkého počtu týchto skorších ochranných známok, ktorý by už bolo možné kvalifikovať ako skupinu ochranných známok. Takéto preukázanie pritom judikatúra týkajúca sa skupiny ochranných známok vyžaduje [pozri v tomto zmysle rozsudok z 23. februára 2006, Il Ponte Finanziaria/ÚHVT – Marine Enterprise Projects (BAINBRIDGE), T‑194/03, Zb., EU:T:2006:65, body 126 a 127].

               104

               Vzhľadom na všetky úvahy uvedené vyššie musia byť argumenty žalobkyne založené na údajnej existencii skupiny ochranných známok odmietnuté.

               105

               V dôsledku toho je potrebné jediný žalobný dôvod žalobkyne, a teda aj jej žalobu zamietnuť.

         O trovách

               106

               Podľa článku 134 ods. 1 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže žalobkyňa nemala vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania ÚHVT a vedľajšieho účastníka konania v súlade s ich návrhmi.

               Z týchto dôvodov
               VŠEOBECNÝ SÚD (deviata komora)
               rozhodol a vyhlásil:

                           1.

                           Žaloba sa zamieta.

                           2.

                           Deutsche Rockwool Mineralwoll GmbH & Co. OHG je povinná nahradiť trovy konania.

                           Berardis

                           Czúcz

                           Popescu

                     Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 8. júla 2015.
                     Podpisy

            (
            *1
         )	Jazyk konania: čeština.


Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 20. februára 1997. # Intelligente Systemen, Database toepassingen, Elektronische diensten BV (IDE) proti Komisii Európskych spoločenstiev. # Arbitrážna doložka. # Vec C-114/94.


Rozsudok Súdneho dvora z 12. júla 1988. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Talianskej republike. # Nesplnenie povinnosti členským štátom. # Vec 326/87.


title: Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 30. septembra 2010.#EMI Group Ltd proti The Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania: VAT and Duties Tribunal, London Tribunal Centre - Spojené kráľovstvo.#Šiesta smernica o DPH - Článok 5 ods. 6 druhá veta - Pojem ‚vzorky‘- Pojem ‚dary nízkej hodnoty‘ - Hudobné nahrávky - Bezplatná distribúcia na propagačné účely.#Vec C-581/08.

text:
      Vec C‑581/08
      EMI Group Ltd
      proti
      The Commissioners of Her Majesty’s Revenue and Customs
      (návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný VAT and Duties Tribunal, London Tribunal Centre)
      „Šiesta smernica o DPH – Článok 5 ods. 6 druhá veta – Pojem ‚vzorky‘– Pojem ‚dary nízkej hodnoty‘ – Hudobné nahrávky – Bezplatná distribúcia na propagačné účely“
      Abstrakt rozsudku
      1.        Daňové ustanovenia – Harmonizácia právnych predpisov – Dane z obratu – Spoločný systém dane z pridanej hodnoty – Zdaniteľné
            plnenia – Bezplatné použitie tovaru, ktorý tvorí základné imanie – Vylúčenie darov nízkej hodnoty a vzoriek
      (Smernica Rady 77/388, článok 5 ods. 6 druhá veta)
      2.        Daňové ustanovenia – Harmonizácia právnych predpisov – Dane z obratu – Spoločný systém dane z pridanej hodnoty – Zdaniteľné
            plnenia – Bezplatné použitie tovaru, ktorý tvorí základné imanie – Vylúčenie darov nízkej hodnoty a vzoriek
      (Smernica Rady 77/388, článok 5 ods. 6 druhá veta)
      3.        Daňové ustanovenia – Harmonizácia právnych predpisov – Dane z obratu – Spoločný systém dane z pridanej hodnoty – Zdaniteľné
            plnenia – Bezplatné použitie tovaru, ktorý tvorí základné imanie – Vylúčenie darov nízkej hodnoty a vzoriek
      (Smernica Rady 77/388, článok 5 ods. 6 druhá veta)
      1.        Vzorkou v zmysle článku 5 ods. 6 druhej vety šiestej smernice 77/388 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich
         sa daní z obratu sa rozumie ukážka výrobku, ktorej cieľom je propagovať jeho predaj a ktorá umožňuje posúdiť vlastnosti a kvality
         tohto výrobku bez toho, aby došlo k inej ako konečnej spotrebe, ktorej podstatou sú tieto propagačné operácie. Tento pojem
         nemôže vnútroštátna právna úprava všeobecne obmedziť na ukážky poskytnuté v podobe, v akej nie sú dostupné v predaji, alebo
         na prvý exemplár zo súboru rovnakých ukážok poskytnutých zdaniteľnou osobou tomu istému príjemcovi bez toho, aby zohľadnila
         povahu prezentovaného výrobku a obchodný kontext vlastný každej transakcii, v rámci ktorého sa tieto ukážky poskytujú. Daňové
         postavenie príjemcu vzoriek nemá v tomto ohľade žiaden vplyv.

      Najmä hudobné nahrávky distribuované bezplatne v rámci propagácie môžu predstavovať tovar dodaný vo forme vzoriek, aj ak je
         totožný s konečným výrobkom pripraveným na uvedenie na trh. Osoba, ktorej sa odovzdá táto nahrávka a ktorá v rámci svojich
         úloh zabezpečuje jej propagáciu na verejnosti, môže totiž celkovo posúdiť jej hodnotu len vtedy, pokiaľ si môže vypočuť celý
         obsah nahrávky, ktorá sa bude distribuovať na trhu. Navyše nie je v rozpore s cieľom článku 5 ods. 6 druhej vety šiestej smernice,
         ak tovar ako vzorky možno poskytnúť inej osobe ako potenciálnemu alebo skutočnému kupujúcemu, pokiaľ toto odovzdanie zodpovedá
         cieľom, ktoré sa sledujú pri poskytnutí takých vzoriek. V tomto ohľade v oblasti umeleckých diel je bezplatné poskytnutie
         nových diel sprostredkovateľovi – akým je napríklad novinár alebo moderátor rozhlasovej relácie, ktorého úlohou je kriticky
         posúdiť ich kvalitu a ktorý môže ovplyvniť mieru zastúpenia výrobku na trhu, – založené na propagačnom mechanizme, kde je
         použitie vzorky prirodzeným dôsledkom propagačného a hodnotiaceho procesu.

      Okrem toho, pokiaľ ide o osobitnú prax, ktorá existuje v umeleckej oblasti, pri propagácii hudobných nahrávok spočívajúcej
         v odovzdaní veľkého počtu exemplárov nahrávok „pluggerovi“ môže byť na účely kritiky a propagácie hudobnej nahrávky nevyhnutné,
         aby sa sprostredkovateľom poskytol väčší počet jeho exemplárov, ktoré môžu potom ďalej odovzdať vybraným osobám v závislosti
         od ich schopnosti propagovať predaj hudobnej nahrávky. Samotná skutočnosť, že počet poskytnutých exemplárov môže dosiahnuť
         niekoľko stoviek v prípade, keď výrobca a predajca hudobných nahrávok uskutočňuje distribúciu nových ukážok hudobných nahrávok
         pomocou „pluggerov“, nemôže byť ako taká v rozpore s výnimkou týkajúcou sa vzoriek, ak ich počet súvisí s povahou predstavovaného
         výrobku a so spôsobom, ako má s ním „plugger“ ako sprostredkovateľ naložiť, čo prináleží overiť vnútroštátnemu súdu. Skutočnosť,
         že „plugger“ môže namiesto dohodnutého účelu zneužiť zverené kópie hudobných nahrávok napríklad tak, že ich uvedie do distribúcie
         bežného predaja, nemôže mať ako taká vplyv na kvalifikáciu týchto bezplatných kópií ako vzoriek. S cieľom zabezpečiť v plnom
         rozsahu dodržiavanie obmedzení výnimky upravenej v článku 5 ods. 6 druhej vete šiestej smernice však členské štáty môžu uložiť
         zdaniteľným osobám distribuujúcim vzorky na obchodné účely, aby prijali preventívne opatrenia na zabránenie vzniku nebezpečenstva
         ich zneužitia. Ak poskytnutie vzoriek napriek tomu vedie ku konečnej spotrebe, ktorá nespočíva v posúdení výrobku, ktorého
         ukážkou sú tieto vzorky, tak potom touto spotrebou dochádza k zneužitiu vzoriek.

      (pozri body 29 – 31, 35 – 40, 53, body 1 a 4 výroku)
      2.        Pojem dary nízkej hodnoty v zmysle článku 5 ods. 6 druhej vety šiestej smernice 77/388 o zosúladení právnych predpisov členských
         štátov týkajúcich sa daní z obratu sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje finančný
         strop vo výške 50 GBP na dary poskytnuté tej istej osobe počas obdobia dvanástich mesiacov alebo tvoriace časť súboru darov
         alebo darov, ktoré sa darovali postupne.

      Členské štáty totiž disponujú určitou mierou voľnej úvahy, pokiaľ ide o výklad článku 5 ods. 6 druhej vety, pod podmienkou,
         že nenarušia účel a postavenie predmetného ustanovenia v štruktúre šiestej smernice. V tejto súvislosti skutočnosť, že vnútroštátna
         právna úprava stanovila takýto finančný strop, neprekračuje túto mieru voľnej úvahy. Platí to rovnako aj o pravidle, podľa
         ktorého sa tento strop súbežne uplatní na dary poskytnuté tej istej osobe počas dvanástich mesiacov alebo na dary predstavujúce
         časť súboru darov alebo darov, ktoré boli postupne darované. Tieto horné hranice sú totiž v súlade s cieľmi uvedeného článku 5
         ods. 6 a neodnímajú výnimke týkajúcej sa darov nízkej hodnoty, ktorú tento článok stanovuje, jej potrebný účinok.

      (pozri body 42, 44, 45, bod 2 výroku)
      3.        Článok 5 ods. 6 druhá veta šiestej smernice 77/388 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu
         bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá zaviedla domnienku, podľa ktorej tovary predstavujúce dary nízkej hodnoty v zmysle
         tohto ustanovenia odovzdané zdaniteľnou osobou rôznym osobám, ktoré zamestnáva spoločný zamestnávateľ, sa považujú za dary
         poskytnuté tej istej osobe.

      Kvalifikácia odovzdania tovaru ako daru s nízkou hodnotou závisí od otázky, koho chcel darca ako konečného obdarovaného obdarovať,
         pričom pracovnoprávny vzťah medzi obdarovaným a jeho zamestnávateľom alebo skutočnosť, že viacerí obdarovaní majú spoločného
         zamestnávateľa, nemajú na túto kvalifikáciu vplyv.

      (pozri body 49, 50, bod 3 výroku)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (tretia komora)
      z 30. septembra 2010 (*)

      „Šiesta smernica o DPH – Článok 5 ods. 6 druhá veta – Pojem ‚vzorky‘– Pojem ‚dary nízkej hodnoty‘ – Hudobné nahrávky – Bezplatná distribúcia na propagačné účely“
      Vo veci C‑581/08,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím VAT and Duties Tribunal,
         London Tribunal Centre (Spojené kráľovstvo) zo 17. decembra 2008 a doručený Súdnemu dvoru 29. decembra 2008, ktorý súvisí
         s konaním:

      EMI Group Ltd
      proti
      The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs,
      SÚDNY DVOR (tretia komora),
      v zložení: predseda tretej komory K. Lenaerts, sudcovia E. Juhász, G. Arestis, T. von Danwitz (spravodajca) a D. Šváby,
      generálny advokát: N. Jääskinen,
      tajomník: C. Strömholm, referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 21. januára 2010,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        EMI Group Ltd, v zastúpení: R. Cordara, QC, a P. Key, barrister,
      –        vláda Spojeného kráľovstva, v zastúpení: L. Seeboruth, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci P. Mantle, barrister,
      –        nemecká vláda, v zastúpení: M. Lumma a C. Blaschke, splnomocnení zástupcovia,
      –        poľská vláda, v zastúpení: M. Dowgielewicz, splnomocnený zástupca,
      –        Európska komisia, v zastúpení: R. Lyal a M. Afonso, splnomocnení zástupcovia,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 15. apríla 2010,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu pojmov „vzorky“ a „dary nízkej hodnoty“ uvedené v článku 5 ods. 6
         druhej vete šiestej smernice Rady 77/388/EHS zo 17. mája 1977 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich
         sa daní z obratu – spoločný systém dane z pridanej hodnoty: jednotný základ jej stanovenia (Ú. v. ES L 145, s. 1; Mim. vyd.
         09/001, s. 23 ďalej len „šiesta smernica“).

      2        Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou EMI Group Ltd (ďalej len „EMI“) a Commissioners for Her Majesty’s
         Revenue and Customs (ďalej len „Commissioners“), ktorého predmetom bola žiadosť EMI o vrátenie súm, ktoré ako daň z pridanej
         hodnoty (ďalej len „DPH“) zaplatila bez právneho titulu od apríla 1987 do júna 2003 za bezplatné kópie hudobných nahrávok,
         ktoré poskytla rôznym osobám na propagačné účely svojich vydaní hudobných diel, a výzva na zaplatenie DPH za obdobie od júla
         2003 až decembra 2004, ktorú Commissioners doručili EMI.

       Právny rámec
       Právo Únie
      3        Článok 2 šiestej smernice stanovuje:

      „[DPH] podlieha:
      1.      dodávka tovaru alebo služieb za úhradu [za protihodnotu – neoficiálny preklad] v rámci územia štátu zdaniteľnou osobou;

      2.      dovoz tovaru.“
      4        Článok 5 ods. 6 šiestej smernice má toto znenie:

      „Aplikácia tovaru predstavujúceho časť podnikateľských aktív zdaniteľnej osoby touto osobou na účely jej osobného použitia
         alebo na účely osobného použitia jej zamestnancov, bezplatné poskytnutie tohto tovaru k dispozícii alebo jeho aplikácia na
         účely iné ako podnikateľské, kde [DPH] za príslušný tovar alebo za jeho súčasti bola úplne alebo čiastočne odpočítateľná,
         sa bude považovať za poskytnutie tovaru za úhradu. Avšak aplikácia tohto tovaru na poskytovanie vzoriek alebo darov nízkej
         hodnoty pre obchodné účely zdaniteľnej osoby sa za poskytnutie tovaru za úhradu považovať nebude. [Použitie tovaru, ktorý
         je súčasťou majetku podniku zdaniteľnej osoby, na osobnú spotrebu tejto zdaniteľnej osoby alebo na osobnú spotrebu jej zamestnancov,
         alebo bezodplatné poskytnutie tohto tovaru, alebo všeobecnejšie jeho využitie na iné ako ekonomické účely, sa považuje za
         dodanie tovaru za protihodnotu, ak (DPH) za príslušný tovar alebo za jeho súčasti bola úplne alebo čiastočne odpočítateľná.
         Použitie tovaru na obchodné účely ako vzorky alebo dary nízkej hodnoty sa však nepovažuje za dodanie tovaru za protihodnotu
         – neoficiálny preklad].“

      5        Šiesta smernica bola zrušená smernicou Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty (Ú. v. EÚ
         L 347, s. 1), ktorej článok 16 ods. 2 má obdobné znenie ako článok 5 ods. 6 druhá veta šiestej smernice.

       Vnútroštátna právna úprava
      6        Príslušné vnútroštátne ustanovenia obsiahnuté v článku 5 ods. 1 zákona o DPH z roku 1994 (Value Added Tax Act 1994) a v odseku
         5 bodoch 1, 2, 2 ZA a 3 prílohy 4 uvedeného zákona boli počas predmetného obdobia vo veci samej viackrát zmenené a doplnené.

      7        Tieto ustanovenia v platnom znení v podstate stanovujú, že prevod alebo postúpenie tovaru podnikom, ktorý je zdaniteľnou osobou,
         za protihodnotu alebo bezplatne, sa považuje za dodanie tovaru, ktoré podlieha DPH s výnimkou poskytnutia obchodných darov
         a vzoriek. Pri obchodných daroch výnimka podlieha podmienke, že ich hodnota nesmie prekročiť 50 GBP na osobu a za jeden rok.
         Do mája 2003 sa táto výnimka nevzťahovala na dary tvoriace časť súboru darov. Pokiaľ ide o vzorky, len prvá z nich je oslobodená
         od DPH, ak sa viaceré totožné vzorky odovzdajú tej istej osobe. Do júla 1993 sa oslobodenie od DPH vzťahovalo len na priemyselné
         vzorky, ktoré nemali podobu bežne ponúkanú v predaji.

       Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
      8        EMI je spoločnosť založená podľa anglického práva vyrábajúca a predávajúca hudobné nahrávky a a vykonávajúca edičnú činnosť
         hudobných diel. Nové nahrávky, ktoré táto spoločnosť vyrába, propaguje od roku 1987 tak, že ich bezplatné kópie vo forme vinylových
         platní, kaziet a kompaktných diskov (ďalej len „CD nosič“) poskytuje rôznym osobám, ktoré sú schopné posúdiť komerčnú kvalitu
         nahrávky a ovplyvniť úroveň umelcovej popularity.

      9        V rámci tejto propagačnej stratégie sa uvedené bezplatné kópie distribuujú osobám pracujúcim pre tlač, rozhlasovým staniciam,
         do televíznych relácii, reklamným agentúram, do maloobchodných predajní a do kín. Spoločnosť EMI tiež využíva spoluprácu s propagátormi
         nazývanými „pluggeri“, ktorí sú schopní propagovať nahrávky v audiovizuálnych médiách a tlači a ktorí ich ďalej bezplatne
         distribuujú svojim vlastným kontaktným osobám, ktoré sú cielene vybrané a zaradené na zoznamy vytvorené osobitne pre každý
         nový CD nosič.

      10      Spoločnosť EMI na tento účel poskytuje hudobné nahrávky v rôznych formách a to ako CD nosiče s možnosťou zápisu dát bez digitálneho
         vodoznaku určené na distribúciu pred vydaním albumu s uvedením mena príjemcu a s možnosťou zistiť pôvod prípadných kópií,
         CD nosiče s možnosťou zápisu dát bez digitálneho vodoznaku distribuované v bielom papierovom obale pred vydaním albumu, bežné
         CD nosiče bez digitálneho vodoznaku distribuované v papierovom obale s rovnakým grafickým zobrazením ako na konečnej podobe
         albumu určenej na predaj pre verejnosť, ako aj CD nosiče v konečnej podobe určenej na predaj. Tieto posledné sú označené nálepkou
         s nápisom „propagačná nepredajná kópia“. Ostatné typy nahrávok distribuované na propagačné účely obsahujú označenie s uvedením
         výhrady vlastníckeho práva v prospech spoločnosť EMI.

      11      Vnútroštátny súd vo svojom rozhodnutí uvádza, že približne 90 % propagačných CD nosičov sa zasiela osobám podľa menného zoznamu,
         pričom hlavnú výnimku predstavujú zásielky určené osobám s ohľadom na funkciu, ktorú zastávajú v rámci univerzít alebo iných
         vysokoškolských zariadení. Počet potenciálnych príjemcov bezplatných hudobných nahrávok, ktorí majú podľa spoločnosti EMI
         vplyv v oblasti hudobného priemyslu, je približne 7 000 osôb. V rámci propagácie konkrétnej nahrávky sa vytvorí osobitný zoznam
         od 200 do 500 príjemcov. Tento zoznam obsahuje mená osôb, ktoré sa pokladajú za najvplyvnejšie pri propagácii predaja konkrétneho
         typu danej hudby. Spoločnosť EMI v prípade novej nahrávky pripravenej na uvedenie do predaja v zásade distribuuje od 2 500
         do 3 750 bezplatných kópií. Pokiaľ ide o „pluggerov“, každý z nich môže dostať na ďalšiu distribúciu až 600 bezplatných kópií.
         Existuje aj opačný postup, podľa ktorého sa kópie jednotlivo zasielajú viacerým osobám pracujúcim pre ten istý subjekt ako
         napríklad BBC.

      12      Za obdobie od apríla 1987 do júna 2003 spoločnosť EMI podala daňové priznanie DPH za kópie nahrávok distribuovaných za vyššie
         uvedených podmienok. Keďže sa spoločnosť EMI následne domnievala, že vnútroštátna právna úprava nie je v súlade s článkom
         5 ods. 6 druhou vetou šiestej smernice, podľa ktorej sa z tejto distribúcie neplatí nijaká DPH, adresovala Commissioners žiadosť
         o vrátenie súm zodpovedajúcich DPH zaplatenej v súvislosti s touto distribúciou. Commissioners tejto žiadosti o vrátenie DPH
         nevyhoveli, a spoločnosť EMI preto podala žalobu na VAT and Duties Tribunal, London Tribunal Centre.

      13      Keďže od júla 2003 spoločnosť EMI prestala priznávať DPH z propagačnej distribúcie bezplatných CD nosičov, Commissioners jej
         za tieto operácie zaslali daňový výmer vzťahujúci sa na obdobie od júla 2003 až do decembra 2004, proti ktorému táto spoločnosť
         takisto podala žalobu na vnútroštátny súd, ktorý ju následne spojil na konanie s prvou žalobou.

      14      Za týchto okolností VAT and Duties Tribunal, London Tribunal Centre rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto
         prejudiciálne otázky:

      „1.      Ako sa má v kontexte okolností veci samej vykladať posledná veta článku 5 ods. 6 šiestej smernice?
      2.      Konkrétne, aké sú podstatné vlastnosti ‚vzorky‘ v zmysle poslednej vety článku 5 ods. 6 šiestej smernice?
      3.      Môže členský štát obmedziť výklad pojmu ‚vzorka‘ v zmysle poslednej vety článku 5 ods. 6 šiestej smernice na:
      a)      priemyselnú vzorku vo forme, ktorá nie je bežne dostupná v predaji pre verejnosť a poskytuje sa aktuálnemu alebo potenciálnemu
         zákazníkovi podniku (do roku 1993)[?]

      b)      len jednu alebo len prvú vzorku z množstva vzoriek poskytnutých tou istou osobou tomu istému príjemcovi, ak sú tieto vzorky
         identické alebo sa vzájomne podstatne neodlišujú (od roku 1993)?

      4.      Môže členský štát obmedziť výklad pojmu ‚dary nízkej hodnoty‘ v zmysle poslednej vety článku 5 ods. 6 šiestej smernice tak,
         že vylúči:

      a)      dar predstavujúci časť súboru darov alebo darov, ktoré boli postupne pravidelne darované tej istej osobe (do októbra 2003)[?]
      b)      akékoľvek podnikateľské dary darované tej istej osobe v rámci akéhokoľvek obdobia 12 mesiacov, ak ich celková hodnota prekročí
         50 GBP (od októbra 2003)?

      5.      Ak je odpoveď na [druhú časť tretej otázky] alebo na ktorúkoľvek časť [štvrtej otázky] kladná, môže členský štát v prípade,
         že zdaniteľná osoba venuje podobný alebo rovnaký dar nahraného hudobného diela dvom alebo viacerým rôznym fyzickým osobám,
         a to z dôvodu ich osobných schopností ovplyvniť úroveň popularity, ktorú dotknutý umelec získa, pokladať tieto predmety za
         predmety poskytnuté tej istej osobe len preto, lebo uvedené fyzické osoby zamestnáva rovnaký subjekt?

      6.      Ovplyvnila by odpovede na [prvú a piatu otázku] skutočnosť, že príjemca je zamestnávaný plne zdaniteľnou osobou, alebo sám
         je plne zdaniteľnou osobou, ktorá je (alebo by bola) spôsobilá odpočítať akúkoľvek daň na vstupe splatnú pri poskytnutí tovaru,
         ktorým je vzorka?“

       O prejudiciálnych otázkach
       O prvej otázke, pokiaľ sa týka pojmu „vzorky“ a druhej a tretej otázke
      15      Svojou prvou otázkou, pokiaľ sa týka pojmu „vzorky“, a druhou a treťou otázkou, ktoré treba preskúmať vo vzájomnej súvislosti,
         chce vnútroštátny súd vedieť, ako sa má vykladať uvedený pojem v zmysle článku 5 ods. 6 druhej vety šiestej smernice, a najmä,
         či tento pojem zahŕňa len tovar poskytnutý v podobe, ktorá nie je dostupná v predaji, a len prvú vzorku zo súboru rovnakého
         tovaru poskytnutého tomu istému príjemcovi.

      16      Na úvod je potrebné konštatovať, že šiesta smernica neobsahuje nijakú definíciu uvedeného pojmu. Preto je pri jeho výklade
         potrebné zohľadniť znenie, kontext a ciele článku 5 ods. 6 druhej vety šiestej smernice (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 6. marca
         2008, Nordania Finans a BG Factoring, C‑98/07, Zb. s. I‑1281, bod 17 a citovanú judikatúru).

      17      V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa prvej vety uvedeného článku 5 ods. 6 sa určité plnenia, za ktoré zdaniteľná
         osoba v skutočnosti neprijme žiadnu reálnu protihodnotu, považujú za dodanie tovarov za protihodnotu podliehajúce DPH. Podľa
         ustálenej judikatúry účelom tohto ustanovenia je zabezpečiť rovnosť zaobchádzania medzi zdaniteľnou osobou, ktorá použije
         tovar pre svoju osobnú potrebu alebo pre potreby svojich zamestnancov, a konečným spotrebiteľom, ktorý si obstará tovar rovnakého
         druhu (pozri najmä rozsudok z 20. januára 2005, Hotel Scandic Gåsabäck, C‑412/03, Zb. s. I‑743, bod 23 a citovanú judikatúru).

      18      Ako uviedla nemecká vláda, zdanenie použitia tovaru uvedené v článku 5 ods. 6 prvej vete šiestej smernice má zabrániť prípadom
         nezdanenej konečnej spotreby.

      19      Druhá veta uvedeného článku 5 ods. 6 predstavuje výnimku z tohto pravidla, lebo použitie tovaru na obchodné účely ako darov
         s nízkou hodnotou a vzorky vylučuje zo zdanenia (pozri v tomto zmysle rozsudok z 27. apríla 1999, Kuwait Petroleum, C‑48/97,
         Zb. s. I‑2323, bod 23).

      20      Pojmy uvedené v druhej vete článku 5 ods. 6 šiestej smernice sa majú vykladať doslovne, tak aby neboli ohrozené ciele prvej
         vety tohto článku, a zároveň, aby výnimka týkajúca sa vzoriek a darov s nízkou hodnotou nestratila svoj potrebný účinok (pozri
         analogicky rozsudky z 18. novembra 2004, Temco Europe, C‑284/03, Zb. s. I‑11237, bod 17, a zo 14. júna 2007, Horizon College,
         C‑434/05, Zb. s. I‑4793, bod 16).

      21      Vzhľadom na to, že nie je možné jednotným a vyčerpávajúcim spôsobom definovať neurčité množstvo tovarov s veľmi rôznorodou
         povahou, na ktoré sa môžu vzťahovať operácie podliehajúce DPH, a obchodný kontext vlastný každej transakcii, v ktorom tento
         tovar môže zdaniteľná osoba poskytnúť ako vzorky, treba k preskúmaniu pristúpiť v dvoch etapách. Najprv treba overiť, či poskytnutie
         predmetného tovaru zodpovedá spoločným podstatným vlastnostiam pre každý typ vzorky, a potom preskúmať osobitné okolnosti,
         v rámci ktorých zdaniteľná osoba poskytla uvedený tovar.

      22      Pokiaľ ide o prvý aspekt, je potrebné pripomenúť, že cieľom výnimky uvedenej v článku 5 ods. 6 druhej vete šiestej smernice,
         pokiaľ ide o „použitie… ako… vzorky“, je odzrkadľovať obchodnú prax, podľa ktorej sa vzorky poskytujú na účely propagácie
         výrobku, ktorého sú ukážkou, a umožňujú posúdiť kvalitu tohto výrobku a overiť, či má vlastnosti, ktoré potenciálny alebo
         skutočný kupujúci vyhľadáva.

      23      Vzhľadom na prvú vetu článku 5 ods. 6 šiestej smernice cieľom výnimky týkajúcej sa vzoriek nie je zbaviť dodanie tovaru, ktorého
         účelom je uspokojiť potreby spotrebiteľa, pokiaľ ide o predmetný výrobok, záťaže DPH.

      24      Pokiaľ ide o druhý aspekt, najprv je potrebné analyzovať otázku, či pojem vzorky možno obmedziť na tovar, ktorý bol poskytnutý
         v podobe, ktorá nie je bežne dostupná v predaji pre verejnosť.

      25      Z bodu 23 tohto rozsudku vyplýva, že cieľ výnimky upravenej v článku 5 ods. 6 druhej vete šiestej smernice nemôže spočívať
         v oslobodení tovaru od DPH určeného na inú ako konečnú spotrebu, ktorej podstatou sú tieto propagačné operácie.

      26      Je samozrejmé, že tovar poskytnutý ako vzorky, ktoré sú totožné s konečným výrobkom pripraveným na uvedenie na trh, môže byť
         predmetom konečnej spotreby.

      27      Táto okolnosť však nie je dôvodom na to, aby sa uvedené oslobodenie týkajúce sa vzoriek vzťahovalo na ukážky, ktoré sa odlišujú
         od prezentovaného výrobku, keďže v mnohých prípadoch je poskytnutie ukážok predstavujúcich tento výrobok v konečnej podobe
         nevyhnutným predpokladom hodnotiaceho procesu.

      28      Je potrebné konštatovať, že na zhodnotenie tovaru dodaného vo forme „vzoriek“ je nevyhnutné, aby tieto vzorky mali všetky
         podstatné vlastnosti výrobku, ktorý prezentujú v jeho konečnej podobe. Hoci ukážky môžu mať v niektorých prípadoch všetky
         podstatné vlastnosti prezentovaného výrobku bez toho, aby nadobudli jeho konečnú podobu, v iných prípadoch – a to v závislosti
         od povahy daného výrobku – je na predvedenie týchto vlastností potenciálnemu alebo skutočnému kupujúcemu nevyhnutné, aby ukážky
         presne zodpovedali konečnému výrobku.

      29      Rovnaká situácia platí aj pre výrobky v umeleckej oblasti, konkrétne pre CD nosiče, o ktoré ide vo veci samej, ktoré sa musia
         príjemcovi poskytnúť v konečnej podobe tak, aby ich mohol celkovo posúdiť. Osoba, ktorej sa odovzdá CD nosič a ktorá v rámci
         svojich úloh zabezpečuje jeho propagáciu na verejnosti, môže totiž celkovo posúdiť jeho hodnotu len vtedy, pokiaľ si môže
         vypočuť celý obsah CD nosiča, ktorý sa bude distribuovať na trhu.

      30      Pokiaľ ide o otázku, či pojem „vzorky“ predpokladá, aby ich bezprostredným príjemcom bol potenciálny alebo skutočný kupujúci
         výrobku, ktorý tieto vzorky predstavujú, treba konštatovať, že nie je v rozpore s cieľom článku 5 ods. 6 druhej vety šiestej
         smernice, ak tovar ako „vzorky“ možno poskytnúť inej osobe ako kupujúcemu, pokiaľ toto odovzdanie zodpovedá cieľom, ktoré
         sa sledujú pri poskytnutí takých vzoriek, aké sú uvedené v bode 22 tohto rozsudku.

      31      Konkrétne v oblasti umeleckých diel je bezplatné poskytnutie nových diel sprostredkovateľovi – akým je napríklad novinár alebo
         moderátor rozhlasovej relácie, ktorého úlohou je kriticky posúdiť ich kvalitu a ktorý môže ovplyvniť mieru zastúpenia výrobku
         na trhu – založené na propagačnom mechanizme, kde je použitie vzorky prirodzeným dôsledkom propagačného a hodnotiaceho procesu.

      32      Vzhľadom na osobitnú prax, ktorá existuje v predmetnej oblasti vo veci samej, a to pri propagácii hudobných nahrávok spočívajúcej
         v odovzdaní veľkého počtu exemplárov CD nosičov „pluggerovi“, sa vnútroštátny súd pýta, či pojem „vzorky“ sa má vykladať tak,
         že znamená, že pokiaľ zdaniteľná osoba dá určité množstvo tovaru tomu istému príjemcovi a nijaký exemplár tohto tovaru sa
         v podstate neodlišuje od ostatných, možno každý exemplár tohto tovaru použiť ako vzorku, alebo sa táto kvalifikácia vzťahuje
         len prvý odovzdaný exemplár.

      33      Napriek tomu, že jeden odovzdaná ukážka môže postačovať na posúdenie tovaru, nemožno sa domnievať, že odovzdanie viacerých
         ukážok ako vzoriek je v zásade vylúčené z pôsobnosti výnimky vzťahujúcej sa na vzorky podľa článku 5 ods. 6 druhej vety šiestej
         smernice, keďže množstvo vzoriek, ktoré zdaniteľná osoba môže poskytnúť tomu istému príjemcovi, v danom prípade sprostredkovateľovi,
         závisí od povahy prezentovaného výrobku a od spôsobu, ako má s ním príjemca naložiť.

      34      V niektorých prípadoch odovzdanie viacerých modelov výrobkov alebo ich značného množstva jednému konkrétnemu príjemcovi môže
         byť nevyhnutné na dosiahnutie účelu, na ktorý sa vzorky odovzdávajú.

      35      Je možné, že v prípade hudobných nahrávok je na účely kritiky a propagácie CD nosiča nevyhnutné, aby sa sprostredkovateľom
         poskytol väčší počet jeho exemplárov, ktoré môžu potom ďalej odovzdať vybraným osobám v závislosti od ich schopnosti propagovať
         predaj hudobnej nahrávky.

      36      Samotná skutočnosť, že počet poskytnutých exemplárov môže dosiahnuť niekoľko stoviek v prípade, keď výrobca a predajca hudobných
         nahrávok, akým je spoločnosť EMI, uskutočňuje distribúciu nových ukážok hudobných nahrávok pomocou „pluggerov“, nemôže byť
         ako taká v rozpore s výnimkou týkajúcou sa vzoriek, ak ich počet súvisí s povahou predstavovaného výrobku a so spôsobom, ako
         má s ním „plugger“ ako sprostredkovateľ naložiť, čo však prináleží overiť vnútroštátnemu súdu.

      37      Skutočnosť, že „plugger“ môže namiesto dohodnutého účelu zneužiť zverené kópie hudobných nahrávok napríklad tak, že ich uvedie
         do distribúcie bežného predaja, nemôže mať ako taká vplyv na kvalifikáciu týchto bezplatných kópií ako „vzoriek“.

      38      S cieľom zabezpečiť v plnom rozsahu dodržiavanie obmedzení výnimky upravenej v článku 5 ods. 6 druhej vete šiestej smernice
         však členské štáty môžu uložiť zdaniteľným osobám distribuujúcim vzorky na obchodné účely, aby prijali preventívne opatrenia
         na zabránenie vzniku nebezpečenstva ich zneužitia. Tieto preventívne opatrenia môžu spočívať napríklad v povinnosti umiestniť
         na vzorku označenie, na základe ktorého sa dá určiť charakter vzorky tovaru alebo v zmluvných ustanoveniach o občianskoprávnej
         zodpovednosti sprostredkovateľov akými sú „pluggeri“, ktorí dostávajú vzorky určené na odovzdanie ďalším osobám.

      39      Ak poskytnutie vzoriek napriek tomu vedie ku konečnej spotrebe, ktorá nespočíva v posúdení výrobku, ktorého ukážkou sú tieto
         vzorky, tak potom touto spotrebou dochádza k zneužitiu vzoriek.

      40      Vzhľadom na vyššie uvedené je potrebné odpovedať na prvú otázku, pokiaľ sa týka pojmu vzorky, a na druhú a tretiu otázku tak,
         že „vzorkou“ v zmysle článku 5 ods. 6 druhej vety šiestej smernice sa rozumie ukážka výrobku, ktorej cieľom je propagovať
         jeho predaj a ktorá umožňuje posúdiť vlastnosti a kvality tohto výrobku bez toho, aby došlo k inej ako konečnej spotrebe,
         ktorej podstatou sú tieto propagačné operácie. Tento pojem nemôže vnútroštátna právna úprava všeobecne obmedziť na ukážky
         poskytnuté v podobe, v akej nie sú dostupné v predaji, alebo na prvý exemplár zo súboru rovnakých ukážok poskytnutých zdaniteľnou
         osobou tomu istému príjemcovi bez toho, aby zohľadnila povahu prezentovaného výrobku a obchodný kontext vlastný každej transakcii,
         v rámci ktorého sa tieto ukážky poskytujú.

       O prvej otázke pokiaľ sa týka pojmu „dary nízkej hodnoty“ a o piatej otázke
      41      Svojou prvou otázkou, pokiaľ sa týka pojmu „dary nízkej hodnoty“ v zmysle článku 5 ods. 6 druhej vety šiestej smernice, a štvrtou
         otázkou chce vnútroštátny súd vedieť, či toto ustanovenie sa má vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave,
         ktorá ukladá kvantitatívne obmedzenia týkajúce sa množstva a hodnoty darov, ktoré tá istá osoba môže pravidelne alebo vopred
         určenom období prijať.

      42      Bez toho, aby bolo potrebné preskúmať, či výraz „nízka hodnota“ je pojmom práva Únie alebo či nepriamo odkazuje na vnútroštátne
         právo, pričom členské štáty, ktoré predložili pripomienky, a Európska komisia obhajujú posledný uvedený výklad, je potrebné
         konštatovať že vzhľadom na znenie, kontext a ciele článku 5 ods. 6 druhej vety šiestej smernice toto ustanovenie neobsahuje
         údaje, ktoré sú potrebné na jednotné a presné definovanie uvedeného výrazu. Preto pokiaľ ide o jeho výklad, členské štáty
         disponujú určitou mierou voľnej úvahy pod podmienkou, že nenarušia účel a postavenie predmetného ustanovenia v štruktúre šiestej
         smernice (pozri analogicky rozsudok zo 14. septembra 2006, Wollny, C‑72/05, Zb. s. I‑8297, bod 28).

      43      Preto je potrebné preskúmať, či také kvantitatívne obmedzenia, aké stanovuje predmetný právny predpis vo veci samej, spĺňajú
         uvedené podmienky.

      44      Všetky členské štáty, ktoré predložili pripomienky, a Komisia tvrdia, že vnútroštátna právna úprava stanovujúca finančný strop
         vo výške, akú zaviedol predmetný predpis vo veci samej, ktorý predstavuje 50 GBP, neprekračuje mieru voľnej úvahy priznanú
         členským štátom. Platí to rovnako aj o pravidle, podľa ktorého sa tento strop súbežne uplatní na dary poskytnuté tej istej
         osobe počas dvanástich mesiacov alebo na dary predstavujúce časť súboru darov alebo darov, ktoré boli postupne darované. Tieto
         horné hranice sú v súlade s cieľmi článku 5 ods. 6 šiestej smernice a neodnímajú výnimke týkajúcej sa darov nízkej hodnoty,
         ktorú tento článok stanovuje, jej potrebný účinok.

      45      Vzhľadom na vyššie uvedené treba na prvú otázku, pokiaľ sa týka pojmu „dary nízkej hodnoty“ v zmysle článku 5 ods. 6 druhej
         vety šiestej smernice, a na štvrtú otázku odpovedať tak, že tento pojem sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni vnútroštátnej
         právnej úprave, ktorá stanovuje finančný strop vo výške, v akej ju zaviedol daný predpis vo veci samej, čiže 50 GBP na dary
         poskytnuté tej istej osobe počas obdobia dvanástich mesiacov alebo tvoriace časť súboru darov alebo darov, ktoré sa darovali
         postupne.

       O piatej otázke
      46      Svojou piatou otázkou, ktorá sa vzhľadom na svoje znenie týka len pojmu „dary nízkej hodnoty“ v zmysle článku 5 ods. 6 druhej
         vety šiestej smernice, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či pri aplikácii niektorých horných hraníc môže vnútroštátna právna
         úprava považovať dary, ktoré zdaniteľná osoba poskytla rôznym osobám majúcim spoločného zamestnávateľa, za dary poskytnuté
         tej istej osobe.

      47      V tejto súvislosti je potrebné konštatovať, že hoci členské štáty disponujú určitou mierou voľnej úvahy, pokiaľ ide o výklad
         pojmu „nízka hodnota“ uvedený v bode 42 tohto rozsudku, vnútroštátna právna úprava, ktorá považuje dary, ktoré zdaniteľná
         osoba odovzdala rôznym osobám majúcim rovnakého zamestnávateľa, za dary poskytnuté tej istej osobe, čiže spoločnému zamestnávateľovi,
         nie je v súlade s cieľmi článku 5 ods. 6 šiestej smernice.

      48      Ak totiž uvedená vnútroštátna právna úprava stanovuje peňažný strop súbežne za všetky dary poskytnuté tej istej osobe počas
         určeného obdobia, zbavuje tak ustanovenie, ktoré upravuje oslobodenie darov s nízkou hodnotou od DPH použitých na obchodné
         účely, jeho potrebného účinku.

      49      Kvalifikácia odovzdania tovaru ako daru s nízkou hodnotou závisí od otázky, koho chcel darca ako konečného obdarovaného obdarovať,
         pričom pracovnoprávny vzťah medzi obdarovaným a jeho zamestnávateľom alebo skutočnosť, že viacerí obdarovaní majú spoločného
         zamestnávateľa, nemajú na túto kvalifikáciu vplyv.

      50      Za týchto okolností treba na piatu položenú otázku odpovedať tak, že článok 5 ods. 6 druhá veta šiestej smernice bráni vnútroštátnej
         právnej úprave, ktorá zaviedla domnienku, podľa ktorej tovary predstavujúce „dary nízkej hodnoty“ v zmysle tohto ustanovenia
         odovzdané zdaniteľnou osobou rôznym osobám, ktoré zamestnáva spoločný zamestnávateľ, sa považujú za dary poskytnuté tej istej
         osobe.

       O piatej otázke
      51      Svojou piatou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či skutočnosť, že príjemca „vzorky“ v zmysle článku 5 ods. 6 druhej
         vety šiestej smernice je plne zdaniteľná osoba s právom na odpočítanie dane zaplatenej na vstupe z dodania tovaru predstavujúceho
         vzorky, má vplyv na poskytnuté odpovede na päť predchádzajúcich otázok.

      52      V tejto súvislosti je potrebné konštatovať, že toto ustanovenie nerozlišuje príjemcov vzoriek podľa ich daňového postavenia.

      53      Na šiestu otázku je potrebné odpovedať tak, že daňové postavenie príjemcu vzoriek nemá vplyv na poskytnuté odpovede na ostatné
         otázky.

       O trovách
      54      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:
      1.      „Vzorkou“ v zmysle článku 5 ods. 6 druhej vety šiestej smernice Rady 77/388/EHS zo 17. mája 1977 o zosúladení právnych predpisov
            členských štátov týkajúcich sa daní z obratu – spoločný systém dane z pridanej hodnoty: jednotný základ jej stanovenia sa
            rozumie ukážka výrobku, ktorej cieľom je propagovať jeho predaj a ktorá umožňuje posúdiť vlastnosti a kvality tohto výrobku
            bez toho, aby došlo k inej ako konečnej spotrebe, ktorej podstatou sú uvedené propagačné operácie. Tento pojem nemôže vnútroštátna
            právna úprava všeobecne obmedziť na ukážky poskytnuté v podobe, v ktorej nie sú dostupné v predaji, alebo na prvý exemplár
            zo súboru rovnakých ukážok poskytnutých zdaniteľnou osobou tomu istému príjemcovi bez toho, aby zohľadnila povahu prezentovaného
            výrobku a obchodný kontext vlastný každej transakcii, v rámci ktorého sa tieto ukážky odovzdávajú.
      2.      Pojem „dary nízkej hodnoty“ v zmysle článku 5 ods. 6 druhej vety šiestej smernice 77/388 sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni
            vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje finančný strop vo výške, v akej ju zaviedol daný predpis vo veci samej, čiže
            50 GBP na dary poskytnuté tej istej osobe počas obdobia dvanástich mesiacov alebo tvoriace časť súboru darov alebo darov,
            ktoré sa darovali postupne.
      3.      Článok 5 ods. 6 druhá veta šiestej smernice 77/388 bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá zaviedla domnienku, podľa ktorej
            tovary predstavujúce „dary nízkej hodnoty“ v zmysle tohto ustanovenia odovzdané zdaniteľnou osobou rôznym osobám, ktoré zamestnáva
            spoločný zamestnávateľ, sa považujú za dary poskytnuté tej istej osobe.
      4.      Daňové postavenie príjemcu vzoriek nemá vplyv na ostatné zodpovedané otázky.
      Podpisy
      * Jazyk konania: angličtina.