title: Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) zo 7. júna 2007. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Helénskej republike. # Nesplnenie povinnosti členským štátom - Smernica 83/182/EHS - Dočasný dovoz dopravných prostriedkov - Oslobodenie od daní - Zvyčajné bydlisko v členskom štáte. # Vec C-156/04.

text:
      Vec C‑156/04
      Komisia Európskych spoločenstiev
      proti
      Helénskej republike
      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Smernica 83/182/EHS – Dočasný dovoz dopravných prostriedkov – Oslobodenie od daní – Zvyčajné bydlisko v členskom štáte“
      Návrhy prednesené 14. septembra 2006 – generálny advokát L. A. Geelhoed
      Rozsudok Súdneho dvora (prvá komora) zo 7. júna 2007
      Abstrakt rozsudku
      1.     Daňové ustanovenia – Harmonizácia právnych predpisov – Oslobodenie od daní, ktoré sa vzťahuje na dočasný dovoz dopravných
            prostriedkov
      (Smernica Rady 83/182, článok 7 ods. 1)
      2.     Daňové ustanovenia – Harmonizácia právnych predpisov – Oslobodenie od daní, ktoré sa vzťahuje na dočasný dovoz dopravných
            prostriedkov
      (Smernica Rady 83/182)
      3.     Daňové ustanovenia – Harmonizácia právnych predpisov – Oslobodenie od daní, ktoré sa vzťahuje na dočasný dovoz dopravných
            prostriedkov
      (Smernica Rady 83/182)
      4.     Daňové ustanovenia – Harmonizácia právnych predpisov – Oslobodenie od daní, ktoré sa vzťahuje na dočasný dovoz dopravných
            prostriedkov
      (Smernica Rady 83/182)
      5.     Daňové ustanovenia – Harmonizácia právnych predpisov – Oslobodenie od daní, ktoré sa vzťahuje na dočasný dovoz dopravných
            prostriedkov
      (Smernica Rady 83/182)
      6.     Daňové ustanovenia – Harmonizácia právnych predpisov – Oslobodenie od daní, ktoré sa vzťahuje na dočasný dovoz dopravných
            prostriedkov
      (Smernica Rady 83/182)
      1.     Na účely určenia miesta bydliska v zmysle článku 7 ods. 1 smernice 83/182 o oslobodení od daní, ktoré platia v rámci spoločenstva
         pre dočasný dovoz určitých dopravných prostriedkov, je potrebné zohľadniť zároveň pracovné a osobné väzby dotknutej osoby
         v danom mieste, ako aj dobu ich trvania, a pokiaľ sa tieto väzby nesústreďujú v jednom jedinom členskom štáte, je potrebné
         uprednostniť osobné väzby. V rámci posúdenia osobných a pracovných väzieb dotknutej osoby sa musia zohľadniť všetky relevantné
         skutočnosti, najmä fyzická prítomnosť tejto osoby, ako aj členov jej rodiny, miesto na bývanie, ktoré má k dispozícii, miesto
         výkonu pracovnej činnosti a umiestnenie jej majetkových záujmov. Posúdenie všetkých skutkových prvkov, ktoré charakterizujú
         každý prípad, je vecou predovšetkým príslušných správnych orgánov členských štátov.

      (pozri body 45, 46)
      2.     Samotná skutočnosť, že abstraktné vnútroštátne pravidlo za trestný čin označuje konanie spočívajúce v obchádzaní zvyčajne
         uplatniteľných colných a daňových ustanovení, teda sama osebe nemôže predstavovať nesplnenie povinnosti vyplývajúcich zo smernice
         83/182 o oslobodení od daní, ktoré platia v rámci spoločenstva pre dočasný dovoz určitých dopravných prostriedkov. Požiadavky
         stíhania a prevencie síce môžu odôvodňovať, aby členský štát upravil sankcie na určitom stupni prísnosti, nie je však možné
         vylúčiť, že sa tieto sankcie môžu za určitých okolností ukázať neprimerané.

      (pozri bod 72)
      3.     Členský štát, ktorý stanoví, že v prípade držby alebo užívania vozidla na vnútroštátnom území, ktoré je registrované v inom
         členskom štáte, fyzickou osobou, ktorá má svoje zvyčajné bydlisko na vnútroštátnom území, sa nezačne obvyklé trestné stíhanie,
         pokiaľ dotknutá osoba zaplatí uloženú registračnú daň a zároveň sa vzdá opravného prostriedku, ktorý jej poskytuje vnútroštátne
         právo proti rozhodnutiu vyrubujúcemu túto daň, si nesplnil povinnosti, ktoré mu vyplývajú zo smernice 83/182 o oslobodení
         od daní, ktoré platia v rámci spoločenstva pre dočasný dovoz určitých dopravných prostriedkov. Takýto režim totiž môže procesné
         subjekty pozbaviť práva na účinnú súdnu ochranu požadovanú právom Spoločenstva tým, že ich budú navádzať k tomu, aby sa na
         účel vyhnutia sa trestnému stíhaniu vzdali opravných prostriedkov obvykle upravených podľa vnútroštátneho práva.

      (pozri body 77, 97 a výrok)
      4.     Sankcie upravené členským štátom pre prípad, keď vozidlo, na ktoré sa vzťahuje dočasné oslobodenie od daní, používa na vnútroštátnom
         území neoprávnená osoba, alebo keď predmetné vozidlo používa neoprávnená osoba, zatiaľ čo sa osoba oslobodená od daní v dobe
         spáchania porušenia nenachádza na vnútroštátnom území, presahujú rámec uplatniteľnosti smernice 83/182 o oslobodení od daní,
         ktoré platia v rámci spoločenstva pre dočasný dovoz určitých dopravných prostriedkov.

      (pozri body 80, 81)
      5.     Členský štát, ktorý stanoví, že v prípade uloženia peňažnej pokuty za porušenie uplatniteľnej právnej úpravy sú vozidlá tiež
         dočasne zabavené a vrátia sa až po zaplatení peňažnej pokuty a prípadných ďalších uložených poplatkov, si nesplnil povinnosti,
         ktoré mu vyplývajú zo smernice 83/182 o oslobodení od daní, ktoré platia v rámci spoločenstva pre dočasný dovoz určitých dopravných
         prostriedkov. Keďže je teda takéto opatrenie spôsobilé zbaviť oprávnenú osobu možnosti používať vozidlo počas obdobia, ktoré
         môže byť dlhé a vzhľadom na dôležitosť, ktorá vyplýva z práva viesť vozidlo, aby sa mohli účinne vykonať práva, ktoré sa viažu
         na voľný pohyb osôb, je teda vzhľadom na sledovaný cieľ, ktorým je vyberanie peňažných pokút, neprimerané, keďže tento cieľ
         môže byť dosiahnutý prostriedkami, ktoré sú vo väčšom súlade s ustanoveniami Spoločenstva.

      (pozri body 83, 97 a výrok)
      6.     Členský štát, ktorý stanoví, že osoby, ktoré sa stali obeťami krádeže druhého vozidla nachádzajúceho sa v režime dočasného
         dovozu v dotknutom členskom štáte, sú povinné zaplatiť registračnú daň, si splnil povinnosti, ktoré mu vyplývajú zo smernice
         83/182 o oslobodení od daní, ktoré platia v rámci spoločenstva pre dočasný dovoz určitých dopravných prostriedkov. Smernica
         totiž neobsahuje nijakú indíciu, ktorá by mohla viesť k záveru, že jej cieľom je rozšírenie oslobodenia od dane a následné
         obmedzenie daňovej suverenity členských krajín v situáciách, v ktorých je prerušená väzba medzi osobou oslobodenou od dane
         a vozidlom, na ktoré sa toto oslobodenie vzťahuje, najmä v prípade krádeže, keď je pravdepodobné, že vozidlo sa naďalej používa
         na území dotknutého členského štátu a riadi ho osoba, ktorá nemá žiadny vzťah s osobou oslobodenou od dane. Takýto prípad
         nie je v smernici upravený a patrí do právomoci členských krajín.

      (pozri bod 94)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (prvá komora)
      zo 7. júna 2007 (*)

      „Nesplnenie povinnosti členským štátom – Smernica 83/182/EHS – Dočasný dovoz dopravných prostriedkov – Oslobodenie od daní – Zvyčajné bydlisko v členskom štáte“
      Vo veci C‑156/04,
      ktorej predmetom je žaloba o nesplnenie povinnosti podľa článku 226 ES, podaná 26. marca 2004,
      Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: M. Patakia a D. Triantafyllou, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      žalobkyňa,
      proti
      Helénskej republike, v zastúpení: P. Mylonopoulos a I. Pouli, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,

      žalovanej,
      SÚDNY DVOR (prvá komora),
      v zložení: predseda prvej komory P. Jann, sudcovia E. Juhász (spravodajca), J. N. Cunha Rodrigues, M. Ilešič a E. Levits,
      generálny advokát: L. A. Geelhoed,
      tajomník: L. Hewlett, hlavná referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 22. júna 2006,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 14. septembra 2006,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1       Svojou žalobou Komisia Európskych spoločenstiev žiada, aby Súdny dvor určil, že Helénska republika si tým, že:
      –       uplatňuje na dočasné použitie vozidiel registrovaných v iných členských štátoch na svojom území ustanovenia colného režimu
         dočasného použitia vozidiel pochádzajúcich z tretích krajín namiesto ustanovení smernice Rady 83/182/EHS z 28. marca 1983
         o oslobodení od daní, ktoré platia v rámci spoločenstva pre dočasný dovoz určitých dopravných prostriedkov (Ú. v. ES L 105,
         s. 59; Mim. vyd. 09/001, s. 112, ďalej len „smernica“),

      –       uplatňuje za priestupky týkajúce sa prihlásenia vozidiel dočasne používaných na svojom území režimy sankcií, ktoré sú spolu
         s praxou správnych orgánov systematického určovania zvyčajného bydliska osôb dovážajúcich vozidlá v Grécku zjavne neprimerané,

      –       systematicky vyrubuje dane uložené za trvalý dovoz vozidiel v prípade krádeže druhého vozidla nachádzajúceho sa v režime dočasného
         používania tej istej osobe,

      nesplnila svoje povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 90 ES a smernice, najmä z jej článku 1.
       Právny rámec
       Právna úprava Spoločenstva
      2       Cieľom smernice je podľa jej prvého a druhého odôvodnenia odstrániť prekážky voľného pohybu osôb a zriadenia vnútorného trhu,
         ktoré vyplývajú z predpisov daňového práva členských štátov v oblasti dočasného dovozu určitých dopravných prostriedkov.

      3       V treťom odôvodnení smernice je uvedené, že „… v určitých prípadoch sa bude musieť dať presne zistiť, či určitá osoba má bydlisko
         v danom členskom štáte“.

      4       Článok 1 ods. 1 smernice upravuje, že členské štáty oslobodia, za podmienok uvedených nižšie, stanovené cestné motorové vozidlá
         dočasne dovezené z iného členského štátu od dane z obratu, spotrebných daní a od akýchkoľvek iných nepriamych daní. Článok
         1 ods. 3 smernice vylučuje oslobodenie úžitkových vozidiel.

      5       Pokiaľ ide o osobné vozidlá, v zmysle článku 3 smernice sa oslobodenie od dane na dočasný dovoz na súkromné účely uplatní
         na prerušovanú alebo nepretržitú dobu, ktorá v akýchkoľvek dvanásť po sebe nasledujúcich mesiacoch neprekročí šesť mesiacov.
         Pokiaľ ide o tie isté vozidlá, v zmysle článku 4 smernice sa oslobodenie od dane na ich dočasný dovoz na obchodné účely uplatní
         na prerušovanú alebo nepretržitú dobu, ktorá v akýchkoľvek dvanásť po sebe nasledujúcich mesiacoch neprekročí šesť alebo sedem
         mesiacov.

      6       Tak ako článok 3, tak aj článok 4 smernice podmieňuje využitie oslobodenia tým, že osoba dovážajúca vozidlo má „bydlisko [zvyčajné
         bydlisko – neoficiálny preklad] v inom členskom štáte ako v členskom štáte dočasného dovozu“, s výhradou splnenia určitých doplňujúcich podmienok osobou
         dovážajúcej vozidlo na obchodné účely.

      7       Pokiaľ ide o pojem „zvyčajné bydlisko“, článok 7 smernice s názvom „Všeobecné pravidlá na určovanie bydliska“ upravuje:
      „1.      Na účely tejto smernice sa ‚bydliskom‘ [‚zvyčajným bydliskom‘ – neoficiálny preklad] rozumie miesto, kde určitá osoba žije, aspoň 185 dní v každom kalendárnom roku, pre svoje osobné a pracovné väzby, poprípade
         u osoby, ktorá nemá žiadne pracovné väzby, pre osobné väzby, z ktorých vyplýva úzke spojenie medzi týkajúcou sa osobou a miestom,
         kde žije.

      Za bydlisko[zvyčajné bydlisko – neoficiálny preklad] osoby, ktorú pracovné väzby pútajú k inému miestu ako osobné väzby, a ktorá preto žije striedavo na rôznych miestach nachádzajúcich
         sa v dvoch alebo viacerých členských štátoch, sa však považuje miesto, ku ktorému má osobné väzby, ak sa tam táto osoba pravidelne
         vracia. Posledná podmienka nemusí byť splnená, ak týkajúca sa osoba v určitom členskom štáte žije preto, aby vykonala úlohu,
         ktorá trvá určitú dobu. Dochádzanie na vysokú školu alebo do školy nemá za následok zmenu bydliska [zvyčajného bydliska –
         neoficiálny preklad].

      2.      Jednotlivci preukážu miesto svojho [zvyčajného bydliska – neoficiálny preklad] bydliska akýmikoľvek vhodnými prostriedkami, napríklad preukazom totožnosti alebo iným platným dokladom.

      3.      Ak majú príslušné orgány členského štátu dovozu pochybnosti o platnosti prehlásení o bydlisku [zvyčajnom bydlisku – neoficiálny preklad] vykonanému podľa odseku 2 alebo na účely určitých osobitných kontrol, môžu žiadať ďalšie údaje alebo dôkazy.“

      8       Článok 9 ods. 1 smernice upravuje, že členské štáty môžu na žiadosť dovozcu povoliť dočasný dovoz na obdobie dlhšie, ako sú
         obdobia uvedené v článkoch 3 a 4 tejto smernice.

      9       Článok 9 ods. 2 smernice upravuje:
      „Členské štáty nesmú za žiadnych okolností pri vykonávaní tejto smernice uplatňovať v spoločenstve oslobodenie od daní, ktoré
         sú menej výhodné ako tie, ktoré by boli poskytnuté v prípade dopravných prostriedkov vyrobených v tretej krajine.“

      10     Nakoniec článok 10 ods. 2 smernice upravuje:
      „Ak sa pri praktickom použití tejto smernice vyskytnú problémy, príslušné orgány týkajúcich sa členských štátov učinia na
         základe vzájomnej dohody potrebné rozhodnutia, pričom budú dbať najmä na dohovory a smernice spoločenstva o vzájomnej pomoci.“

       Vnútroštátna právna úprava
      11     Výnos ministra financií D 247/13 z 1. marca 1988, zmenený a doplnený zákonom 2187/94 (ďalej len „výnos z 1. marca 1988“),
         ktorým sa prebrala smernica do vnútroštátneho práva, povoľuje svojím článkom 1 dočasný dovoz dopravných prostriedkov na súkromné
         účely oslobodený od príslušného cla a iných poplatkov, úžitkové vozidlá sú z tohto režimu vyňaté.

      12     Článok 3 výnosu z 1. marca 1988 upravuje pojem „zvyčajné bydlisko“ osoby dovážajúcej vozidlo v znení v podstate zhodnom so
         znením článku 7 ods. 1 smernice.

      13     Článok 4 tohto výnosu týkajúci sa dočasného dovozu dopravných prostriedkov na súkromné účely, iných než úžitkových vozidiel,
         upravuje prerušovanú alebo nepretržitú dobu, počas ktorej sa dopravný prostriedok môže nachádzať na vnútroštátnom území počas
         akýchkoľvek dvanásť po sebe nasledujúcich mesiacoch šesť mesiacov. Tento článok upravuje, že táto doba môže byť predĺžená
         o deväť mesiacov okrem prípadu, keď osoba dovážajúca vozidlo vykonáva svoje povolanie v Grécku, v takomto prípade je predĺženie
         možné maximálne na tri mesiace.

      14     Článok 5 výnosu z 1. marca 1988 upravuje, pokiaľ ide o dočasný dovoz osobného vozidla na obchodné účely, prerušovanú alebo
         nepretržitú dobu v zásade v trvaní šesť mesiacov, po ktorú sa toto vozidlo môže nachádzať v Grécku. Vylúčená je možnosť využiť
         oslobodenie od dane na vozidlá používané na prepravu osôb alebo priemyselnú alebo obchodnú dopravu, či už odplatne, alebo
         bezodplatne.

      15     Tak článok 4, ako aj článok 5 tohto výnosu podmieňuje možnosť využitia oslobodenia skutočnosťou, že dotknutá osoba má svoje
         zvyčajné bydlisko mimo územia Grécka.

      16     Článok 15 ods. 3 a 4 výnosu z 1. marca 1988 prevzal v rovnakom znení alebo v zásade v rovnakom znení ustanovenia článku 7
         ods. 2 a 3 smernice týkajúce sa preukázania miesta zvyčajného bydliska.

      17     Článok 133 ods. 2 zákona 1165/1918, ktorým sa stanovuje colný zákonník (FEK A’ 73), v znení platnom v čase konania pred podaním
         žaloby v prejednávanej veci upravuje:

      „Vozidlá Spoločenstva môžu dočasne ostať na území Grécka bez toho, aby sa požadovalo zaplatenie registračnej dane a dane z pridanej
         hodnoty (DPH). Na priznanie tohto dočasného oslobodenia… sa obdobne použijú podmienky upravené ustanoveniami colného režimu
         dočasného použitia vozidiel pochádzajúcich z tretej krajiny za podmienky, že tieto vozidlá budú opäť vyvezené.“

      18     Článok 18 zákona 2682/1999 v znení platnom v čase konania pred podaním žaloby v prejednávanej veci pod nadpisom „Porušenia
         – Sankcie“ stanovuje:

      „A. Vozidlá Spoločenstva
      1.      Držba alebo použitie vozidiel Spoločenstva osobami so sídlom v Grécku bez dodržania formalít uvedených v článkoch 10 a 11
         tohto zákona predstavuje priestupok pašovania a uplatnia sa ustanovenia colného zákonníka týkajúce sa pašovania (zákon 1165/1918,…).
         V tomto prípade sa nezačne žiadne trestné stíhanie, ak dotknuté osoby zaplatia zvýšenú vyrubenú daň, stanovenú v minimálnej
         výške, na základe predmetných ustanovení a ak sa vzdajú opravných prostriedkov proti rozhodnutiu o vyrubení tejto dane. V prípadoch
         uvedených v tomto odseku sa peňažné pokuty upravené v nižšie uvedenom odseku A4 tohto článku neuložia.

      …
      4.      Priestupky opísané nižšie sú kvalifikované ako jednoduché colné priestupky a trestajú sa, podľa jednotlivého prípadu, peňažnými
         pokutami takto:

      …
      d)      Za… oneskorený vývoz… vozidla je peňažná pokuta za každý deň omeškania upravená takýmto spôsobom: osobné vozidlá a vozidlá
         typu Jeep: do 1 600 cm³ 29 eur, od 1 601 cm³ 59 eur. Nákladné vozidlá bez ohľadu na objem motora 29 eur. Motocykle bez ohľadu
         na objem motora 14 eur.

      …
      f)      Pokiaľ vozidlo pohybujúce sa na vnútroštátnom území… riadi iná než oprávnená osoba, uloží sa peňažná pokuta 733 eur, pokiaľ
         sa oprávnená osoba nachádzala na vnútroštátnom území v čase, keď došlo k spáchaniu priestupku. Použitie vyššie uvedeného vozidla
         inou osobou, než je oprávnená osoba, vedie k zrušeniu režimu uvedeného v článku 14 ods. 2 tohto zákona, pokiaľ sa v čase,
         keď došlo k k spáchaniu priestupku, oprávnená osoba nenachádzala na území Grécka, a ustanovenia odseku A1 tohto článku sa
         uplatnia na osobu, ktorá nie je oprávnenou osobou.“

      19     Článok 18 C zákona 2682/1999 s nadpisom „Vozidlá Spoločenstva a tretích krajín“ upravuje:
      „1.      Okrem uloženia peňažných pokút upravených v predchádzajúcich odsekoch A4… sú vozidlá dočasne zabavené na základe úkonu colného
         orgánu, ktorý zistil spáchanie priestupku, a sú vydané po zaplatení dlžných peňažných pokút a prípadných iných uložených poplatkov.
         …

      …
      20     Podľa článku 10 ods. 5 zákona 2682/1999:
      „Vozidlá Spoločenstva môžu byť opäť vyvezené do iných členských krajín Európskej únie alebo vyvezené do tretích krajín pred
         určením dlžnej registračnej dane.“

      21     Nakoniec článok 12 ods. 1 písm. d) výnosu z 1. marca 1988 s názvom „Krádež vozidiel“ upravuje:
      „1.      Oprávnená osoba, ktorá ohlási krádež vozidla, ktoré podliehalo režimu dočasného použitia,... nie je povinná zaplatiť clo a iné
         dane za ukradnuté vozidlo… za podmienky, že oprávnená osoba sa v budúcnosti nezúčastní na nezákonnom použití vozidla v Grécku
         a že sú kumulatívne splnené tieto podmienky:

      …
      d)      oprávnená osoba neohlásila v minulosti krádež iného osobného vozidla v režime dočasného použitia.“
       Konanie pred podaním žaloby
      22     Po množstve sťažností, ktoré Komisia dostala a podľa ktorých v tomto členskom štáte predstavujú pravidlá uplatňované na dočasný
         dovoz určitých dopravných prostriedkov do Grécka vážne prekážky voľného pohybu osôb s bydliskom v Spoločenstve, Komisia listom
         zaslala 17. mája 1999 gréckym orgánom výzvu, v ktorej ich upozornila na nezlučiteľnosť predmetnej vnútroštátnej právnej úpravy
         s ustanoveniami smernice a článku 90 ES.

      23     Po preskúmaní pripomienok Helénskej republiky formulovaných v jej odpovedi z 1.septembra 1999 na túto výzvu zaslala Komisia
         29. novembra 2000 tomuto členskému štátu odôvodnené stanovisko obsahujúce deväť žalobných dôvodov, v ktorom dospela k záveru,
         že sporná právna úprava je nezlučiteľná s vyššie uvedenými predpismi Spoločenstva.

      24     Keďže vysvetlenia, ktoré poskytla Helénska republika vo svojej odpovedi z 21. februára 2001 na odôvodnené stanovisko, neboli
         podľa Komisie dostačujúce, podala túto žalobu, pričom však uviedla len niektoré zo žalobných dôvodov uvedených v odôvodnenom
         stanovisku.

       O žalobe
       O prvom žalobnom dôvode
       Argumentácia účastníkov konania
      25     Komisia vytýka Helénskej republike, že uplatnila na dočasné používanie vozidiel registrovaných v iných členských krajinách
         na svojom území ustanovenia colného režimu dočasného použitia uplatniteľného na vozidlá pochádzajúce z tretích krajín namiesto
         uplatnenia ustanovení smernice založenej na potrebe väčšej integrácie členských krajín.

      26     V týchto súvislostiach Komisia vytýka gréckym orgánom, že vychádzali z predpokladu, že od 1. januára 1993, dňa zrušenia zásady
         zdaňovania pri dovoze vo vzťahoch medzi členskými štátmi, sa smernica, ktorá upravuje oslobodenie od daní v oblasti „dovozu“,
         stala neúčinnou a bezpredmetnou.

      27     Grécka vláda odpovedala, že žalobné dôvody Komisie sú nepresné, keďže smernica bola už dávno riadne prebratá do vnútroštátneho
         práva a naďalej sa uplatňuje. Komisia nepoukazuje na údajné nesplnenie konkrétnych povinností vyplývajúcich zo smernice a ňou
         začatá diskusia má teoretickú povahu, pretože cieľom gréckych orgánov bolo motivovať Komisiu, aby sa ujala zákonodarnej iniciatívy
         na prijatie smernice v právnej situácii existujúcej od 1. januára 1993, odkedy už pojem „dovoz“ medzi členskými štátmi neexistuje.

      28     Grécka vláda potvrdzuje, že smernicu uplatňuje vo vzťahoch vnútri Spoločenstva.
       Posúdenie Súdnym dvorom
      29     Týmto žalobným dôvodom Komisia tvrdí, že Helénska republika neuplatňuje smernicu ako takú.
      30     Grécka vláda upresňuje v tejto súvislosti, že spor s Komisiou má svoju genézu v pripomienkach gréckych orgánov pri pravidelnom
         kontakte s Komisiou v súvislosti s potrebou prispôsobenia smernice, v ktorej sa nachádza pojem „dovoz“, v situácii, ktorá
         vznikla od 1. januára 1993, odkedy sa zrušil pojem „dovoz“ vo vzťahoch medzi členskými štátmi. Podľa gréckej vlády táto výmena
         názorov nemala vplyv na uplatňovanie smernice Helénskou republikou.

      31     Je potrebné zdôrazniť, že vo svojom rozsudku z 12. júla 2001, Louloudakis, C‑262/99, Zb. s. I‑5547, najmä body 20 až 25, sa
         Súdny dvor odvolal na grécku právnu úpravu, ktorá povoľuje dočasný dovoz dopravných prostriedkov na súkromné účely s oslobodením
         od cla a iných poplatkov s výnimkou úžitkových vozidiel. Táto úprava sa znovu uvádza v bodoch 11 až 16 tohto rozsudku. Z tejto
         právnej úpravy vyplýva, že sa pojem „zvyčajné bydlisko“ upravuje v podstate v zhodnom znení so znením článku 7 ods. 1 smernice,
         že sa oslobodenie poskytuje tak, ako je upravené v smernici, na šesť mesiacov v priebehu akýchkoľvek dvanásť po sebe nasledujúcich
         mesiacoch a že táto právna úprava preberá, v rovnakom znení alebo skoro v rovnakom znení ustanovenia článku 7 ods. 2 a 3 smernice,
         ktoré sa týkajú preukázania miesta zvyčajného bydliska.

      32     Je potrebné poukázať na fakt, že už citovaný rozsudok Louloudakis bol vydaný na základe návrhu na začatie prejudiciálneho
         konania, ktorý podal grécky súd, ktorý sa Súdneho dvora pýtal na výklad smernice, aby mohol rozhodnúť spor, ktorý mu bol predložený,
         čo dokazuje, že smernica sa uplatňuje.

      33     Okrem toho samotná Komisia konštatuje v bode 21 treťom odseku svojej žaloby, že grécka legislatíva prebrala kritériá nachádzajúce
         sa v dotknutých ustanoveniach smernice, pokiaľ ide o určenie zvyčajného bydliska.

      34     Je potrebné nakoniec zdôrazniť, že členské štáty môžu uplatniť na režim dočasného používania vozidiel pochádzajúcich z tretích
         krajín ten istý režim, aký upravuje smernica na vozidlá pochádzajúce z iného členského štátu. Jediná výhrada v tomto smere
         je vyjadrená v článku 9 ods. 2 smernice, podľa ktorého členské štáty nesmú uplatňovať v Spoločenstve oslobodenia od daní,
         ktoré sú menej výhodné než tie, ktoré poskytujú v prípade dopravných prostriedkov z tretej krajiny.

      35     Komisia síce formulovala kritický postoj týkajúci sa určitých oblastí uplatnenia smernice, ale nepredložila dôkazy, ktoré
         by dokazovali, že Helénska republika neuplatňuje smernicu ako takú.

      36     Teoretické úvahy a prípadné názorové strety v súvislosti s potrebou prispôsobenia smernice právnej situácii existujúcej od
         1. januára 1993, ku ktorým dochádza v rámci pravidelných kontaktov medzi vnútroštátnymi správnymi orgánmi a Komisiou, nemôžu
         predstavovať právny základ na to, aby Súdny dvor určil nesplnenie povinnosti členským štátom.

      37     Takže prvý žalobný dôvod je nedôvodný.
       O druhom žalobnom dôvode
      38     Týmto žalobným dôvodom Komisia spochybnila režim sankcií uplatňovaný gréckymi orgánmi.
      39     Tento žalobný dôvod obsahuje dve časti. V prvej časti vyčíta Komisia Helénskej republike existenciu správnej praxe, podľa
         ktorej v prípade, keď sa prvky slúžiace na určenie bydliska nachádzajú tak v Grécku, ako aj v inom členskom štáte, grécke
         úrady systematicky určia zvyčajné bydlisko dotknutých osôb v Grécku, čím im v tejto súvislosti ukladajú väčšie dôkazné bremeno.
         V druhej časti Komisia kritizuje fakt, že toto určenie bydliska v Grécku vedie k neprimeraným sankciám.

       O správnej praxi
       Argumentácia účastníkov konania
      40     Komisia tvrdí, že hoci grécka právna úprava preberá kritériá používané v smernici na určenie miesta bydliska, grécke správne
         orgány vždy systematicky určia zvyčajné bydlisko osoby majúcej osobné alebo pracovné väzby ako s Gréckom, tak aj s iným členským
         štátom do Grécka, dávajú automaticky prednosť osobným väzbám a vychádzajú v praxi z domnienky bydliska na gréckom území, pokiaľ
         má osoba grécku štátnu príslušnosť.

      41     Komisia si v tejto súvislosti myslí, že správne orgány obrátením dôkazného bremena miesta zvyčajného bydliska alebo uložením
         predložiť silnejšie dôkazy dotknutým osobám vytvárajú situáciu, ktorá nie je zlučiteľná s pravidlami určovania miesta zvyčajného
         bydliska upravenými v smernici. Komisia okrem toho poukazuje na určité individuálne prípady, ktoré samy osebe podľa jej názoru
         môžu dostatočne preukázať nesplnenie povinnosti uložených smernicou. Navyše táto správna prax je potvrdená postojom súdov.

      42     Grécka vláda uvádza, že je v praxi obvyklé, že sa objavujú problémy, pokiaľ ide o určenie zvyčajného bydliska gréckych štátnych
         príslušníkov, ktorí majú pracovné a osobné väzby rozdelené medzi Grécko a iný členský štát. Jednotlivé prípady, na ktoré sa
         Komisia odvoláva, sa týkajú tejto situácie.

      43     V takýchto prípadoch správne orgány uplatňujú kritériá uvedené v článku 7 ods. 1 smernice, ktorý v tomto prípade uprednostňuje
         osobné väzby. V prípade pochybností uvedené orgány podľa gréckej vlády odôvodnene použijú článok 7 ods. 3 smernice, ktorý
         im dáva možnosť požadovať od dotknutých osôb všetky informácie alebo dodatočné dôkazy. Grécka vláda nakoniec zdôrazňuje, že
         väčšina vozidiel pohybujúcich sa v Grécku v režime dočasného dovozu patrí gréckym štátnym príslušníkom, ktorí zvyčajné bydlisko
         v zahraničí používajú ako právny základ pre oslobodenie od dane.

       Posúdenie Súdnym dvorom
      44     Súdny dvor zdôraznil, že kritériá určenia pojmu „zvyčajné bydlisko“ uvádzajú v článku 7 ods. 1 smernice pracovné a osobné
         väzby osoby k určitému miestu, ako aj dĺžku trvania tejto väzby a tento pojem je definovaný ako miesto, kam dotknutá osoba
         sústredila natrvalo stred svojich záujmov (rozsudok Louloudakis, už citovaný, bod 51 a citovaná judikatúra).

      45     Na účely určenia miesta bydliska je teda potrebné zohľadniť zároveň pracovné a osobné väzby dotknutej osoby v danom mieste,
         ako aj dobu ich trvania, a pokiaľ sa tieto väzby nesústreďujú v jednom jedinom členskom štáte, článok 7 ods. 1 druhý pododsek
         smernice dáva prednosť osobným väzbám pred väzbami pracovnými. V rámci posúdenia osobných a pracovných väzieb dotknutej osoby
         sa musia zohľadniť všetky relevantné skutočnosti, najmä fyzická prítomnosť tejto osoby, ako aj členov jej rodiny, miesto na
         bývanie, ktoré má k dispozícii, miesto výkonu pracovnej činnosti a umiestnenie jej majetkových záujmov atď. (pozri v tomto
         zmysle rozsudok Louloudakis, už citovaný, body 52, 53 a 55).

      46     Posúdenie všetkých skutkových prvkov, ktoré charakterizujú každý prípad, vo svetle kritérií stanovených judikatúrou Súdneho
         dvora je vecou predovšetkým príslušných správnych orgánov členských štátov a do právomoci Súdneho dvora patrí určiť nesplnenie
         povinnosti členským štátom z dôvodu nesprávnej alebo zneužívajúcej ustálenej správnej praxe.

      47     V tomto prípade sa Komisia snaží na základe určitých individuálnych prípadov preukázať existenciu ustálenej praxe, nesprávnej
         a zneužívajúcej, ktorá má viesť k zisteniu všeobecného nesplnenia povinnosti členského štátu, ktorý je tu žalovaný. Komisia
         totiž vo svojej žalobe uvádza „viacero sťažností“, avšak konkrétne poukazuje, ale stručným spôsobom a bez podrobností, iba
         na dva individuálne prípady a vo svojej replike, spôsobom opäť nie veľmi podrobným, iba na šesť prípadov.

      48     Bez ohľadu na otázku, či šesť individuálnych prípadov uvedených po prvýkrát v replike je prípustných v zmysle požiadaviek
         článku 42 ods. 1 rokovacieho poriadku, zo spisu vyplýva, že v ôsmich prípadoch, na ktoré sa Komisia odvoláva, štyri osoby
         mali grécke občianstvo a nepopierateľné osobné a pracovné väzby v Grécku (z ktorých jeden nemal žiadnu väzbu mimo tohto členského
         štátu), dve osoby mali dvojité štátne občianstvo a osobné a pracovné väzby v Grécku a jedna osoba mala štátnu príslušnosť
         iného členského štátu, ale pevné osobné a pracovné väzby v Grécku. Obsah spisu nedovoľuje určiť jasným spôsobom situáciu v ôsmom
         prípade.

      49     Vo všetkých individuálnych situáciách uvedených vyššie okrem poslednej sa vysvetlenia, ktoré podali grécke orgány, zdajú nedôvodné.
         V každom prípade sa zdá, že správne orgány neprekročili mieru voľnej úvahy, ktorou disponujú pri určení miesta bydliska dotknutej
         osoby.

      50     Pokiaľ ide o možnosť určenia nesplnenia povinnosti na základe správnej praxe vykonávanej členskými štátmi, Súdny dvor už stanovil
         uplatniteľné kritériá. V tomto prípade môže byť nesplnenie povinnosti určené, iba ak sa predložia dostatočne zdokumentované
         a presné dôkazy namietanej praxe, je potrebné, aby takáto správna prax mala určitý stupeň ustálenosti a všeobecnosti a pri
         prijatí záveru o existencii ustálenej a všeobecnej praxe Komisia nemôže vychádzať z nejakej domnienky (rozsudok z 27. apríla
         2006, Komisia/Nemecko, C‑441/02, Zb. s. I‑3449, body 49, 50 a 99, ako aj už citovaná judikatúra).

      51     Na základe dôkazov predložených Komisiou nie je možné dospieť k záveru, že citované podmienky v predchádzajúcom bode sú v tomto
         prípade splnené. V každom prípade, pokiaľ ide o vysoký počet občanov Spoločenstva, ako aj gréckych štátnych príslušníkov,
         ktorí majú bydlisko v iných členských štátoch, ktorí ročne cestujú autom do Grécka, osem individuálnych prípadov, na ktoré
         odkazuje Komisia, aj keby sa považovali za dokázané, predstavuje jednoznačne nedostačujúce percento so zreteľom na požiadavky
         stanovené judikatúrou Súdneho dvora na účely dokázania existencie ustálenej správnej praxe zakladajúcej nesplnenie povinnosti.

      52     Komisia vyčíta okrem toho gréckym súdom potvrdenie praxe správnych orgánov bez toho, aby predložila akýkoľvek dôkaz o takých
         okolnostiach. Pokiaľ má Komisia v úmysle dosiahnuť určenie porušenia povinnosti členským štátom z dôvodu súdnej praxe, tým
         skôr sa majú uplatniť kritériá stanovené judikatúrou Súdneho dvora a zdôraznené v bode 50 tohto rozsudku, a to ešte s väčšou
         prísnosťou.

      53     V prejednávanom prípade je potrebné konštatovať, že kritériá stanovené Súdnym dvorom nie sú splnené.
      54     Je potrebné rovnako zdôrazniť, že Súdny dvor zohľadnil mieru voľnej úvahy, ktorú majú príslušné vnútroštátne orgány v tejto
         citlivej oblasti, ktorá sa týka vnútroštátnych právomocí v daňovej oblasti, tým, že rozhodol, že povinnosť spolupráce, ktorá
         pripadá týmto orgánom v zmysle článku 10 ods. 2 smernice, ich nezaväzuje dohodnúť sa v každom individuálnom prípade, v ktorom
         uplatnenie smernice spôsobuje problémy (rozsudok Louloudakis, už citovaný, bod 59 a citovaná judikatúra).

      55     Nakoniec Komisia vyčíta gréckym úradom, že ukladajú dotknutým osobám povinnosť predložiť silnejšie dôkazy na určenie miesta
         bydliska, a obracajú tak dôkazné bremeno, zatiaľ čo toto bremeno zvyčajne patrí vnútroštátnym orgánom. V tejto súvislosti
         stačí v súlade s článkom 7 ods. 2 a 3 smernice zdôrazniť, že preukázať zvyčajné bydlisko je povinnosťou dotknutej osoby. Vnútroštátne
         príslušné orgány majú zo svojej strany možnosť vykonať osobitné kontroly a v prípade pochybností požadovať ďalšie údaje alebo
         dôkazy.

      56     Prvú časť druhého žalobného dôvodu teda nie je možné prijať.
       O neprimeranej povahe sankcií
       Argumentácia účastníkov konania
      57     Komisia poukazuje najmä na sankcie stanovené v gréckej právnej úprave pre prípad, keď príslušné orgány konštatujú, že vlastník
         vozidla používaného v Grécku, ktoré má poznávaciu značku iného členského štátu, má zvyčajné bydlisko v Grécku. Vnútroštátna
         právna úprava platná v relevantnom období takéto konanie označuje za pašovanie, ktorého dôsledkom sú trestné sankcie, a síce
         trest odňatia slobody pre vlastníka vozidla a zabavenie vozidla, ako aj správne sankcie spočívajúce v peňažných pokutách.
         Okrem toho dotknutá osoba musí zaplatiť dlžnú registračnú daň ako v prípade trvalého dovozu vozidla, ibaže by súhlasila s opätovným
         vývozom tohto vozidla mimo územia Grécka.

      58     Komisia považuje sankcie v kombinácii s praxou gréckych správnych orgánov, pokiaľ ide o určenie miesta zvyčajného bydliska
         a nezohľadnenie prípadnej dobrej viery dotknutej osoby, za neprimerané. Okrem toho skutočnosť, že sa vyžaduje zaplatenie registračnej
         dane, zatiaľ čo už bola zaplatená porovnateľná daň v inom členskom štáte, považuje za porušenie článku 90 ES.

      59     Podľa Komisie sú taktiež neprimerané sankcie stanovené pre prípad prekročenia šesťmesačného obdobia, počas ktorého sa môže
         vozidlo Spoločenstva používať v režime dočasného dovozu.

      60     Grécka vláda odpovedala, že keďže smernica neupravuje sankcie za prípadné porušenie režimu dočasného dovozu vozidiel Spoločenstva,
         členské štáty majú právomoc prijať ustanovenia, ktoré považujú za potrebné na stíhanie daňových podvodov. Stanovené sankcie
         by však mali byť primerané a nevyhnutné na dosiahnutie sledovaného cieľa.

      61     V prejednávanom prípade sa podľa gréckej vlády žalobné dôvody Komisie týkajú ukladaných sankcií, pokiaľ osoby, ktoré majú
         svoje zvyčajné bydlisko v Grécku, na jeho území v režime dočasného dovozu používajú vozidlá registrované v inom členskom štáte.
         V takýchto prípadoch vzhľadom na okolnosť, že registračná daň je v Grécku veľmi vysoká, čo niektoré osoby vedie k tomu, aby
         sa ich pokúsili obísť, a vzhľadom na mnohé prípady daňových podvodov zaznamenaných až do súčasnosti, sú stanovené sankcie
         vo vzťahu k sledovanému cieľu, ktorým je odradenie od daňových podvodov a ich stíhanie, primerané.

      62     Grécka vláda nakoniec uplatňuje, že sankcie uložené v prípade nezaplatenia registračnej dane postihujú tak domáce, ako aj
         dovezené výrobky. Podľa nej je teda fakticky nemožné vychádzať z porušenia článku 90 ES.

       Posúdenie Súdnym dvorom
      63     Na úvod je potrebné zdôrazniť, že druhá časť druhého žalobného dôvodu Komisie (strany 9 až 12 žaloby) sa taktiež týka sankcií
         upravených zákonom 2960/2001 z 22. novembra 2001 ustanovujúcim colný zákonník (FEK A 265), ktorý mení sankcie upravené v článku
         18 zákona 2682/1999. Zákon 2960/2001 však bol prijatý po uplynutí dvojmesačnej lehoty upravenej v odôvodnenom stanovisku z 22. novembra
         2000 a nebol predmetom konania pred podaním žaloby podľa článku 226 ES. Okrem toho na základe spisu sa nezdá, že by sa v novej
         právnej úprave ako celku zachoval systém zavedený právnou úpravou napadnutou počas konania pred podaním žaloby ani že by boli
         ustanovenia oboch právnych úprav v podstate totožné (pozri v tomto zmysle rozsudok z 10. januára 2006, Komisia/Nemecko, C‑98/03,
         Zb. s. I‑53, body 27 a 28, ako aj citovanú judikatúru).

      64     V súlade s ustálenou judikatúrou môže Súdny dvor aj bez návrhu preskúmať, či sú splnené podmienky na podanie žaloby o nesplnenie
         povinnosti upravené v článku 226 ES (rozsudok z 1. februára 2007, Komisia/Spojené kráľovstvo, C‑199/04, zatiaľ neuverejnený
         v Zbierke, bod 20 a citovaná judikatúra).

      65     Na tento účel Súdny dvor vždy rozlišoval medzi fázou konania pred podaním žaloby a fázou konania o žalobe podľa článku 226 ES
         a vyhlásil, že cieľom konania pred podaním žaloby je najmä upresniť predmet sporu s ohľadom na prípadné predloženie sporu
         Súdnemu dvoru a ubezpečenie sa, že predmetom eventuálneho konania je jasne zadefinovaný spor (pozri v tomto zmysle rozsudky
         z 15. februára 2001, Komisia/Francúzsko, C‑230/99, Zb. s. I‑1169, bod 31; z 13. decembra 2001, Komisia/Francúzsko, C‑1/00,
         Zb. s. I‑9989, body 53 a 54; z 10. decembra 2002, Komisia/Írsko, C‑362/01, Zb. s. I‑11433, body 17 a18, ako aj z 5. júna 2003,
         Komisia/Taliansko, C‑145/01, Zb. s. I‑5581, bod 17).

      66     V súlade s ustálenou judikatúrou teda predmet sporu takto vymedzený v priebehu konania pred podaním žaloby už nie je možné
         rozšíriť alebo zmeniť návrhmi žaloby v priebehu súdneho konania (pozri v tomto zmysle rozsudky z 29. septembra 1998, Komisia/Nemecko,
         C‑191/95, Zb. s. I‑5449, bod 56; z 9. novembra 1999, Komisia/Taliansko, C‑365/97, Zb. s. I‑7773, bod 25, a z 5. októbra 2006,
         Komisia/Nemecko, C‑105/02, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, body 47 a 48). Nakoniec existencia nesplnenia povinnosti musí byť
         posudzovaná vzhľadom na situáciu, v ktorej sa členský štát nachádzal v čase uplynutia lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku,
         a zmeny, ku ktorým došlo následne, nemôže Súdny dvor zohľadniť (pozri rozsudok z 18. januára 2007, Komisia/Švédsko, C‑104/06,
         zatiaľ neuverejnený v Zbierke, bod 28).

      67     Pokiaľ by Súdny dvor svoju kontrolu rozšíril na právnu úpravu dotknutého členského štátu, ktorá nebola predmetom konania pred
         začatím súdneho konania, a prvýkrát by ju Komisia, ktorá sa dovoláva dôvodov zjednodušenia v ústnej časti konania, uviedla
         až v žalobe, bol by postup upravený autormi Zmluvy v článku 226 ES bezobsažný, čo by predstavovalo zneužitie tohto postupu.
         Preskúmanie Súdnym dvorom sa tak v prejednávanom prípade bude týkať iba ustanovení dotknutej vnútroštátnej úpravy platnej
         v čase uplynutia lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku a v rozsahu, v akom sú uvedené v žalobe dostatočne jasným spôsobom
         umožňujúcim výkon súdnej kontroly (pozri v tomto zmysle rozsudok Komisia/Spojené kráľovstvo, už citovaný, bod 21).

      68     Po prvé, výhrady Komisie sa týkajú článku 18 A ods. 1 zákona 2682/1999, ktorý upravuje, že držba alebo používanie vozidla
         registrovaného v inom členskom štáte na území Grécka osobou, ktorá má zvyčajné bydlisko v Grécku, predstavuje trestný čin
         pašovania, ktorého následkom je uloženie najmä trestných sankcií, akými sú trest odňatia slobody držiteľa vozidla a zabavenie
         vozidla.

      69     Je potrebné zdôrazniť, že predmetná trestnoprávna úprava postihuje konania, ktoré spočívajú v obchádzaní colných a daňových
         ustanovení v oblasti používania motorových vozidiel.

      70     Predmetné sankcie sú totiž upravené pre prípady, keď osoby, ktoré majú zvyčajné bydlisko v Grécku, používajú vozidlá registrované
         v inom členskom štáte, teda pre prípady, ktoré sú mimo pôsobnosti smernice a v ktorých je potrebná ochrana daňových záujmov
         posudzovaného členského štátu.

      71     Skutočnosť, že vnútroštátny zákonodarca za určité konanie požaduje trestné stíhanie, súvisí s hospodárskou a sociálnou situáciou
         posudzovaného členského štátu a v prejednávanom prípade s osobitnou situáciou, pokiaľ ide o zdanenie motorových vozidiel.
         V tomto ohľade je nesporné, že registračná daň je v Grécku veľmi vysoká, čo niektoré osoby môže motivovať k tomu, aby na jeho
         území používali vozidlá registrované v inom členskom štáte, pričom sa v tomto štáte snažia fiktívne vytvoriť akúkoľvek väzbu.
         Požiadavky stíhania a prevencie, ako aj ochrana daňových záujmov posudzovaného členského štátu odôvodňujú, aby tento štát
         upravil primerané sankcie (pozri v tomto zmysle rozsudok Louloudakis, už citovaný, bod 70).

      72     Samotná skutočnosť, že abstraktné vnútroštátne pravidlo za trestný čin označuje konanie spočívajúce v obchádzaní zvyčajne
         uplatniteľných colných a daňových ustanovení, teda sama osebe nemôže predstavovať nesplnenie povinnosti. Súdny dvor dospel
         k záveru, ako vyplýva z už citovaného rozsudku Louloudakis, body 69 a 70, že požiadavky stíhania a prevencie môžu odôvodňovať,
         aby členský štát upravil sankcie na určitom stupni prísnosti, že však nie je možné vylúčiť, že sa tieto sankcie môžu za určitých
         okolností ukázať neprimerané. Otázka, či sú používané sankcie primerané alebo neprimerané, sa teda musí posudzovať vzhľadom
         na sankcie skutočne použité v prejednávanom prípade. Preskúmanie prípadov uvedených v bode 48 tohto rozsudku však neumožňuje
         dospieť k záveru o neprimeranom charaktere skutočne ukladaných sankcií a Komisia nepredložila ďalšie dôkazy umožňujúce dospieť
         k inému záveru.

      73     Tieto výhrady teda nie sú dôvodné.
      74     Po druhé Komisia tvrdí, že v prípadoch upravených v článku 18 A ods. 1 zákona 2682/1999 sa nezačne žiadne trestné stíhanie,
         ak dotknuté osoby zaplatia vyrubenú daň a vzdajú sa opravných prostriedkov upravených podľa vnútroštátneho práva, ktoré smerujú
         proti aktu, ktorým sa daň vyrubila.

      75     Je potrebné v tejto súvislosti zdôrazniť, že smernica za určitých podmienok priznáva procesným subjektom, ktoré majú svoje
         zvyčajné bydlisko v členskom štáte, právo na vedenie osobného motorového vozidla po určitú dobu v režime dočasného oslobodenia
         od dane na území iného členského štátu.

      76     Podľa ustálenej judikatúry pritom zásada účinnej súdnej ochrany predstavuje všeobecnú zásadu práva Spoločenstva a súdom členských
         štátov patrí zaistiť súdnu ochranu práv, ktoré procesným subjektom vyplývajú z práva Spoločenstva (pozri v tomto zmysle rozsudok
         z 13. marca 2007, Unibet, C‑432/05, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, body 37 a 38, ako aj citovanú judikatúru). Na základe tejto
         zásady Súdny dvor uznal právomoc vnútroštátneho súdu zaistiť uplatňovanie smernice a ochrany práv, ktoré z nej procesným subjektom
         vyplývajú tým, že sa určí najmä miesto bydliska (pozri v tomto zmysle rozsudok Louloudakis, už citovaný, body 57 a 70).

      77     Predmetné vnútroštátne ustanovenia môžu pozbaviť procesné subjekty práva na účinnú súdnu ochranu požadovanú právom Spoločenstva
         tým, že ich budú navádzať k tomu, aby sa na účel vyhnutia sa trestnému stíhaniu vzdali opravných prostriedkov obvykle upravených
         podľa vnútroštátneho práva. V dôsledku toho sú výhrady Komisie dôvodné.

      78     Po tretie, Komisia kritizuje peňažné sankcie upravené v článku 18 A ods. 4 písm. d) zákona 2682/1999 v prípade prekročenia
         lehoty šiestich mesiacov, počas ktorej je možné využiť predmetné oslobodenie od dane.

      79     V tomto ohľade je potrebné vziať do úvahy, že šesťmesačná doba, počas ktorej sa poskytuje možnosť využiť oslobodenie od daní,
         je dostatočne dlhá a že grécka vláda uvádza, a Komisia to nepoprela, že v niektorých situáciách sa poskytujú úľavy a predĺženia
         tejto doby. Táto istá vláda ešte uviedla, a ani toto Komisia nepopiera, že dodržanie šesťmesačnej lehoty sa nemôže striktne
         kontrolovať, pretože dátum dovozu vozidiel na územie Grécka už nie je evidovaný a že je teda v tejto súvislosti nevyhnutná
         zvýšená prevencia, čo odôvodňuje uložené peňažné pokuty ako primeraný zastrašovací prostriedok. Predmetné pokuty teda nie
         sú neprimerané a nepredstavujú obmedzenie slobôd zakotvených v Zmluve.

      80     Po štvrté, je potrebné vychádzať z toho, že trestné sankcie upravené v článku 18 A ods. 4 písm. f) zákona 2682/1999 pre prípad,
         keď vozidlo, na ktoré sa vzťahuje dočasné oslobodenie od daní, používa na území Grécka neoprávnená osoba, prekračujú pôsobnosť
         smernice.

      81     Rovnako prípad stanovený vo vyššie uvedenom ustanovení, tak ako to, po piate, uplatňuje Komisia, keď predmetné vozidlo používa
         neoprávnená osoba, zatiaľ čo sa osoba oslobodená od daní v dobe spáchania porušenia nenachádza na území Grécka, nespadá do
         rozsahu pôsobnosti smernice.

      82     Po šieste, námietky Komisie sa týkajú článku 18 C ods. 1 zákona 2682/1999, ktorý upravuje skutočnosť, že okrem uloženia peňažných
         pokút sa vozidlá dočasne zabavia a vrátia sa až po zaplatení peňažných pokút a prípadných ďalších stanovených poplatkoch.

      83     Toto opatrenie je spôsobilé zbaviť oprávnenú osobu možnosti používať vozidlo počas obdobia, ktoré môže byť dlhé, najmä pokiaľ
         sú peňažné pokuty napadnuté súdne. Súdny dvor však už zdôraznil dôležitosť, ktorá vyplýva z práva viesť vozidlo, aby sa mohli
         účinne vykonať práva, ktoré sa viažu na voľný pohyb osôb (rozsudok z 29. februára 1996, Skanavi a Chryssanthakopoulos, C‑193/94,
         Zb. s. I‑929, bod 36). Toto opatrenie je teda vzhľadom na sledovaný cieľ, ktorým je vyberanie peňažných pokút, neprimerané,
         keďže tento cieľ môže byť dosiahnutý prostriedkami, ktoré sú vo väčšom súlade s ustanoveniami Spoločenstva, napríklad zložením
         zálohy. Tieto výhrady sú teda dôvodné.

      84     Naopak, nie sú dôvodné výhrady, ktoré podala Komisia, po siedme, proti článku 10 ods. 5 zákona 2682/1999, ktorý upravuje,
         že pokiaľ má vlastník vozidla dovezeného v režime dočasného dovozu svoje zvyčajné bydlisko v Grécku, môže sa vyhnúť plateniu
         dlžnej registračnej dane opätovným vývozom svojho vozidla mimo gréckeho územia. Toto opatrenie totiž poskytuje dotknutej osobe
         možnosť a dokonca výhodu a nie je v rozpore so smernicou.

      85     Nakoniec Komisia tvrdí porušenie článku 90 ES. Toto ustanovenie upravuje vo svojom prvom odseku zákaz väčšieho daňového zaťaženia
         výrobkov dovezených z iných členských štátov než podobných domácich výrobkov. Súdny dvor si však napriek tomu myslí, že skutočnosť,
         že členský štát pri určení zvyčajného bydliska dotknutej osoby na svojom území vyžaduje zaplatenie registračnej dane za vozidlo
         bez ohľadu na to, či už bola obdobná daň zaplatená v inom členskom štáte, je v súlade s pravidlami Spoločenstva (pozri v tomto
         zmysle rozsudok zo 16. júna 2005, C‑138/04, Komisia/Dánsko, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, bod 13 a citovanú judikatúru).

      86     Druhý odsek tohto článku 90 ES zakazuje členským štátom použiť na výrobky iných členských štátov daň, ktorá nepriamo ochraňuje
         domáce výrobky. Je potrebné v tomto zmysle zdôrazniť, že na základe kritérií stanovených v judikatúre Súdneho dvora (rozsudok
         z 18. januára 2007, Brzeziński, C‑313/05, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, bod 27 a už citovaná judikatúra) Komisia nepreukázala,
         že predmetná vnútroštátna právna úprava môže nepriamo ochrániť domáce výrobky.

       O treťom žalobnom dôvode
       Argumentácia účastníkov konania
      87     Tretí žalobný dôvod Komisie sa týka článku 12 ods. 1 písm. d) výnosu z 1. marca 1988, ktorý upravuje, že osoby, ktoré sa stali
         obeťami krádeže druhého vozidla nachádzajúceho sa v režime dočasného dovozu v Grécku, sú povinné zaplatiť registračnú daň.
         Komisia si myslí, že toto ustanovenie zavádza všeobecnú domnienku daňového podvodu, a to v rozsahu, v akom predpokladá bez
         súvisiacich dôkazov, že ukradnuté vozidlo ostane v Grécku. Komisia si myslí, že situácie, v ktorých existuje možnosť daňového
         podvodu, je potrebné preskúmať prípad od prípadu. Predmetné opatrenie je podľa nej neprimerané vzhľadom na sledovaný cieľ,
         ktorým je predchádzanie daňovým únikom, a zavádza nepriame diskriminačné zaobchádzanie s vozidlami registrovanými v inom členskom
         štáte, čo je v rozpore s článkom 90 ES.

      88     Grécka vláda namieta, že v prípade krádeže výrobkov, ktoré sa nachádzajú v režime oslobodenia od daní a za ktoré sa nezaplatili
         dane, neexistuje nijaká úprava oslobodenia od týchto daní. Poukazuje na článok 14 smernice Rady 92/12/EHS z 25. februára 1992
         o všeobecných systémoch pre výrobky podliehajúce spotrebnej dani a o vlastníctve, pohybe a monitorovaní takýchto výrobkov
         (Ú. v. ES L 76, s. 1; Mim. vyd. 09/001, s. 179), podľa ktorého v prípade straty sa spotrebné dane nevyrubujú pri výrobkoch,
         ktoré sa nachádzajú v režime s podmienečným oslobodením od daní, iba v prípade, ak je možné straty týchto výrobkov pripísať
         nepredvídateľnej udalosti alebo vyššej moci a keď si príslušné orgány môžu overiť, že tieto výrobky sú definitívne stratené.
         Vo všetkých ďalších prípadoch a najmä v prípade krádeže, musia byť tieto dane zaplatené.

      89     V prejednávanom prípade pri krádeži, vozidlo nie je nenávratne stratené, ale ho používa iná osoba. Registračná daň sa teda
         musí zaplatiť. Smernica žiadne trvalé oslobodenie od daní v prípade krádeže neupravuje.

      90     Grécka vláda na záver uvádza, že na jednej strane fakt, že platenie registračnej dane sa vyžaduje iba v prípade, ak došlo
         ku krádeži druhého vozidla, ktoré patrilo tej istej osobe, ktoré využíva dočasné oslobodenie od daní, ale nie už aj v prípade
         prvej krádeže, predstavuje prejav zohľadnenia postavenia okradnutej osoby a zároveň zohľadnenia, že krádež tvorí veľmi častú
         rizikovú udalosť, ktorú by mali kryť poisťovne, a nie štát.

       Posúdenie Súdnym dvorom
      91     Je potrebné zdôrazniť, že smernica ukladá členským štátom za určitých okolností povinnosť oslobodiť vozidlo, registrované
         v inom členskom štáte, používané osobou, ktorá má svoje zvyčajné bydlisko rovnako v inom členskom štáte než v posudzovanom
         štáte, od daní pri dočasnom používaní, a to v priebehu presne vymedzeného časového obdobia.

      92     Priznanie tohto oslobodenia od dane podlieha najmä podmienke vyjadrenej v článku 3 písm. a) a b) smernice úplne jednoznačne,
         že osoba oslobodená od dane používa vozidlo, na ktoré sa toto oslobodenie vzťahuje, na súkromné účely, pričom uvedené vozidlo
         sa nemôže v členskom štáte dočasného dovozu ani postúpiť, ani prenajať, ani požičať osobe so zvyčajným bydliskom v danom štáte.
         Smernica tak zdôrazňuje úzku väzbu medzi osobou oslobodenou od dane a vozidlom, na ktoré sa toto oslobodenie vzťahuje.

      93     Smernica neupravuje krádež vozidla osoby oslobodenej od dane a následky, ktoré vyplývajú z takejto krádeže.
      94     Smernica neobsahuje nijakú indíciu, ktorá by mohla viesť k záveru, že jej cieľom je rozšírenie oslobodenia od dane a následné
         obmedzenie daňovej suverenity členských krajín v situáciách, v ktorých je prerušená väzba medzi osobou oslobodenou od dane
         a vozidlom, na ktoré sa toto oslobodenie vzťahuje, najmä v prípade krádeže, keď je pravdepodobné, že vozidlo sa naďalej používa
         na území dotknutého členského štátu a riadi ho osoba, ktorá nemá žiadny vzťah s osobou oslobodenou od dane. Takýto prípad
         nie je v smernici upravený a patrí do právomoci členských krajín.

      95     Za týchto okolností a vzhľadom na skutočnosť, že Komisia neuplatňuje iné ustanovenia práva Spoločenstva, nie je možné určiť
         nesplnenie povinnosti členským štátom.

      96     Dotknuté vnútroštátne opatrenia neodporujú ani článku 90 ES so zreteľom na úvahy Súdneho dvora rozvinuté v bodoch 85 a 86
         tohto rozsudku.

      97     Na základe uvedeného vyššie je potrebné konštatovať, že Helénska republika si tým, že stanovila:
      –       v článku 18 A ods. 1 zákona 2682/1999, že v prípade držby alebo užívania vozidla na gréckom území, ktoré je registrované v inom
         členskom štáte, fyzickou osobou, ktorá má svoje zvyčajné bydlisko v Grécku, sa nezačne obvyklé trestné stíhanie, pokiaľ dotknutá
         osoba zaplatí uloženú registračnú daň a zároveň sa vzdá opravného prostriedku, ktorý jej poskytuje vnútroštátne právo proti
         rozhodnutiu vyrubujúcemu túto daň,

      –       v článku 18 C ods. 1 toho istého zákona, že v prípade uloženia peňažnej pokuty sú vozidlá tiež dočasne zabavené a vrátia sa
         až po zaplatení peňažnej pokuty a prípadných ďalších uložených poplatkov,

      nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú zo smernice.
      98     V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.
       O trovách
      99     Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
         ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. V súlade s ustanoveniami odseku 3 prvého pododseku toho istého článku však Súdny dvor
         môže rozdeliť náhradu trov konania medzi účastníkov konania alebo rozhodnúť tak, že každý z účastníkov konania znáša svoje
         vlastné trovy konania, ak účastníci konania nemajú úspech v jednej časti alebo vo viacerých častiach predmetu konania, alebo
         z výnimočných dôvodov. Keďže Komisia a Helénska republika nemali úspech v častiach svojich dôvodov, je opodstatnené rozhodnúť,
         že každý z účastníkov konania znáša svoje vlastné trovy konania.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol a vyhlásil:
      1.      Helénska republika si tým, že stanovila:
      –       v článku 18 A ods. 1 zákona 2682/1999, že v prípade držby alebo užívania vozidla na gréckom území, ktoré je registrované v inom
            členskom štáte, fyzickou osobou, ktorá má svoje zvyčajné bydlisko v Grécku, sa nezačne obvyklé trestné stíhanie, pokiaľ dotknutá
            osoba zaplatí uloženú registračnú daň a zároveň sa vzdá opravného prostriedku, ktorý jej poskytuje vnútroštátne právo proti
            rozhodnutiu vyrubujúcemu túto daň, a
      –       v článku 18 C ods. 1 toho istého zákona, že v prípade uloženia peňažnej pokuty sú vozidlá tiež dočasne zabavené a vrátia sa
            až po zaplatení peňažnej pokuty a prípadných ďalších uložených poplatkov,
      nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú zo smernice Rady 83/182/EHS z 28. marca 1983 o oslobodení od daní, ktoré platia
            v rámci spoločenstva pre dočasný dovoz určitých dopravných prostriedkov.
      2.      V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.
      3.      Komisia Európskych Spoločenstiev a Helénska republika znášajú svoje vlastné trovy konania.
      Podpisy
      * Jazyk konania: gréčtina.


Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 25. septembra 1984. # Karl Könecke GmbH & Co. KG, Fleischwarenfabrik, proti Bundesanstalt für landwirtschaftliche Marktordnung. # Návrh na začatie prejudiciálneho konania Verwaltungsgericht Frankfurt am Main - Nemecko. # Vec 117/83.


title: Rozsudok Súdu prvého stupňa (tretia komora) z 8. decembra 2005.#Castellblanch, SA proti Úradu Európskej únie pre duševné vlastníctvo (ochranné známky a vzory) (ÚHVT).#Vec T-29/04.

text:
      Vec T‑29/04
      Castellblanch, SA
      proti
      Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT)
      „Ochranná známka Spoločenstva – Námietkové konanie – Prihláška obrazovej ochrannej známky Spoločenstva obsahujúcej slovný prvok ‚CRISTAL CASTELLBLANCH‘ – Skoršia národná slovná ochranná známka CRISTAL – Riadne používanie skoršej ochrannej známky – Pravdepodobnosť zámeny – Článok 8 ods. 1 písm. b), článok 15 ods. 2 písm. a) a článok 43 ods. 2 a 3 nariadenia (ES) č. 40/94“
      Rozsudok Súdu prvého stupňa (tretia komora) z 8. decembra 2005
      Abstrakt rozsudku
      1.     Ochranná známka Spoločenstva – Pripomienky tretích osôb a námietka – Preskúmanie námietky – Dôkaz o používaní skoršej ochrannej
            známky – Súčasné použitie viacerých označení
      [Nariadenie Rady č. 40/94, článok 15 ods. 2 písm. a) a článok 43 ods. 2 a 3]
      2.     Ochranná známka Spoločenstva – Definícia a nadobudnutie ochrannej známky Spoločenstva – Relatívne dôvody zamietnutia – Námietka
            majiteľa zhodnej alebo podobnej skoršej ochrannej známky zapísanej pre zhodné alebo podobné tovary alebo služby – Pravdepodobnosť
            zámeny so skoršou ochrannou známkou – Obrazová ochranná známka obsahujúca slovný prvok „CRISTAL CASTELLBLANCH“ a slovná ochranná
            známka „CRISTAL“
      [Nariadenie Rady č. 40/94, článok 8 ods. 1 písm. b)]
      1.     Dôkaz o riadnom používaní skoršej národnej ochrannej známky alebo ochrannej známky Spoločenstva, ktorá je základom námietky
         proti prihláške ochrannej známky Spoločenstva, zahŕňa tiež dôkaz o používaní skoršej ochrannej známky v spojení s inými označeniami
         v rozsahu, v akom takéto používanie nemení rozlišovaciu spôsobilosť tejto ochrannej známky v podobe, v akej bola zapísaná.

      (pozri body 30 – 34)
      2.     Pre priemerného francúzskeho spotrebiteľa a podnikateľov a odborníkov vo vinárskom sektore a reštauračných službách existuje
         pravdepodobnosť zámeny medzi obrazovým označením obsahujúcim slovný prvok „CRISTAL CASTELLBLANCH“, o ktorého zápis ako ochrannej
         známky Spoločenstva sa žiada pre „španielske šumivé vína druhu cava“ patriace do triedy 33 v zmysle Niceskej dohody, a slovnou
         ochrannou známkou CRISTAL skôr zapísanou vo Francúzsku pre „vína francúzskeho pôvodu, konkrétne šampanské, šumivé vína, alkoholické
         nápoje (s výnimkou piva)“ patriace do rovnakej triedy vzhľadom na zhodnosť alebo aspoň vysokú podobnosť medzi predmetnými
         výrobkami a na podobnosť príslušných označení, aj keď všeobecnú známosť alebo dobré meno skoršej ochrannej známky pre „šampanské
         vína“ nemožno konštatovať pre verejnosť ako celok, ale len pre podnikateľov, ktorí sú špecializovaní na túto oblasť.

      (pozri body 46, 67, 68)
ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (tretia komora)
      z 8. decembra 2005 (*)

      „Ochranná známka Spoločenstva – Námietkové konanie – Prihláška obrazovej ochrannej známky Spoločenstva obsahujúcej slovný prvok ‚CRISTAL CASTELLBLANCH‘ – Skoršia národná slovná ochranná známka CRISTAL – Riadne používanie skoršej ochrannej známky – Pravdepodobnosť zámeny – Článok 8 ods. 1 písm. b), článok 15 ods. 2 písm. a) a článok 43 ods. 2 a 3 nariadenia (ES) č. 40/94“
      Vo veci T‑29/04,
      Castellblanch, SA,  so sídlom v Sant Sadurni d’Anoia (Španielsko), v zastúpení: F. de Visscher, E. Cornu, É. De Gryse a D. Moreau, advokáti,

      žalobca,
      proti
      Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT), v zastúpení: I. de Medrano Caballero, splnomocnený zástupca,

      žalovanému,
      ďalší účastník konania pred odvolacím senátom ÚHVT a vedľajší účastník v konaní pred Súdom prvého stupňa:
      Champagne Louis Roederer SA,  so sídlom v Remeši (Francúzsko), v zastúpení: P. Cousin, advokát,

      ktorej predmetom je žaloba proti rozhodnutiu druhého odvolacieho senátu ÚHVT zo 17. novembra 2003 (vec R 37/2000‑2) týkajúcemu
         sa námietkového konania medzi Castellblanch, SA a Champagne Louis Roederer SA,

      SÚD PRVÉHO STUPŇA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV (tretia komora),

      v zložení: predseda komory M. Jaeger, sudcovia V. Tiili a O. Czúcz,
      tajomník: K. Andová, referentka,
      so zreteľom na žalobu podanú do kancelárie Súdu prvého stupňa 26. januára 2004,
      so zreteľom na vyjadrenie k žalobe ÚHVT podané do kancelárie Súdu prvého stupňa 4. júna a 28. septembra 2004,
      so zreteľom na vyjadrenie vedľajšieho účastníka konania k žalobe podané do kancelárie Súdu prvého stupňa 1. júna 2004,
      po pojednávaní zo 4. júla 2005,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
       Okolnosti predchádzajúce sporu
      1       Castellblanch, SA podal 1. apríla 1996 podľa nariadenia Rady č. 40/94 z 20. decembra 1993 o ochrannej známke spoločenstva
         (Ú. v. ES L 11, 1994, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 146) v znení zmien a doplnení prihlášku ochrannej známky Spoločenstva na
         Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT).

      2       Prihláška ochrannej známky bola podaná na zápis tohto obrazového označenia (ďalej len „ochranná známka CRISTAL CASTELLBLANCH“):

      3       Výrobky uvedené v prihláške patria do triedy 33 v zmysle Niceskej dohody o medzinárodnom triedení výrobkov a služieb pre zápis
         známok z 15. júna 1957 v revidovanom a doplnenom znení a zodpovedajú tomuto opisu: „Vína a šumivé vína“.

      4       Uvedená prihláška bola zverejnená 24. novembra 1997 vo Vestníku ochranných známok Spoločenstva č. 29/1997.

      5       Champagne Louis Roederer, SA, podal 23. februára 1998 námietku podľa článku 42 nariadenia č. 40/94 proti zápisu tejto ochrannej
         známky Spoločenstva. Námietka sa zakladala na týchto zápisoch slovného označenia CRISTAL:

      –       francúzsky zápis č. 1 114 613 z 27. novembra 1979, obnovený 13. novembra 1989 (č. 1 559 904) a 20. decembra 1991 (č. 1 713 576),
         vzťahujúci sa na „vína francúzskeho pôvodu, konkrétne šampanské, šumivé vína, alkoholické nápoje (s výnimkou piva)“ patriace
         do triedy 33,

      –       medzinárodný zápis č. 451 185 podaný 29. januára 1980, ktorý má účinky v Rakúsku, štátoch Beneluxu, Taliansku a Portugalsku,
         vzťahujúci sa na „vína francúzskeho pôvodu, konkrétne šampanské, šumivé vína“ patriace do triedy 33,

      –       nemecký zápis DD 647 501 z 18. apríla 1991 vzťahujúci sa na „alkoholické nápoje (s výnimkou piva)“ patriace do triedy 33,
      –       britský zápis č. 1 368 211 podaný 22. decembra 1988, vzťahujúci sa na „šampanské vína“ patriace do triedy 33,
      –       írsky zápis č. 150 404 z 30. októbra 1992 vzťahujúci sa na „alkoholické nápoje (s výnimkou piva)“ patriace do triedy 33,
      –       dánsky zápis VR 06.021 1995 z 15. septembra 1995 vzťahujúci sa na „šampanské, šumivé vína, víno a koňak“ patriace do triedy
         33.

      6       Námietka sa tiež zakladala na všeobecne známych ochranných známkach v Belgicku, vo Francúzsku, vo Veľkej Británii a v Nemecku,
         ktorými sú označené „šampanské vína“.

      7       Námietka sa týkala všetkých výrobkov, pre ktoré boli zapísané skoršie ochranné známky pre označenie CRISTAL, a bola podaná
         proti všetkým výrobkom uvedeným v prihláške. Dôvody uvedené na podporu námietky sú upravené v článku 8 ods. 1 písm. a) a b)
         nariadenia č. 40/94.

      8       Námietkové oddelenie rozhodnutím z 26. októbra 1999 vyhovelo námietke. Svoje rozhodnutie založilo výlučne na skoršej francúzskej
         ochrannej známke (ďalej len „skoršia ochranná známka“). Usúdilo po prvé, že vedľajší účastník konania predložil dostatočný
         dôkaz o riadnom používaní skoršej ochrannej známky, a po druhé, že so zreteľom na zhodnosť dotknutých výrobkov a na podobnosť
         sporných označení, ako aj na vysokú rozlišovaciu spôsobilosť skoršej ochrannej známky na francúzskom trhu, existuje pravdepodobnosť
         zámeny vo vedomí príslušnej skupiny verejnosti, konkrétne vo vedomí francúzskeho spotrebiteľa.

      9       Žalobca 22. decembra 1999 podal podľa článkov 57 až 62 nariadenia č. 40/94 odvolanie na ÚHVT proti rozhodnutiu námietkového
         oddelenia.

      10     Žalobca v priebehu konania pred odvolacím senátom obmedzil svoju prihlášku na tieto výrobky triedy 33: „španielske šumivé
         vína druhu cava“.

      11     Odvolací senát rozhodnutím zo 17. novembra 2003 (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“) zamietol odvolanie. Usúdil, že skoršia
         ochranná známka bola riadne a skutočne používaná, a rozhodol, že existuje podobnosť tak medzi predmetnými výrobkami, ako aj
         kolidujúcimi označeniami, ktorá by mohla viesť k pravdepodobnosti zámeny vrátane pravdepodobnosti asociácie vo vedomí francúzskej
         verejnosti.

       Návrhy účastníkov konania
      12     Žalobca navrhuje, aby Súd prvého stupňa:
      –       zrušil napadnuté rozhodnutie,
      –       zaviazal ÚHVT na náhradu trov konania.
      13     ÚHVT navrhuje, aby Súd prvého stupňa:
      –       zamietol žalobu,
      –       zaviazal žalobcu na náhradu trov konania.
      14     Vedľajší účastník konania navrhuje, aby Súd prvého stupňa:
      –       zamietol žalobu,
      –       zaviazal žalobcu na náhradu trov konania.
       O prípustnosti dokumentov po prvýkrát predložených pred Súdom prvého stupňa
      15     Žalobca tvrdí, že treba vysloviť neprípustnosť príloh 23 až 30 vyjadrenia k žalobe vedľajšieho účastníka konania, keďže boli
         po prvýkrát predložené v konaní pred Súdom prvého stupňa.

      16     Je potrebné poznamenať, že v prílohách 23 a 24 sú uvedené kópie vnútroštátnych súdnych rozhodnutí. Aj keď boli po prvýkrát
         predložené v konaní pred Súdom prvého stupňa, tieto dokumenty nie sú dôkazmi v pravom slova zmysle, pretože sa týkajú vnútroštátnej
         judikatúry, na ktorú má účastník konania právo sa odvolávať, aj keď vznikla potom, ako prebehlo konanie pred ÚHVT.

      17     Prílohu 25 tvorí kópia výpisu z dvojjazyčného francúzsko-španielskeho slovníka. Nie je preukázané, že tento dokument bol predložený
         v konaní pred ÚHVT. Tento dokument však potvrdzuje skutočnosť, ktorá bola uvedená v napadnutom rozhodnutí, že španielske slovo
         „cava“ je ekvivalentom francúzskeho pojmu „šampanské“. Okolnosť, že vedľajší účastník konania odkazuje na slovník, je nepodstatná
         so zreteľom na to, že skutočnosť potvrdená odkazom je súčasťou skutkového rámca konania pred odvolacím senátom.

      18     Čo sa týka príloh 26 až 29, ide o kópie korešpondencie medzi Súdom prvého stupňa a zástupcom vedľajšieho účastníka konania
         týkajúcej sa tohto konania. Preto žalobca nemôže tvrdiť ich neprípustnosť.

      19     Prílohu 30 tvoria fotografie kartónu, v ktorom sú uvádzané na trh fľaše označené ochrannou známkou CRISTAL. Zo správneho spisu
         o konaní pred ÚHVT vyplýva, že dokumenty, ktoré mu boli predložené, zahŕňajú aj fotografie tohto kartónu. Súd prvého stupňa
         preto môže zobrať do úvahy túto prílohu.

      20     Tvrdenia o neprípustnosti príloh 23 až 30 vyjadrenia k žalobe vedľajšieho účastníka konania sa teda musia zamietnuť.
       O veci samej
      21     Žalobca uvádza na podporu svojej žaloby dva dôvody. Prvý dôvod je založený na porušení článku 15 ods. 2 písm. a) a článku
         43 ods. 2 a 3 nariadenia č. 40/94, ako aj pravidla 22 ods. 2 nariadenia Komisie (ES) č. 2868/95 z 13. decembra 1995, ktorým
         sa vykonáva nariadenie č. 40/94 (Ú. v. ES L 303, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 189, ďalej len „vykonávacie nariadenie“). Druhý
         dôvod je založený na porušení článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94.

       O prvom dôvode založenom na porušení článku 15 ods. 2 písm. a) a článku 43 ods. 2 a 3 nariadenia č. 40/94, ako aj pravidla
            22 ods. 2 vykonávacieho nariadenia
       Úvodné pripomienky
      22     V rámci prvého dôvodu podal vedľajší účastník konania „úvodnú pripomienku“ týkajúcu sa uplatnenia článku 43 ods. 2 a 3 nariadenia
         č. 40/94 a pravidla 22 ods. 1 vykonávacieho nariadenia, ktoré ÚHVT vyložil ako dôvod založený na tvrdení o porušení týchto
         ustanovení, ktorý však nebol uvedený v žalobe, ako to umožňuje článok 134 ods. 3 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa,
         a ktorý je údajne neprípustný preto, lebo nebol predložený v konaní pred ÚHVT.

      23     Vedľajší účastník konania uvádza, že žalobca nikdy nežiadal podľa článku 43 ods. 2 a 3 nariadenia č. 40/94, aby preukázal
         používanie skoršej ochrannej známky, a že ÚHVT ho nikdy nevyzval v súlade s pravidlom 22 ods. 1 vykonávacieho nariadenia,
         aby predložil dôkaz o tomto používaní, a nestanovil mu na to primeranú lehotu. Podľa vedľajšieho účastníka konania nie je
         teda potrebné, ako to vyplýva aj z rozsudku Súdu prvého stupňa zo 17. marca 2004, El Corte Inglés/ÚHVT – González Cabello
         a Iberia Líneas Aéreas de España (MUNDICOR) (T‑183/02 a T‑184/02, Zb. s. II‑965), preskúmať na rozdiel od toho, čo urobil
         odvolací senát, otázku, či dokumenty predložené vedľajším účastníkom konania na zdôvodnenie známosti jeho ochrannej známky
         preukazujú alebo nepreukazujú riadne používanie tejto ochrannej známky. Prvý dôvod žalobcu by sa mal zamietnuť.

      24     Keďže vedľajší účastník konania nespochybňuje význam napadnutého rozhodnutia, ktorým sa vyhovelo námietke, a nežiada o zrušenie
         alebo zmenu tohto rozhodnutia [pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 11. mája 2005, Naipes Heraclio Fournier/ÚHVT
         – France Cartes (Meč z kartovej hry, jazdec s kyjakom a kráľ s mečom), T‑160/02 až T‑162/02, Zb. s. II‑1643, body 17 až 20],
         jeho úvodná pripomienka nepodporuje jeho návrhy.

      25     Nie je preto potrebné preskúmavať túto úvodnú pripomienku.
       O údajnej zmene rozlišovacej spôsobilosti skoršej ochrannej známky
      26     Žalobca tvrdí, že vedľajší účastník konania nepreukázal riadne používanie skoršej ochrannej známky a že napadnuté rozhodnutie
         preto porušuje článok 15 ods. 2 písm. a) a článok 43 ods. 2 a 3 nariadenia č. 40/94, ako aj pravidlo 22 ods. 2 vykonávacieho
         nariadenia. Ak je totiž ochranná známka zložená z viacerých prvkov, z ktorých jeden alebo len niekoľko sú rozlišovacie a umožnili
         zápis ochrannej známky ako celku, zmena tohto prvku, jeho opomenutie alebo nahradenie iným prvkom by vo všeobecnosti znamenala
         zmenu rozlišovacej spôsobilosti tejto ochrannej známky. V tejto súvislosti žalobca odkazuje na rozhodovaciu prax ÚHVT.

      27     ÚHVT a vedľajší účastník konania spochybňujú tvrdenia žalobcu a tvrdia, že používanie ochrannej známky CRISTAL bolo preukázané.
      28     Súd prvého stupňa pripomína, že Rada usúdila, ako to vyplýva z deviateho odôvodnenia nariadenia č. 40/94, že ochrana skoršej
         ochrannej známky je odôvodnená iba, ak je táto ochranná známka riadne používaná. V súlade s týmto odôvodnením článok 43 ods. 2
         a 3 nariadenia č. 40/94 stanovuje, že prihlasovateľ ochrannej známky Spoločenstva môže požadovať dôkaz o tom, že skoršia ochranná
         známka bola riadne používaná na území, na ktorom je chránená a v období piatich rokov pred uverejnením prihlášky ochrannej
         známky, proti ktorej bola podaná námietka [rozsudky Súdu prvého stupňa z 12. decembra 2002, Kabushiki Kaisha Fernandes/ÚHVT
         – Harrison (HIWATT), T‑39/01, Zb. s. II‑5233, bod 34, a zo 6. októbra 2004, Vitakraft‑Werke Wührmann/ÚHVT – Krafft (VITAKRAFT),
         T‑356/02, Zb. s. II‑3445, bod 25].

      29     Podľa pravidla 22 ods. 2 vykonávacieho nariadenia sa dôkaz o používaní má týkať miesta, času, rozsahu a charakteru používania
         skoršej ochrannej známky.

      30     Okrem toho treba spresniť, že na základe spojeného uplatnenia článku 15 ods. 2 písm. a) a článku 43 ods. 2 a 3 nariadenia
         č. 40/94 dôkaz o riadnom používaní skoršej národnej ochrannej známky alebo ochrannej známky Spoločenstva, ktorá je základom
         námietky proti prihláške ochrannej známky Spoločenstva, zahŕňa tiež dôkaz o používaní skoršej ochrannej známky v podobe, ktorá
         prostredníctvom prvkov nemeniacich rozlišovaciu spôsobilosť tejto ochrannej známky mení jej zapísanú podobu [pozri v tomto
         zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 9. júla 2003, Laboratorios RTB/ÚHVT – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO AIRE), T‑156/01,
         Zb. s. II‑2789, bod 44].

      31     Žalobca v prejednávanej veci uvádza, že z dôkazov o používaní a o dobrom mene predložených vedľajším účastníkom konania vyplýva,
         že používal túto ochrannú známku v podobe líšiacej sa od zapísanej podoby. Skoršia ochranná známka sa totiž používala na fľašiach
         tak, že na hlavnej etikete a na etikete na hrdle fľaše bolo viackrát okrem slova „cristal“ uvedené označenie „Louis Roederer“,
         ako aj symboly zložené z písmen „l“ a „r“ a z niekoľkých ďalších obrazových prvkov. Podľa žalobcu kombinácia slova „cristal“
         a označenia „Louis Roederer“, písmen „lr“ a obrazových prvkov podstatne ovplyvňuje identitu skoršej ochrannej známky so zreteľom
         najmä na vysokú rozlišovaciu spôsobilosť slov „Louis Roederer“ a nepredstavuje riadne používanie skoršej ochrannej známky
         CRISTAL. Námietka vedľajšieho účastníka konania a napadnuté rozhodnutie teda nie sú odôvodnené.

      32     Súd prvého stupňa najprv poznamenáva, rovnako ako ÚHVT, že žalobca nespochybňuje miesto, čas a rozsah používania skoršej ochrannej
         známky, ale iba charakter tohto používania.

      33     Odvolací senát v napadnutom rozhodnutí vyslovil, že neexistuje žiadne pravidlo v oblasti ochranných známok Spoločenstva, ktoré
         by nútilo namietateľa dokázať samostatné používanie skoršej ochrannej známky nezávisle od akejkoľvek inej ochrannej známky.
         Podľa odvolacieho senátu je možné, že dve alebo viacero ochranných známok sa používajú samostatne alebo spoločne, s alebo
         bez mena výrobcovej spoločnosti, ako je to najmä v automobilovom alebo vinárskom sektore.

      34     S týmto prístupom treba súhlasiť. Nejde totiž o situáciu, kedy sa ochranná známka vedľajšieho účastníka konania používa v podobe
         líšiacej sa od zapísanej podoby, ale o situáciu, kedy sa viacero označení súčasne používa bez toho, aby zmenili rozlišovaciu
         spôsobilosť zapísaného označenia. Ako správne uviedol ÚHVT, v oblasti označovania vínnych výrobkov je bežnou obchodnou praxou
         súčasné použitie oddelených ochranných známok a údajov na tom istom výrobku, najmä názvu vinárskeho podniku, ako aj názvu
         výrobku.

      35     V prejednávanej veci je ochranná známka CRISTAL jasne štyrikrát vyobrazená na hrdle fľaše uvádzanej na trh vedľajším účastníkom
         konania a dvakrát na hlavnej etikete spolu so symbolom ®. Na hrdle fľaše je ochranná známka umiestená oddelene od ostatných
         prvkov. Okrem toho na kartónoch, v ktorých sú uvádzané na trh fľaše s ochrannou známkou CRISTAL, je vyobrazená iba táto ochranná
         známka. Rovnako faktúry predložené vedľajším účastníkom konania odkazujú na pojem „cristal“ spolu s poznámkou „kartón 1990“.
         Treba teda uviesť, že ochranná známka CRISTAL takto identifikuje výrobky uvádzané na trh vedľajším účastníkom konania.

      36     Čo sa týka údaju „Louis Roederer“ uvedeného na hlavnej etikete, ide jednoducho o názov spoločnosti výrobcu, čo môže vytvoriť
         priamy vzťah medzi jedným alebo viacerými sortimentmi výrobkov a určitým podnikom. To isté platí o skupine písmen „lr“, ktorá
         predstavuje iniciálky vedľajšieho účastníka konania. Ako uviedol ÚHVT, súčasné použitie týchto prvkov na tej istej fľaši nenarúša
         identifikačnú funkciu, ktorú spĺňa ochranná známka CRISTAL vo vzťahu k dotknutým výrobkom.

      37     Okrem toho posúdenie ÚHVT, podľa ktorého použitie slovnej ochrannej známky v kombinácii so zemepisným označením „Champagne“
         nemožno považovať za dodatok spôsobujúci zmenu rozlišovacej spôsobilosti ochrannej známky, ak sa táto používa na šampanské,
         treba prijať. Vo vinárskom sektore totiž spotrebiteľa často osobitne zaujíma presný zemepisný pôvod výrobku a identita výrobcu
         vína, pretože dobré meno týchto výrobkov sa často spája so skutočnosťou, že sú vyrobené v určitom zemepisnom regióne určitým
         vinárskym podnikom.

      38     Za týchto okolností treba uviesť, že používanie slovnej ochrannej známky CRISTAL v kombinácií s inými údajmi nie je relevantné
         a že odvolací senát neporušil ani článok 15 ods. 2 písm. a) a článok 43 ods. 2 a 3 nariadenia č. 40/94, ani pravidlo 22 ods. 2
         vykonávacieho nariadenia.

      39     Je teda potrebné zamietnuť prvý dôvod žalobcu.
       O druhom dôvode založenom na porušení článku 8 ods. 1 písm. b) nariadenia č. 40/94
      40     Žalobca uvádza, že pravdepodobnosť zámeny sporných označení neexistuje vzhľadom na odlišnosť výrobkov, odlišnosť ochranných
         známok, nízku rozlišovaciu spôsobilosť skoršej ochrannej známky a všetky ostatné rozhodujúce okolnosti, akými sú napríklad
         vnútroštátne rozhodnutia týkajúce sa tejto veci a pokojná koexistencia kolidujúcich označení.

      41     ÚHVT a vedľajší účastník konania tvrdia, že odvolací senát správne posúdil existenciu pravdepodobnosti zámeny.
      42     Podľa článku 8 ods. 1 nariadenia č. 40/94 na základe námietky majiteľa skoršej ochrannej známky, ochranná známka, o zápis
         ktorej sa žiada, nebude zapísaná, ak kvôli jej zhodnosti alebo podobnosti so skoršou ochrannou známkou a zhodnosti alebo podobnosti
         tovarov alebo služieb, na ktoré sa vzťahujú tieto ochranné známky, existuje pravdepodobnosť zámeny zo strany verejnosti, pokiaľ
         ide o územie, na ktorom je skoršia ochranná známka chránená. Pravdepodobnosť zámeny zahŕňa aj pravdepodobnosť asociácie so
         skoršou ochrannou známkou. Okrem toho podľa článku 8 ods. 2 písm. a) bodov ii) a iii) nariadenia č. 40/94 pod pojmom skoršie
         ochranné známky treba rozumieť ochranné známky zapísané v členskom štáte a ochranné známky zapísané na základe medzinárodných
         dohôd, ktoré majú účinnosť v členskom štáte, s dátumom podania prihlášky, ktorý je skorší ako dátum podania prihlášky ochrannej
         známky Spoločenstva.

      43     Podľa ustálenej judikatúry pravdepodobnosť zámeny predstavuje pravdepodobnosť, že sa verejnosť môže domnievať, že predmetné
         výrobky alebo služby pochádzajú od toho istého podniku alebo prípadne od podnikov, ktoré sú ekonomicky prepojené.

      44     Podľa tejto judikatúry sa musí pravdepodobnosť zámeny posudzovať celkovo podľa toho, ako vníma príslušná skupina verejnosti
         označenia a predmetné tovary a služby s prihliadnutím na všetky rozhodujúce okolnosti prejednávanej veci, najmä na vzájomnú
         závislosť medzi podobnosťou označení a podobnosťou označených tovarov a služieb [pozri rozsudok Súdu prvého stupňa z 9. júla
         2003, Laboratorios RTB/ÚHVT – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS), T‑162/01, Zb. s. II‑2821, body 31 až 33, a tam
         citovanú judikatúru].

      45     V prejednávanej veci ochranné známky, na ktorých sa zakladala námietka, sú národnými ochrannými známkami zapísanými vo Francúzsku,
         v Nemecku, vo Veľkej Británii, v Írsku, Dánsku a jedna medzinárodná ochranná známka, ktorá má účinky v Rakúsku, štátoch Beneluxu,
         Taliansku a Portugalsku. Rozhodnutie námietkového oddelenia a napadnuté rozhodnutie sa zakladali iba na francúzskej skoršej
         ochrannej známke, čo účastníci konania nespochybňujú. Preskúmanie Súdom prvého stupňa sa teda musí obmedziť na francúzske
         územie.

      46     Príslušnú skupinu verejnosti predstavuje priemerný francúzsky spotrebiteľ, ktorý by mal byť riadne informovaný a primerane
         pozorný a obozretný. Táto verejnosť zahŕňa tiež podnikateľov a odborníkov vo vinárskom sektore a reštauračných službách.

      –       O porovnaní výrobkov
      47     Žalobca zdôrazňuje, že používanie vedľajším účastníkom konania sa obmedzuje výlučne na „vína francúzskeho pôvodu, konkrétne
         šampanské“, pričom prihlasovaná ochranná známka označuje po obmedzení výrobkov uvedených v prihláške „španielske šumivé vína
         druhu cava“. Vzhľadom na rozdiely týkajúce sa ich pôvodu, vlastností, ceny šampanského a „cava“, ako aj dotknutej verejnosti
         tieto výrobky nie sú ani len podobné.

      48     Treba pripomenúť, že tak v rozhodnutí námietkového oddelenia, ako aj v napadnutom rozhodnutí sa používanie skoršej ochrannej
         známky považovalo za preukázané pre všetky výrobky chránené skoršou ochrannou známkou, teda nielen pre šampanské.

      49     Treba teda porovnať „španielske šumivé vína druhu cava“ uvedené v prihláške ochrannej známky a „vína francúzskeho pôvodu,
         konkrétne šampanské, šumivé vína, alkoholické nápoje (s výnimkou piva)“ chránené skoršou ochrannou známkou.

      50     Pri posudzovaní podobnosti medzi predmetnými tovarmi alebo službami, je potrebné zohľadniť všetky rozhodujúce okolnosti, ktorými
         sa vyznačuje vzťah medzi tovarmi alebo službami. Tieto okolnosti zahŕňajú predovšetkým ich povahu, miesto určenia, používanie,
         ako aj konkurenčný alebo doplňujúci charakter (pozri analogicky rozsudok Súdneho dvora z 29. septembra 1998, Canon, C‑39/97,
         Zb. s. I‑5507, bod 23).

      51     Navyše, ak výrobky chránené skoršou ochrannou známkou zahŕňajú aj výrobky uvedené v prihláške, tieto výrobky sú považované
         za zhodné [pozri v tomto zmysle rozsudok Súdu prvého stupňa z 23. októbra 2002, Oberhauser/ÚHVT – Petit Liberto (Fifties),
         T‑104/01, Zb. s. II‑4359, body 32 a 33].

      52     Treba uviesť, že „vína francúzskeho pôvodu, konkrétne šampanské, šumivé vína, alkoholické nápoje (s výnimkou piva)“ a „španielske
         šumivé vína druhu cava“ majú rovnakú povahu, sú určené na rovnaké použitie, konzumujú sa za rovnakých okolností, napríklad
         pri príležitosti slávností, predávajú sa v rovnakých obchodoch alebo v rovnakých regáloch obchodných domov, takže majú konkurenčný
         charakter. Aj keď výrobky uvedené v prihláške žalobcom sa obmedzujú na výrobky španielskeho pôvodu, nestačí to na to, aby
         sa vylúčila podobnosť výrobkov v rámci posudzovania pravdepodobnosti zámeny. Môže totiž existovať pravdepodobnosť zámeny,
         aj keď predmetné výrobky majú pre verejnosť rozličné miesta výroby (pozri analogicky rozsudok Canon, už citovaný, body 29
         a 30). Okrem toho treba pripomenúť, že výrobky chránené skoršou ochrannou známkou nie sú iba vínami francúzskeho pôvodu, ale
         aj šumivými vínami vo všeobecnosti, ktoré teda môžu byť vyrobené aj v Španielsku. Šumivé vína zahŕňajú aj „španielske šumivé
         vína druhu cava“, takže tieto výrobky sú zhodné.

      53     Ak by sa aj predpokladalo, že v súvislosti so skoršou ochrannou známkou sa má zobrať do úvahy len šampanské, predmetné výrobky
         sú podobné. V tejto súvislosti tvrdenie žalobcu týkajúce sa rozdielu ceny šampanského s ochrannou známkou CRISTAL a „cava“,
         ktoré uvádza na trh, je nedôvodné. Nie je potrebné porovnávať špecifický výrobok, ktorý predstavuje šampanské s ochrannou
         známkou CRISTAL, ale šampanské vo všeobecnosti s výrobkami uvedenými v prihláške. Treba uviesť, že existujú šampanské, ktorých
         cena sa podstatne nelíši od ceny „cava“ dobrej kvality. Navyše, ako je to pripomenuté vyššie, rozdiel v mieste výroby za predpokladu,
         že francúzsky spotrebiteľ vie, že „cava“ možno vyrábať iba v Španielsku, nemá význam. Nemožno totiž vylúčiť, že ten istý podnik
         vyrába tak „cava“, ako aj šampanské, aj keď na odlišných miestach.

      54     Dotknuté výrobky sú teda zhodné alebo prinajmenšom značne podobné.
      –       O porovnaní označení
      55     Ako vyplýva z ustálenej judikatúry, celkové posúdenie pravdepodobnosti zámeny vo vzťahu k vizuálnej, fonetickej a koncepčnej
         podobnosti označení sa má zakladať na celkovom dojme, ktorý tieto označenia vytvárajú, s prihliadnutím najmä na ich rozlišujúce
         a prevládajúce prvky [pozri rozsudok Súdu prvého stupňa zo 14. októbra 2003, Phillips‑Van Heusen/ÚHVT – Pash Textilvertrieb
         und Einzelhandel (BASS), T‑292/01, Zb. s. II‑4335, bod 47, a tam citovanú judikatúru].

      56     Žalobca sa domnieva, že pri porovnaní označení sa má zobrať do úvahy skoršia ochranná známka tak, ako sa používa, a nie tak,
         ako je zapísaná.

      57     Tvrdenie žalobcu nemožno prijať. Ako správne uviedol odvolací senát, označenia treba porovnať tak, ako boli zapísané alebo
         ako sú vyobrazené v prihláške, nezávisle od ich používania samostatne alebo spolu s inými ochrannými známkami alebo údajmi.
         Treba teda porovnať tieto označenia:

               CRISTAL

               skoršia ochranná známka

               prihlasovaná ochranná známka

      58     Odvolací senát prebral to, čo uviedlo námietkové oddelenie, a uviedol toto:
      „Rozhodnutie [námietkového oddelenia] uvádzalo, že napriek existencii určitého súladu medzi spornými označeniami, ochranné
         známky sa z hľadiska vizuálneho nepovažujú za podobné. Naproti tomu fonetické rozdiely medzi oboma označeniami nie sú dostatočné
         na to, aby boli považované za rozdielne, z čoho vyplýva záver o ich podobnosti z hľadiska fonetického. Na záver námietkové
         oddelenie usúdilo, že označenia sú podobné z koncepčného hľadiska a uviedlo, že slovo ‚cristal‘ môže evokovať výrobky, na
         ktoré sa vzťahujú označenia, ale v žiadnom prípade ich nemôže opisovať.“

      59     Čo sa týka porovnania označení z hľadiska vizuálneho, je potrebné poznamenať, že skoršia ochranná známka sa skladá iba zo
         slovného prvku „cristal“, zatiaľ čo prihlasovaná ochranná známka je obrazovou ochrannou známkou zloženou z obrázku hradu a slov
         „cristal“ a „castellblanch“ umiestnených v oválnom kruhu z bodiek. Slovo „castellblanch“ je napísané hrubými písmenami, ktoré
         sú väčšie ako písmená slova „cristal“. Ako to správne uviedol žalobca, pozornosť spotrebiteľa sa najprv upriami na slovo „castellblanch“,
         keďže obrazové prvky ochrannej známky sú iba druhoradé. Určitá vizuálna podobnosť medzi spornými označeniami existuje vzhľadom
         na centrálne umiestnenie slova „cristal“ v prihlasovanej ochrannej známke a na skutočnosť, že skoršia ochranná známka je úplne
         obsiahnutá v prihlasovanej ochrannej známke.

      60     Čo sa týka fonetického porovnania, aj keď sa sporné ochranné známky odlišujú, ako to uvádza žalobca, v počte slov, písmen,
         slabík, samohlások a spoluhlások, treba uviesť, že existuje fonetická podobnosť medzi týmito ochrannými známkami, pretože
         skoršia ochranná známka je úplne obsiahnutá v prihlasovanej ochrannej známke. Navyše prvok, ktorý je spoločný obom predmetným
         ochranným známkam, predstavuje prvé slovo prihlasovanej ochrannej známky, a teda prvé slovo, ktoré sa vysloví. Dodatok oddeleného
         slova „castellblanch“ nespochybňuje túto podobnosť. Keďže slovo „cristal“ je krátke a nápadné, nemožno vylúčiť, že pri ústnom
         objednávaní spotrebiteľ vysloví iba prvé slovo. Slovo „cristal“ predstavuje teda prevládajúci prvok prihlasovanej ochrannej
         známky z hľadiska fonetického. Navyše je zhodný s jediným prvkom skoršej ochrannej známky. Medzi spornými označeniami teda
         existuje fonetická podobnosť.

      61     Čo sa týka koncepčnej podobnosti, treba uviesť, že medzi označeniami existuje podobnosť. Obe označenia obsahujú totiž slovo
         „cristal“, ktoré ma jasný koncepčný obsah pre príslušnú verejnosť, keďže tento pojem odkazuje na myšlienku priehľadnosti a čistoty.
         Naproti tomu slovo „castellblanch“ nemá pre príslušnú verejnosť jasný význam. Za týchto okolností slovo „castellblanch“ z koncepčného
         hľadiska nemožno považovať za prevládajúci prvok prihlasovanej ochrannej známky. V tejto súvislosti nie je relevantné tvrdenie
         žalobcu, podľa ktorého slovo „cristal“ je opisné alebo aspoň menej sugestívne vo vzťahu k vlastnostiam dotknutých výrobkov,
         z čoho by vyplývala jeho druhoradá povaha v rámci prihlasovanej ochrannej známky. Táto okolnosť však nemá vplyv na koncepčný
         obsah prihlasovanej ochrannej známky. Okrem toho nie je vylúčené, že sugestívny prvok bude vnímaný ako prevládajúci, ak ostatné
         prvky označenia sú ešte menej výrazné ako tento prvok [rozsudok Súdu prvého stupňa z 25. mája 2005, TeleTech Holdings/ÚHVT
         – Teletech International (TELETECH GLOBAL VENTURES), T‑288/03, Zb. s. II‑1767, bod 86].

      62     Treba teda uviesť, že existujú výrazné prvky podobnosti medzi spornými ochrannými známkami. Treba ešte celkovo posúdiť, či
         existuje pravdepodobnosť zámeny medzi nimi.

      –       O pravdepodobnosti zámeny
      63     Žalobca tvrdí, že skoršia ochranná známka má iba nízku rozlišovaciu spôsobilosť, pretože slovo „cristal“ opisuje a evokuje
         predmetné výrobky, pretože nenadobudla rozlišovaciu spôsobilosť používaním a pretože na trhu existuje mnoho iných ochranných
         známok zapísaných pre výrobky triedy 33 a obsahujúcich slovo „cristal“.

      64     V napadnutom rozhodnutí odvolací senát zamietol tvrdenie, podľa ktorého slovo „cristal“ predstavuje údaj opisujúci predmetné
         výrobky, a uviedol, že ide o sugestívny údaj evokujúci kryštálovú povahu vín, ale ktorý v žiadnom prípade neopisuje výrobok.
         Navyše odvolací senát usúdil predovšetkým na základe prieskumu všeobecnej známosti uskutočneného Inštitútom pre prieskum verejnej
         mienky Gallup France (ďalej len „prieskum Gallup“) vo februári 1999 vo Francúzsku, v Spojenom kráľovstve a Taliansku, že vysoká
         rozlišovacia spôsobilosť ochrannej známky CRISTAL bola preukázaná na francúzskom trhu.

      65     Z prieskumu Gallup vyplýva, že ochranná známka CRISTAL je všeobecne známa skoro rovnako ako ochranná známka Dom Pérignon tak
         vo Francúzsku, ako aj v Taliansku a Spojenom kráľovstve.

      66     Treba uviesť, že prieskum Gallup sa zaoberal „všeobecnou známosťou ročníkov prestížneho šampanského vo Francúzsku, v Taliansku
         a Spojenom kráľovstve“ vo februári 1999. Z časti nazvanej „Kontext, ciele a metodológia“ vyplýva, že zástupcovia vedľajšieho
         účastníka konania chceli uskutočniť štúdiu o všeobecnej známosti šampanského s ochrannou známkou CRISTAL „v prestížnych hoteloch,
         reštauráciách a pivniciach“ a, že „informácie boli získané od čašníkov alebo šéfov vínných pivníc prestížnych hotelov, reštaurácií
         alebo pivníc“. V každej z posudzovaných krajín sa uskutočnilo 100 rozhovorov.

      67     Treba uviesť, že prieskum preukazuje všeobecnú známosť ochrannej známky CRISTAL iba pre určitú časť dotknutej verejnosti.
         Tento prieskum totiž neskúmal známosť ochrannej známky CRISTAL medzi priemernými spotrebiteľmi, ale iba medzi podnikateľmi,
         ktorí sú špecializovaní na túto oblasť. Okrem toho ostatné dokumenty predložené vedľajším účastníkom konania preukazujú tiež
         iba všeobecnú známosť pre špecializovanú verejnosť, keďže ide najmä o úryvky z časopisov špecializovaných na vinársku oblasť.
         Na základe týchto dokumentov nemožno stanoviť, že ochranná známka CRISTAL je všeobecne známa pre priemerného francúzskeho
         spotrebiteľa.

      68     Napriek tomu, aj keď všeobecnú známosť alebo dobré meno skoršej ochrannej známky nemožno konštatovať pre príslušnú verejnosť
         ako celok, existuje pravdepodobnosť zámeny medzi kolidujúcimi ochrannými známkami, vrátane pravdepodobnosti asociácie vzhľadom
         na zhodnosť alebo aspoň vysokú podobnosť medzi predmetnými výrobkami a na podobnosť príslušných označení. Nie je podstatné,
         či skoršia ochranná známka má alebo nemá vysokú vnútornú rozlišovaciu spôsobilosť.

      69     Hoci je pri posudzovaní pravdepodobnosti zámeny potrebné zobrať do úvahy rozlišovaciu spôsobilosť skoršej ochrannej známky
         (pozri analogicky rozsudok Canon, už citovaný, bod 24), je to pri tomto posudzovaní len jedna z viacerých iných skutočností.
         Dokonca aj v prípade, keď má skoršia ochranná známka nízku rozlišovaciu spôsobilosť, môže existovať pravdepodobnosť zámeny
         predovšetkým pre podobnosť označení a podobnosť tovarov alebo služieb, na ktoré sa vzťahujú [pozri v tomto zmysle rozsudok
         Súdu prvého stupňa zo 16. marca 2005, L´Oréal/ÚHVT – Revlon (FLEXI AIR), T‑112/03, Zb. s. II‑949, bod 61].

      70     V každom prípade slovo „cristal“ nie je opisné vo vzťahu k predmetným výrobkom, ale môže byť považované za sugestívne. Je
         potrebné teda uviesť, že ochranná známka CRISTAL má priemernú rozlišovaciu spôsobilosť, ale nie nízku, ako to tvrdí žalobca.

      71     Čo sa týka tvrdenia žalobcu, podľa ktorého existujú ďalšie ochranné známky obsahujúce slovo „cristal“ zapísané pre výrobky
         triedy 33, ktorým preukazoval nízku rozlišovaciu spôsobilosť skoršej ochrannej známky, ako aj pokojnú koexistenciu predmetných
         ochranných známok, stačí uviesť, že nie je preukázané, že tieto ochranné známky majú účinky alebo sa používajú v súvislosti
         so dotknutými výrobkami a najmä so šumivými vínami.

      72     Okrem toho nie je úplne vylúčené, že v určitých prípadoch koexistencia skorších ochranných známok na trhu mohla prípadne znížiť
         pravdepodobnosť zámeny medzi dvomi kolidujúcimi ochrannými známkami konštatovanú orgánmi ÚHVT. Napriek tomu takáto možnosť
         nemôže byť braná do úvahy, hoci, aspoň v priebehu konania pred ÚHVT týkajúceho sa relatívnych dôvodov zamietnutia zápisu,
         prihlasovateľ ochrannej známky Spoločenstva riadne preukázal, že predmetná koexistencia spočívala na absencii pravdepodobnosti
         zámeny na strane príslušnej skupiny verejnosti medzi skoršími ochrannými známkami, na ktoré sa odvoláva, a skoršou ochrannou
         známkou vedľajšieho účastníka konania, na ktorej sú založené námietky, a s výhradou, že skoršie predmetné ochranné známky
         a kolidujúce ochranné známky sú zhodné [rozsudok Súdu prvého stupňa z 11. mája 2005, Grupo Sada/ÚHVT – Sadia (GRUPO SADA),
         T‑31/03, Zb. s. II‑1667, bod 86].

      73     V prejednávanej veci treba uviesť, že v priebehu správneho konania žalobca nepredložil na podporu tvrdenia, že tieto označenia
         koexistovali na trhu so skoršou ochrannou známkou vedľajšieho účastníka konania, žiadny dôkaz okrem kópií fotografií niektorých
         uvádzaných ochranných známok, ako aj potvrdení o zápise. Stačí uviesť, že predmetné skoršie ochranné známky nie sú zhodné
         so kolidujúcimi ochrannými známkami. Okrem toho tieto informácie sú nedostatočné na preukázanie, že pravdepodobnosť zámeny
         medzi kolidujúcimi ochrannými známkami je znížená a a fortiori je vylúčená (pozri v tomto zmysle rozsudok GRUPO SADA, už citovaný, bod 87).

      74     Čo sa týka údajnej koexistencie skoršej ochrannej známky CRISTAL a národnej ochrannej známky CRISTAL CASTELLBLANCH žalobcu,
         stačí uviesť, že žalobca tiež nepreukázal, že táto koexistencia stála na neexistencii pravdepodobnosti zámeny. Naopak, zo
         spisu vyplýva, že ochranné známky žalobcu a vedľajšieho účastníka konania boli predmetom niekoľkých sporov, čo preukazuje,
         že údajná koexistencia nebola pokojná.

      75     Čo sa týka jednotlivých vnútroštátnych rozhodnutí uvádzaných účastníkmi konania, stačí uviesť, že právna úprava ochranných
         známok Spoločenstva predstavuje samostatný systém tvorený súborom právnych noriem, ktorý sleduje ciele preň špecifické, pričom
         jeho uplatnenie je nezávislé od ktoréhokoľvek vnútroštátneho systému [rozsudok Súdu prvého stupňa z 5. decembra 2000, Messe
         München/ÚHVT (electronica), T‑32/00, Zb. s. II‑3829, bod 47].

      76     Za týchto okolností je potrebné zamietnuť druhý dôvod žalobcu.
      77     Je teda potrebné zamietnuť žalobu ako celok.
       O trovách
      78     Podľa článku 87 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
         ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže žalobca nemal vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania
         ÚHVT a vedľajšieho účastníka konania v súlade s ich návrhmi.

      Z týchto dôvodov
      SÚD PRVÉHO STUPŇA (tretia komora)
      rozhodol a vyhlásil:
      1.      Žaloba sa zamieta.
      2.      Žalobca je povinný nahradiť trovy konania.

               Jaeger

               Tiili

               Czúcz

         Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 8. decembra 2005.

               Tajomník

               Predseda komory

               E. Coulon

               M. Jaeger

         * Jazyk konania: angličtina.