title: Rozsudok Súdneho dvora (druhá komora) z 11. novembra 2015.#Klausner Holz Niedersachsen GmbH proti Land Nordrhein-Westfalen.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Landgericht Münster.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Články 107 ZFEÚ a 108 ZFEÚ – Štátna pomoc – Pomoc poskytnutá v rozpore s článkom 108 ods. 3 ZFEÚ – Rozhodnutie súdu členského štátu, ktoré stanovuje, že zmluva, ktorou sa poskytuje táto pomoc, je platná – Právna sila rozhodnutej veci – Konformný výklad – Zásada efektivity.#Vec C-505/14.

text:
         ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (druhá komora)
      z 11. novembra 2015 (
            *
         )
      „Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Články 107 ZFEÚ a 108 ZFEÚ — Štátna pomoc — Pomoc poskytnutá v rozpore s článkom 108 ods. 3 ZFEÚ — Rozhodnutie súdu členského štátu, ktoré stanovuje, že zmluva, ktorou sa poskytuje táto pomoc, je platná — Právna sila rozhodnutej veci — Konformný výklad — Zásada efektivity“
      Vo veci C‑505/14,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Landgericht Münster (Nemecko) zo 17. septembra 2014 a doručený Súdnemu dvoru 12. novembra 2014, ktorý súvisí s konaním:

         Klausner Holz Niedersachsen GmbH

      proti

         Land Nordrhein‑Westfalen,

      SÚDNY DVOR (druhá komora),
      v zložení: predsedníčka prvej komory R. Silva de Lapuerta, vykonávajúca funkciu predsedníčky druhej komory, sudcovia J. L. da Cruz Vilaça, A. Arabadžiev (spravodajca), C. Lycourgos a J.‑C. Bonichot,
      generálny advokát: P. Mengozzi,
      tajomník: A. Calot Escobar,
      so zreteľom na písomnú časť konania,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:

               —

               Klausner Holz Niedersachsen GmbH, v zastúpení: D. Reich, Rechtsanwalt,

               —

               Land Nordrhein‑Westfalen, v zastúpení: G. Schwendinger, Rechtsanwalt,

               —

               Európska komisia, v zastúpení: R. Sauer, T. Maxian Rusche a P.‑J. Loewenthal, splnomocnení zástupcovia,

         so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
      vyhlásil tento

         Rozsudok

               1

               Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článkov 107 ZFEÚ a 108 ZFEÚ, ako aj zásady efektivity.

               2

               Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Klausner Holz Niedersachsen GmbH (ďalej len „Klausner Holz“) a Land Nordrhein‑Westfalen (Spolková krajina Severné Porýnie‑Vestfálsko, ďalej len „spolková krajina“) týkajúceho sa nevykonania zmluvy o dodávke dreva spolkovou krajinou, ktorá bola uzavretá so spoločnosťou Klausner Holz.

         Nemecké právo

               3

               § 322 ods. 1 občianskeho súdneho poriadku (Zivilprozessordnung, ďalej len „OSP“), nazvaný „Právna sila rozhodnutej veci“, znie:
               „Rozsudky môžu mať právnu silu rozhodnutej veci, len pokiaľ bolo rozhodnuté o nároku uplatňovanom v návrhu na začatie konania alebo v protinávrhu.“

         Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka

               4

               Dňa 20. februára 2007 skupina Klausner, ktorej súčasťou je Klausner Holz, a správa lesov spolkovej krajiny uzavreli zmluvu o dodávaní dreva. Podľa tejto zmluvy sa spolková krajina zaviazala predávať spoločnosti Klausner Holz určené množstvá dreva v rokoch 2007 až 2014 za vopred určenú cenu v závislosti od veľkosti a kvality dreva. Spolková krajina sa okrem iného zaviazala, že nebude uskutočňovať ďalší predaj za nižšie ceny, než aké boli určené v zmluve.

               5

               Dňa 17. apríla 2007 Klausner Holz a spolková krajina uzavreli „rámcovú kúpnu zmluvu“, ktorá dopĺňala zmluvu z 20. februára 2007 (spolu ďalej len „predmetné zmluvy“).

               6

               V prvej polovici toho istého roku uzavrela spolková krajina s ďalšími šiestimi veľkými nákupcami ihličnatého dreva takisto zmluvy o dodávaní dreva v období od roku 2007 do roku 2011, prípadne do roku 2012, v jednom prípade dokonca do roku 2014. Ceny dohodnuté pre polomové drevo na roky 2007 a 2008 boli v súlade s týmito zmluvami podobné cenám určeným v predmetných zmluvách, kým ceny za čerstvé drevo dodávané od roku 2009 boli vo všeobecnosti vyššie ako ceny určené v predmetných zmluvách bez toho, aby sa zohľadnilo prispôsobenie týchto cien za určitých podmienok a v určitých medziach.

               7

               V rokoch 2007 a 2008 spolková krajina zaručila dodávanie dreva spoločnosti Klausner Holz, ale nedosiahli sa stanovené množstvá nákupu polomového dreva. V roku 2008 sa Klausner Holz ocitla vo finančných ťažkostiach, čo niekedy spôsobovalo oneskorenia platby. V auguste 2009 spolková krajina odstúpila od „rámcovej kúpnej zmluvy“, pričom doplnila zmluvu z 20. februára 2007 a od druhého polroku tohto roku ukončila za podmienok stanovených v predmetných zmluvách dodávanie dreva spoločnosti Klausner Holz.

               8

               Landgericht Münster (Regionálny súd v Münsteri) rozhodol v určovacom rozsudku zo 17. februára 2012, že predmetné zmluvy zostanú v platnosti. Tento rozsudok potvrdil rozsudkom z 3. decembra 2012 aj Oberlandesgericht Hamm (Vyšší regionálny súd v Hamme) rozhodujúci o odvolaní, pričom tento rozsudok už mal právnu silu rozhodnutej veci.

               9

               Klausner Holz podala teda proti spolkovej krajine žalobu na vnútroštátny súd, ktorou sa, po prvé, domáhala zaplatenia náhrady škody vo výške asi 54 miliónov eur z dôvodu nedodania dreva v roku 2009, po druhé, dodania asi 1,5 milióna kubických metrov jedľového dreva pri vykonaní predmetných zmlúv za obdobie v rokoch 2010 až február 2013, a po tretie, získania informácií týkajúcich sa predovšetkým finančných podmienok, za ktorých päť najväčších nákupcov dreva nakúpilo vyrúbané jedľové drevo od spolkovej krajiny v období od roku 2010 do roku 2013.

               10

               Spolková krajina tvrdila pred vnútroštátnym súdom, čo neurobila pred Oberlandesgericht Hamm (Vyšší regionálny súd v Hamme), že právo Únie bráni vykonaniu predmetných zmlúv, pokiaľ tieto zmluvy predstavujú „štátnu pomoc“ v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, poskytnutú v rozpore s článkom 108 ods. 3 treťou vetou ZFEÚ.

               11

               V júli 2013 Spolková republika Nemecko informovala Európsku komisiu o existencii neoznámenej pomoci, konkrétne predmetných zmlúv, ktorá je podľa názoru tohto členského štátu nezlučiteľná s vnútorným trhom. Navyše v októbri 2013 boli Komisii doručené sťažnosti od viacerých konkurentov Klausner Holz, obsahujúce tie isté výhrady nezlučiteľnosti.

               12

               Listom z 26. mája 2014 vnútroštátny súd doručil Komisii žiadosť o objasnenie založenú na oznámení Komisie o vymáhaní práva štátnej pomoci vnútroštátnymi súdmi (Ú. v. EÚ C 85, 2009, s. 1). Uvedená inštitúcia v odpovedi na tento list uviedla, že vzhľadom na procesné štádiá začaté po informácii oznámenej Spolkovou republikou Nemecko a sťažnosti uvedené v predchádzajúcom bode tohto rozsudku nebola schopná vyjadriť konečné stanovisko o uplatnení práva Únie v oblasti štátnej pomoci v prejednávanej veci, pričom takéto stanovisko musí byť v každom prípade ponechané na rozhodnutie, ktorým sa dané konania ukončia.

               13

               Vnútroštátny súd sa na základe skúmania rôznych podmienok predmetných zmlúv domnieva, že tieto podmienky v skutočnosti predstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ najmä z dôvodu výhody, ktorú poskytujú spoločnosti Klausner Holz prostredníctvom štátnych zdrojov a nedodržania kritéria súkromného predajcu. Okrem toho sa domnieva, že táto pomoc nepatrí do rozsahu pôsobnosti žiadneho nariadenia o skupinovej výnimke a že nepredstavuje pomoc de minimis v zmysle článku 2 nariadenia Komisie (ES) č. 1998/2006 z 15. decembra 2006 o uplatňovaní článkov [107 ZFEÚ] a [108 ZFEÚ] na pomoc de minimis (Ú. v. ES L 379, s. 5).

               14

               Podľa vnútroštátneho súdu bola preto táto pomoc poskytnutá v rozpore s článkom 108 ods. 3 treťou vetou ZFEÚ. Podľa judikatúry Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor) sa súkromnoprávna zmluva, ktorou sa poskytuje štátna pomoc v rozpore s článkom 108 ods. 3 treťou vetou ZFEÚ, musí považovať za neplatnú.

               15

               Vnútroštátny súd však uviedol, že nemohol vyvodiť dôsledky z porušenia článku 108 ods. 3 tretej vety ZFEÚ z dôvodu určovacieho rozsudku Oberlandesgericht Hamm (Vyšší regionálny súd v Hamme) z 3. decembra 2013 uvedeného v bode 8 tohto rozsudku, ktorý má právnu silu rozhodnutej veci a v ktorom sa rozhodlo, že predmetné zmluvy zostanú v platnosti.

               16

               Za týchto podmienok Landgericht Münster (Regionálny súd v Münsteri) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:

         O prejudiciálnej otázke

               17

               Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či za okolností existujúcich vo veci samej bráni právo Únie tomu, aby uplatnenie pravidla vnútroštátneho práva, ktoré stanovuje zásadu právnej sily rozhodnutej veci, bránilo vnútroštátnemu súdu – ktorý rozhodol, že zmluvy, ktoré sú predmetom sporu, o ktorom rozhoduje, predstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ poskytnutú v rozpore s článkom 108 ods. 3 treťou vetou ZFEÚ, aby vyvodil z tohto porušenia všetky dôsledky z dôvodu právoplatného vnútroštátneho súdneho rozhodnutia, v ktorom sa rozhodlo, že tieto zmluvy zostanú v platnosti bez toho, aby sa skúmala otázka, či predstavujú štátnu pomoc.

               18

               Na úvod treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora článok 108 ods. 3 ZFEÚ stanovuje preventívnu kontrolu týkajúcu sa plánov poskytnutia novej pomoci (rozsudok Deutsche Lufthansa, C‑284/12, EU:C:2013:755, bod 25 a citovaná judikatúra).

               19

               Takto koncipovaná kontrola sa teda zameriava na to, aby bola poskytnutá len zlučiteľná pomoc. Na účely vykonania tohto cieľa sa uskutočnenie plánu pomoci odkladá dovtedy, kým sa konečným rozhodnutím Komisie neodstránia pochybnosti o jeho zlučiteľnosti (rozsudok Deutsche Lufthansa, C‑284/12, EU:C:2013:755, bod 26 a citovaná judikatúra).

               20

               Uskutočňovanie tohto systému kontroly prináleží na jednej strane Komisii a na druhej strane vnútroštátnym súdom, pričom majú odlišné, no vzájomne sa dopĺňajúce úlohy (rozsudok Deutsche Lufthansa, C‑284/12, EU:C:2013:755, bod 27 a citovaná judikatúra).

               21

               Kým posúdenie zlučiteľnosti opatrení pomoci s vnútorným trhom patrí do výlučnej právomoci Komisie, ktorej konanie podlieha preskúmaniu vykonávanému súdmi Únie, vnútroštátne súdy až do konečného rozhodnutia Komisie ochraňujú práva osôb podliehajúcich ich právomoci pred prípadným porušením zákazu uvedeného v článku 108 ods. 3 ZFEÚ štátnymi orgánmi (rozsudok Deutsche Lufthansa, C‑284/12, EU:C:2013:755, bod 28 a citovaná judikatúra).

               22

               Na vnútroštátne súdy možno predložiť spory, v súvislosti s ktorými budú musieť podať výklad a uplatniť pojem pomoc uvedený v článku 107 ods. 1 ZFEÚ, najmä čo sa týka určenia toho, či štátne opatrenie, ktoré bolo prijaté bez predbežnej kontroly stanovenej v článku 108 ods. 3 ZFEÚ, sa má, alebo nemá tejto kontrole podrobiť (pozri v tomto zmysle rozsudok Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires a Syndicat national des négociants et transformateurs de saumon, C‑354/90, EU:C:1991:440, body 9 a 10, ako aj citovanú judikatúru).

               23

               Zásah vnútroštátnych súdov vyplýva z priameho účinku priznaného zákazu vykonať návrh pomoci, upraveného v článku 108 ods. 3 tretej vete ZFEÚ. Súdny dvor v tejto súvislosti spresnil, že okamžitá uplatniteľnosť zákazu vykonania uvedeného v tomto ustanovení sa rozširuje na každú pomoc, ktorá sa uskutočnila bez oznámenia (Deutsche Lufthansa, C‑284/12, EU:C:2013:755, bod 29 a citovaná judikatúra).

               24

               Vnútroštátne súdy musia osobám podliehajúcim ich právomoci zabezpečiť, že podľa vnútroštátneho práva budú z porušenia článku 108 ods. 3 tretej vety ZFEÚ vyvodené všetky dôsledky v súvislosti jednak s platnosťou vykonávacích aktov, ako aj s vymáhaním finančných podpôr poskytnutých v rozpore s týmto ustanovením alebo s prípadnými predbežnými opatreniami (rozsudok Deutsche Lufthansa, C‑284/12, EU:C:2013:755, bod 30 a citovaná judikatúra).

               25

               Úlohou vnútroštátnych súdov je preto prijať opatrenia spôsobilé napraviť protiprávnosť poskytnutia pomoci, aby príjemca nemohol s pomocou voľne nakladať v období pred rozhodnutím Komisie (rozsudok Deutsche Lufthansa, C‑284/12, EU:C:2013:755, bod 31 a citovaná judikatúra).

               26

               Vnútroštátne súdy v prípade, keď konštatujú, že predmetné opatrenie predstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 107 ZFEÚ, ktorá bola poskytnutá v rozpore s článkom 108 ods. 3 treťou vetou ZFEÚ, môžu na tento účel rozhodnúť o pozastavení vykonávania sporného opatrenia a prikázať vrátenie súm, ktoré už boli vyplatené, alebo nariadiť predbežné opatrenia jednak na ochranu záujmov dotknutých osôb, jednak na zabezpečenie potrebného účinku ďalšieho rozhodnutia Komisie (pozri analogicky rozsudok Deutsche Lufthansa, C‑284/12, EU:C:2013:755, bod 43, a uznesenie Flughafen Lübeck, C‑27/13, EU:C:2014:240, bod 26).

               27

               V prejednávanej veci vnútroštátny súd v súlade s úlohami, ktoré mu prináležia, konštatoval, že predmetné zmluvy predstavujú štátnu pomoc, ktorá bola poskytnutá v rozpore s článkom 108 ods. 3 treťou vetou ZFEÚ. Domnieva sa však, že nemôže splniť svoju povinnosť vyvodiť z tohto porušenia všetky dôsledky z dôvodu právnej sily rozhodnutej veci, ktorá sa vzťahuje na určovací rozsudok Oberlandesgericht Hamm (Vyšší regionálny súd v Hamme), ktorý potvrdil, že predmetné zmluvy zostanú v platnosti.

               28

               V tomto ohľade zo spisu predloženého Súdnemu dvoru na jednej strane vyplýva, že spor, ktorý viedol k tomuto rozhodnutiu Oberlandesgericht Hamm (Vyšší regionálny súd v Hamme), sa netýkal ani primárne, ani subsidiárne povahy predmetných zmlúv ako štátnej pomoci v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, takže, ako zdôrazňuje vnútroštátny súd, túto otázku neskúmal ani Oberlandesgericht Hamm (Vyšší regionálny súd v Hamme), ani Landgericht Münster (Regionálny súd v Münsteri), keď rozhodoval v prvostupňovom konaní v rámci toho istého sporu.

               29

               Na druhej strane zo spisu vyplýva, že jediným cieľom sporu, ktorý viedol k určovaciemu rozsudku Oberlandesgericht Hamm (Vyšší regionálny súd v Hamme), bolo, aby bolo rozhodnuté, že predmetné zmluvy ostanú v platnosti napriek tomu, že od nich spolková krajina odstúpila. Naopak, predmet sporu, o ktorom rozhoduje vnútroštátny súd, sa po prvé týka zaplatenia náhrady škody za nevykonanie zmluvy jednou stranou týchto zmlúv, po druhé vykonania týchto zmlúv druhou stranou a po tretie získania určitých informácií týkajúcich sa najmä cien uplatňovaných v odvetví.

               30

               Vnútroštátny súd síce pripúšťa, že zásada právnej sily rozhodnutej veci, ako bola prijatá vo vnútroštátnom práve, pozná určité objektívne, subjektívne a dočasné obmedzenia, ako aj určité výnimky, ale zároveň uvádza, že toto právo bráni v druhom spore nielen preskúmaniu dôvodov, o ktorých sa už výslovne rozhodlo s konečnou platnosťou, ale aj tomu, aby sa kládli otázky, ktoré sa mohli predložiť v rámci prvého sporu, no predložené neboli.

               31

               V tomto ohľade je potrebné pripomenúť, že vnútroštátnym súdom prináleží vykladať ustanovenia vnútroštátneho práva tak, aby v čo najväčšej miere umožnili uplatnenie práva Únie (rozsudok Lucchini, C‑119/05, EU:C:2007:434, bod 60).

               32

               Táto zásada konformného výkladu vnútroštátneho práva má nepochybne určité obmedzenia. Povinnosť vnútroštátneho súdu odvolávať sa na obsah práva Únie pri výklade a uplatňovaní relevantných ustanovení vnútroštátneho práva je tak obmedzená všeobecnými zásadami práva a nemôže slúžiť ako základ na výklad contra legem vnútroštátneho práva (pozri v tomto zmysle rozsudky Impact, C‑268/06, EU:C:2008:223, bod 100, a Association de médiation sociale, C‑176/12, EU:C:2014:2, bod 39).

               33

               Vnútroštátny súd sa vo veci samej domnieva, že je konfrontovaný takýmto obmedzením, pričom zdôrazňuje, že vnútroštátne právo mu neposkytuje „žiadnu … možnosť vyjadrenia nesúhlasu s výkonom [predmetných zmlúv]“.

               34

               V tejto súvislosti treba pripomenúť, že zásada konformného výkladu vyžaduje, aby vnútroštátne súdy urobili všetko, čo je v ich právomoci, pričom zohľadnia vnútroštátne právo ako celok a uplatnia výkladové metódy, ktoré toto právo uznáva, s cieľom zaručiť úplnú účinnosť práva Únie a dospieť k riešeniu, ktoré je v súlade s účelom sledovaným týmto rozhodnutím (pozri v tomto zmysle rozsudok Dominguez, C‑282/10, EU:C:2012:33, bod 27 a citovanú judikatúru).

               35

               Vnútroštátnemu súdu teda na tomto základe prináleží overiť, či môže dospieť k takémuto výkladu najmä pri zohľadnení na jednej strane skutočností uvedených v bodoch 28 a 29 tohto rozsudku (pozri analogicky rozsudok Dominguez, C‑282/10, EU:C:2012:33, bod 31) a na druhej strane judikatúry Súdneho dvora uvedenej v bode 26 tohto rozsudku, z ktorej vyplýva, že vnútroštátne súdy môžu na účely vyvodenia dôsledkov porušenia článku 108 ods. 3 tretej vety ZFEÚ prípadne nariadiť predbežné opatrenia. Vnútroštátnemu súdu preto v prejednávanej veci prináleží preskúmať možnosť nariadenia opatrenia, akým je dočasné pozastavenie predmetných zmlúv, až do prijatia rozhodnutia Komisie, ktorým sa ukončuje konanie, čo by umožnilo tomuto súdu splniť svoje povinnosti podľa článku 108 ods. 3 tretieho pododseku ZFEÚ bez toho, aby rozhodol o platnosti predmetných zmlúv.

               36

               Okrem toho sa síce vnútroštátny súd domnieval, že výnimky zo zásady právnej sily rozhodnutej veci vyplývajúce z nemeckého občianskeho procesného práva neboli uplatniteľné v prejednávanej veci, ale treba uviesť, že podľa § 322 ods. 1 OSP má rozsudok právnu silu rozhodnutej veci, len pokiaľ bolo rozhodnuté o nároku uplatnenom v návrhu na začatie konania alebo v protinávrhu. Vnútroštátnemu súdu preto prináleží overiť, či ho takéto obmedzenie výslovne uvedené v § 322 OSP neoprávňuje na výklad tohto ustanovenia v tom zmysle, že ak sa namieta voči porušeniu článku 108 ods. 3 tretej vety ZFEÚ, právna sila rozhodnutej veci sa týka len právnych tvrdení, o ktorých súd rozhodol, a nie je preto prekážkou toho, aby súd rozhodol v rámci neskoršieho sporu o právnych otázkach, o ktorých sa v tomto konečnom rozhodnutí nerozhodlo.

               37

               Také opatrenie, ako je uvedené v bode 35 tohto rozsudku, alebo taký výklad vnútroštátneho práva, ako je uvedený v bode 36 tohto rozsudku, by totiž nemali mať za následok spochybnenie právnej sily rozhodnutej veci, ktorá sa vzťahuje na rozhodnutie Oberlandesgericht Hamm (Vyšší regionálny súd v Hamme).

               38

               Za predpokladu, že by takéto opatrenie alebo takýto výklad neprichádzali do úvahy, treba pripomenúť význam, ktorý má zásada právnej sily rozhodnutej veci tak v právnom poriadku Únie, ako aj vo vnútroštátnych právnych poriadkoch. Na to, aby sa zabezpečila tak stabilita práva a právnych vzťahov, ako aj riadny výkon spravodlivosti, je totiž dôležité, aby sa nemohli napadnúť súdne rozhodnutia, ktoré sa stali konečnými po vyčerpaní dostupných opravných prostriedkov alebo po uplynutí lehôt stanovených pre tieto opravné prostriedky (pozri rozsudky Fallimento Olimpiclub, C‑2/08, EU:C:2009:506, bod 22, a Târșia, C‑69/14, EU:C:2015:662, bod 28).

               39

               Právo Únie teda vo všetkých prípadoch nenúti vnútroštátny súd neuplatniť vnútroštátne procesné normy, na základe ktorých súdne rozhodnutie nadobúda právnu silu rozhodnutej veci, napriek tomu, že by sa tým umožnila náprava porušenia práva Únie prostredníctvom tohto rozhodnutia (rozsudky Kapferer, C‑234/04, EU:C:2006:178, bod 22; Fallimento Olimpiclub, C‑2/08, C:2009:506, bod 23; Komisia/Slovenská republika, C‑507/08, EU:C:2010:802, bod 60; Impresa Pizzarotti, C‑213/13, EU:C:2014:2067, bod 59, a Târșia, C‑69/14, EU:C:2015:662, bod 29).

               40

               Ak neexistuje právna úprava Únie v predmetnej oblasti, podmienky vykonávania zásady právnej sily rozhodnutej veci musí stanoviť vnútroštátny právny poriadok v súlade so zásadou procesnej autonómie členských štátov. Nesmú však byť menej výhodné ako podmienky upravujúce podobnú situáciu vnútroštátnej povahy (zásada ekvivalencie) a nemôžu robiť výkon práv vyplývajúcich z právneho poriadku Únie prakticky nemožným alebo ho nadmerne sťažovať (zásada efektivity) (pozri v tomto zmysle rozsudky Fallimento Olimpiclub, C‑2/08, EU:C:2009:506, bod 24, ako aj Impresa Pizzarotti,C‑213/13, EU:C:2014:2067, bod 54 a citovanú judikatúru).

               41

               Pokiaľ ide o zásadu efektivity, Súdny dvor už rozhodol, že každý prípad, v ktorom sa kladie otázka, či vnútroštátne procesné ustanovenie vedie k nemožnosti alebo nadmernému sťaženiu výkonu práva Únie, sa musí skúmať s prihliadnutím na postavenie tohto ustanovenia v celom konaní, jeho priebeh a jeho osobitosti na rôznych vnútroštátnych súdoch. Z tohto hľadiska treba v prípade potreby vziať do úvahy zásady, ktoré sú základom vnútroštátneho súdneho systému, akými sú ochrana práva na obranu, zásada právnej istoty a riadneho priebehu konania (pozri v tomto zmysle rozsudky Fallimento Olimpiclub, C‑2/08, EU:C:2009:506, bod 27, a Târșia, C‑69/14, EU:C:2015:662, body 36 a 37, ako aj citovanú judikatúru).

               42

               V tomto ohľade treba uviesť, že výklad vnútroštátneho práva, ako je opísaný v bode 30 tohto rozsudku, môže mať za následok predovšetkým to, že mu budú pripísané účinky rozhodnutia vnútroštátneho súdu, v tomto prípade Oberlandesgericht Hamm (Vyšší regionálny súd v Hamme), ktoré v prejednávanej veci znemožňujú uplatnenie práva Únie tým, že toto rozhodnutie vedie k nemožnosti splnenia povinnosti vnútroštátnych súdov zabezpečiť dodržanie článku 108 ods. 3 tretej vety ZFEÚ.

               43

               Z toho by totiž vyplývalo, že tak štátne orgány, ako aj príjemcovia štátnej pomoci by mohli obísť zákaz uvedený v článku 108 ods. 3 tretej vete ZFEÚ tým, že by získali – bez toho, aby sa odvolávali na právo Únie v oblasti štátnej pomoci, – určovací rozsudok, ktorého účinky by im umožnili s konečnou platnosťou naďalej poskytovať predmetnú pomoc v priebehu niekoľkých rokov. V prípade, o aký ide vo veci samej, by tak dochádzalo k porušovaniu práva Únie pri každom novom dodaní dreva bez toho, aby to bolo možné napraviť.

               44

               Navyše takýto výklad vnútroštátneho práva môže zbaviť výlučnú právomoc Komisie uvedenú v bode 21 tohto rozsudku, ktorá spočíva v posúdení – pod kontrolou súdu Únie –zlučiteľnosti opatrení pomoci s vnútorným trhom, praktického účinku. Za predpokladu, že by Komisia, ktorej Spolková republika Nemecko medzitým oznámila opatrenie pomoci, ktoré predstavujú predmetné zmluvy, dospela k záveru o nezlučiteľnosti pomoci s vnútorným trhom a nariadila jej vymáhanie, vykonanie jej rozhodnutia by bolo zmarené, pokiaľ by mu mohlo brániť vnútroštátne súdne rozhodnutie, v ktorom by sa určilo, že zmluvy obsahujúce túto pomoc sú „platné“.

               45

               Za týchto okolností treba dospieť k záveru, že vnútroštátne pravidlo, ktoré bráni vnútroštátnemu súdu vyvodiť všetky dôsledky z porušenia článku 108 ods. 3 tretej vety ZFEÚ, sa musí – z dôvodu vnútroštátneho súdneho rozhodnutia, ktoré má právnu silu rozhodnutej veci, ktoré je vydané v súvislosti so sporom, ktorý nemá ten istý predmet a netýka sa povahy štátnej pomoci predmetných zmlúv, – považovať za nezlučiteľné so zásadou efektivity. Prekážka takéhoto rozsahu na účinné uplatnenie práva Únie a najmä pravidiel v oblasti kontroly štátnej pomoci nemôže byť primerane odôvodnená zásadou právnej istoty (pozri analogicky rozsudky Fallimento Olimpiclub, EU:C:2009:506, bod 31, a Ferreira da Silva e Britto, C‑160/14, EU:C:2015:565, bod 59).

               46

               Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy treba na položenú otázku odpovedať tak, že právo Únie bráni tomu, aby za okolností, aké sú dotknuté vo veci samej, uplatnenie pravidla vnútroštátneho práva, ktoré stanovuje zásadu právnej sily rozhodnutej veci, bránilo vnútroštátnemu súdu – ktorý rozhodol, že zmluvy, ktoré sú predmetom sporu, o ktorom rozhoduje, predstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ poskytnutú v rozpore s článkom 108 ods. 3 treťou vetou ZFEÚ, –, aby vyvodil z tohto porušenia všetky dôsledky z dôvodu právoplatného vnútroštátneho súdneho rozhodnutia, v ktorom sa rozhodlo, že tieto zmluvy zostanú v platnosti bez toho, aby sa skúmala otázka, či predstavujú štátnu pomoc.

         O trovách

               47

               Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

               Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol takto:

                     Právo Únie bráni tomu, aby za okolností, aké sú vo veci samej, uplatnenie pravidla vnútroštátneho práva, ktoré stanovuje zásadu právnej sily rozhodnutej veci, bránilo vnútroštátnemu súdu – ktorý rozhodol, že zmluvy, ktoré sú predmetom sporu, o ktorom rozhoduje, predstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ poskytnutú v rozpore s článkom 108 ods. 3 treťou vetou ZFEÚ, –, aby vyvodil z tohto porušenia všetky dôsledky z dôvodu právoplatného vnútroštátneho súdneho rozhodnutia, v ktorom sa rozhodlo, že tieto zmluvy zostanú v platnosti bez toho, aby sa skúmala otázka, či predstavujú štátnu pomoc.

                     Podpisy

            (
            *
         )   Jazyk konania: nemčina.


title: Rozsudok Súdneho dvora (tretia komora) z 21. októbra 2010.#Symvoulio Apochetefseon Lefkosias proti Anatheoritiki Archi Prosforon.#Návrh na začatie prejudiciálneho konania: Anotato Dikastirio tis Kypriakis Dimokratias - Cyprus.#Verejné zmluvy - Smernica 89/665/EHS - Článok 2 ods. 8 - Orgán, ktorý nemá súdnu povahu a je príslušný pre preskúmanie - Zrušenie rozhodnutia verejného obstarávateľa o vybratí ponuky - Možnosť verejného obstarávateľa podať proti tomuto zrušeniu opravný prostriedok na súd.#Vec C-570/08.

text:
      Vec C‑570/08
      Symvoulio Apochetefseon Lefkosias
      proti
      Anatheoritiki Archi Prosforon
      [návrh na začatie prejudiciálneho konania podaný Anotato Dikastirio tis Kypriakis Dimokratias (Cyprus)]
      „Verejné zmluvy – Smernica 89/665/EHS – Článok 2 ods. 8 – Orgán, ktorý nemá súdnu povahu a je príslušný pre preskúmanie – Zrušenie rozhodnutia verejného obstarávateľa o vybratí ponuky – Možnosť verejného obstarávateľa podať proti tomuto zrušeniu opravný prostriedok na súd“
      Abstrakt rozsudku
      Aproximácia právnych predpisov – Postupy preskúmavania v rámci verejného obstarávania tovarov a prác – Smernica 89/665 – Povinnosť
            členských štátov stanoviť postup preskúmavania – Prístup k postupom preskúmavania
      (Smernica Rady 89/665, článok 2 ods. 8)
      Článok 2 ods. 8 smernice 89/665 o koordinácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení týkajúcich sa uplatňovania
         postupov preskúmavania v rámci verejného obstarávania tovarov a prác, zmenenej a doplnenej smernicou 92/50, sa má vykladať
         v tom zmysle, že z neho pre členské štáty nevyplýva povinnosť zaviesť aj pre verejných obstarávateľov opravný prostriedok
         súdnej povahy proti rozhodnutiam orgánov, ktoré nemajú súdnu povahu a sú príslušné pre preskúmanie v oblasti verejného obstarávania.

      Po prvé podľa štvrtého a siedmeho odôvodnenia smernice 89/665 sú ako aktívne subjekty v súvislosti s podaním opravného prostriedku
         týkajúceho sa postupu verejného obstarávania označené „podniky Spoločenstva“. Po druhé článok 1 ods. 3 tejto smernice svojou
         formuláciou, podľa ktorej postupy preskúmania môže využiť „prinajmenšom každá osoba, ktorá má alebo mala záujem o uzavretie
         zmluvy na základe verejného obstarávania“, definuje okruh osôb, ktoré musia mať na základe tejto smernice právo na preskúmanie.
         Po tretie zo siedmeho odôvodnenia tej istej smernice vyplýva, že normotvorca Únie si je vedomý možnosti, že pokiaľ podniky
         nepodajú opravný prostriedok proti nezákonným alebo chybným rozhodnutiam, nemôžu byť niektoré porušenia korigované, pričom
         takéto rozhodnutia môžu prijať aj orgány príslušné pre preskúmanie, ktoré nemajú súdnu povahu. V snahe napraviť túto situáciu
         článok 3 smernice 89/665 upravuje všeobecnú právomoc Komisie zasiahnuť na základe postupu, ktorý je v tomto článku stanovený.

      Okrem iného berúc do úvahy procesnú autonómiu členských štátov je potrebné konštatovať, že týmto štátom nič nebráni v tom,
         aby v prípade potreby zahrnuli do okruhu osôb, ktoré môžu využiť postupy preskúmania, aj verejných obstarávateľov, ak sú ich
         rozhodnutia zrušené orgánmi, ktoré nemajú súdnu povahu.

      (pozri body 24 – 26, 36, 38 a výrok)
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (tretia komora)
      z 21. októbra 2010 (*)

      „Verejné zmluvy – Smernica 89/665/EHS – Článok 2 ods. 8 – Orgán, ktorý nemá súdnu povahu a je príslušný pre preskúmanie – Zrušenie rozhodnutia verejného obstarávateľa o vybratí ponuky – Možnosť verejného obstarávateľa podať proti tomuto zrušeniu opravný prostriedok na súd“
      Vo veci C‑570/08,
      ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 234 ES, podaný rozhodnutím Anotato Dikastirio tis
         Kypriakis Dimokratias (Cyprus) z 27. novembra 2008 a doručený Súdnemu dvoru 22. decembra 2008, ktorý súvisí s konaním:

      Symvoulio Apochetefseon Lefkosias
      proti
      Anatheoritiki Archi Prosforon,
      SÚDNY DVOR (tretia komora),
      v zložení: predseda tretej komory K. Lenaerts, sudcovia D. Šváby, R. Silva de Lapuerta, E. Juhász (spravodajca) a J. Malenovský,
      generálny advokát: P. Cruz Villalón,
      tajomník: L. Hewlett, hlavná referentka,
      so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 25. marca 2010,
      so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
      –        Symvoulio Apochetefseon Lefkosias, v zastúpení: A. Aimilianidis a P. Christofidis, dikigoroi,
      –        Anatheoritiki Archi Prosforon, v zastúpení: K. Lykourgos, A. Pantazi‑Lamprou a M. Theoklitou, splnomocnení zástupcovia,
      –        česká vláda, v zastúpení: M. Smolek, splnomocnený zástupca,
      –        Európska komisia, v zastúpení: M. Konstantinidis a I. Chatzigiannis, splnomocnení zástupcovia,
      po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 1. júna 2010,
      vyhlásil tento
      Rozsudok
      1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 2 ods. 8 smernice Rady 89/665/EHS z 21. decembra 1989 o koordinácii
         zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení týkajúcich sa uplatňovania postupov preskúmavania v rámci verejného
         obstarávania tovarov a prác (Ú. v. ES L 395, s. 33; Mim. vyd. 06/001, s. 246), zmenenej a doplnenej smernicou Rady 92/50/EHS
         z 18. júna 1992 (Ú. v. ES L 209, s. 1; Mim. vyd. 06/001, s. 322, ďalej len „smernica 89/665“).

      2        Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Symvoulio Apochetefseon Lefkosias (Rada pre odpadové vody so sídlom v Nikózii,
         ďalej len „Symvoulio“), právnickou osobou, ktorá sa spravuje verejným právom a konala ako verejný obstarávateľ, a Anatheoritiki
         Archi Prosforon (orgán na preskúmanie ponúk), správnym orgánom rozhodujúcim o odvolaniach proti rozhodnutiam verejných obstarávateľov
         o ponukách, a týka sa práva Symvoulio podať na orgán súdnej povahy opravný prostriedok proti rozhodnutiu Anatheoritiki Archi
         Prosforon.

       Právny rámec
       Právna úprava Únie
      3        V prvom odôvodnení smernice 89/665 sa konštatuje, že smernice v oblasti verejného obstarávania neobsahujú nijaké špecifické
         opatrenia zabezpečujúce ich účinné uplatňovanie.

      4        Podľa tretieho odôvodnenia tejto smernice:

      „… liberalizácia verejného obstarávania konkurencii v spoločenstve si vyžaduje podstatné zvýšenie záruky transparentnosti
         a nediskriminácie;… k tomu, aby to malo hmatateľné efekty, musia byť aplikovateľné účinné a rýchle nástroje v prípade porušení
         práva Spoločenstva v oblasti verejného obstarávania, alebo národných pravidiel vykonávajúcich toto právo.“

      5        Štvrté odôvodnenie uvedenej smernice stanovuje:

      „… v niektorých štátoch absencia účinných nástrojov alebo neprimerané existujúce nástroje bránia podnikom spoločenstva v predkladaní
         ponúk v členskom štáte v ktorom je obstarávateľ usadený;… z toho dôvodu musia príslušné členské štáty túto situáciu napraviť.“

      6        Siedme odôvodnenie smernice je formulované takto:

      „… pokiaľ sa podniky nesnažia o revíziu, nemôžu byť niektoré porušenia korigované kým nebudú prijaté špecifické mechanizmy.“
      7        Ôsme odôvodnenie smernice 89/665 spresňuje:

      „… keď Komisia zváži, že bol v priebehu postupu udeľovania objednávky spáchaný jasný a zrejmý priestupok, mala by byť schopná
         upozorniť na to príslušné úrady členského štátu a príslušného obstarávateľa tak, aby mohli byť podniknuté vhodné opatrenia
         pre rýchlu nápravu údajného porušenia.“

      8        Článok 1 tejto smernice stanovuje:

      „1.      Členské štáty prijmú potrebné opatrenia, aby zabezpečili, že v oblasti postupov verejného obstarávania, na ktoré sa vzťahujú
         smernice 71/305/EHS, 77/62/EHS a 92/50/EHS…, môžu byť rozhodnutia obstarávateľov účinne a predovšetkým tak rýchlo, ako je
         to možné, preskúmané v súlade s podmienkami stanovenými v nasledujúcich článkoch, najmä v článku 2 ods. 7, ak tieto rozhodnutia
         porušili právo spoločenstva v oblasti verejného obstarávania, alebo vnútroštátne právne predpisy prijaté na jeho vykonanie.

      …
      3.      Členské štáty zabezpečia, aby aspoň každá osoba, ktorá má alebo mala záujem o uzavretie zmluvy na základe verejného obstarávania
         dodávky tovaru alebo prác [alebo služieb], mohla uplatniť postupy preskúmavania na základe podrobných pravidiel, ktoré môžu
         členské štáty stanoviť, ktorá bola alebo je poškodená údajným porušením. [Členské štáty zabezpečia, aby prinajmenšom každá
         osoba, ktorá má alebo mala záujem o uzavretie zmluvy na základe verejného obstarávania dodávky tovaru alebo prác [alebo služieb]
         a ktorá bola alebo je poškodená údajným porušením, mohla uplatniť postupy preskúmavania na základe podrobných pravidiel, ktoré
         môžu členské štáty stanoviť. – neoficiálny preklad] Členské štáty môžu najmä požadovať, aby osoba ktorá sa snaží o preskúmanie, musela vopred informovať obstarávateľa o údajnom
         porušení a o svojom úmysle požiadať o preskúmanie.“

      9        Článok 2 ods. 7 a ods. 8 prvý pododsek smernice 89/665 znie takto:

      „7.      Členské štáty zabezpečia účinný výkon rozhodnutí prijatých orgánmi príslušnými pre preskúmavanie.
      8.      Kde orgány príslušné pre preskúmavanie nemajú súdnu povahu, musia byť ich rozhodnutia písomne odôvodnené. Ďalej treba v takom
         prípade zabezpečiť, aby každé údajné protiprávne opatrenie prijaté preskúmavacím orgánom, alebo akýkoľvek údajný nedostatok
         pri uplatňovaní právomoci z neho vyplývajúcej [pri uplatňovaní právomocí, ktoré mu boli zverené – neoficiálny preklad], mohli byť predmetom súdneho preskúmania alebo preskúmania iným orgánom, ktorý sa považuje za súd v zmysle článku [267 ZFEÚ]
         a ktorý je nezávislý od obstarávateľa, ako aj od preskúmavacieho orgánu.“

      10      Článok 3 tejto smernice upravuje právomoc Komisie zasiahnuť, ak pred uzavretím zmluvy usúdi, že v priebehu verejného obstarávania
         došlo k jasnému a zrejmému porušeniu relevantných právnych predpisov Únie.

       Vnútroštátna právna úprava
      11      Článok 146 ods. 1 cyperskej ústavy (ďalej len „ústava“) upravuje výlučnú príslušnosť Anotato Dikastirio tis Kypriakis Dimokratias
         (Najvyšší súd Cyperskej republiky) prijať súdne rozhodnutie o zákonnosti rozhodnutí alebo opomenutí správnych orgánov.

      12      Podľa článku 146 ods. 2 ústavy:

      „Žalobu môže podať každá osoba, ktorej existujúci oprávnený záujem, ktorý jej prináleží ako jednotlivcovi alebo členovi niektorej
         z komunít, je priamo a nepriaznivo dotknutý rozhodnutím, aktom alebo nečinnosťou.“

      13      Zákon č. 101(I)/2003 o verejnom obstarávaní tovaru, prác a služieb bol prijatý na účely prispôsobenia cyperskej právnej úpravy
         príslušnej právnej úprave Únie, medzi inými aj smernici 89/665. Jeho článok 60, zmenený a doplnený zákonom 181 (I)/2004, stanovuje:

      „Ak sa dotknutá osoba domnieva, že rozhodnutie, ktoré vydal Anatheoritiki Archi Prosforon, je voči nej nespravodlivé, má podľa
         článku 146 ústavy právo podať žalobu na Anotato Dikastirio [tis Kypriakis Dimokratias]. Na Anotato Dikastirio môže podať žalobu
         v zmysle článku 146 ústavy aj verejný obstarávateľ, ak sa domnieva a náležite to odôvodní primeranými dôkazmi, že rozhodnutie,
         ktoré vydal Anatheoritiki Archi Prosforon, bolo voči nemu nezákonné“.

       Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
      14      Symvoulio je verejným obstarávateľom na účely postupov verejného obstarávania v zmysle zákona 101 (I)/2003.

      15      Anatheoritiki Archi Prosforon bol vytvorený v rámci prispôsobovania cyperského právneho poriadku právnej úprave Únie v oblasti
         verejného obstarávania, a najmä smernici 89/665. Je to orgán príslušný pre preskúmanie v zmysle článku 2 ods. 8 smernice 89/665,
         ktorý nemá súdnu povahu a svoje právomoci vykonáva na základe ustanovení vyššie uvedeného zákona.

      16      Anatheoritiki Archi Prosforon zrušil na základe odvolania podaného istým podnikom 14. februára 2006 rozhodnutie, ktorým Symvoulio
         vybrala ponuku predloženú konkurenčným podnikom. Žalobou podanou na príslušný senát Anotato Dikastirio tis Kypriakis Dimokratias
         31. marca 2006 Symvoulio navrhla zrušenie vyššie uvedeného rozhodnutia Anatheoritiki Archi Prosforon.

      17      Kým konanie v súvislosti s touto žalobou stále prebiehalo, Anotato Dikastirio tis Kypriakis Dimokratias zasadajúci v pléne
         vyhlásil 17. decembra 2007 rozsudok v rámci konania o inej veci v oblasti verejného obstarávania a konštatoval, že článok
         146 ústavy sa má vykladať v tom zmysle, že verejným obstarávateľom nepriznáva oprávnený záujem podať žalobu proti rozhodnutiu
         Anatheoritiki Archi Prosforon o zrušení, a že článok 60 zákona 101 (I)/2003 sa neuplatní.

      18      Toto stanovisko Anotato Dikastirio tis Kypriakis Dimokratias, ktoré v súčasnosti predstavuje ustálenú judikatúru, vychádza
         z predpokladu, že rozhodnutie Anatheoritiki Archi Prosforon nie je rozhodnutie správneho orgánu, ktorý by bol v nezávislom
         postavení v rámci konania, v ktorom je zainteresovaný samotný verejný obstarávateľ. Toto rozhodnutie sa teda netýka akéhokoľvek
         záujmu, ktorého sa verejný obstarávateľ dovolával, ale verejného záujmu vzťahujúceho sa na zákonný priebeh všeobecných postupov
         verejného obstarávania. Verejný obstarávateľ a Anatheoritiki Archi Prosforon sú na účely dotknutého konania prvkami jedného
         správneho mechanizmu, takže je potrebné uplatniť všeobecnú zásadu, podľa ktorej sa subjekt, ktorý je súčasťou správneho orgánu,
         nemôže dovolávať oprávneného záujmu proti subjektu, ktorý je súčasťou toho istého správneho orgánu, a byť s ním vlastne v spore.

      19      Senát Anotato Dikastirio tis Kypriakis Dimokratias, na ktorý Symvoulio podala vo veci samej žalobu, uviedol, že uvedené stanovisko
         pléna tohto súdu bolo prijaté len na základe článku 146 ústavy bez toho, aby sa otvárala otázka uplatnenia a výkladu práva
         Únie.

      20      Tento senát však poukazuje na to, že článok 60 zákona 101 (I)/2003, ktorý zabezpečuje prebratie právnej úpravy Únie v oblasti
         verejného obstarávania do vnútroštátneho práva, sa uplatňuje nezávisle od výkladu článku 146 ústavy, ktorý sa preto musí vykladať
         v súlade s právom Únie. Keďže výklad článku 2 ods. 8 prvého pododseku smernice 89/665 na účely odpovede na otázku položenú
         v rámci konania vo veci samej ešte nebol predmetom judikatúry Súdneho dvora, vnútroštátny súd sa domnieva, že s cieľom zabezpečiť
         jednotný výklad a uplatnenie práva Únie je nevyhnutné obrátiť sa na Súdny dvor s návrhom na začatie prejudiciálneho konania.

      21      Ten istý senát tiež zdôraznil, že podľa judikatúry Súdneho dvora mu existencia vyššie uvedeného rozhodnutia pléna Anotato
         Dikastirio tis Kypriakis Dimokratias neodoberá možnosť posúdiť v rámci svojej diskrečnej právomoci potrebu podať návrh na
         začatie prejudiciálneho konania na Súdny dvor (rozsudok Súdneho dvora zo 16. januára 1974, Rheinmühlen‑Düsseldorf, 166/73,
         Zb. s. 33, bod 4).

      22      Vzhľadom na tieto úvahy rozhodol senát Anotato Dikastirio tis Kypriakis Dimokratias konajúci v spore vo veci samej prerušiť
         konanie a položiť Súdnemu dvoru nasledujúcu prejudiciálnu otázku:

      „V akom rozsahu priznáva článok 2 ods. 8 smernice 89/665… verejným obstarávateľom právo domáhať sa súdneho preskúmania rozhodnutí
         o zrušení, ktoré vydali orgány príslušné pre preskúmanie, ak tieto orgány nie sú súdnymi orgánmi?“

       O prejudiciálnej otázke
      23      Svojou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 2 ods. 8 smernice 89/665 má vykladať v tom zmysle, že z neho
         pre členské štáty vyplýva povinnosť zaviesť aj pre verejných obstarávateľov opravný prostriedok súdnej povahy proti rozhodnutiam
         orgánov, ktoré nemajú súdnu povahu a sú príslušné pre preskúmanie v oblasti verejného obstarávania.

      24      Pri zohľadnení najprv doslovného znenia ustanovení smernice 89/665 je na účely odpovede na prejudiciálnu otázku potrebné po
         prvé konštatovať, že vo štvrtom a v siedmom odôvodnení tejto smernice sú ako aktívne subjekty v súvislosti s podaním opravného
         prostriedku týkajúceho sa postupu verejného obstarávania označené „podniky Spoločenstva“.

      25      Po druhé je potrebné uviesť, že článok 1 ods. 3 smernice 89/665 svojou formuláciou, podľa ktorej postupy preskúmania môže
         využiť „prinajmenšom každá osoba, ktorá má alebo mala záujem o uzavretie zmluvy na základe verejného obstarávania“, definuje
         okruh osôb, ktoré musia mať na základe tejto smernice právo na preskúmanie.

      26      Na podporu konštatovania uvedeného v predchádzajúcom bode je po tretie potrebné zdôrazniť – ako vyplýva zo siedmeho odôvodnenia
         smernice 89/665 – že normotvorca Únie si bol vedomý možnosti, že pokiaľ podniky nepodajú opravný prostriedok proti nezákonným
         alebo chybným rozhodnutiam, nemôžu byť niektoré porušenia korigované, pričom takéto rozhodnutia môžu prijať aj orgány príslušné
         pre preskúmanie, ktoré nemajú súdnu povahu. V snahe napraviť túto situáciu článok 3 smernice 89/665 upravuje všeobecnú právomoc
         Komisie zasiahnuť na základe postupu, ktorý je v tomto článku stanovený.

      27      Znenie ustanovení smernice 89/665 teda neobsahuje nijaký prvok, ktorý by mohol viesť k záveru, že normotvorca Únie mal v úmysle
         považovať za aktívne subjekty v oblasti podania opravného prostriedku týkajúceho sa postupu verejného obstarávania aj verejných
         obstarávateľov. Ustanovenia článku 2 ods. 8 tejto smernice preto musia byť považované za osobitnú požiadavku smerujúcu k určitým
         zárukám vyžadovaným od členských štátov v prípade, že orgány, ktoré sú príslušné pre preskúmanie, nemajú súdnu povahu, pričom
         tieto ustanovenia nemenia okruh osôb, ktoré majú právo na preskúmanie v zmysle uvedenej smernice.

      28      Tento záver má oporu aj v cieli smernice 89/665.

      29      Prvé a druhé odôvodnenie tejto smernice totiž vymedzujú cieľ sledovaný pri jej prijímaní vo vzťahu k cieľu sledovanému smernicami
         obsahujúcimi hmotnoprávne ustanovenia v oblasti verejného obstarávania. Keďže cieľom týchto smerníc je otvorenie verejného
         obstarávania hospodárskej súťaži v Únii za podmienok transparentnosti a zákazu diskriminácie a keďže uvedené smernice neobsahujú
         špecifické opatrenia zabezpečujúce ich účinné uplatňovanie, smernica 89/665 túto funkciu plní tak, že stanovuje povinnosť
         členských štátov zaviesť účinné a rýchle postupy preskúmania.

      30      Zmyslom prijatia smernice 89/665 je teda umožniť prostredníctvom primeraných postupov preskúmania správne uplatnenie hmotnoprávnych
         ustanovení práva Únie v oblasti verejného obstarávania, ktorých cieľom je zabezpečiť pre hospodárske subjekty so sídlom v členských
         štátoch fungovanie nenarušenej a čo najširšej hospodárskej súťaže (pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. decembra 2007, Bayerischer
         Rundfunk a i., C‑337/06, Zb. s. I‑11173, body 38 a 39, ako aj citovanú judikatúru).

      31      Konštatovania uvedené v bode 29 tohto rozsudku okrem toho nachádzajú oporu v ustanoveniach smernice Európskeho parlamentu
         a Rady 2007/66/ES z 11. decembra 2007, ktorou sa menia a dopĺňajú smernice Rady 89/665/EHS a 92/13/EHS, pokiaľ ide o zvýšenie
         účinnosti postupov preskúmania v oblasti zadávania verejných zákaziek (Ú. v. EÚ L 335, s. 31). Táto smernica sa síce ratione temporis na skutkové okolnosti veci samej neuplatňuje, obsahuje však niekoľko užitočných usmernení na účely výkladu systému zavedeného
         smernicou 89/665, keďže tento systém nemení, ale v zmysle svojho tretieho odôvodnenia má za cieľ priniesť „podstatné upresnenia,
         ktoré umožňujú dosiahnuť výsledky, o ktorých dosiahnutie sa snažil zákonodarca Spoločenstva“.

      32      „Dotknutí uchádzači“ a „hospodárske subjekty“ sú v odôvodneniach smernice 2007/66 č. 4, 6, 7, 14 a 27 uvádzaní ako osoby,
         na ktoré sa vzťahuje účinná súdna ochrana zamýšľaná touto smernicou a ktoré sú aktívnymi subjektmi v súvislosti s podaním
         opravného prostriedku.

      33      Ďalej je potrebné zdôrazniť, že článok 1 smernice 89/665 sa v znení smernice 2007/66 nazýva „Rozsah pôsobnosti a dostupnosť
         postupov preskúmania“, kým jej článok 2 má názov „Požiadavky na postupy preskúmania“. Potvrdzuje sa tým predpoklad, podľa
         ktorého povinnosť uložená členským štátom v zmysle článku 2 ods. 8, resp. po zmene a doplnení v zmysle článku 2 ods. 9 smernice
         89/665 zabezpečiť možnosť súdneho preskúmania rozhodnutí orgánov, ktoré nemajú súdnu povahu a sú príslušné pre preskúmanie,
         predstavuje osobitnú požiadavku tejto smernice, ktorá neumožňuje zahrnutie verejných obstarávateľov do okruhu subjektov, na
         ktoré sa uplatňuje.

      34      Navyše článok 3 smernice 89/665 sa v znení smernice 2007/66 nazýva „Opravný mechanizmus“ a potvrdzuje všeobecnú právomoc Komisie
         zasiahnuť v prípade závažného porušenia práva Únie.

      35      Z toho vyplýva, že článok 2 ods. 8 smernice 89/665 nevyžaduje, aby členské štáty zaviedli opravný prostriedok súdnej povahy
         aj pre verejných obstarávateľov.

      36      Vzhľadom na povinnosť členských štátov uvedenú v článku 1 ods. 3 smernice 89/665 zabezpečiť, aby mohlo byť právo na preskúmanie
         dostupné „prinajmenšom“ každej osobe definovanej v tomto ustanovení a berúc tiež do úvahy procesnú autonómiu členských štátov,
         je však potrebné konštatovať, že týmto štátom nič nebráni v tom, aby v prípade potreby zahrnuli do okruhu osôb, ktoré môžu
         využiť postupy preskúmania v zmysle vyššie uvedeného ustanovenia, aj verejných obstarávateľov, ak sú ich rozhodnutia zrušené
         orgánmi, ktoré nemajú súdnu povahu.

      37      Tvrdenie, podľa ktorého by takýto výklad smeroval k nejednotnému uplatňovaniu práva Únie, nemožno prijať, keďže smernica 89/665,
         ako vyplýva najmä z jej článku 1 ods. 3, nemá za cieľ úplnú harmonizáciu relevantných vnútroštátnych právnych noriem.

      38      Na prejudiciálnu otázku je preto potrebné odpovedať, že článok 2 ods. 8 smernice 89/665 sa má vykladať v tom zmysle, že z neho
         pre členské štáty nevyplýva povinnosť zaviesť aj pre verejných obstarávateľov opravný prostriedok súdnej povahy proti rozhodnutiam
         orgánov, ktoré nemajú súdnu povahu a sú príslušné pre preskúmanie v oblasti verejného obstarávania. Toto ustanovenie však
         členským štátom nebráni, aby v prípade potreby takýto opravný prostriedok pre verejných obstarávateľov vo svojich právnych
         poriadkoch zaviedli.

       O trovách
      39      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
         začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
         Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
         konania, nemôžu byť nahradené.

      Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:
      Článok 2 ods. 8 smernice Rady 89/665/EHS z 21. decembra 1989 o koordinácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení
            týkajúcich sa uplatňovania postupov preskúmavania v rámci verejného obstarávania tovarov a prác, zmenenej a doplnenej smernicou
            Rady 92/50/EHS z 18. júna 1992, sa má vykladať v tom zmysle, že z neho pre členské štáty nevyplýva povinnosť zaviesť aj pre
            verejných obstarávateľov opravný prostriedok súdnej povahy proti rozhodnutiam orgánov, ktoré nemajú súdnu povahu a sú príslušné
            pre preskúmanie v oblasti verejného obstarávania. Toto ustanovenie však členským štátom nebráni, aby v prípade potreby takýto
            opravný prostriedok pre verejných obstarávateľov vo svojich právnych poriadkoch zaviedli.
      Podpisy
      * Jazyk konania: gréčtina.


Rozsudok Súdneho dvora z 10. decembra 2002. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Rade Európskej únie. # Vec C-29/99.


Rozsudok Súdneho dvora z 11. júla 1989. # Komisia Európskych spoločenstiev proti Talianskej republike. # Vec 323/87.